Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

[PERSON] заявила позов до [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним договору дарування від 1.04.2015 р. земельної ділянки площею 0.1957 га в с. Тинне по вул.. Польова, за яким її бувший чоловік [PERSON] подарував цю земельну ділянку своєму брату [PERSON], оскільки на проданій земельній ділянці розташований жилий будинок № 32, що придбаний подружжям за час спільного проживання і в якому проживають та зареєстровані вона та троє малолітніх дітей з 2010 р. і цим договором дарування порушені її права, як одного із подружжя так і права дітей на житло, з якого її та дітей може бути виселено. У вступній частині позовної заяви вказано, що позов також про визнання недійсним державного акту на земельну ділянку, однак в прохальній частині йдеться лише про визнання недійсним договору дарування землі і в судовому розгляді позивачка та її представник адвокат [PERSON] просили задовольнити вимоги лише про договір дарування. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] підтримали позов щодо визнання недійсним договору дарування земельної ділянки та дали пояснення по його суті. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовий розгляд не з»явились, належним чином повідомлені про слухання справи, представник [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, дав пояснення, що земельна ділянка, подарована [PERSON] [PERSON] є власністю лише [PERSON], так як з 17.05.2012 р. ч.5 ст. 57 СК України передбачає, що земельна ділянка, набута за час шлюбу внаслідок приватизації, є особистою власністю чоловіка або дружини, посилався також з цих підстав на ст.ст. 81, 116 ЗК України. Також вказав, що жилий будинок, на який посилається позивачка, ніде не зареєстрований і не зданий в експлуатацію, однак з 2000 р. позивачка з невідомих підстав в ньому зареєстрована. Представник третьої особи без самостійних вимог органу опіки і піклування Сарненської райдержадміністрації [PERSON] вважав, що позов має бути задоволений, так як договір дарування земельної ділянки, на якій стоїть жилий будинок, в якому проживають малолітні діти, в подальшому може порушити їх права щодо проживання в цьому будинку. Третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус [PERSON] в судовий розгляд не з»явився. Вислухавши пояснення учасників цивільного процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 24.10.2008 р. [PERSON] виданий державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0.1957 га в с. Тинне Сарненського району для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на підставі рішення Тинненської сільської ради № 212 від 9.06.2005 р. При цьому, в рішенні сільської ради та в державному акті не вказана точна адреса земельної ділянки. Згідно довідок Тинненського сільського голови від 21.09.2015 р. та 8.12.2015 р. жилий будинок в с. Тинне по вул.. Польова, 32, на який посилається позивачка, побудований без правовстановлюючих документів, вона, [PERSON] та неповнолітні діти згідно записів погосподарської книги № 7 за 2006-2010 р.р., вибули з березня 2010 р. за цією адресою. Суду є не зрозумілим, якщо жилий будинок ніде не зареєстрований, доказів про це позивачка не надала, будинку не надана відповідна адреса, з яких підстав сільська рада посилається на житло по вул.. Польова, 32. Тому довідку від 8.12.2015 р. суд вважає неналежним доказом у справі. З цих же підстав неналежним доказом також є дані в паспорті громадянина України про реєстрацію позивачки за цією адресою ще з 2000 р. Крім того, наданий представником [PERSON] поповерховий план, замовником якого є [PERSON], вказує про газифікацію жилого будинку в с. Тинне по вул.. Польова, 35. Суд встановив, що позивачка та [PERSON] з 1998 р. перебували у шлюбі, мають трьох малолітніх дітей, шлюб між ними розірваний рішенням суду від 24.04.2015 р. Відповідно до ч.5 ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, поряд з іншим, є земельна ділянка, одержана за час шлюбу із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації відповідно до ЗК України. Отже, земельна ділянка, власником якої, відповідно до державного акту, є [PERSON], є власністю лише одного з подружжя, [PERSON] і не є спільною сумісною власністю подружжя, як вказує позивачка. Тому, суд робить висновок, що права позивачки, як одного з подружжя, даруванням земельної ділянки не порушені, так як власник має право розпоряджатись земельною ділянкою на власний розсуд. Договір дарування земельної ділянки також не суперечить правам та інтересам малолітніх дітей, оскільки земельна ділянка не є нерухомим майном дітей; що стосується права дітей на житло, то суду не надані докази, що на цій земельній ділянці є жилий будинок, в якому проживають діти та житло є їх нерухомим майном. На підставі ч.1 ст. 57 СК України, ст. 203 ЦК України,

Outcome: dismissed