Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

[PERSON], діючи в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої доньки [PERSON], 1998 року народження, звернулась до суду з позовом, позовом, у якому просить вселити її ([PERSON].) з неповнолітньою донькою в квартиру [ADDRESS]; зобов'язати [PERSON] не перешкоджати їй та неповнолітній доньці користуватись вказаною квартирою та проживати у ній; встановити порядок користування цією ж квартирою виділивши в спільне користування [PERSON] та неповнолітній [PERSON] житлову кімнату більшої площі; [PERSON] виділити в користування житлову кімнату меншої площі, приміщення кухні, туалету, ванни, коридору, та інші технічні приміщення залишити в спільному користуванні співвласників квартири; судові витрати покласти на [PERSON] У позові зазначається, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, [PERSON], [PERSON] та їх неповнолітній доньці [PERSON] належить квартира [ADDRESS]. [PERSON] чинить перешкоди у користуванні вказаною квартирою. Він вигнав [PERSON] з донькою з квартири, змінив вхідні замки, самовільно забрав та утримує правовстановлюючі документи на житло. Крім цього, відповідач звернувся до суду з позовом про визнання позивача з донькою такими, що втратили право користування житлом та зняття з реєстрації. 16 червня 2014 року заочним рішенням Рівненського міського суду, позов [PERSON] задоволено частково та яким зобов'язано Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області зняти з реєстрації за адресою [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] У зв'язку з неправомірними діями відповідача щодо створення перешкод в користуванні спільною квартирою, позивач зверталась до Рівненського МВ УМВС України стосовно вжиття заходів впливу. За розглядом звернення надано відповідь та рекомендовано для вирішення питання звернутись до суду. Покликаючись на наведене, позивач просить позов задоволити. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, з викладених у ньому підстав, просили його задоволити. У зв'язку з запереченнями відповідача, позивач додатково вказала, що має намір щоб донька в подальшому проживала у квартирі та продовжувала навчання в м. Рівне, тому заперечує щодо компенсації їй вартості належної частки квартири. Відповідач [PERSON] позов заперечив та вказав, що позивач разом з донькою ще у 2011 році, у його відсутності вивезла спільно набуто майно, залишила спірне помешкання та виїхала на постійне місце проживання в с. Бугрин Гощанського району, де проживає з іншим чоловіком. Дочка відвідує там школу. Всі витрати по утриманню квартири він ніс самостійно, що ставило його у скрутне матеріальне становище. У зв'язку з цим, заочним рішення Рівненського міського суду від 16 червня 2014 року вирішено зняти [PERSON] та [PERSON] з реєстрації за адресою [ADDRESS]. [PERSON] та [PERSON] проживають у належному [PERSON] будинку, частка якої складає близько 60 кв.м., мають земельну ділянку. Наміру проживати в квартирі вони не мають. Стосунки між ним та позивачкою на даний час неприязні. За таких обставин, спільне користування та володіння квартирою є неможливе. У зв'язку з цим, не заперечує компенсувати позивачці вартість її та [PERSON] частки квартири. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позову. Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло виданого виконавчим комітетом Рівненської міської ради 17 листопада 2006 року № 559, [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить на праві приватної спільної часткової власності квартира [ADDRESS] Частка кожного з співвласників складає 1/3. Позивач доводить, що відповідач їй та доньці чинить перешкоди у користуванні квартирою, у зв'язку з чим вона не має доступу до помешкання, не має можливості користуватись майном. Зазначена обставина не заперечується відповідачем та стверджується повідомленням начальника Рівненського МВ УМВС України від 27 листопада 2014 року № 50/16-8568, згідно якого [PERSON] за результатами звернення щодо самовільної заміни замка до вхідних дверей спільного помешкання [PERSON] рекомендовано звернутись до суду, оскільки у даній події не вбачається складу кримінального правопорушення, а також висновком по матеріалах ЄО № 25360 від 13 листопада 2014 року складеного 27 листопада 2014 року щодо звернення [PERSON] про те, що [PERSON] не впускає та виганяє її з квартири, де вони спільно проживають. Крім цього, 16 червня 2014 року, заочним рішенням Рівненського міського суду задоволено частково позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації та яким зобов'язано Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області зняти з реєстрації за адресою [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] Також наявність перешкод [PERSON] та [PERSON] у користуванні належним їм майном (квартирою) зі сторони [PERSON] підтверджується зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення права на частку в майні, поданим до початку розгляду по суті даної справи. Ухвалою від 11 березня 2015 року зазначений позов [PERSON] прийнятий судом, проте позови [PERSON] та [PERSON] роз'єднанні в самостійні провадження, відповідно до ч.2 ст. 126 ЦПК України, оскільки кожна з позовних вимог первісного та зустрічного позову, мають свої окремі значення, і їх спільний розгляд ускладнює вирішення справи. Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. У відповідності до ч.2 ст. 386 цього ж Кодексу, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України закріплено правило, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Виходячи з наведеного, [PERSON] та неповнолітня [PERSON] як повноправні володільці частини належного їм майна (1/3 за кожним), мають право на захист свого володіння відповідно до вимог ст.ст. 386,391 ЦК України, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо усунення перешкод в користуванні квартирою, встановлення порядку користування нею та вселення. Згідно згаданого технічного паспорту та плану квартири [ADDRESS], дана квартира загальною площею 48,0 кв.м. складається з двох жилих кімнат: 5 - площею 15,7 кв.м.; 6 - площею 11,1 кв.м., а також приміщень: 1 коридор - площею 8,0 кв.м., 2 ванна - 2,6 кв.м., 3 туалет - 1,1 кв.м., 4 - кухня, площею 7,4 кв.м.; балкон - 1,1 кв.м., лоджія 1,0 кв.м. Розпорядження ж об'єктом спільної власності (часткової чи сумісної) встановлюються за правилами ч.ч.1 - 3 ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Позивач вказує, що має намір в подальшому проживати в квартирі з донькою, а тому від матеріальної компенсації відмовляється. З урахуванням технічної характеристики спірного помешкання, характеру правовідносин що існують між сторонами, належної кожному з них конкретної частки спільного майна, є доцільним встановити наступний порядок користування квартирою, зокрема виділити у користування: виділивши в спільне користування [PERSON] та [PERSON] більшу житлову кімнату № 5 площею 15,7 кв.м.; [PERSON] виділити в користування житлову кімнату № 6 площею 11,1 кв.м.; кухню, туалет, ванну, коридор, балкон та лоджію залишити в загальному користуванні співвласників квартири. Такий порядок користування квартирою, суд, вважає таким що не обмежує право кожного з співвласників на належні їм розмір частки квартири. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягає вирішенню питання судових витрат, а саме з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачені останньою 243,60 грн. судового збору. На підставі викладеного ст.ст.10,60,212-215 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved