Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовом до [PERSON] та [PERSON], яким просив: зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 10 вересня 2007 року на користь [PERSON] на утримання сина: [PERSON] [INFO], з ? частки до 1/6 частки з усіх видів його доходу, а також змінити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 19 вересня 2013 року на користь [PERSON] на утримання доньки: [PERSON] [INFO], з твердої грошової суми у розмірі 200 гривень на 1/6 частку з усіх видів його заробітку. Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 14 жовтня 2014 року, на підставі заяви позивача про залишення без розгляду його вимог до [PERSON], позовні вимоги до неї в частині зміни розміру аліментів, які стягуються з позивача на підставі рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 19 вересня 2013 року на користь [PERSON], - залишені без розгляду. Розгляд справи по суті призначено на 27 жовтня 2014 року. Про місце, день та час розгляду справи, сторони повідомлялись належним чином, але у судове засідання не з'явились. Позивач подав заяву, якою просив справу розглянути без його участі (а.с.73). Відповідач теж подала заяву, якою просила розглянути справу без її участі (а.с.62). Позивач, у своєму позові посилався на норми сімейного кодексу України, які передбачають право платника аліментів на зменшення їх розміру у разі зміни матеріального чи сімейного стану платника аліментів. На підтвердження наявності таких обставин вказав на те, що після народження першої дитини та прийняття першого рішення суду про стягнення аліментів на цю дитину, у нього народилась друга дитина, на яку він теж почав сплачувати аліменти на підставі другого рішення суду у розмірі 200 гривень щомісячно, а також надає другій дитині й іншу матеріальну допомогу. Відповідач, у поданих нею запереченнях проти задоволення позову вказувала на те, що позивач не надав жодного доказу погіршення його матеріального стану, а при визначенні розміру аліментів на другу дитину суд вже врахував ту обставину, що у позивача є перша дитина, на утримання якої він сплачує аліменти. При цьому вказувала на те, що із заробітної плати позивача згідно положень Закону України «Про виконавче провадження» може бути утримано п'ятдесят відсотків. На основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини: Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 10 вересня 2007 року (яке набрало законної сили 21 вересня 2007 року), на користь [PERSON] з [PERSON] присуджено до стягнення аліменти на утримання неповнолітнього сина: [PERSON] [INFO], у розмірі ? частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 серпня 2007 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.59). Чотирнадцятого вересня 2007 року, на підставі виконавчого листа, виданого Рубіжанським міським судом Луганської області для примусового виконання зазначеного рішення суду, відкрито виконавче провадження державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Рубіжанського міського управління юстиції. Першого жовтня 2007 року, державним виконавцем за місцем роботи [PERSON] направлено постанову про відрахування аліментів із його заробітної плати (а.с.50). Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 19 вересня 2013 року (яке набрало законної сили 01 жовтня 2013 року), на користь [PERSON] з [PERSON] присуджено до стягнення аліменти на утримання дитини: [PERSON] [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 200 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 16 серпня 2013 року (а.с.3-4,60-61). Двадцять дев'ятого жовтня 2013 року, на підставі виконавчого листа, виданого Рубіжанським міським судом Луганської області для примусового виконання зазначеного рішення суду, відкрито виконавче провадження державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Рубіжанського міського управління юстиції. Восьмого листопада 2013 року, державним виконавцем за місцем роботи [PERSON] направлено постанову про відрахування аліментів з його заробітної плати (а.с.51). Згідно даних, за місцем роботи [PERSON], зокрема за даними товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничого підприємства «ЗОРЯ», заборгованість із виплати аліментів відсутня (а.с.52). Другого квітня 2014 року, [PERSON] звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовом, яким після залишення частини вимог без розгляду, просив зменшити розмір присуджених з нього аліментів на утримання його першої дитини: [PERSON], з ? частини до 1/6 частини від усіх видів заробітку (а.с.2). При цьому судом враховано, що позивач просить змінити тільки частку утримуваних з нього аліментів на підставі рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 10 вересня 2007 року. Питання про зміну чи скасування мінімального щомісячного розміру аліментів, які присуджені з нього вказаним рішенням суду, зокрема у розмірі не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, позивач перед судом не ставить (а.с.2). Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли цивільні (зокрема, сімейні) правовідносини щодо утримання ними як батьками своєї неповнолітньої дитини, в межах яких виник спір щодо наявності у позивача, як платника аліментів, права на зменшення розміру аліментів, що визначений рішенням суду. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального і процесуального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до положень частини 2 статті 51 Конституції України та частини 1 статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно з положеннями частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Разом з тим, розмір аліментів визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (частина 1 статті 192 Сімейного кодексу України). Отже, підставою для зменшення розміру аліментів, що визначений рішенням суду, може бути зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я платника або одержувача аліментів та інші випадки, передбачені цим Кодексом, які виникли після визначення розміру аліментів за рішенням суду. Судом встановлено, що після ухвалення Рубіжанським міським судом Луганської області 10 вересня 2007 року рішення про стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання першої дитини: [PERSON], у розмірі ? частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, 11 січня 2013 року у позивача народилась друга дитина, донька: [PERSON] (а.с.59-61). При цьому, Рубіжанським міським судом Луганської області 19 вересня 2013 року було ухвалено рішення про стягнення з позивача на користь [PERSON] аліментів у твердій грошовій сумі 200 гривень, щомісячно, на утримання вказаної доньки: [PERSON] (а.с.60-61). Разом з цим судом встановлено, що окрім щомісячної сплати аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 200 гривень, позивач надає додаткову матеріальну допомогу для утримання доньки [PERSON] у розмірі 100-150 гривень щомісячно (а.с.71). Вказані обставини у їх сукупності, на думку суду свідчать про те, що після визначення судом розміру аліментів на утримання позивачем дитини: [PERSON], у позивача змінився і матеріальний, і сімейний стан, оскільки у нього народилась друга дитина: [PERSON], яку він також зобов'язаний утримувати фінансово на підставі рішення суду, і за його бажанням добровільно, що він і робить. А оскільки наведене, безпосередньо впливає на його матеріальний стан, це є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача на користь відповідача: [PERSON], для утримання першої дитини: [PERSON]. Згідно даних за місцем роботи [PERSON], зокрема за даними товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничого підприємства «ЗОРЯ» після сплати усіх податків та зборів, а також утримання аліментів, позивач за останні шість місяців 2014 року, щомісячно, у середньому отримує «на руки» такий дохід, який є більшим за розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» для працездатних осіб і складає 1218 гривень, але не істотно більшим. А за травень та червень 2014 року, позивач взагалі дохід, що є меншим за вказаний розмір мінімуму (а.с.72). Тому з огляду на це, а також положення статті 182 Сімейного кодексу України суд вважає, що розмір аліментів у вигляді 1/6 частини від усіх доходів позивача, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку, слід визнати належним розміром аліментів на утримання першої дитини позивача: [PERSON], оскільки такий розмір є відповідним та адекватним способом реагування на зміни матеріального і сімейного стану позивача, з урахуванням його існуючого фінансового становища з одного боку, але й дозволяє врахувати інтереси цієї дитини, з іншого. У зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають задоволенню. Доводи відповідача про те, що зміни матеріального та сімейного стану позивача не підтверджуються документально, а також те, що розмір доходу позивача після усіх відрахувань значно перевищує розмір мінімальної заробітної плати спростовуються доказами, що є в матеріалах справи і обставинами, які встановлені судом. Доводи відповідача в тій частині, що суд вже врахував наявність у позивача першої дитини, як обставину яка має значення для визначення розміру аліментів, не можуть бути прийняті судом як належні, оскільки суд враховував цю обставину для визначення розміру аліментів саме на другу дитину. А доводи відповідача в частини того, що із заробітної плати позивача на підставі статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» можна утримувати до 50 відсотків його заробітної плати, не враховують наступного. Згадана відповідачем норма матеріального права встановлює гранично допустимі норми відрахувань і є загальною по відношенню до кожного конкретного випадку. Тобто суд, у кожному конкретному випадку з огляду на майновий стан боржника повинен призначити розмір аліментів, за яким із заробітної плати боржника будуть здійснюватись відрахування у розмірі 50 чи менше відсотків, але обов'язково перевіряючи чи не буде порушуватись у такому разі право самого платника аліментів на мінімально необхідний рівень життя, який визначається державою через встановлення прожиткового мінімуму. Тому з огляду на майновий стан позивача, з урахуванням того, що залишення призначеного раніше судом розміру аліментів на утримання першої дитини, через зміну майнового та сімейного стану позивача, призводить до отримання ним іноді доходу, який є меншим за встановлений законом прожитковий мінімум для працездатної особи, суд і змінює призначений раніше розмір аліментів на утримання першої дитини з ? частини на 1/6 частину від усіх видів його доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття. Саме такий розмір аліментів, на думку суду, буде забезпечувати і інтереси дитини, і враховувати реальні фінансові можливості позивача станом на дату прийняття рішення. Зміна ж майнового стану позивача у бік покращення, в майбутньому, може бути підставою для збільшення розміру аліментів. Тому суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити.

Outcome: approved