Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], ТОВ «[PERSON] Ріа», [PERSON], Національної телекомпанії України, у якому, уточнивши позовні вимоги, просить визнати такою, що не відповідає дійсності, принижує його честь, гідність та ділову репутацію, розміщену 25.03.2016 р. в інтернетвиданні «20 хвилин» в публікації під заголовком «На депутата міськради [PERSON] накинулись у школі» наступну недостовірну інформацію: «На депутата міськради [PERSON] накинулись у школі», «...до неї підійшли кілька чоловіків …, просто витягнули з натовпу, втиснули в кут. ... серед чоловіків вони упізнали [PERSON]. ...Вони намагались затягнути її в кабінет ...Звучали прямі погрози.» та зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю «[PERSON] Ріа» в особі філії № 5 Товариства з обмеженою відповідальністю «[PERSON] Ріа» спростувати дану інформацію шляхом опублікування в черговому випуску інтернетвидання «20 хвилин», після набрання рішенням суду законної сили, спростування в спецвипуску чи в тій же рубриці, на тій самій полосі і тим самим шрифтом, в обсязі не меншому, що й спростовувана інформація. Визнати такою, що не відповідає дійсності, принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача інформацію, поширену 26.03.2016 р. у телепрограмі «Новини» (загальний випуск) на Першому каналі у відеосюжеті під назвою «У Тернополі побили депутатку міськради» наступну інформацію: «ЇЇ силою витяг із зали і вдарив головою об стінку син колишнього губернатора [PERSON] -[PERSON]...», «почав трусити» її та «головою в стіну... гримнув...» та зобовязати Національну телекомпанію України спростувати дану інформацію шляхом розміщення спростування в черговому випуску телепрограми «Новини» на Першому каналі після набрання рішенням суду законної сили в спецвипуску чи в загальному випуску в обсязі не меншому, що й спростовуваний відео сюжеті. Визнати такою, що не відповідає дійсності, принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача інформацію, поширену 31.03.2016 р. [PERSON] на власній сторінці у соціальній інтернетмережі Фейсбук наступну інформацію: «.. У той момент, коли я стояла поруч із виходом, зайшов [PERSON] та почав силоміць витягувати мене на коридор. ...під час того як [PERSON] намагався мене затягнути до комірчини і я чинила опір, він «трусанув» мене два рази об стіну. Зі сторони [PERSON] також лунали погрози...» та зобовязати [PERSON] спростувати дану інформацію шляхом опублікування спростування на власній сторінці у соціальній інтернетмережі Фейсбук у 10-денний строк після набрання рішенням суду законної сили, тим самим шрифтом, в обсязі не меншому, що й спростовувана інформація. Стягнути з [PERSON]М моральну шкоду в розмірі 20\~000 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 25.03.2016 р. в інтернетвиданні «20 хвилин», власником якого є ТОВ «[PERSON] Ріа», було розміщено публікацію автора [PERSON] під назвою «На депутата міськради [PERSON] накинулись у школі». У даній статті з посиланням на розповідь помічника депутата [PERSON], серед іншої розповсюджено наступну інформацію: «Сьогодні за сприяння [PERSON] у школі №23 відбувався Всеукраїнський турнір з вільної боротьби, - розповідає [PERSON]. І звісно, що всі знали, що пані [PERSON] буде на нагородженні. Перед тим до неї підійшли кілька чоловіків спортивної статури, просто витягнули з натовпу, втиснули в кут. Свідком інциденту стала і сама помічниця. Вона каже, що серед чоловіків вони упізнали [PERSON] та [PERSON]. - Вони намагались затягнути її в кабінет, - каже вона. - Звучали прямі погрози. Ситуацію врятувало те, що на зясування стосунків почало зглядатись все більше і більше людей. Причини такої поведінки пана [PERSON] стосовно депутата, як каже помічниця, абсолютно незрозумілі...(http://te20minut.ua/Podii/na-deputata-miskradi-natalyu-pankiv-nakinulis-u-shkoli-10488359.html). Інформацією із даної публікації, що принижує його честь і гідність та ділову репутацію вважає наступну: заголовок «На депутата міськради [PERSON] накинулись у школі», а також «...до неї підійшли кілька чоловіків просто витягнули з натовпу, втиснули в кут. ... серед чоловіків вони упізнали [PERSON]. ...Вони намагались затягнути її в кабінет ...Звучали прямі погрози.». Даним категоричним твердженням автор статті з посиланням на розповідь [PERSON] поширюють факти, які не відповідають дійсності про те, що позивачу тому числі начебто погрожував [PERSON] та намагався затягнути її (тобто проти її волі, із застосуванням фізичної сили) в кабінет. Дане твердження відповідачів відповідає критеріям фактичних тверджень, а відтак породжує у читачів думку про вчинення ним відносно [PERSON] протиправних дій, відповідальність за які передбачена Кримінальним кодексом України (ст. 126 чи ст.ст. 122, 125, 296 тощо), Кодексом про адміністративні правопорушення України (ст. 173 тощо). Разом із тим, вказаних дій, про які йдеться у публікації, [PERSON] не вчиняв, вироку чи постанови суду про визнання його винним у вищевказаному, як на момент поширення даної недостовірної інформації, так і на сьогодні - не існує. Подібні факти поширено також в інших засобах масової інформації. Так, 26.03.2016 р. у телепрограмі «Новини» (загальний випуск) на Першому каналі, власником якого є Національна телекомпанія України, у відеосюжеті під назвою «У Тернополі побили депутатку міськради» поширено факти наступного змісту: «У Тернополі побили депутатку міськради. Вона зараз у нейрохірургії. Медики діагностували струс мозку та забиття голови. Напад жінка повязує зі своєю депутатською діяльністю. Каже, інцидент стався під час спортивних змагань в одній зі шкіл міста, її силою витяг із зали і вдарив головою об стінку син колишнього губернатора [PERSON] - [PERSON]...», (http://ltv.com.ua/news/77823). Після даної інформації, озвученої ведучою програми, одразу слідує відеосюжет, у якому [PERSON] стверджує про те, що я начебто «почав трусити» її та «головою в стіну... гримнув...». Інформацією із даної телепрограми, що принижує його честь і гідність та ділову репутацію вважає наступну: «її силою витяг із зали і вдарив головою об стінку син колишнього губернатора [PERSON] - [PERSON]...», «почав трусити» її та «головою в стіну... гримнув...... (http://ltv. com. ua/news/77823). Дані твердження відповідають критеріям фактичних тверджень, а відтак породжують у глядачів думку про вчинення мною стосовно [PERSON] кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена Кримінальним кодексом України (ст. 122 чи ст. 125). Разом із тим, вказаних дій, про які йдеться у відеосюжеті, позивач не вчиняв, вироку суду про визнання його винним у вищевказаному як на момент поширення даної недостовірної інформації, так і на сьогодні - не існує. Відповідно до ст.62 Конституції України, особа зокрема вважається невинуватою у зчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Так, у 2012 році позивач здобув науковий ступінь «кандидат юридичних наук», з 2007 року розпочав трудову діяльність - очолював TOB «ОКО», з 2008 р по 2010 р., очолював Тернопільську філію ЗАТ «Українська страхова компанія «Княжа», у 2013 році - головний держінспектор відділу правового супроводження перевірок юридичним управлінням ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, у 2014 році - радник Голови Конституційного Суду України. На даний час позивач є членом [PERSON] ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія». Вважає, що відповідач вищевказаними публікаціями та сюжетами створити негативну громадську думку про нього, як про порушника закону, а також про його низькі моральні якості й етичні принципи, принижують його честь, гідність, ділову репутацію та завдають моральних страждань. Крім цього, завданими діями відповідача заподіяну йому моральну шкоду, яка полягає в особистій образі, у заниженні його ділового престижу. Зневага до нього, як до людини, яка за твердженнями відповідачів порушує закон, впливає на його авторитет серед колег по роботі. Постійна психологічна напруга заважає працювати та спілкуватись з людьми. Емоційні страждання посилюються і через те, що доводиться затрачати час і зусилля на спроби спростування недостовірної інформації у судовому порядку. Психологічна напруга посилюється й через те, що [PERSON] за допомогою решти відповідачів коментує та поширює недостовірну та образливу інформацію не одноразово, підтвердженням чого є вихід у ЗМІ декількох статей та відеосюжету з її участю та участю інших відповідачів. