Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), відповідно до вимог якого просить зобов'язати відповідача укласти з позивачем договір оренди земельної ділянки, на якій знаходиться гараж 2 загальною площею 19.1 кв.м, що розташований за адресою: [ADDRESS] реєстраційний номер номер об'єкта нерухомого майна 1042389680000 на умовах зазначених у позовній заяві та проекті договору оренди частини земеьної ділянки. Свої вимоги мотивувала тим, що 01 листопада 2016 року придбала гараж, що підтверджується Договором купівлі-продажу (далі по тексту - договір), який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - Приятельчук В.А., та зареєстрований в реєстрі за №1697. Відповідно до умов договору, [PERSON] придбала у власність Гараж №2 загальною площею 19,1 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1042389680000. Даний Гараж розташований на земельній ділянці площею 0,0949 га, кадастровий номер [NUMBER]. Проте, вказана вище земельна ділянка перебуває у власності відповідача, що підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.09.2013 року, а також даний факт зазначено безпосередньо у п.1.1 договору, в якому також зазначено, що вищевказана земельна ділянка станом на дату укладання договору перебувала у строковому платному користування [PERSON] відповідно до договору оренди змелі, укладеного між відповідачем та [PERSON] Пунктом 3.4.2 договору передбачено право [PERSON] після реєстрації права власності на гараж укласти договір оренди земельної ділянки з землевласником. У зв'язку із зазначеними обставинами, позивач зверталася до відповідача із проханням укласти із нею довгостроковий договір оренди частини земельної ділянки площею 0,02 га, кадастровий номер [NUMBER], на якій знаходиться належний їй гараж, але відповідач відмовився від укладання такого договору, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та наполягав на його задоволенні. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні. Суд, вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши і проаналізувавши представлені докази, приходить до наступних висновків. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 01 листопада 2016 року позивач придбала гараж № 2 загальною площею 19.1 кв.м, що розташований за адресою: [ADDRESS] реєстраційний номер номер об'єкта нерухомого майна 1042389680000 , що розташований на земельній ділянці площею 0, 0949 га, кадастровий номер [NUMBER], право власності на яку зареєстровано за [PERSON] (а.с. 7-8). Відповідно до ч.2 ст.120 Земельного кодексу України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Згідно ч.1 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). 07.11.2016 року позивач звернулась до відповідача з проханням укласти з нею довгостроковий договір оренди частини земельної ділянки площею 0, 02 га, кадастровий номер [NUMBER] (а.с. 10). Листом від 30.11.2016 року відповідач повідомив позивача, що за його даними належна йому на праві власності земельна ділянка, кадастровий номер [NUMBER] з моменту купівлі вільна від будь-яких забудов. Тому припущення позивача, що належний їй гараж розташований на належній йому земельній ділянці є вочевидь помилковим (а.с. 11). Так, за клопотанням представника відповідача, ухвалою суду від 12 квітня 2017 року у справі було призначено судову земельно-технічну експертизу для з'ясування чи знаходиться гараж № 2, загальною площею 19.1 кв.м, що розташований за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1042389680000 на земельній ділянці площею 0,0949 га, кадастровий номер [NUMBER]. 15 січня 2018 року на адресу суду надійшов висновок експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 14.12.2017 року № 7719/17-41, відповідно до якого гараж № 2 загальною площею 19.1 кв.м, що розташований за адресою: [ADDRESS] реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1042389680000, розташований за межами земельної ділянки площею 0,0949 га, кадастровий номер [NUMBER]. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи із вищевказаного суд приходить до висновку, що доводи позивача про те, що її гараж розташований на земельній ділянці відповідача є помилковими, а отже підстав для укладання договору оренди частини земельної ділянки між позивачем та відповідачем немає. Враховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі відмови у позові судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed