Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що 09.06.1990 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 1542 та зареєстровано міським відділом РАЦС. Під час перебування у шлюбі ними у кредит, який був достроково погашений, придбано легковий автомобіль марки HYUNDAI моделі І10, 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Вартість автомобіля відповідно до договору № 2812/01 від 28.12.2010 року складає 111300 грн. Даний автомобіль було зареєстровано на відповідача. Позивач вважає вказаний автомобіль спільною сумісною власністю подружжя, тому, уточнивши свої позовні вимоги (а.с. 74), просить суд визнати вказаний автомобіль спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON]; стягнути з відповідача на його користь грошову компенсацію за 1/2 частину спірного автомобіля в сумі 72967,18 грн., а також стягнути витрати з оплати судового збору та витрати з оплати проведення судової експертизи. Позовна вимога позивача про виділення автомобіля марки HYUNDAI моделі І10, 2010 року випуску, в рахунок розподілу майна подружжя [PERSON] ухвалою суду від 08.07.2016 року за заявою представника позивача за довіреністю [PERSON] було залишено без розгляду. В судове засідання 08.07.2016 року сторони по справі не з'явились. Представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON]попередньо через канцелярію суду подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судові засідання, призначені на 29.06.2016 року та 08.07.2016 року, не з'явилась з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи 29.06.2016 року повідомлялась судом завчасно та належним чином, що підтверджується власноручно написаною нею розпискою про явку в судове засідання на 29.06.2016 року, а про її належне повідомлення про явку в судове засідання на 08.07.2016 року свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки, яке повернулось на адресу суду. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думку та позицію представника позивача, викладену у поданій до суду письмовій заяві, дослідивши письмові докази по справі в їх сукупності та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] з 09.06.1990 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 4). За період шлюбу сторонами було придбано автомобіль марки HYUNDAI моделі І10, 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] за 111300 грн., що підтверджується копією договору № 2812/01 від 28.12.2010 року (а.с. 4а-6). Вказаний автомобіль зареєстрований за відповідачем [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 7). Положеннями ЦК та СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, автомобіль марки HYUNDAI моделі І10, 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.25 постанови № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається, за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя у цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Під час судового розгляду судом було призначено автотоварознавчу експертизу. Відповідно до висновку експерта № 2340/15-21 від 18.01.2016 року за результатами визначення вартості КТЗ встановлено, що розрахункова вартість легкового автомобіля [NUMBER], 2010 року виготовлення, з урахуванням технічного стану та пробігу, станом на час проведення експертизи становить 145934,36 грн. (а.с. 38-53), в зв'язку з чим вартість 1/2 частини вказаного автомобіля становить 72967,18 грн. Враховуючи права та інтереси кожної сторони, рівність їх прав на володіння, користування та розпорядження майном (зокрема транспортним засобом), що належить їм на праві спільної сумісної власності, передбаченої ст. 63 СК України, суд, беручи до уваги висновок експерта № 2340/15-21 від 18.01.2016 року за результатами визначення вартості легкового автомобіля [NUMBER], 2010 року виготовлення, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо визнання вказаного автомобіля спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON], а також щодо стягнення з відповідача на його користь грошової компенсації за 1/2 частини вказаного автомобіля підлягають до задоволення. Відповідно ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1217,10 грн., що підтверджується відповідними квитанціями (а.с. 1, 2, 73, 90), та витрати з оплати проведення судової експертизи в сумі 1228,80 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а.с. 91). На підставі викладеного,

Outcome: approved