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просять суд їх задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] та її представник в судовому засіданні позовних вимог не визнали та подали суду письмові заперечення, згідно яких зазначили, що [PERSON] надано інтервю журналісту [PERSON] в якому вона, як очевидець подій, повідомила всі фактичні події без перекручувань, слова, автором статті викладено у точній їх відповідності. Вважає, що поширена інформація що стосується [PERSON] щодо конфлікту з [PERSON] не порушує його право на повагу до людської гідності та право на поширення достовірних відомостей про особу. [PERSON] здійснено розповідь фактичних обставин, які відбулись та жодним чином не розголошувалась інформація про вчинення адміністративного та/або кримінального правопорушення [PERSON] У всіх перелічених [PERSON] у своїй позовній заяві, інформаціях, які розповсюдженні ЗМІ не вказується, що особа під прізвищем та ініціалами [PERSON] винна у вчиненні будь-яких правопорушень і тим більше жодним із авторів чи їх джерелами не вчинено спроб кваліфікації цих діянь в рамках кримінального чи адміністративного кодексу України. Крім того, зазначила, що все описане нею на власній сторінці у Фейсбук відповідає дійсності про що свідчать відповідні докази. Доказами того є пояснення самої [PERSON], очевидців [PERSON] та [PERSON] Крім того, [PERSON] користуючись своїми конституційними правами на захист від неправомірних посягань подано заяву про вчинення кримінального правопорушення до Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області, за результатами розгляду якої внесено відомості до ЄРДР №12016210010001155 за фактом нанесення їй тілесних ушкоджень, внаслідок конфлікту, який мав місце 25.03.2016. Згідно із копією виписки із медичної картки стаціонарного хворого №02/03401 [PERSON] швидкою допомогою госпіталізована 25.03.2016 із діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій в ділянці потилиці. Інформація про те, що [PERSON], який є батьком позивача був головою Тернопільської ОДА (губернатором) є загальнодоступною в мережі Інтернет, в тому числі на офіційному сайті Тернопільської ОДА. Жоден із відповідачів, у тому числі й вона, у даній справі не констатував факт того, що [PERSON] вичинив правопорушення або злочин, не розголошено конфіденційну інформацію стосовно вказаної особи. Водночас, вищевказаними статтями та самою [PERSON] висвітлено інформацію яка відображає події, що відбулись в загальнодоступному місці на очах багаточисленних, пересічних громадян. За таких обставин, вбачається, що зазначена достовірна інформація що поширена у ЗМІ не є чинником створення негативної громадської думки про моральні якості й етичні принципи [PERSON], внаслідок чого як зважає позивач, принижується його честь, гідність, ділова репутація та завдається йому моральна шкода. [PERSON], представник ТзОВ «[PERSON] Ріа» в судове засідання не з»явились, причини неявки не повідомили, хоча належним чином, неодноразово повідомлялись судом про місце та час розгляду справи. Представник Національної телекомпанії України в судове засіданні не зявився, подав суду клопотання про розгляд справи у його відсутності та письмові заперечення, відповідно до яких зазначив, що законодавством України встановлено порядок збереження відповідної інформації та порядок спростування інформації, яка не відповідає дійсності. [PERSON] у передбачений законом термін (14 днів) не звертався до Національної телекомпанії України з відповідною заявою щодо спростування недостовірної інформації, яка не відповідає дійсності та/або принижує його честь і гідність. Факт розповсюдження Національною телекомпанією України недостовірної інформації в ефірі телевізійного каналу «UА:Перший» не доведений у встановлений чинним законодавством спосіб, у звязку з відсутністю відповідного відеозапису ефіру Національної телекомпанії України. Також, позивач не надав жодних доказів розміщення на веб-сайті Національної телекомпанії України недостовірної інформації, яка не відповідає дійсності та/або принижує його честь і гідність. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. 25.03.2016 року в інтернет виданні «20 хвилин», власником якого є ТОВ «[PERSON] РІА», розміщено публікацію автором якої є [PERSON] з ідентифікованим джерелом надання такої інформації під назвою «На депутата міськради [PERSON] накинулись у школі». У статті зокрема, зазначено: «Сьогодні за сприяння [PERSON] у школі №23 відбувався Всеукраїнський турнір з вільної боротьби, - і звісно, що всі знали, що пані [PERSON] буде на нагородженні. Перед ним до неї підійшли кілька чоловіків спортивної статури, просто витягнули з натовпу, зтиснули в кут. Свідком інциденту стала і сама помічниця. Вона каже, що серед чоловіків вони упізнали [PERSON] та [PERSON]. - Вони намагались затягнути її в кабінет, - каже вона. - Звучали прямі погрози. Ситуацію врятувало те, що на зясування стосунків почало зглядатись все більше і більше людей. Причини такої поведінки пана [PERSON] стосовно депутата, як каже помічниця, абсолютно незрозумілі.». Крім того, 26 березня 