Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] , просить стягнути з відповідача в його користь заборгованість за розпискою від 23.10.2018 року - 395100 грн основного боргу, 72728 грн 10 коп. інфляційного збільшення боргу, 252896 грн 47 коп. пені 34033 грн - 3% річних, та за розпискою від 05.12.2019 року - 15000 грн основного боргу, 1899 грн 85 коп. інфляційного збільшення, 4356 грн 97 коп. пені та 836 грн 3% річних. Позов мотивовано тим, що відповідач не виконав свої зобов`язання за розписками від 23.10.2018 року відповідно до якої він отримав в борг 15000 доларів США та від 05.12.2019 року, відповідно до якої він отримав 15000 гривень. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 жовтня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, викладених в ньому, просить задовольнити позовні вимоги. Відповідач повідомлявся про час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не надав, за відсутності заперечень представника позивача суд постановив проводити заочний розгляд справи. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 23.10.2018 року [PERSON] взяв в [PERSON] кошти в сумі 15000 доларів США які зобов`язувався повернути до 05.12.2018 року. Також, відповідно до розписки від 05.12.2018 року [PERSON] взяв в борг в [PERSON] кошти в сумі 15000 гривень які зобов`язувався повернути до 10.12.2019 року. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Верховний Суд України, у постанові від 18 вересня 2013 року, справа № 6-63цс13, виклав правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Дослідивши надані позивачем розписки, суд доходить переконання, що вони підтверджують факт укладення договорів позики, відповідно до умов яких [PERSON] 23.10.2018 року отримав в [PERSON] кошти в сумі 15000 доларів США, які зобов`язувався повернути до 05.12.2018 року та 05.12.2018 року отримав в [PERSON] кошти в сумі 15000 гривень, які зобов`язувався повернути до 10.12.2019 року. Розписки містять всі істотні умови договору позики. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статей 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Із змісту статті 12,13 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи те, що [PERSON] не надав будь яких доказів виконання своїх зобов`язань за договорами позики, а саме повернення позичених грошей в сумі 15000 доларів США та 15000 гривень, тому права позивача підлягають судовому захисту, шляхом стягнення 15000 гривень за розпискою від 05.12.2018 року та 15000 доларів США, що на час звернення до суду із позовом, з розрахунку по курсу НБУ 26,34 грн за 1 долар США, становить 195100 гривень за розпискою від 23.10.2018 року. При цьому суд констатує, що позивач звернувся із позовом про стягнення боргу саме в національній валюті. Зважаючи на те, що відповідач прострочив виконання зобов`язання за розпискою від 05.12.2018 року, період прострочення - 11.12.2019 року -18.10.2021 року, тобто 678 днів, підлягає до задоволення позовна вимога про стягнення 836 грн 3 процентів річних та 1899,89 грн. інфляційного збільшення боргу згідно статті 625 Цивільного кодексу України. Також, зважаючи на те, що відповідач прострочив виконання зобов`язання за розпискою від 23.10.2018 року, період прострочення 05.12.2018 року - 18.10.2021 року, тобто на 1048 днів, підлягає до задоволення позовна вимога про стягнення 34033 грн 3 процентів річних згідно статті 625 Цивільного кодексу України. Щодо позовних вимог про стягнення 72728,10 грн. інфляційних втрат за розпискою від 23.10.2018 року, суд виходить із такого. Так, згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Таким чином, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17. Оскільки предметом грошового зобов`язання за договором позики від 23.10.2018 року є долар США, і втрати від знецінення національної валюти відновлені шляхом застосування еквіваленту іноземної валюти за курсом, встановленим НБУ на час вирішення справи про стягнення боргу, підстави для задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат внаслідок несвоєчасного повернення позики відсутні. Також, суд вважає, що не підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення пені за прострочення виконання зобов`язань за розписками від 23.10.2018 року та від 05.12.2018 року, виходячи із такого. Частиною першою статті 624 ЦК України передбачено стягнення неустойки, якщо вона встановлена за порушення зобов`язання. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Однак, із змісту укладеного між сторонами договору не вбачається, що між ними досягнуто домовленості щодо сплати неустойки у разі прострочення виконання зобовязання. Не передбачена така неустойка і вимогами закону. Тому в цій частині позов не підлягає до задоволення. Підсумовуючи наведене, суд доходить остаточного висновку, що позов слід задовольнити частково, стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] 395100 гривень основного боргу та 34033 гривень 3 % річних за розпискою від 23.10.2018 року та 15 000 гривень основного боргу, 836 грн - 3% річних та 1899,85 грн - втрат від інфляції по розписці від 10.12.2019 року, разом - 446868 грн 85 коп. В задоволенні решти позовних вимог про стягнення пені та інфляційних втрат за розпискою - відмовити. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить із такого. Так, під час під час звернення в суд позивач оплатив 7768,50 грн судового збору та 6000 - правову допомогу адвоката (а.с. 9-12), разом - 13758,50 грн. Виходячи із положень статті 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам (задоволено 446868 грн 85 коп. з 776850,39 грн, 57%), що становить 7842,06 грн.

Outcome: partial