Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом до КП Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» (надалі - підприємство). Свої вимоги мотивує тим, що 15 грудня 2018 року [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Камаз 5511», д.н.з. [NUMBER] , власником якого є відповідач, скоїв наїзд на припаркований автомобіль марки «Shkoda Octavia», д.н.з. [NUMBER] , власником якого є позивач, що призвело до ДТП та механічних пошкоджень автомобілів. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 29 січня 2019 року в справі №127/32915/18 [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 122-4, 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП. На час ДТП [PERSON] працював на посаді водія підприємства та керував транспортним засобом, закріпленим за ним відповідачем. Позивач також зазначає, що Вінницьким відділом поліції ГУНП у Вінницькій області проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні №12018020010004816 від 16 грудня 2018 року відносно [PERSON] про незаконне заволодіння автомобілем, яке було закрите у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення. Під час досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні був виготовлений висновок судового експерта за результатами проведення автотоварознавчої експертизи від 28 січня 2019 року №649/19-21 та встановлений розмір матеріального збитку, завданого йому, як власнику автомобіля «Shkoda Octavia», в сумі 164884,97 грн. Відповідно до поліса від 04 травня 2018 року №АМ/63103115 цивільна відповідальність підприємства була застрахована ПрАТ СК «Уніка». 08 жовтня 2019 року страховою компанією сплачено позивачу 100 000,00 грн страхової суми за шкоду, заподіяну майну. Відтак, посилаючись на норми ст. 1187, 1172, 1194 ЦК України, недостатність відшкодованої страхової суми, позивач вважає можливим стягнення з відповідача на свою користь 64 884,97 грн майнової шкоди. Крім того вважає, що внаслідок ДТП йому завдана моральна шкода, яка полягає у пережитому внаслідок ДТП нервовому стресі, моральних стражданнях та переживаннях, а також через пошкодження його майна, побутових незручностях та оцінена позивачем у 20000,00 грн. За таких обставин [PERSON] просив стягнути на його користь з відповідача 84884,97 грн завданої внаслідок ДТП шкоди, з яких: 64884,97 грн - відшкодування майнової шкоди, 20 000,00 грн - моральної шкоди. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 жовтня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите загальне позовне провадження у справі; залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - [PERSON] . Правом подання відзиву відповідач не скористався. Третя особа пояснення до суду не подала. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07 грудня 2020 року із занесенням до протоколу судового засідання (без винесення окремого процесуального документа) витребувано з Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області матеріали кримінального провадження №12018020010004816 та з архіву суду адміністративну справу щодо вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4, 124, 130 КУАП. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02 лютого 2021 року із занесенням до протоколу судового засідання (без винесення окремого процесуального документа) зобов`язано відповідача надати докази щодо виконання 15 грудня 2018 року [PERSON] трудових обов`язків. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 лютого 2021 року із занесенням до протоколу судового засідання (без винесення окремого процесуального документа) суд викликав в судове засідання експерта. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» Жданов В. О. у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову. Вказував, що [PERSON] під час вчинення ДТП не виконував трудових обов`язків. Крім того звертав увагу на висновок експерта з якого незрозуміло, який транспортний засіб оглядав останній та з приводу пошкодження якого визначав розмір збитку, а також вказував, що пошкоджений автомобіль, за висновком експерта, потребує ремонту, а вартість ремонту є нижча чим сума, яку вимагає позивач; моральна ж шкода є недоведеною. Третя особа, яка не заявляє самостійних на предмет спору, на стороні відповідача [PERSON] у судовому засіданні, пояснив, що дійсно 15 грудня 2018 року він виконував трудові обов`язки, йому видавався шляховий лист, який невідомо куди зник після ДТП з кабіни автомобіля, а сама подія відбулася як він їхав до місця проведення працівниками підприємства робіт в районі пр. Космонавтів. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, їх представників, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Судом установлено, що 15 грудня 2018 року у м. Вінниці по вул. Порика, 2 [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Камаз 5511», д.н.з. [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв наїзд на припаркований автомобіль марки «Shkoda Octavia», д.н.з. [NUMBER] , що призвело до ДТП та механічних пошкоджень автомобілів. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 29 січня 2019 року, залишеною без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 28 лютого 2019 року, [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4, 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестиста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян , що становить 10 200,00 грн на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] власником автомобіля «Shkoda Octavia», д.н.з. [NUMBER] , є позивач [PERSON] . Власником автомобіля «Камаз 5511», д.н.з. [NUMBER] , є КП Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . [PERSON] працює на посаді водія АТЗ 1 класу, Камаз 5511, у КП Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» з 08 червня 2011 року, що підтверджується наказом відповідача від 08 червня 2011 року №127-К. Постановою слідчого СВ Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області від 06 вересня 2019 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018020010004816 від 16 грудня 2018 року, закрите у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України. В межах даного кримінального провадження проведена автотоварознавча експертиза. За даними висновку судового експерта від 28 січня 2019 року №649/19-21 за результатами проведення автотоварознавчої експертизи у вищезазначеному кримінальному провадженні розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Shkoda Octavia», д.н.з. [NUMBER] , в результаті його пошкодження складає 164 884,97 грн. На час вчинення ДТП згідно поліса №АМ/6310315 від 04 травня 2018 року цивільно-правова відповідальність підприємства застрахована ПрАТ СК «Уніка». Як стверджує позивач та не заперечується жодним із учасників справи ПрАТ СК «Уніка» здійснено страхову виплату позивачу у розмірі 100 000,00 грн за шкоду, заподіяну майну. Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] вказує на недостатність такої страхової виплати для повного відшкодування завданої йому шкоди внаслідок ДТП, вчиненого з вини працівника відповідача під час виконання ним своїх трудових обов`язків. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Отже, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків. При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника. Вказана правова позиція була висловлена Верховним Судом України в постанові від 28 січня 2015 року у справі №6-229 цс14. Представник відповідача в ході судового розгляду заперечував виконання [PERSON] трудових обов`язків 15 грудня 2018 року. При цьому надав табель робочого часу за грудень 2018 року, а також вказував на не проходження [PERSON] 15 грудня 2018 року щозмінного передрейсового медичного огляду водіїв транспортних засобів підприємства, відсутність у нього подорожнього листа, що загалом виключає можливість виконання роботи останнім того дня та взагалі його допуску до роботи, акцентуючи увагу на незаконному заволодінні [PERSON] автомобілем, а також зазначаючи, що 15 грудня 2018 року працював водій [PERSON] . Однак суд критично оцінює такі доводи відповідача, зважаючи на те, що як встановлено судом та, зрештою, стверджується представником відповідача у підприємстві можливі чергування у вихідні дні. Саме [PERSON] як водій 15 грудня 2018 року перебував на чергуванні, що підтверджується протоколами допиту свідків [PERSON] та [PERSON] від 19 грудня 2018 року та 30 січня 2019 року, відповідно, складеними під час досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за №12018020010004816 від 16 грудня 2018 року, та самим [PERSON] . Суд не заперечує виконання трудових обов`язків 15 грудня 2018 року [PERSON] , однак належних та допустимих доказів про те, що [PERSON] був відсторонений від виконання своїх трудових обов`язків 15 грудня 2018 року матеріали справи не містять. Щодо відсутності даних про виконання 15 грудня 2018 року [PERSON] трудових обов`язків в документах по підприємству та виконання трудових обов`язків в цей день [PERSON] , то суд звертає увагу на неспівпадіння обставин у доводах відповідача, що достеменно убачаються із матеріалів справи. Так за матеріалами кримінального провадження [PERSON] був викликаний на роботу близько 12:00 год. у його вихідний та лише близько 14:00 год. з`явився за місцем знаходження автомобілів КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» (бойлерної). Натомість згідно журналу проведення щозмінних передрейсових медичних оглядів водіїв транспортних засобів КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» 15 грудня 2018 року [PERSON] проходив огляд о 08.40 год., а за даними витягу з комп`ютерної програми 1С:Підприємство - Управління торговим підприємством для України, редакція 1.2, щодо виписки шляхових листів за 15 грудня 2018 року - подорожній лист [PERSON] був виписаний о 12:00 год., що в цілому є взаємовиключними обставинами та не можуть вважатися належними, достатніми та достовірними доказами на підтвердження доводів відповідача. Належить звернути окрему увагу, що табель робочого часу за грудень 2018 року не містить відомостей про облік робочого часу ані [PERSON] , ані [PERSON] . При цьому суд також відмічає, що відомості про проходження працівниками [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , робота яких облікована 15 грудня 2018 року, відсутня у витязі з журналу проведення щозмінних перед рейсових медичних оглядів. З огляду на вказані обставини, суд розцінює позицію відповідача як спосіб захисту. При цьому відмічає, що доказів незаконного заволодіння [PERSON] автомобілем чи використання водієм цього автомобіля у власних інтересах матеріали справи не містять. До того ж суд звертає увагу і на маршрут руху автомобіля відображений на карті, роздрукований із системи спостереження GPS, який відповідає як поясненням самого [PERSON] , так і [PERSON] . Відтак суд дійшов висновку, що водій [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем та під час виконання трудових обов`язків допустив вчинення ДТП, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль [PERSON] . У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі N426/16825/16-ц зроблено висновок, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. З огляду на вищенаведені обставини та норми матеріального права, суд дійшов висновку, що КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» повинно нести відповідальність за завдану шкоду та відшкодувати її. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як слідує з висновку судового експерта від 28 січня 2019 року №649/19-21 за результатами проведення автотоварознавчої експертизи у кримінальному провадженні розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Shkoda Octavia», д.н.з. [NUMBER] , в результаті його пошкодження складає 164 884,97 грн. Суд вважає вказаний доказ належним та допустимим. Щодо заперечень відповідача з приводу невірного зазначення експертом реєстраційного номера транспортного засобу у висновку у відповіді на перші два питання, які були поставлені на вирішення експертизи, то суд враховує пояснення експерта, надані в судовому засіданні, який вказував, що помилка в реєстраційному номері є технічною, досліджувався автомобіль «Shkoda Octavia», д.н.з. [NUMBER] , який ідентифікований за номером кузова, останній вірно відображений та індивідуальні ознаки автомобіля враховані при визначені розміру збитку, а допущена помилка не вплинула на вірність висновку. Щодо самого розміру збитку та заперечень відповідача, який вказував на визначену вартість відновлення автомобіля, то суд відмічає, що за змістом положень ст.1192 ЦК України особа, яка завдала шкоди майну відшкодовує завдані збитки у повному обсязі. За даними висновку судового експерта від 28 січня 2019 року №649/19-21 вартість відновлення автомобіль «Shkoda Octavia», д.н.з. [NUMBER] , складає 145 105,04 грн, а розмір матеріального збитку - 164884,97 грн. При цьому як слідує з самого висновку при визначені розміру збитку врахована втрата товарної вартості (19869,93 грн). Відповідно до ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 , вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. За змістом наведених положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ. Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті. Показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу. Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду. Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, зумовлене передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів і агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів у зв`язку з ДТП і подальшим ремонтом. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є наслідком проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до реальних збитків. Відповідно до підпункту 8.6.1 пункту 8.6 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ. Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації усіх типів КТЗ. Підпунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»). Таким чином, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується. З огляду на викладене суд не бере до уваги доводи відповідача з цього приводу.. Крім того суд зазначає, що системний аналіз статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пункту 32.7 частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. Вказану позицію неодноразово висловлював як Верховний Суд України, так і Верховний Суд. Оскільки позивач отримав страхове відшкодування в розмірі меншому, ніж розмір спричиненої шкоди, суд вважає, що розмір відшкодування, який підлягає стягненню з відповідача, становить різницю між завданою матеріальною шкодою та здійсненою страховою виплатою, що вірно визначена [PERSON] у 64 884,97 грн. Розмір матеріальної шкоди, встановлений судом та не спростованим. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За п. п .1, 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Частиною 3 ст. 23 ЦК України визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно роз`яснень п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 9 вказаної постанови, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробних стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до переконання, що в результаті пошкодження майна позивачу дійсно спричинено моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд з`ясував, що за своїм характером правопорушення є необережним щодо нанесення шкоди майну. Щодо глибини душевних страждань позивача, то на думку суду, такі страждання є відчутними, але не критичними. Безперечно, позивач переживав, мав певні незручності, зважаючи на ремонт автомобіля, та був позбавлений можливості певний час використовувати транспортний засіб. Тому, враховуючи встановлені в ході судового розгляду обставин справи, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 2000,00 грн, завданої останньому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки такий розмір моральної шкоди відповідає ступеню перенесених ним страждань внаслідок пошкодження його транспортного засобу, при визначенні якої враховувались вимоги розумності та справедливості. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України та, враховуючи розмір задоволених вимог, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 668,85 грн судового збору, пропорційно розміру задоволеної частини позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial