Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

[PERSON] є власником нежитлової будівлі, автогаражу на 10 автомашин, яка складається, зокрема з: літ. А автогараж (пл. осн. 381,7 кв.м.); літ А` - автогараж (пл. осн. 48,8 кв.м.), розташованих за адресою: вул. Леніна, 48-ж, смт. Новомиколаївка Новомиколаївського району Запорізької області, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 20.04.2007, зареєстрованим в реєстрі за № 695. У листі від 11.06.2014 ТОВ «ХЕТАФА» запропонувало позивачу укласти договір оренди нежитлових приміщень, розташованих за адресою: смт. Новомиколаївка по вул. Леніна, 48 (ж), а саме двох боксів, приблизною площею 200 кв.м. на наступних умовах: мета використання оптова і роздрібна торгівля деталями і приладдям автотранспортних засобів; строк оренди 5 років; розмір орендної плати 400 грн. за 1 кв.м. на рік з урахуванням інфляції; внесення орендної плати щомісячно рівними частинами до 01 числа кожного місяця; поточний ремонт приміщень за рахунок орендатора; оплата електроенергії, комунальних послуг і земельного податку за рахунок орендатора. 16.06.2014 позивач направив ТОВ «ХЕТАФА» лист-відповідь, в якому зазначив, що згоден на укладення договору оренди та повідомив, що пропонуються два бокси площею 93,0 м.кв., який є вільним, і 114,7 м.кв., який буде вільним з 01 липня 2014 року. При цьому, 17.06.2014 позивач направив відповідачу листа з пропозицією в строк до 29.06.2014 включно здійснити заходи щодо укладення договору оренди боксів № 1-1 та 1-2, а в разі незгоди на укладення договору оренди звільнити приміщення від майна, належного відповідачу. 11.07.2014 ТОВ «ХЕТАФА» направило позивачу листа, в якому зазначило про неможливість укладення договору оренди у звязку з тим, що бокс площею 114,7 м.кв. позивачем не звільнено, та просило вважати оферту від 11.06.2014 відкликаною. Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 24.02.2015 по справі № 322/1024/14, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 09.04.2015, [PERSON] було відмовлено в задоволенні позову до [PERSON], [PERSON] про визнання нежитлової будівлі, розташованої за адресою: вул. Леніна, 48-ж, смт. Новомиколаївка Новомиколаївського району Запорізької області, спільною частковою власністю, визнання за ним права власності на 41/100 частину зазначеної будівлі, визнання недійсним свідоцтва про право власності на цю будівлю, посвідчене 20.04.2007 приватним нотаріусом Новомиколаївського районного нотаріального округу [PERSON] Відповідач 01.12.2015 повернув позивачу нежитлове приміщення, бокс 1-1, розташований за адресою: вул. Леніна, 48-ж, смт. Новомиколаївка Новомиколаївського району Запорізької області, що підтверджується актом приймання-передачі. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. Частиною першою статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби ї право не було порушене (упущена вигода). Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому, діяння заподіювача шкоди має містити всі ознаки, передбачені ст. 1166 ЦК України, а саме: вони повинно заподіювати шкоду; бути протиправним; причинно повязаним зі шкодою; винним. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Водночас, предявлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обовязок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані за відсутності порушення його прав. Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оцінивши надані позивачем докази на підтвердження обставин завдання йому збитків внаслідок протиправних дій відповідача, суд дійшов висновку про їх неналежність, з огляду на таке. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. За визначенням частини першої статті 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. За правилами статті 638 ЦК України: договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1); договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2). Частиною першою статті 641 ЦК України визначено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобовязаною у разі її прийняття. Згідно з ч. 1 ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. За змістом ч. 2 ст. 793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню. Таким чином, враховуючи запропонований ТОВ «ХЕТАФА» у листі від 11.06.2014 строк оренди належного позивачу автогаражу (5 років), а також згоду позивача у листі від 16.06.2014 на запропоновані ТОВ «ХЕТАФА» умови, такий договір міг би вважатися укладеним лише у випадку його нотаріального посвідчення. Зважаючи на це, лист ТОВ «ХЕТАФА» від 11.06.2014 та лист-відповідь позивача від 16.06.2014 не можуть вважатися і попереднім договором, виходячи зі змісту частин 1, 4 ст. 635 ЦК України, відповідно до яких попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. За таких обставин, лист ТОВ «ХЕТАФА» від 11.06.2014 та лист-відповідь позивача від 16.06.2014 є неналежним підтвердженням наміру цих осіб укласти договір оренди належних позивачу приміщень саме 01.07.2014 і на умовах, запропонованих ТОВ «ХЕТАФА», у звязку з чим вищенаведені суми орендної плати (400 грн. за 1 кв.м. на рік з урахуванням інфляції) не можуть братися до розрахунку суми збитків (упущеної вигоди) і є припущенням, на якому не може ґрунтуватися доказування, відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України. Разом з цим суд зазначає, що як позивач, так і ТОВ «ХЕТАФА», незважаючи на безпідставне зайняття відповідачем належного позивачу приміщення автогаражу, не були позбавлені можливості укласти в належній формі або договір оренди цього приміщення, або попередній договір, які б у подальшому, могли бути належними доказами наявності збитків (упущеної вигоди) у сторін цих договорів. Отже, позивачем не надано належних доказів того, що він зазнав збитків (упущеної вигоди), у звязку з не укладенням договору оренди з ТОВ «ХЕТАФА», внаслідок невиконання відповідачем вимог позивача про звільнення нежитлового приміщення боксу 1-1, розташованого за адресою: вул. Леніна, 48-ж, смт. Новомиколаївка Новомиколаївського району Запорізької області. Крім цього, суд визнає недоведеним і твердження позивача про те, що відповідач знав про наміри ТОВ «ХЕТАФА» укласти договір оренди боксів, оскільки з листа позивача від 17.06.2014 не вбачається повідомлення відповідача про це, а так само не доведено, що відповідач міг дізнатися про наміри ТОВ «ХЕТАФА» з інших джерел. Суд також визнає безпідставним твердження позивача про те, що він пропонував відповідачу оформити орендні відносини, оскільки лист позивача від 17.06.2014 не є офертою в розумінні ч. 1 ст. 641 ЦК України, в звязку з відсутністю в ньому істотних умов договору. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що обставини, на які посилався позивач в обґрунтування заявленого позову, не знайшли свого підтвердження за результатами розгляду справи, у звязку з чим визнає позов таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Документально підтверджені судові витрати, понесені відповідачем, у справі відсутні. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: dismissed