Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

[PERSON], (далі - позивач) звернулася із позовом до [PERSON], (далі - відповідач) Пашківської сільської ради Макарівського району Київської області (далі - Пашківська сільська рада), треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Управління Держземагенства у Макарівському районі Київської області, Реєстраційна служба Макарівського районного управління юстиції Київської області, в якому просила визнати недійсним рішення Пашківської сільської ради від 12 березня 2004 року за про передачу [PERSON], земельної ділянки площею 0,986 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,250 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,736 га, яка розташована у [ADDRESS], а також державний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ за № 005692 на цю земельну ділянку, виданий на ім'я [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивач вказувала, що рішенням Макарівського районного суду Київської області від 16.07.2013 року за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], що померла [INFO] року, було визнано право власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS]. Відповідно до вимог законодавства, 24.09.2013 року за позивачем було зареєстровано право власності на вищезазначений житловий будинок, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обмежень серії ЕАН за № 801418. Ставши власником частини житлового будинку, позивач у 2013 році відповідно до положень ст. 116-118,120 ЗК України, з метою приватизації земельної ділянки, на якій розташована належна їй частина жилого будинку з господарськими будівлями, звернулася з відповідною заявою до Пашківської сільської ради, яка рішенням від 13.08.2013 року надала дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо безоплатної передачі у власність земельної ділянки площею 0,125 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Після виготовлення землевпорядною організацією проекту землеустрою управлінням Дерземагентства у Макарівському районі Київської області було встановлено, що присвоїти кадастровий номер на вказану земельну ділянку неможливо у зв'язку з накладкою на її земельну ділянку ділянки [PERSON]. Площа перетину моєї земельної ділянки з земельною ділянкою [PERSON], становить 64 %. [PERSON], був братом позивача, якому належав на праві спільної часткової власності вищезазначений житловий будинок [ADDRESS]. Право власності на земельну ділянку загальною площею 0,986 га [PERSON], набув на підставі рішення Пашківської сільської ради від 12.03.2004 року, на підставі якого отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ за № 005692. [INFO] року [PERSON], помер, після його смерті спадщину було прийнято та оформлено [PERSON], відповідачкою по справі. Позивач вважає, що оскільки [PERSON], був власником лише ? частини житлового будинку, який розташований на земельній ділянці площею 0,250 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, то він не мав жодних підстав для набуття права власності на усю земельну ділянку, а відповідно успадкувавши іншу ? частину цього житлового будинку, позивач має право на набуття у власність частини земельної ділянки, на якій розташована частина належного їй будинку та яка необхідна їй для його обслуговування. За таких обставин позивач вважає, що рішення Пашківської сільської ради про передачу [PERSON], земельної ділянки площею 0,25 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована у [ADDRESS] та державний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ за № 005692 мають бути визнані недійсними. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити із вказаних у позовній заяві підстав. Представник відповідача [PERSON], у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила. Вказала, що відповідачем не вказано жодної правової підстави для визнання недійсним а ні оскаржуваного рішення Пашківської сільської ради а ні державного акту на право власності на земельну ділянку. Крім того представник відповідача вказала, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами переходу до позивача права власності чи користування земельною ділянкою, на якій розташована частину успадкованого домоволодіння. Пашківська сільська рада, Управління Держземагенства у Макарівському районі Київської області та Реєстраційна служба Макарівського районного управління юстиції Київської області подали суду письмові заяви, згідно яких просили розглядати справу за відсутності їх представників. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 16.07.2013 року за [PERSON], визнано право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], що померла [INFO] року, на ? частину житлового будинку [ADDRESS]. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 16.09.2014 року вказане вище рішення суду скасовано, ухвалено нове рішення, яким за позивачем визнано право власності на 1/3 частину вказаного домоволодіння. Рішення набрало законної сили. Рішенням Пашківської сільської ради від 13.08.2013 року позивачу надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність площею 0,125 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, по [ADDRESS]. Згідно протоколу № ПП-3200026172013 та рішення № РВ-3200026172013 Управлінням Дерземагентства у Макарівському районі Київської області було відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру у зв'язку із перетином земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати із земельною ділянкою [PERSON] (площа перетину становить 64 %). Разом із тим судом встановлено, [PERSON], на праві власності належала земельна ділянка площею 0,986 га, з яких 0,25 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, 0,736 га для ведення особистого селянського господарства, по [ADDRESS], що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії КВ за № 005692, виданого 21.06.2004 року. Вказаний державний акт [PERSON], був виданий на підставі рішення Пашківської сільської ради від 12.03.2004 року за №43-7-ХХІУ. Як встановлено рішенням Апеляційного суду Київської області від 16.09.2014 року, [PERSON], був власником іншої ? частини домоволодіння по [ADDRESS] а також мав право на обов'язкову частку у спадщині після смерті [PERSON], та успадкував 1/6 частину вказаного домоволодіння. [PERSON], помер [INFO] року. Спадкоємцем його майна, яка спадщину прийняла, подавши нотаріусу відповідну заяву, є [PERSON] - відповідач у справі. Вирішуючи вимоги за даним позовом, суд керується наступним. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 155 ЗК України, на яку посилався позивач як на підставу позову для визнання недійсним рішення сільської ради та державного акту на право власності на земельну ділянку, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ч.2, 3 ст. 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право постійного користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право постійного користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Як встановлено у ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розташовані, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Таким чином, позивач у даній справі мав довести, що оскаржуваним рішенням сільської ради від 12.03.2004 року про передачу [PERSON], земельної ділянки площею 0,986 га, були порушені права [PERSON], спадкоємцем якої є позивач, щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй на праві власності чи на праві користування земельною ділянкою. Водночас, позивачем не було надано суду жодного доказу належності на праві власності чи на праві користування [PERSON], земельної ділянки, відповідно і не доведено порушення її прав щодо володіння, користування чи розпорядження цією земельною ділянкою, що є безумовною підставою для визнання недійсним оскаржуваного рішення сільської ради та державного акту на право власності на земельну ділянку, а тому у задоволенні позову слід відмовити повністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України у разі відмови у позові судові витрати стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed