Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

[PERSON] ( далі по тексту - Позивач) звернулась до суду з позовом до Закритого акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГОСТРАХ» ( далі по тексту - відповідач- 1) та до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в особі Обухівського відділення Київського головного регіонального управління «Приватбанку» ( далі по тексту - відповідач -2), в якій просить визнати недійсними укладені (пролонговані) ПАТ КБ «Приватбанк» від імені [PERSON] договори зі страховою компанією «Інгострах» 13 квітня 2010 року, 13 квітня 2011 року та 13 квітня 2012 року по Договору страхування наземного транспорту № КІООАК 23917353 від 14 квітня 2008 року. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 14 квітня 2008 року між нею та Обухівським відділенням Київського головного регіонального управління КБ «Приватбанку» був укладений кредитно-заставний договір № КІООАК 23917353, за яким позивач отримав споживчий кредит в розмірі 175195,42 гривень на строк до 12 квітня 2013 року року, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 15,96 відсотки річних . Позивач також зазначає в позовній заяві, що згідно умов Кредитно-заставного договору між ним та ЗАТ «СК «Інгострах», страховим агентом якої являється ПАТ КБ «Приватбанк», було укладено Договір страхування наземного транспорту № КІООАК 23917353 від 14 квітня 2008 року, де об»єктом страхування виступає предмет застави за договором автомобіль (TOYOTA, модель Сamry 3.5.1, державний номерний знак [NUMBER]) Відповідно до п.п. 3.4.1, 3.4.2 Кредитно-заставного договору № КІООАК 23917353 від 14 квітня 2008 року передбачено, що при відсутності даних зі сторони страхувальника про сплату чергових платежів, банк має право самостійно сплатити такі страхові платежі протягом п'яти банківських днів замість позичальника. На протязі 2009-2012 років банком 13 квітня кожного року шляхом автоматичної пролонгації були здійснені страхові платежі по вказаних Договорах замість позичальника - [PERSON], незважаючи на те, що 13 квітня 2010 року банку було надано договір страхування наземного транспортного засобу від 13 квітня 2010 року укладений між [PERSON] і страховою компанією «Граве Україна» зі строком дії з 14 квітня 2010 року по 13 квітня 2011 року з терміном сплати включно до 14.04.2011 року, Приватбанк самостійно повторно сплатив від імені [PERSON] 13 квітня 2010 року страхові суми за страхування транспортного засобу і відніс їх до заборгованості, що позбавило позивача можливості укладення договору страхування на більш вигідних умовах і привело до незаконного нарахування заборгованості. Також позивач зазначає, що обставини справи щодо перерахування без згоди позивача достроково Відповідачем-2 страхових платежів ЗАТ СК «Інгострах» встановлені рішенням Обухівського районного суду Київської області від 03.07.2013 року, а тому доказуванню не підлягають. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав наведених в позовній заяві. Представник відповідача-1 в судове засідання не з»явився надав письмові заперечення проти позовних вимог, в яких просив відмовити задоволенні позовних вимог в зв'язку з відсутністю їх правового обґрунтовання та ненаданням доказів на підтвердженя своїх вимог. Відповідач -2 в судове засідання свого представника не направив, про розгляд справи повідомлявся належним чином, заяв, клопотань до суду не надав. Суд вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 14 квітня 2008 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» в особі Обухівського відділення Київського головного регіонального управління «Приватбанку» було укладено кредитно-заставний договір № КІООАК 23917353. Відповідно до умов зазначеного кредитно-заставного договору [PERSON] було надано кредит в сумі 175195,42 гривень, з відсотковою ставкою 15,96 % річних, з строком повернення 12.04.2013 року. В забезпечення виконання умов договору щодо повернення грошових коштів, [PERSON] передано у заставу автомобіль TOYOTA, модель Camry 3.5 І, 2007 року випуску, [NUMBER], що належить їй на праві власності. У відповідності з умовами кредитно - заставного договору № KIO0AK23917353 від 14.04.2008 року [PERSON] уклала з Страховою компанією «ІНГОСТРАХ»договір страхування наземного транспорту № KIO0AK23917353 від 14.04.2008 року. Згідно п. 10.1. договору страхування наземного транспорту № KIO0AK23917353 від 14.04.2008 року сплачуваний період з датою сплати 14.08.2008 року встановлено 14.08.2008 року - 13.09.2009 року у сумі 19807,92 грн. При бажанні страхувальника продовжити строк дії договору страхові платежі сплачуються в наступних роках за цим графіком - у вказаний в цьому пункті день вказаного місяця, але наступного року. Сплачуємий період встановлюється з наступного дня закінчення строку оплати останнього платежу. Відповідно до п.п. 3.4.1., 3.4.2. кредитно - заставного договору № KIO0AK23917353 від 14.04.2008 року при відсутності даних зі сторони Страхувальника про сплату чергових платежів банк має право самостійно сплатити такі страхові платежі протягом п'яти банківських днів замість страхувальника. Однак ПАТ КБ «ПриватБанк» всупереч умовам договору не отримавши на те згоди [PERSON] 13.04.2010 року. 13.04.2011 року та 13.04.2012 року достроково перераховував Страховій компанії «ІНГОСТРАХ» кошти за страхування, хоча встановлений договором страхування строк сплати мав наставати відповідно 14.04.2010 року, 14.04.2011 року та 14.04.2012 року, незважаючи на те, що позивачем було надано банку13 квітня 2010 року договір страхування наземного транспортного засобу від 13 квітня 2010 року укладений між [PERSON] і страховою компанією «Граве Україна» зі строком дії з 14 квітня 2010 року по 13 квітня 2011 року з терміном сплати включно до 14.04.2011 року . В п.3.1.3 Кредитно-заставного договору вказано, що позичальник надав Банку належним чином оформлені договори страхування, а також документи, які підтверджують оплату перших страхових платежів ( у випадку, якщо позичальник самостійно здійснює оплату перших страхових платежів). Зазначені договори повинні бути письмово погоджені з банком. Зокрема, банк погоджує вибір страхувальника, перелік страхових ризиків, які підлягають страхуванню.Письмовим погодженням банку вважається віза уповноваженого представника банку за договором страхування, що підписані страхувальником. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Згідно ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як встановлено судом, позивач укладаючи договір страхування та кредитно-заставний договір не ставила під сумнів розумність та справедливість їх умов та зважувала та оцінювала умови, за яких він буде виконуватись. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Підписавши кредитно-заставний договір та договори страхування позивач підтвердив свою згоду з передбаченими ними умовами. Відповідно до п 6.2.12 кредитно-заставного договору позичальник зобов»язується не пізніше дати закінчення дії договорів страхування продовжити строк їхньої дії або укласти нові договори страхування на користь банку у страховій компанії узгодженій з банком. Так відповідно до умов кредитно-заставного договору згідно п.п. 3.1.2, 3.4.1, 6.2.12, 6.2.14 позивач мав право вибору щодо страхової компанії в якій мав намір здійснити страхування свого майна, що є предметом застави ПАТ КБ «Приватбанк», але зазначені умови кредитно-заставного договору позивачем не були виконані, а саме: з банком не було погоджено вибір страхувальника щодо здійснення страхування автомобіля у страховій компанії «Граве Україна» та не погоджено перелік страхових ризиків, які підлягають страхуванню і доказів такого погодження позивач суду не надав. Позивач сам зазначає в своїй позовній заяві, що надав банку договори страхування не для погодження, а для відому, що суперечить умовам кредитно-заставного договору. Зважаючи на дані обставини банком у виконання п.3.4.1 було здійснено сплату страхових платежів законно і обґрунтовано. Встановлені рішенням Обухівського районного суду Київської області від 03.липня 2013 року обставини, що ПАТ КБ «ПриватБанк» всупереч умовам договору не отримавши на те згоди [PERSON] 13.04.2010 року. 13.04.2011 року та 13.04.2012 року достроково перераховував Страховій компанії «ІНГОСТРАХ» кошти за страхування, хоча встановлений договором страхування строк сплати мав наставати відповідно 14.04.2010 року, 14.04.2011 року та 14.04.2012 року, незважаючи на те, що позивачем було надано банку13 квітня 2010 року договір страхування наземного транспортного засобу від 13 квітня 2010 року укладений між [PERSON] і страховою компанією «Граве Україна» зі строком дії з 14 квітня 2010 року по 13 квітня 2011 року з терміном сплати включно до 14.04.2011 року не є підставми для визнання недійсними укладених (пролонгованих) ПАТ КБ «Приватбанк» від імені [PERSON] договорів зі страховою компанією «Інгострах» 13 квітня 2010 року, 13 квітня 2011 року та 13 квітня 2012 року по Договору страхування наземного транспорту № КІООАК 23917353 від 14 квітня 2008 року зважаючи на обставини встановлені під час розгляду даної справи. Відповідно до положень ст.ст. 204, 215 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, встановлених ст. 203 ЦК України. Як встановлено судом, при укладенні кредитно- заставного договору та договору страхування сторони досягли істотних умов договору, їх зміст не суперечить чинному законодавству України та моральним засадам суспільства, волевиявлення учасників правочинів було вільним та відповідало їх внутрішній волі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позивач не довів тих обставин, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог, а тому позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed