Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України та просить встановити факт, що він, [PERSON], [INFO], постійно безвиїзно проживав без реєстрації з січня 1991 року по даний час на території України за адресою: [ADDRESS]. З поданої заяви виходить, що заявник являється уродженцем с. Хотівля, Городнянського району Чернігівської області. Деякий час проживав не території республіки Білорусь. У січні 1991 року заявник переїхав для проживання до села Хотівля Городнянського району Чернігівської області. У квітні 2016 року [PERSON] звернувся до Городнянського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області для отримання паспорта громадянина України, однак йому було відмовлено через відсутність документів, що підтверджують факт його належності до громадянства України. Встановлення даного факту необхідно заявнику для підтвердження громадянства України та отримання паспорта громадянина України. Ухвалою судді від 09 серпня 2016 відкрито провадження у зазначеній справі. Заявник у судовому засіданні уточнив заявлені ним вимоги та просив суд встановити факт, що він постійно проживав на території України станом на 13.11.1991 року. Підтримав уточнені вимоги та просила суд їх задовольнити. Встановлення даного факту необхідно йому для отримання паспорта громадянина України. Суд, заслухавши пояснення заявника, допитавши свідків, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. Так, з дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] народився [INFO] року в с. Хотівля, Городнянського району Чернігівської області ( а.с. 5 ). З копії паспорта громадянина СРСР серії [NUMBER], виданого 13.09.1979 року Городнянським ВВС Городнянського райвиконкому Чернігівської області, встановлено, що його видано громадянину [PERSON], [INFO], уродженцу с. Хотівля, Городнянського району Чернігівської області, ( а.с. 3 ). З довідки виконкому Хотівлянської сільської ради Городнянського району Чернігівської області від 13.04.2016 року за № 102 встановлено, що [PERSON], [INFO], дійсно проживає на територію сільської ради з січня 1991 року і по теперішній час( а.с. 6 ). Заступник начальника УДМС України в Чернігівській області у своєму листі від 05.05.2015 року № 13-Ф-173 запропонував [PERSON] звернутись до суду для встановлення факту постійного проживання на території України, щоб в подальшому він зміг отримати паспорт громадянина України ( а.с. 7 ). Допитаний в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що заявник дійсно проживає у с. Хотівля Городнянського району Чернігівської області з січня 1991 року. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» Громадянами України є, зокрема, усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України, а також особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Зокрема, за ч.ч. 1, 7 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» на набуття громадянства України за територіальним походженням має право особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Для набуття громадянства за територіальним походженням не є обов'язковою умова про не перебування особи в іноземному громадянстві. Його може набути й іноземець, який узяв зобов'язання припинити іноземне громадянство. Датою набуття громадянства України у передбачених цією статтею випадках є дата реєстрації набуття особою громадянства України. На підставі п.п. 7-9 Порядку встановити належність до громадянства України може особа, яка перебувала у громадянстві колишнього СРСР та не мала прописки, але фактично постійно проживала на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року. Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Верховний Суд України в своєму листі від 01.01.2012 року стосовно судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення вказав, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом від 18 січня 2001 р. N 2235-III «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 р.) або набрання чинності Законом N 2235-III (13 листопада 1991 р.). Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення фактів постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 р. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що факт постійного проживання [PERSON] на території України станом на 13.11.1991 року знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а тому вимоги заявника підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved