Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, у якому просить зняти арешт з усього рухомого майна, яке належить йому, накладений на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Енергодарського міського управління юстиції від 10.09.2013 року з виконання виконавчого документа № ф489-у від 04.09.2013 року, виданого Управлінням Пенсійного Фонду України у м. Енергодар Запорізької області. В судове засідання сторони не зявилися. Позивач просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с. 16). Представник відповідача також надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник третьої особи надіслав письмову заяву про розгляд справи у її відсутність. Проти задоволення позову не заперечує (а.с. 21). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відділі державної виконавчої служби Енергодарського міського управління юстиції в Запорізькій області на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого документа № ф-489у, виданого 04.09.2013 УПФУ в м. Енергодарі про стягнення з [PERSON] на користь ПФУ заборгованості в розмірі 170,00 грн., за яким 10.09.2013 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття з накладенням арешту на все рухоме майно боржника та заборонено його відчуження (а.с. 3, 5). Відповідно до листа Управління Пенсійного фонду України в м. Енергодарі Запорізької області від 13.12.2016 року № 6550/10, вимога по сплаті боргу [PERSON] виконана 13.09.2016 року у повному обсязі, заборгованість відсутня (а.с. 4). Ст. 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права, у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства ( ч. 2ст. 15 ЦК України). Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 325 ЦК України, суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт на майно боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення, який накладний шляхом винесення постанови про арешт із забороною на його відчуження. Згідно із ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», у незавершеному виконавчому провадженні арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. За вказаних обставин відсутні правові підстави для існування арешту автомобіля. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved