Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, посилюючись на те, що 29.12.2010 року він придбав у [PERSON] автомобіль марки MAZDA, модель - 626, випуску 1989 року, номер шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] за 24 000 грн, про що власноручно написав розписку від 20.03.2011 року. У зв'язку з обмеженістю коштів позивач не мав можливості оплатити витрати пов'язані зі зняттям автомобіля з обліку в органах МРЕВ та постановкою на облік, тому відповідач видав йому довіреність на право розпорядження автомобілем. Вважає, що таким чином був укладений договір купівлі продажу в письмовій формі, за яким набув право власності на вказаний автомобіль, але як власник не зареєструвався в органах МРЕВ. Намагаючись зняти автомобіль з реєстраційного обліку для перереєстрації на своє ім'я, йому стало відомо, що постановою державного виконавця ВДВС від 09 січня 2014 року встановлене обтяження на належний йому автомобіль у вигляді арешту автомобіля, що перешкоджає йому користуватися автомобілем, оскільки на момент накладення арешту, автомобіль знаходився в його користуванні та розпорядженні, а в подальшому він збирався зняти його з обліку та зареєструвати на себе, а тому такий арешт порушує його права як власника цього автомобіля. Просить визнати за ним право власності на автомобіль; зобов'язати відділ державної виконавчої служби зняти арешт з автомобіля. В судовому засіданні представник позивача за дорученням [PERSON] позовні вимоги підтримала на підставах зазначених в позові. Просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, представник позивача у судовому засіданні надала надала заяву від імені відповідача про розгляд справи за його відсутності, з позовом згоден. Від представника третьої особи ВДВС Каховського МРУЮ Херсонської області надійшла заява з проханням розглядати справу у її відсутності, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Суд, заслухавши представника позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 16 ч.1 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Виходячи зі змісту та розуміння цієї норми Закону слід розуміти, що при тому існувало порушення цього права. Представник позивача у судовому засіданні намагалась довести суду, що саме діями відповідача було порушені його права та інтереси. По встановленим ЦПК України нормам (ст. 60 ЦПК України), кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Судом встановлено, що [PERSON] уповноважив [PERSON] розпоряджатись від його імені ( продавати, обмінювати, здавати в оренду, передавати в позичку) належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER], виданого 29 жовтня 2009 року МВ РЕР ДАІ м. Нова Каховка при УДАІ УМВС України в Херсонській області, автомобіль марки MAZDA, модель - 626, випуску 1989 року, номер шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.6,7). Відповідно до розписки, [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 3000 доларів США за продаж автомобіля марки Мазда 626 реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.3). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що в 2010 році у його присутності [PERSON] передав [PERSON] гроші за автомобіль та отримав від останнього довіреність. За вказаних обставин, позивач вважає себе повноправним власником спірного автомобіля. Проте, відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст. 205, 207, п. 3 ч. 1 ст. 208, ст. 210 ЦК України договір купівлі-продажу транспортного засобу має бути вчинений у письмовій формі та підлягає обов'язковій державній реєстрації. Згідно вимог ст. 37 Закону України «Про дорожній рух» № 3353 від 30 червня 1993 року, державна реєстрація транспортних засобів здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Письмова форма договору купівлі-продажу автомобіля передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1338, якою затверджені Правила державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин на шасі, автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок (далі-Правила), згідно з п.2 яких вони є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб. Відповідно до п. 4 зазначених Правил перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Згідно з п. 44 цих Правил зняття з обліку транспортних засобів здійснюються після їх огляду в підрозділі ДАІ на підставі заяви власника з поданням документа, що посвідчує його особу. Спірний автомобіль не був знятий з обліку в органах ДАІ, залишався зареєстрованим за [PERSON] Пунктом 43 Правил передбачено, якщо транспортний засіб знімається з обліку у зв'язку з його відчуженням, у свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті) робиться відмітка про зняття з обліку транспортного засобу для реалізації в межах України. До вчинення цих дій відповідач не мав права відчужувати спірний автомобіль, а позивач його придбавати. Судом встановлено, що 09.01.2014 року державним виконавцем Каховського міськрайонного управління юстиції Ждановою Н.А. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на автомобіль Мазда-626, випуску 1989 року, номер шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить відповідачу [PERSON] Вказаний транспортний засіб на момент розгляду справи зареєстрований за відповідачем . Таким чином судом встановлено, що позивач на час винесення постанови не був власником автомобіля, так як він не набув таке право у встановленому законом порядку. Суд вважає, що сторони не вжили жодних заходів щодо переоформлення автомобіля у порядку, визначеному Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів. Наявність у позивача доручення на автомобіль не може бути підставою для визнання права власності за позивачем. Відповідно до ст. 244 ЦК України на підставі довіреності здійснюється представництво. Довіреність є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Згідно зі ст. ст. 238, 244 ЦК України довіреність не є правовим оформленням переходу права власності. Крім того, представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах. Торгівля транспортними засобами здійснюється відповідно до Правил роздрібної торгівлі транспортними засобами і номерними агрегатами, затверджених Наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 31 липня 2002 року № 228, які були чинні на момент видачі довіреностей. Видачу генеральної довіреності чи передоручення повноважень на транспортний засіб без укладення договору купівлі-продажу не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності до третіх осіб або самого представника. При таких обставинах, суд вважає, що не має підстав для задоволення позову в частині визнання права власності на автомобіль. За наслідком відсутності правових підстав визнання права власності не підлягають задоволенню і інші позовні вимоги, які є похідними від первісних позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed