Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Сєвєродонецький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Сєвєродонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження та звільнення від сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на наступне. [INFO] у позивача з відповідачем народився син - [PERSON] , матір`ю якого записано [PERSON] , а батьком [PERSON] . 17 березня 2006 року малолітньому [PERSON] було змінено прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». 21 листопада 2005 року Сєвєродонецьким міським судом було видано виконавчий лист, яким з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітку. Позивач має сумніви в тому, що [PERSON] є його сином, оскільки на усне прохання добровільно провести генетичне дослідження відповідач відмовилась. Таким чином, на даний час в нього є підстави вважати, що він не є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з викладеним позивач змушений був звернутися до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити та виключити відомості про нього як про батька з актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , та звільнити його від сплати аліментів на його утримання. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, заперечувала проти задоволення позову. Представник третьої особи Сєвєродонецького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Сєвєродонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в судове засідання не з`явився, у поданій заяві просив розглянути справу без їх присутності, рішення ухвалити на розсуд суду. Вислухавши позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 136 СК України у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 зазначає, що оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. В судовому засіданні встановлено, що згідно з копією свідоцтва про народження [PERSON] , серія [NUMBER] , виданого повторно 09.01.2019 Подільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] зазначений батьком дитини, народженої [INFO] . Згідно з повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00021826352 від 09.01.2019, реєстрація актового запису народження 19.06.2014 за № 00118260805 здійснювалась реєстратором Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 674 від 25.09.2003 про дитину [PERSON] , [INFO] , батьком якого записаний [PERSON] , [INFO] , матір`ю - [PERSON] , [INFO] , записи вносилися і державна реєстрація проводилася на підставі ст. 133 Сімейного кодексу України. 17 березня 2006 року були внесені зміни до актового запису про народження, у якому прізвище [PERSON] було змінено на [PERSON] . Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 31.10.2005 встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 13.09.1999, який розірвали 27.10.2004. Від цього шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Зазначеним рішенням [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . 21 листопада 2005 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області було видано виконавчий лист по цивільній справі № 2-5328/2005 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісяця. Для встановлення об`єктивної істини у справі ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 грудня 2019 року за клопотанням позивача [PERSON] було призначено судово-генетичну експертизу. У вказаний експертом термін відповідач [PERSON] неодноразово не з`являлася разом з сином [PERSON] до відділення судово-медичної імунології Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи для відбору зразків (надання біологічних зразків), у зв`язку з чим експертом не було проведену судово-генетичну експертизу, а матеріали справи повернуті до суду без виконання. Вказані обставини дають підстави суду вважати, що дії відповідача спрямовані на умисне ухилення від участі в експертизі. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства. Відповідно до ч. 4, п. 3-5 ч. 5 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Відповідач, яка була достовірно обізнана про дату, час та місце проведення судово-генетичної експертизи (експертизи ДНК), двічі не з`явилася для забору біологічних зразків крові, що свідчить про її ухилення від проведення зазначеної експертизи з метою встановлення істини у справі. Нез`явлення відповідача до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судово-генетичної експертизи свідчить про її небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача про його не батьківство щодо дитини. Відповідач не повідомила жодних поважних причин, які перешкоджали їй з`явитися до експертної установи для забору відповідних зразків. Вказані дії та бездіяльність відповідача, що призвели до неможливості проведення експертизи, надають суду можливість визнати той факт, що позивач не є батьком дитини. Аналогічний висновок щодо застосування норми права викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 478/690/18 (провадження № 61-18333св19). Ураховуючи, що позивач не вважає себе біологічним батьком дитини [PERSON] , тобто стверджує, що кровне споріднення між ним та дитиною відсутнє, а відповідач не надала жодних доказів або заперечень, які б спростовували цей факт, суд вважає за необхідне позов задовольнити та виключити з актового запису № 674 від 25.09.2003 року, складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області, відомості про [PERSON] , [INFO] , як про батька [PERSON] , [INFO] . Згідно з п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. З огляду на п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Статтею 134 СК України передбачено, що на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Щодо позовної вимоги позивача про звільнення його від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити їх від сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Оскільки судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , не є батьком [PERSON] , [INFO] , суд вважає, що він не має батьківського обов`язку утримувати дитину. Враховуючи те, що правовий механізм припинення сплати аліментів у разі визнання особи не батьком дитини нормами Сімейного кодексу України не визначений, суд вважає, що саме визнання в даному випадку позивача [PERSON] не батьком дитини за рішенням суду є тією обставиною, що породжує припинення обов`язку щодо матеріального утримання дитини. За таких обставин суд вважає, що позов в частині звільнення [PERSON] від сплати аліментів на утримання дитини також підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 46 від 21.01.2019 про сплату судового збору у сумі 758,40 грн., який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved