Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в сумі 1600 доларів США, що еквівалентно 40 688,00 грн., 11 864,73 грн. процентів за користування коштами, 862,81 грн. - три проценти річних. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13 листопада 2017 року він позичив [PERSON] кошти в сумі 3000 доларів США на ремонт автомобіля [PERSON] «Mercedes Benz», який відповідач пошкодив. Вказану суму коштів [PERSON] зобов`язався повернути протягом року - до 13 листопада 2018 року, про що склав відповідну розписку, однак взяті на себе грошові зобов`язання відповідач не виконав, позику у визначений договором строк не повернув. До 13 листопада 2018 року [PERSON] повернув [PERSON] частину боргу в розмірі 1400 доларів США, внаслідок чого допустив заборгованість на суму 1600 доларів США. З урахуванням викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача борг за договором позики в сумі 1600 доларів США, що станом на 29 липня 2019 року еквівалентно 40 688,00 грн., 11 864,73 грн. процентів за користування коштами за період з 14 листопада 2017 року по 29 липня 2019 року включно, 862,81 грн. - три проценти річних за період з 14 листопада 2018 року по 29 липня 2019 року включно. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 серпня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. 09 жовтня 2019 року позивач подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача борг за договором позики в сумі 1600 доларів США, 11 864,73 грн. процентів за користування коштами, 862,81 грн. - три проценти річних. Представник позивача - адвокат Александров В.В. в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлявся належним чином, відзиву не подав. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. За вказаних обставин, з підстав, визначених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини справи. Згідно долученої до матеріалів справи розписки від 13 листопада 2017 року, [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , паспорт [NUMBER] , виданий Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області 16 червня 2012 року, дає вказану розписку [PERSON] , який зареєстрований за адресою [ADDRESS] , на суму 3 (три) тисячі доларів США по курсу 26,51 (двадцять шість гривень п`ятдесят одна копійка) станом на 13.11.2017. Зобов`язався повернути на протязі року до 13.11.2018. Кошти позичені на ремонт автомобіля, пошкодженого [PERSON] на ДТП МВ 814, державний номер [NUMBER] . 17 листопада 2017 року погашено частину боргу в сумі тисячу доларів (двадцять шість тисяч грн.). 09 жовтня 2018 року погашено частину боргу у сумі чотириста доларів. Таким чином, відповідач свої зобов`язання за договором позики виконав частково, повернувши кошти в сумі 1400 дол. США., решта позиченої суми - 1600 доларів США не погасив. Відтак, неналежне виконання умов договору позики [PERSON] стало причиною звернення [PERSON] до суду із позовом про стягнення боргу. За вказаних обставин до правовідносин, що виникли між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В силу ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи, що частиною першою статті 1048 ЦК України визначено єдиний розмір процентів, якщо такі договором позики не передбачені, - на рівні облікової ставки НБУ, яка встановлюється виключно для національної валюти України, тому вказана норма та, як наслідок, право позикодавця вимагати сплати процентів від суми позики, може бути надане та реалізоване лише у разі, якщо позика отримана у гривні, оскільки НБУ не визначає мінімальної вартості іноземних валют, що є прерогативою відповідних органів іноземних держав. Отже, у випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування. Конвертація суми позики в іноземній валюті для визначення розміру процентів на рівні облікової ставки НБУ в національну валюту України - гривню буде суперечити частинам першій, третій статті 1049 ЦК України щодо обов`язку позичальника. Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась. Такі висновки щодо періоду стягнення процентів Велика Палата Верховного Суду зробила у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 та у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318цс18. Разом з тим, статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно складеного позивачем розрахунку заборгованості, станом на 29 липня 2019 року заборгованість відповідача за договором позики від 13 листопада 2017 року становить 1600 доларів США - сума основного боргу, 11 864,73 грн. процентів за користування коштами, згідно облікової ставки НБУ, 862,81 грн. - три проценти річних, виходячи зі змісту ст. 625 ЦК України. Вказаний розрахунок заборгованості суд вважає арифметично вірним тільки в частині стягнення 3% річних в розмірі 862,81 грн., оскільки враховує правову природу трьох процентів річних, передбачених ст. 625 ЦК України, яка носить компенсаційний характер. В частині вимог про стягнення 11 864,73 грн. процентів за користування коштами за період з 14 листопада 2017 року по 29 липня 2019 року включно суд відмовляє, оскільки договір позики між сторонами було укладено в іноземній валюті. Відтак, у випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування. Судом встановлено, що договір позики між сторонами відбувся, про що свідчить приєднана до матеріалів справи розписка від 13 листопада 2017 року. [PERSON] отримав від [PERSON] 3000 доларів США., з яких повернув частину в сумі 1400 доларів США. Відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики від 13 листопада 2017 року у розмірі 1600 доларів США - сума основного боргу, 862,81 грн. - три проценти річних. В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, підлягають стягненню з відповідача в користь позивача. Таким чином, із відповідача слід стягнути в користь позивача 768,40 грн. сплаченого останнім судового збору.

Outcome: partial