Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до Савранської селищної ради і Савранської РДА, обґрунтовуючи вимоги тим, що його мати [PERSON] , яка померла [INFO] , все життя працювала в колгоспі «Світанок», який було реорганізовано в КСП «Світанок», та який 14.04.1996р. отримав державний акт на право колективної власності на землю. На момент отримання вказаного акту [PERSON] вже не працювала в КСП «Світанок» у зв`язку із досягненням пенсійного віку, однак залишалася його членом, а на час видання розпорядження Савранською РДА про виготовлення сертифікату на земельний пай вона вже померла, а тому помилково не була внесена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Враховуючи наведене, позивач просить визнати за ним в порядку спадкування за законом право на отримання із резервного фонду Савранської селищної ради земельної частки (паю) розміром 3 умовних кадастрових гектари. В судове засідання, призначене на 24.11.2020р., позивач та його представник - адвокат Григоржевський Б.І. не з`явилися, про дату, час і місце засідання повідомлені належним чином. У судових засіданнях позивач та його представник позов підтримали, просили задовольнити, заяв і клопотань щодо витребування доказів, виклик свідків, не заявляли. Представник відповідача Савранської селищної ради в судове засідання не з`явився, подав до суду відзив на позов та заяви, в яких проти позову не заперечує, справу просив розглянути без його участі (а.с.32, 51, 62, 76). Представник відповідача Савранської РДА в судове засідання також не з`явився, подав до суду відзив на позов, в якому у задоволенні позовних вимог просив відмовити, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували прийняття ним спадщини, а також те, що спадкодавець не була включена до списку, а крім цього позивачем пропущено строки позовної давності для захисту порушеного права, яке виникло у позивача у 1996 році, справу просив розглянути без його участі (а.с.36-37, 60). Враховуючи тривалість розгляду справи, відсутність в учасників справи заяв та клопотань, у тому числі щодо особистої участі у розгляді справи, а також карантинні обмеження з епідемії COVID-19, суд розглядає справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, прийшов до наступного. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.ч.1, 2 ст.13 ЦПК України). Зі свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] від 03.02.2012р. вбачається, що він є сином [PERSON] (а.с.6), яка померла [INFO] в д.Колокольня, Гагарінського району, Смоленськой области, Росія, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.5). Оскільки [PERSON] померла у 1996 році, то правовідносини, що виникли, регулюються нормами ЦК УРСР 1963 року. Згідно ч.ч.1, 2 ст.524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст.ст.525, 526 цього Кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця; місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу, згідно якої місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Як вбачається з довідки, виданої Савранською селищною радою Одеської області №3709 від 04.12.2017р., спадкодавець [PERSON] була зареєстрована в с.Гетьманівка, Савранського району, Одеської області (а.с.7), проте, суд не приймає до уваги зазначену довідку, оскільки в ній не зазначено, що остання постійно проживала за зареєстрованою адресою. Оскільки згідно свідоцтва про смерть спадкодавця вона померла в Росії, а позивач не надав доказів на підтвердження останнього постійного місця проживання спадкодавця, а також не зазначив місцезнаходження її майна або його основної частини для визначення місця відкриття спадщини, тому суд вважає, що місцем відкриття спадщини є місце смерті спадкодавця, що зазначене у свідоцтві про її смерть, а саме - д.Колокольня, Гагарінського району, Смоленськой области. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ч.1 ст.529 ЦК УРСР 1963 року). В силу ч.1 ст.548 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.549 цього Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. В матеріалах справи відсутні докази того, що позивач фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, тобто не вчинив дій, передбачених ст.549 ЦК УРСР 1963 року, необхідних для прийняття спадщини, які повинен був вчинити протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Суд не приймає до уваги письмові пояснення мешканки с.Лисогірка, Кодимського району, Одеської області, [PERSON] від 19.06.2019р., в яких вона підтвердила те, що 13.07.1996р. [PERSON] перевіз майно своєї матері [PERSON] (холодильник, пральну машину, диван та інше) із с.Гетьманівка до с.Лисогірка, оскільки вони не є належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами в розумінні ст.ст.77-80 ЦПК України. З огляду на зазначене, позивачем не доведено факт прийняття ним спадщини після смерті своєї матері [PERSON] , а відтак право для придбання спадщини у нього відсутнє. Щодо доводів позивача про те, що спадкодавець не була включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю суд зазначає наступне. Згідно архівної довідки №01-25/237 від 15.11.2017р., виданої Комунальним підприємством «Трудовий архів в Савранському районі», [PERSON] працювала в колгоспі «Світанок», що знаходився на території Савранського району, Одеської області, у період 1946-1949 роках та 1951-1974 роках (а.с.9). 25.02.1993р. колгосп «Світанок» був реорганізований у колективне сільськогосподарське підприємство (КСП) «Світанок», яке 27.03.2000р. реорганізовано в товариство з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Світанок», та яке 15.03.2012р. було припинено, що підтверджується архівною довідкою архівного відділу Савранської РДА від 17.01.2020р. №01-70/122/121 (а.с.71). Згідно рішення п`ятої сесії двадцять другого скликання Савранської селищної ради народних депутатів Савранського району Одеської області від 19.04.1996р. №5/6 КСП «Світанок» було передано в колективну власність та постійне користування земельні ділянки для виробництва товарної продукції в розмірі 1068га та видано державний акт на право власності на землю згідно списку (архівна довідка архівного відділу Савранської РДА від 17.01.2020р. №01-70/122/121, а.с.12, 72). За змістом ст.ст.22, 23 ЗК України (в редакції 1990 р.) та Указу Президента України від 08.08.1995р. №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», особа набуває право на земельну частку (пай) за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання, включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, та одержання КСП цього акта. Список, що додається до державного акта на право власності на землю, в матеріалах справи відсутній. Також в матеріалах справи відсутні докази того, що спадкодавець [PERSON] не була включена до цього списку, а також те, що вона не отримувала сертифікат на право на земельну частку (пай). В силу ч.3 ст.12 та ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ч.1 ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази (п.4 ч.2 ст.43 ЦПК України). Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 8 ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду; позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Щодо строку позовної давності, яку просив застосувати представник відповідача Савранської РДА у своєму відзиві на позовну заяву, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Як свідчать матеріали справи, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом в липні 2018 року, його мати - спадкодавець [PERSON] померла [INFO] .. За змістом ст.71 ЦК УРСР 1963 року загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Отже, починаючи з дня смерті матері позивач мав право відповідно до ст.71 ЦК УРСР (ст.257 ЦК України) протягом 3 років отримати захист свого порушеного права шляхом подання відповідного позову, тобто строк позовної давності закінчився 12.06.1999р., натомість позовну заяву було подано лише 17.07.2018р. без відповідного клопотання про поновлення строку позовної давності, а твердження позивача, що йому «в даний час стало відомо про те, що мати мала право на земельний пай» суд не приймає до уваги, оскільки воно не підтверджено належними доказами. В силу ст.75 ЦК УРСР 1963 року позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторони. Закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові (ч.1 ст.80 цього Кодексу). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому позовна заява не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed