Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що йому на праві власності належить житловий будинок, розташований за адресою: вул. Патріотів (до перейменування вул. Гайдара), буд. 8, с. Берестове, Бердянський район, Запорізька область. В зазначеному вище житловому будинку, окрім нього, зареєстровані: дружина [PERSON], донька [PERSON], онук [PERSON]. Вказує, що в 2013 році [PERSON] виїхала на постійне місце проживання до м. Києва, звязок з ним та матірю не підтримує. Речей, належних [PERSON], у будинку не залишилось. Проте, до теперішнього часу [PERSON] перебуває на реєстраційному обліку за вказаною адресою та в добровільному порядку з реєстраційного обліку не знімається, у звязку з чим просить визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити. [PERSON], повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилась, письмові заперечення на позов не надала. Свідок [PERSON] пояснив, що він є рідним братом позивача. [PERSON] не проживає за місцем реєстрації, її речей в будинку немає. Свідок [PERSON] пояснив, що він проживає по сусідству з позивачем та є хресним батьком [PERSON] Останню він не бачив близько 6-7 років. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] є її донькою і до досягнення 16 років проживала разом з ними. В подальшому вона виїхала на навчання до м. Бердянська, в 2010 році народила дитину, а з 2013 року перестала спілкуватися з батьками. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,\~що право\~власності на\~житловий будинок\~№8\~по вул.\~Патріотів (до\~перейменування \~вул.\~Гайдара)\~в с.\~Берестове Бердянського\~району Запорізької\~області зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 03.01.1992 року Бердянською районною нотаріальною конторою. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю (постанова Верховного Суду України від 16.01.2012 р. №6-57цс11). Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України). Відповідно до пояснень позивача, відповідач [PERSON] була зареєстрована в житловому будинку як член сімї власника. Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири),\~\~якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.\~ Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Підстави для визнання члена сім'ї власника таким, що втратив право користування житловим приміщенням, визначені ч. 2 ст. 405 ЦК України, а саме відсутність члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до тверджень позивача, наданих письмових доказів, опитаних в судовому засіданні свідків, суд вважає доведеним, що відповідач з 2013 року не проживає в житловому будинку, який належить позивачу на праві власності. Доказів на підтвердження поважності причин не проживання в житловому будинку за місцем реєстрації відповідачем суду не подано. З урахуванням викладеного, зібраних та досліджених по справі доказів, встановлених обставин, суд вважає, що позивач довів наявність передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України підстав для визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Згідно п. 3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Відповідно до п. 26 вказаних вище Правил зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Outcome: approved