Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача, про визнання її втратившою право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що він являється одним із наймачів вищевказаної квартири. Крім позивача в квартирі зареєстровані треті особи по справі, а саме [PERSON], який є батьком позивача та [PERSON], який є братом позивача. Відповідачка в свою чергу в квартирі не проживає вже кілька років, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих її речей в квартирі немає та квартирою вона не цікавиться. Нове місце проживання відповідачки позивачу не відоме. Жодних перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу позивача та треті особи не чинили. Вона добровільно визначила собі інше місце проживання і спірним жилим приміщенням не користується понад 6 місяців без поважних причин. У зв'язку з вищевикладеними обставинами позивач просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. Також, до суду з позовною заявою звернувся [PERSON], як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги до відповідача [PERSON] з аналогічним позовом в якому просив суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS], оскільки відповідачка в спірній квартирі не проживає вже кілька років, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих її речей в квартирі немає та квартирою вона не цікавиться. Нове місце проживання відповідачки позивачу не відоме. Жодних перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу позивач та треті особи не чинили. Вона добровільно визначила собі інше місце проживання і спірним жилим приміщенням не користується понад 6 місяців без поважних причин. В судовому засіданні позивач - [PERSON], представник позивача - [PERSON], який діє на підставі довіреності позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав викладених в ньому, просили його задовольнити. Не заперечували щодо проведення заочного розгляду справи. Третя особа, що заявляє самостійні вимоги [PERSON] свої позовні вимоги та вимоги позивача [PERSON] підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Не заперечував проти проведення заочного розгляду справи. Третя особа: [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце слухання справи судом повідомлялася вчасно та належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином, відповідно до ст. 74 ЦПК України, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи у її відсутність на адресу суду не надходило, а тому суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], його представника, третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги [PERSON], третьої особи [PERSON],дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Київської міської ради від 18.03.1971 року [PERSON] на сім'ю, яка складається з чотирьох осіб: чоловік - [PERSON], дочка [PERSON], дочка [PERSON] був виданий ордер №10434 на право заняття житлового приміщення: трикімнатною квартирою [ADDRESS] Відповідно до довідки Форма №3 КК «Центр комунального сервісу Деснянського району м. Києва» від 16.12.2016 року у зазначеній квартирі зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], власник лицьового рахунку [PERSON] (померла). Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (стаття 10 ЦПК України). Згідно із ч.3 ст.10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК. Обставини, визнанні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч.1ст.61 ЦПК України). За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Серед основних прав і свобод людини і громадянина Конституція України проголошує право на житло. Тобто право на житло - це одне із найважливіших соціально-економічних прав громадян України, оскільки воно стосується основ життя людини. Відповідно до ст. 25 Загальної декларації прав людини «Кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоров'я й добробуту її самої та її родини». Невід'ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (ст. 10). При цьому, як вбачається із п. 1 ст. 12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16 грудня 1966 року, право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання. Повага до права людини на житло закріплена також у ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод. У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Фізична особа може мати кілька місць проживання ( ч.6 ст.29 ЦК України). Згідно ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до актів від 17.06.2016 року, 20.07.2016 року та 31.08.2016 року складеними за участю мешканців будинку [ADDRESS] про не проживання відповідача [PERSON] в квартирі [ADDRESS] вбачається, що остання на протязі двох років не проживає в [ADDRESS]. Відповідно до ст. 107 Житлового кодексу України наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На підтвердження вибуття необхідно брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання особою іншого постійного місця проживання ( повідомлення про це в листах, розписках, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, виїзд в інший населений пункт і постійна там прописка), на що вказує п.11 постанови Пленуму Верховного суду України « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України « від 12.04.1985 року за №2. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім'ї наймача права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За змістом ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно з п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Отже, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов'язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача (ч. ч. 1, 2 ст. 64 ЖК України). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК України). У разі вселення особи до жилого приміщення за договором піднайму, вона не набуває самостійного права користування цим приміщенням, якщо не буде встановлено, що ця особа вселилася як член сім'ї наймача. Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім'ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Саме така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 11 липня 2012 року у справі №6-60цс12. В ході даного судового розгляду позивачем та його представником в обґрунтування поданого позову не було доведено належним чином, того що він є одним із наймачів квартири [ADDRESS]. Також, позивачем та третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги, як особами, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача та набули рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням не надано доказів того, що при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. За таких обставин, а також враховуючи те, що відповідач [PERSON] іншим житлом не забезпечена, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Так як, в задоволенні позову відмовлено, то підстави для відшкодування судових витрат відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України відсутні.

Outcome: dismissed