Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Головного управління Державного земельного агентства у Волинській області, Реєстраційної служби Ківерцівського районного управління юстиції, [PERSON] про визнання недійсним та скасування наказу та зобов'язання вчинити певні дії. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла [PERSON], після смерті якої позивач в порядку спадкування за заповітом успадкував земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,08 га., що розташована на території Прилуцької сільської ради Ківерцівського району Волинської області, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності землю серії І-ВЛ № 007465 від 29.12.1998 року № 3/2 на підставі рішення Прилуцької сільської ради Народних депутатів, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю. За № 1 від 26.03.1999 року, що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом та державним актом на право приватної власності на землю. Як було встановлено пізніше, земельна ділянка площею 2,500 га наказом Головного управління Держземагенства у Волинській області від 25.11.2013 року № ВЛ/0721885800:06:000/00000536 передано у власність відповідачу [PERSON], а право власності на вказану земельну ділянку у встановленому законом порядку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав, присвоєно кадастровий номер 0721885800:06:000:1627. Чим було неправомірно позбавлено його права власності на вказану земельну ділянку, яку він успадкував. Тому просить визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Волинській області від 25.11.2013 року № ВЛ/0721885800:06:000/00000536 про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,408 га кадастровий номер 07218858:06:000:1627, визнати недійсним свідоцтво про право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,408 га кадастровий номер 0721885800:06:000:1627 та зобов'язати управління Держземагенства у Волинській області скасувати запис в Державному земельному кадастрі про державну реєстрацію земельної ділянки, реєстраційну службу Ківерцівського районного управління юстиції скасувати реєстраційний запис про реєстрацію права власної на земельну ділянку площею 0,408 га за [PERSON] кадастровий номер 0721885800:06:000:1627. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явились, подавши до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують та поросять їх задовольнити. Відповідач [PERSON], в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи у її відсутності до суду не надходило.. Представник відповідача Головного управління Державного земельного агентства у Волинській області в судове засідання не з'явився, подавши до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності, та часткового визнання позову а саме в частині касування запису в Державному земельному кадастрі про державну реєстрацію вищевказаної земельної ділянки заперечують, оскільки така реєстрація відповідно до ч. 10 ст. 24 Закону України Про державний земельний кадастр» скасовується на підставі рішення суду про скасування рішення про таку державну реєстрацію. Представник відповідача Реєстраційної служби Ківерцівського районного управління юстиції повідомлений належним чином про розгляд справи, однак в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у відсутності їхнього представника до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача в порядку ст. 224 ЦПК України. Дослідивши представлені письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.05.2007 року, власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,08 га, яка розташована на території Прилуцької сільської ради Ківерцівського району, що належала спадкодавцю на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії І-ВЛ № 007465, виданого 29 грудня 1998 року № 3/2 на підставі рішення Прилуцької сільської ради народних депутатів, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1 від 26.03.19999 року є [PERSON] (а.с. 7). Згідно відповіді Головного управління Державного агентства земельних ресурсів у Волинській області вбачається, що земельна ділянка площею 2,5 га, яка розташована на території Прилуцької сільської ради Ківерцівського району та належала на праві власності померлій [PERSON] на підставі Державного акта на праві приватної власності на землю від 26.03.1997 року. У 2013 році встановлено межі в натурі (на місцевості) земельні ділянки за кадастровими номерами 072188580:06:000:1627 та 0721885800:06:000:1626 передано у власність [PERSON] та [PERSON] ( а.с.5) згідно наказу 2 Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність №ВЛ/0721885800:06:000/00000536 від 25.11.2013 року ( а.с.11). Відповідно до свідоцтва про право власності від 27.11.2013 року, власником земельна ділянка площею 0,408 га для відведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 07218858000:06:000:1627 є [PERSON] ( а.с. 56). Відповідно до ст. 3 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до статті 126 Земельного кодексу України, державний акт є документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, надану у власність відповідним рішенням. Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЗК в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених ч. 2 цієї статті. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується, зокрема, свідоцтвом про право на спадщину. Частиною 6 ст. 126 ЗК встановлено, що під час набуття права власності на земельну ділянку на підставі документів, визначених ч. 2 цієї статті, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку, в кожному такому випадку відчуження земельної ділянки Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Припинення права власності відбувається лише з підстав, передбачених законом (ст. 346 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ч. 2 ст. 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Відповідно до ч.1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Згідно зі ст. 21 ЦК України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, оскільки при винесенні наказу Головного управління Держземагенства у Волинській області від 25.11.2013 року № ВЛ/0721885800:06:000/00000536 про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,408 га кадастровий номер 07218858:06:000:1627, на підставі якого було видане свідоцтво про право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку було допущено порушення норм законодавства, зокрема порушено право власності позивача на вказану ж земельну ділянку , позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення. Що до вимог позивача про зобов'язання управління Держземагенства у Волинській області скасувати запис в Державному земельному кадастрі про державну реєстрацію земельної ділянки, реєстраційну службу Ківерцівського районного управління юстиції скасувати реєстраційний запис про реєстрацію права власної на земельну ділянку площею 0,408 га за [PERSON] кадастровий номер 0721885800:06:000:1627 на земельну ділянку, то у їх задоволенні слід відмовити, оскільки такого способу захисту порушених прав законом не передбачено.

Outcome: partial