Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому просить ухвалити судове рішення, яким визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами, розташованими по [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивував тим, що згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 18 березня 1988 року, житловий будинок з приналежними господарськими будівлями і спорудами, розташований по [ADDRESS] належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON]. Остання є бабусею позивача по батьковій лінії. Вона померла [INFO] року. При житті, 22 квітня 2016 року, [PERSON] вчинила письмове розпорядження на випадок своєї смерті, яким заповіла позивачу - [PERSON] все своє майно. Заповіт посвідчений секретарем виконкому Чернятинської сільської ради Городенківського району, зареєстрований в реєстрі за № 33. З метою реалізації свого спадкового права, [PERSON] звернувся до нотаріуса з заявою про оформлення власності на спадкове майно за заповітом, до якого входить будинковолодіння [ADDRESS]. Нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті бабусі, так як спадкове господарство зареєстроване як колгоспний двір, головою якого була спадкодавець, де кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 року, належить відповідна частка житлового будинку , які визначити конкретно неможливо. Згідно із Витягом з погосподарської книги №1 (особовий рахунок № 62) Чернятинської сільської ради станом на 15.04.1991 року у спадковому господарстві були зареєстровані та проживали: [PERSON], [INFO] - голова двору (померла [INFO] р.); [PERSON], [INFO] - чоловік спадкодавця; [PERSON], [INFO] - син спадкодавця; [PERSON], [INFO] - невістка спадкодавця; [PERSON], [INFO] - онук спадкодавця; [PERSON], [INFO] - онука. З приводу оформлення спадщини чи виділення частки члена колгоспного двору не звертався ніхто. З часу народження позивач проживав разом із спадкодавцем, приймав участь у веденні господарства та обслуговуванні, він несе витрати по утриманню будинковолодіння в належному стані, обробляє земельну ділянку, виготовив технічну документацію на будинок за власні кошти, однак не може реалізувати своє спадкове право на житлове господарство через його реєстрацію як колгоспного двору. В судовому засіданні позивач підтримав позов з наведених в ньому підстав, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачі: [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися. Подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнають, майнових претензій до позивача не мають, з приводу оформлення спадщини чи виділення частки члена колгоспного двору не зверталися. [PERSON] до своєї заяви додала копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] та свідоцтва про одруження серії [NUMBER], які підтверджують її дошлюбне прізвище [PERSON] та зміну дошлюбного прізвища на [PERSON]. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Копією Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 18.03.1988 р., виданого виконавчим комітетом Городенківської районної Ради народних депутатів на підставі рішення виконкому № 11 від 13 січня 1988 р., посвідчено, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами, який розташований в [ADDRESS] належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON]. Згідно витягу з погосподарської книги № 1 (ос. рах. 62) Чернятинської сільської ради за період з 1991 по 1995 рік по господарству Голіней Меланії Дмитрівни [ADDRESS] стверджено, що станом на 15.04.1991 року в господарстві були зареєстровані та проживали: [PERSON], [INFO], голова господарства; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO], син; [PERSON], [INFO], невістка; [PERSON], [INFO], внук; [PERSON], [INFO], внука. Копією Виписки № 8263 від 11.10.2017 р. з інвентаризаційних матеріалів Обласного комунального підприємства «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» стверджено, що згідно архівних даних станом на 31.12.2012 р. в [ADDRESS] під реєстровим № 18 зареєстровано власність на нерухомість за [PERSON], головою колгоспного двору, на підставі свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 18.03.1988 р. на підставі рішення цього ж виконкому № 11 від 13.01.1988 р. За заповітом, посвідченим 22 квітня 2016 р. секретарем Чернятинської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстрованим в реєстрі за № 33, [PERSON], [INFO], жителька с. Чернятин Городенківського району Івано-Франківської області все належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право, в тому числі і житловий будинок з господарськими спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] - заповіла [PERSON], [INFO]. Заповіт зареєстрований в реєстрі за № 33. Наведене стверджується інформаційною довідкою № 50889454 зі Спадкового реєстру, № заповіту у спадковому реєстрі - 59427620. [PERSON] померла [INFO] р. у віці 83 роки в с. Чернятин Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 14 від 25.04.2016 р., про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 25.04.2016 р. виконавчим комітетом Чернятинської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Копією витягу № 00017138978 від 23.09.2016 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя стверджується, що [PERSON] є чоловіком [PERSON] Копією свідоцтва про народження серії ЯЭ № 762656 [PERSON], [INFO], виданого 07 серпня 1957 року виконавчим комітетом Чернятинської сільської ради депутатів трудящих, стверджується, що його батьками є: [PERSON] та [PERSON], запис за № 5 від 29 січня 1957 р. в книзі реєстрації актів громадянського стану про народження. Копією довідки № 106, виданою 13.09.2016 р. виконкомом Чернятинської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, стверджено, що на день смерті [PERSON], яка померла [INFO] р., а/з № 14 від 25.04.2016 р., була зареєстрована і проживала в [ADDRESS], разом із нею проживали: чоловік [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], невістка [PERSON], [INFO], внук [PERSON], [INFO], невістка [PERSON], [INFO], правнука [PERSON], [INFO], правнук [PERSON], [INFO] Наведене свідчить про прийняття спадщини спадкоємцем за заповітом [PERSON] та спадкоємцями за законом: чоловіком [PERSON] та сином [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, [PERSON], [INFO], як непрацездатний вдівець спадкодавця [PERSON], є спадкоємцем, який має право на обов'язкову частку у спадщині. Копією спадкової справи № 296/2016 р., наданою суду в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори [PERSON], стверджено, що позивач [PERSON], як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON], який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, 03.10.2016 р. звернувся до нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Про те, що [PERSON], чоловік спадкодавця, відмовився від обов'язкової частки в спадщині [PERSON], свідчить його заява від 13.09.2016р., подана 03 жовтня 2016 року до Городенківської районної державної нотаріальної контори. Також спадкова справа містить заяву [PERSON], сина спадкодавця, в якій зазначено про те, що йому відомо про заповіт [PERSON] в користь його сина [PERSON]. Витяг № 45290362 про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданий 03.10.2016 року Першою Снятинською державною нотаріальною конторою свідчить, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи, заведеної після смерті спадкодавця [PERSON], яка померла [INFO] р., номер у Спадковому реєстрі 59590825, номер у нотаріуса 296/2016. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Копіями свідоцтв про право на спадщину за заповітом, виданими 14.02.2018 року в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованими в реєстрі за № 105, № 106, № 107 (спадкова справа № 296/2016) стверджено, що позивач [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] на належні спадкодавцю три земельні ділянки. Також до спадкового майна померлої [PERSON] належить житловий будинок по [ADDRESS]. Постановою в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 2899/02-31 від 26.12.2017 р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] з посиланням на те, що господарство, головою якого була [PERSON], відносилось до колгоспного двору, в якому кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 року, належить відповідна частка житлового будинку, але частки між членами бувшого колгоспного двору не визначені. З технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] встановлено, що житловий будинок збудований в 1986 р., інші господарські будівлі збудовані в 1960, 1978, 1988, 1990, 1991 роках. Як вбачається з Звіту про вартість житлового будинку з надвірними спорудами, складеного ЕТВО «Придністров'я», вартість житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] станом на 03 січня 2018 становить 156160 грн. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачем, як спадкоємцем за заповітом, права власності на будинок з господарськими будівлями і спорудами не встановлено, відповідачі позов визнають, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог. На підставі ст.ст. 120,123,563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 5, 316, 317, 325, 328, 392, 1216, 1217, 1222, 1223, 1233, 1268-1270, 1296-1297 ЦК України,

Outcome: approved