Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа без самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Рахівського районного нотаріального округу [PERSON] про визнання договору дарування недійсним. Позовні вимоги мотивує тим, що позивачу, 25.08.2010 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1258 га., розташовану в смт. Великий Бичків по вул. Репегівська №314 Рахівського району Закарпатської області. Зазначена земельна ділянка була виділена йому для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Згідно договору дарування земельної ділянки від 01.11.2011, він подарував, а відповідачі [PERSON] та [PERSON], прийняли у дар земельну ділянку, площею 0,1258 га., кадастровий номер:2123655500:05:001:0180, для будівництва та обслуговування жилого будинку, яка знаходиться в смт. Великий Бичків по вул. Молодіжна 13, Рахівського району Закарпатської області. Укладаючи вказаний договір дарування позивач помилився відносно прав на земельну ділянку, які виникнуть після укладення договору, помилково вважаючи, що укладаючи договір з [PERSON] та [PERSON] він фактично передав земельну ділянку також у власність своїх онучок. Отже, при укладенні оспорюваного договору він помилився відносно обставин, а саме відносно прав і обов'язків сторін, що має істотне значення. Вважає, що зазначений договір дарування земельної ділянки був вчинений з порушенням вимог цивільного законодавства. Договір є фіктивним та удаваним, оскільки був укладений без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином та укладався з метою приховати інший правочин. Насправді, позивач вирішив розпорядитися належною йому земельною ділянкою, подарувавши її своїм неповнолітнім онукам. Оскільки діти на момент укладення договору дарування були неповнолітніми, необхідно було оформити ряд документів, які потребували додаткового часу, тому йому було запропоновано оформити договір дарування земельної ділянки, подарувавши таку його дочці та зятю (батькам онучки), які на даний час розлучилися, з умовою переоформлення в подальшому зазначеного договору на користь онучок. Зважаючи на викладене, позовач у позові вросив суд винести рішення, яким договір дарування земельної ділянки площею 0,1258 га., кадастровий номер: 2123655500:05:001:0180 від 01.11.2011, укладений між позивачем та [PERSON], [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №1619, визнати недійсним. Позивач, [PERSON], в судове засідання не з'явився. Представник позивача за угодою [PERSON] надав суду клопотання, в якому просить дану справу розглядати у його відсутності та у відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач, [PERSON], повторно в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень, причини його неявки суду не відомі. Відповідачка, [PERSON], в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій просить дану справу розглядати без її участі, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Третя особа без самостійних вимог - приватний нотаріус Рахівського районного нотаріального округу [PERSON], повторно в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляджу справи повідомлена належним чином, причини її неявки суду невідомі. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Увідповідності до положень ст.ст.10,11,58,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які брали участь у розгляді справи, а кожна сторона зобов'язана \~довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, \~крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно частин 1-2 статті 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини \~справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на \~\~\~всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (стаття 212 ЦПК України). [PERSON], на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯП №073198 від 25.08.2010 належала земельна ділянка площею 0,1258 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Згідно договору дарування від 01 листопада 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №1619 [PERSON] належну йому земельну ділянку площею 0,1258 га. подарував [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). Відповідно до статей 229233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов'язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдарованому та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Аналогічний висновок міститься й у постановах Верховного Суду України від 19 березня і 18 червня 2014 року, 21 жовтня 2015 року та 27 квітня 2016 року у справі №6-372цс16. Позивач стверджує, а відповідачами не заперечено, що оспорюваний договір дарування укладався з метою передачі земельної ділянки не відповідачам а їхнім дітям, онукам позивача, отже позивач помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, а саме щодо обставини, хто саме буде володіти земельною ділянкою після укладення договору дарування. З огляду на викладене суд, встановив, що позивач [PERSON], при укладенні оспорюваного договору дарування вважав, що нерухоме майно - земельна ділянка, після його укладення перейде у власність його неповнолітнім онукам, а відповідачі підписували договір дарування як обдаровані, оскільки діти на момент вчинення договору були неповнолітніми, отже не мали права укладати договір дарування, отже в даному випадку має місце неправильне сприйняття позивачем, як дарувальником. фактичних обставин правочину, що вплинуло на його волевиявлення, і ця помилка дійсно була і має істотне значення. Позивач помилявся щодо правової природи правочину, прав та обовязків, які виникнуть після його укладення між ним і відповідачами, тому суд приходить до висновку висновку про наявність правових підстав для визнання недійсним спірного договору дарування в порядку статті 229 ЦК України. Судові витрати по справі позивач залишив за собою, тому такі слід віднести за його рахунок. На підставі наведеного,

Outcome: approved