Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в якій просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] , посилаючись на наступне. [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черняком А.Л. № 2243 від 24 грудня 2019 року. В спірній квартири зареєстрований відповідачі (колишній власник та члени її родини). Відповідачі є сторонніми для позивача особами, разом з ними він ніколи не проживав, побутом пов`язаний не був, згоди на їх проживання у приміщенні не надавав. Факт реєстрації відповідачів у його приміщенні порушує його права володіння та користування приміщенням, в добровільному порядку відповідачі знятися з реєстрації не бажають. В судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про причину неявки суд не повідомили, про день, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Заяви про розгляд справи без їх участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідачів також не надходило. При цьому, у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] від 25.03.2021 про відкладення розгляду справи було відмовлено. Наведені нею причини неявки в судове засідання не є поважними, адже проходження лікування у фізіотерапевтичному відділенні лікарні не свідчить про неможливість прибуття в судове засідання або неможливість скористатися оплатною чи безоплатною правовою допомогою для представництва інтересів відповідача в суді. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечував проти заочного розгляду справи за відсутності відповідачів. У зв`язку з наведеним, суд вважав за можливе слухати справу за відсутністю відповідачів, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього, про що було постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черняком А.Л. № 2243 від 24 грудня 2019 року, копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 194717851, наданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черняком А.Л. від 24 грудня 2019 року та копією Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 240843338, наданого державним реєстратором Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області Набатовою В.В. від 18 січня 2021 року. Згідно із п. 1 договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черняком А.Л. № 2243 від 24 грудня 2019 року, відповідно до Протоколу електронного аукціону № UА-ЕА-2019-11-12-000035-а від 03 грудня 2019 року, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАКУПКИ ПРОМ. УА», Продавцем було реалізовано, а Покупцем придбано на відкритих торгах (аукціоні) лот № GL22N012521, що складається з нерухомого майна, а саме: двокімнатної квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Загальна площа квартири 51,0 кв.м., житлова 29,3 кв.м. З копії довідки № 27029 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 16.12.2019, виданої 16 грудня 2019 року Центром надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку Сєвєродонецької міської ради Луганської області, вбачається, що в квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (відповідачі по справі). Згідно з копією листа Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку Сєвєродонецької міської ради Луганської області № 2251-ЦНАП від 29 грудня 2019 року, зняти зареєстрованих у житловому приміщенні без їх згоди можливо лише на підставі рішення суду про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 8 вищевказаної Конвенції, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 319, ч. 1, 2 ст. 321 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. В силу ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із частиною 2 статті 406 Цивільного кодексу України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Суд враховує правову позицію, яка викладена в постанові Верховного Суду України по справі № 6-158цс14 та яка зводиться до того, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. У постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року по справі № 686/11782/17-ц викладено висновок про те, що аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Якщо відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Суд враховує, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не є власниками спірної квартири, а також не є та ніколи не були членами сім`ї теперішнього власника квартири. Наявність у відповідачів реєстрації місця проживання в квартирі позивача свідчить про існування перешкод у здійсненні позивачем повноцінного права користування та розпорядження своєю квартирою. При цьому, позбавлення відповідачів права користування спірною квартирою: 1) відповідає закону, а саме нормам Цивільного кодексу України щодо розпорядження та користування власником своїм майном на власний розсуд та щодо припинення сервітуту на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення; 2) є необхідним у демократичному суспільстві з метою захисту прав власника та недопущення безпідставного обмеження права власності; 3) є пропорційним, адже відповідачі ніколи не були членами сім`ї позивача і ніколи не мали з позивачем домовленостей про користування його власністю у вигляді квартири. Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги стосовно визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] , є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат\~ у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 0.0.2001836110.1 від 03.02.2021 про сплату судового збору у сумі 2724 грн. 00 коп. Враховуючи викладене та з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 2724 грн. 00 коп. в рівних частках, по 908 грн. 00 коп. з кожного відповідача.

Outcome: approved