2016 року у телепрограмі «Новини» (загальний випуск) на Першому каналі, власником якого є Національна телекомпанія України, у відеосюжеті під назвою «У Тернополі побили депутатку міськради», поширено інформацію яку позивач вважає такою, що принижує його честь і гідність та ділову репутацію. Зокрема у ньому зазначено: «її силою витяг із зали і вдарив головою об стінку син колишнього губернатора [PERSON] - [PERSON]..., почав трусити» її та «головою в стінку гримнув...». Зазначені обставини підтверджені відео сюжетом, наданим позивачем та оглянутим та дослідженим у судовому засіданні. Також, 31.03.2016 року [PERSON] на власній сторінці у соціальній Інтернет мережі Фейсбук розмістила серед іншого інформацію, яку позивач вважає неправдивою та такою, що принижує його честь і гідність та ділову репутацію. Зокрема: «У той момент, коли я стояла поруч із виходом, зайшов [PERSON] та почав силоміць витягувати мене на коридор, під час того як [PERSON] намагався мене затягнути до комірчини і я чинила опір, він «трусанув» мене два рази об стіну. Зі сторони [PERSON] також лунали погрози.» Зазначені обставини підтвердила відповідач [PERSON] у судовому засіданні. Судом з»ясовано, що [PERSON] 29 березня 2016 року звернулась в чергову частину Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, за результатами розгляду якої, внесено відомості до ЄРДР №12016210010001155 за фактом нанесення їй тілесних ушкоджень, внаслідок конфлікту, який мав місце 25.03.2016 близько 14.00 год., у приміщенні ЗОШ №23 м. Тернопіль. Як вбачається із інформації старшого слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області від 27 березня 2017 року за №Ш-12, у його провадженні перебуває кримінальне провадження №12016210010001155 від 29.03.2016 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України по факту спричинення тілесних ушкоджень [PERSON]. На даний час, досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває. Крім цього, [PERSON] у даному кримінальному провадженні визнана потерпілою. 23 січня 2017 року слідчим призначено судово-медичну експертизу з метою встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень [PERSON], яка на даний час проводиться. Як вбачається із протоколу допиту потерпілої [PERSON] від 07 квітня 2016 року, наданого останньою в якості письмового доказу, [PERSON], зазначила, що «…25 березня 2016 року вона в після обідню пору разом із [PERSON] та [PERSON] прибули у приміщення школи №23 у місті Тернополі, де відбувались змагання. Під час перебування у залі, до неї несподівано підійшов візуально знайомий їй чоловік якого вона знає як [PERSON] із лівої сторони несподівано для неї різко схопив своїми руками за передпліччя лівої руки, від якого вона відчула різку фізичну біль та потягнув її у бік назад. Надалі, коли вона опинилась у коридору, [PERSON] із незрозумілих їй причин почав виражатись до неї нецензурною лайкою та розмахувати перед обличчям згорнутою у трубку газетою… [PERSON] схопив її своїми руками за ліву руку та почав тягнути у кімнату, яку відчинив [PERSON] схопив її своїми руками за передпліччя обох її рук після його вона відчула фізичну біль та тримаючи її своїми руками ударив усім тілом об стіну яка була позаду неї. При ударі вона вдарилась потиличною ділянкою голови об бетонне покриття стіни, та й неї в голові відбулось запаморочення та надалі обпершись своїм тілом на стіну вона стояла, намагаючись не впасти...». Як вбачається із наданої копії виписки із медичної картки стаціонарного хворого №02/03401 [PERSON] швидкою допомогою госпіталізована 25.03.2016 року із діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій в ділянці потилиці. Відповідно до інформації зазначеної у листі Хмельницької обласною лікарні від 27.03.2017 року за №01-08/576, [PERSON] госпіталізована в неврологічне відділення ХОЛ 31.03ю.106 року із діагнозом: непритомність та колапс. Стан після ЗЧМТ (25.03.2016 року) з помірно вестибуло-атактичним та лікворно-гіпертензивним астено-невротичним синдромом, частими цефалгіями. НЦД по гіпотонічному типу. Будучи допитаними в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] зазначили, що 25 березня 2016 року вони перебували у загальноосвітній школі №23 міста Тернополя, де проводився спортивний турнір. У коридорі школи між [PERSON] та відповідачем [PERSON] відбувся словесний конфлікт, під час якого будь-яких тілесних ушкоджень [PERSON] відповідачу [PERSON] не заподіював. Очевидцем конфлікту також була відповідач [PERSON] Як зазначив у пункті 15 свої постанови Пленум Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з ч.3 ст.277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. У пункті 20 наведеної постанови зазначено, що з огляду на положення статті 32 Конституції України, належить розрізняти справи про захист гідності, честі чи ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації (права на відповідь) від справ про захист інших особистих немайнових прав, зокрема, перелічених у статті 270 ЦК, порушених у зв'язку з поширенням про особу інформації, недоторканість якої спеціально охороняється Конституцією та законами України і поширення якої може завдати моральну шкоду навіть у випадку, якщо ця інформація відповідає дійсності і не порочить гідність, честь чи ділову репутацію. Тобто, якщо інформація, яка порушує особисті немайнові права особи, є достовірною, вимоги про її спростування не можуть бути задоволені. У відповідності до ст.34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб і на свій вибір. Згідно із ст..10 Європейської Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» від 04 листопада 1950 року, яка ратифікована згідно Закону України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватись своїх поглядів і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Відповідно до ст.30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Рішенням Конституційного Суду України (справа про поширення відомостей) від 10 квітня 2003 року №8 рп/2003 установлено, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої інформації щодо звичайних громадян. Звернення громадян, в яких містяться певні відомості про недодержання законів посадовими або службовими особами, передаються чи повідомляються з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. Тому такі звернення не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам посадової чи службової особи. Згідно із ст.10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінивши та дослідивши докази у даній справі, вважає, що позов [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації не підлягає до задоволення, оскільки інформація поширена відповідачкою [PERSON] у наведених публікаціях щодо заподіяння їй тілесних ушкоджень позивачем під час події яка мале місце 25 березня 2016 року у загальноосвітній школі №23 у місті Тернополі де відбувався турнір з вільної боротьби є її суб»єктивною думкою, достовірність якої може бути підтверджена результатами досудового розслідування, яке на даний час не завершене. Суд, також вважає, що належних доказів, які б спростовували зазначену інформацію, поширену відповідачами, позивачем не надано. Також суд коснтатує, що [PERSON] метою захисту своїх прав, перевірки фактів та обставин зазначеної події, звернулась до правоохоронних органів із відповідною заявою, відомості про які було внесено до Єдиного реєстру досудового розслідування, за наслідками якої порушене кримінальне провадження за ознаками складу злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, що підтверджено інформацією слідчого. Крім цього, наявність тілесних ушкоджень у [PERSON] підтверджено інформацією, наданою Хмельницькою обласною лікарнею та іншими медичними документами, у зв»язку із чим у зазначеному кримінальному провадженні призначено судово-медичну експертизу, яку на даний час не проведено. Крім цього, у наведених публікаціях відповідачі не констатують винність позивача у заподіянні [PERSON] тілесних ушкоджень під час зазначених подій, а лише викладають свою суб»єктивну думку. Також, суд вважає, що із наведених підстав не підлягають до задоволення позовні вимоги [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено поняття моральної шкоди, під якою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно пункту 3 Постанови зазначено, що відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 9 зазначеної Постанови передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь зниження престижу, ділової репутації. Пунктом 11 зазначеної постанови передбачено, що критична оцінка певних фактів і недоліків, думки та судження, не можуть бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Суд вважає, що позивачем не доведено заподіяння йому моральної шкоди діями відповідачів, оскільки не представлено суду доказів, які б свідчили, про заподіяння йому наведеними публікаціями моральної шкоди, а також, які б підтверджували у зв»язку із цим моральні страждання позивача, а тому позов в частині моральної шкоди не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed