Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду з вказаним вище позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 08.08.2019 позивач є власником земельної ділянки, площею 2,0 га, кадастровий номер 0522682899:02:000:0331, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Жеребилівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області. Після придбання даної земельної ділянки позивачу стало відомо, що 12.07.2018 попередній власник земельної ділянки [PERSON] та Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Агрокряж» (далі за текстом - СТОВ «Агрокряж») уклали Договір оренди землі № 0522682899:02:000:0331. Право оренди СТОВ «Агрокряж» на спірну земельну ділянку за даним договором зареєстроване державним реєстратором відділу надання адміністративних послуг Могилів-Подільської міської ради Вінницької області Грудецьким Ярославом В`ячеславовичем 18.10.2018 на підставі рішення від 22.10.2018, індексний номер 43604620. Проте позивач вважає, що дане рішення державного реєстратора є незаконним та підлягає скасуванню, так як прийняте з порушенням вимог п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин). Так, відповідно до постанови приватного виконавця Ляпіна Д.В. № 57374927 від 15.10.2018 на спірну земельну ділянку накладено арешт. Дане обтяження 15.10.2018 зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо боржника [PERSON] . Враховуючи, що на час реєстрації права оренди на спірну земельну ділянку за СТОВ «Агрокряж» в реєстрі вже містився запис про накладений на дану земельну ділянку арешт, позивач вважає, що державний реєстратор повинен був відмовити СТОВ «Агрокряж» у державній реєстрації права оренди згідно з Договором оренди землі № 0522682899:02:000:0331. Вказані незаконні, на думку позивача, дії державного реєстратора призвели до реєстрації за СТОВ «Агрокряж» права оренди на належну позивачу земельну ділянку, що позбавляє його права вільно використовувати належне йому майно та порушує його право власності на вказану земельну ділянку. За таких підстав, з урахуванням ст. 19 Конституції України та ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), позивач просить визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора від 22.10.2018 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 43604620, номер запису про інше речове право 28473979. 06.05.2020 до Могилів-Подільського міськрайонного суду надійшов відзив державного реєстратора Грудецького Я.В., в якому відповідач позов не визнав та просив у позові відмовити. Відзив мотивований тим, що, на думку відповідача, згідно з вимогами ст. 10 ч. 3 п. 1, 2, ст. 22 ч. 1, 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) державний реєстратор лише перевіряє документи, що подаються для державної реєстрації прав, а відповідальність за достовірність даних, що містяться у цих документах, несе заявник. Під час реєстрації за СТОВ «Агрокряж» права оренди на спірну земельну ділянку відповідач встановив відповідність наданих заявником документів вимогам ст. 13 Закону України «Про оренду землі», ст. 6, глави 52 ЦК України та ст. 124 ч. 4, ст. 125 ЗК України, а тому здійснив реєстрацію такого речового права. При цьому реєстрація речового права не є підставою його виникнення прав, а є лише визнанням державою певного речового права, зокрема і права оренди. Також відповідач вважає, що державний реєстратор та орган державної реєстрації не є належними відповідачами у даній справі, а відтак відсутні і підстави для задоволення позову. Крім цього, відповідач зазначає, що права позивача порушені діями СТОВ «Агрокряж» і позаяк договір оренди землі, на підставі якого проведено реєстраційну дію, недійсним не визнавався, позивач, на думку відповідача, обрав неналежний спосіб захисту свого порушеного права, а також невірно звернувся до суду із позовом в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства. 03.06.2020 до Могилів-Подільського міськрайонного суду надійшов відзив відповідача СТОВ «Агрокряж», а 23.06.2020 - пояснення щодо відповіді на відзив, в яких відповідач позов не визнав та просив у позові відмовити. Відзив та пояснення мотивовані тим, що договір оренди спірної земельної ділянки укладений між відповідачем та колишнім власником земельної ділянки [PERSON] 12.07.2018, тобто ще до накладення на цю земельну ділянку арешту. При цьому, стороною виконавчого провадження СТОВ «Агрокряж» не було і постанову про накладення арешту від 15.10.2018 не отримувало, а тому не було обізнанене про наявність обтяження щодо земельної ділянки і дізналось про це лише під час розгляду даної справи. Так само до державного реєстратора не надходило і рішення суду, яким заборонялось здійснювати реєстраційні дії щодо спірної земельної ділянки, а відтак і реєстратор не був обізнаний про наявність такої заборони. Також відповідач зазначає, що закон розмежовує як різні обтяження заборону розпоряджатися нерухомим майном та заборону користуватися таким майном. Так само і державний виконавець наділений правом шляхом накладення арешту на майно не тільки заборонити відчужувати певне майно, а й встановити заборону щодо передачі цього майна у користування. Відповідач зазначає, що приватний виконавець не вказав у своїй постанові конкретну заборону щодо спірної земельної ділянки. Однак, враховуючи, що така постанова була адресована усім органам та установам, які посвідчують договори відчуження майна чи проводять його перереєстрацію на іншого власника, відповідач вважає, що виконавець наклав заборону саме на відчуження земельної ділянки чи її перереєстрацію на іншого власника, що не позбавляло її первісного власника права передавати таку земельну ділянку в оренду. Вважає, що наявність договору оренди і давала боржнику [PERSON] можливість погашати заборгованість перед стягувачем у виконавчому провадженні. Крім цього, відповідач зазначає, що належним чином виконує свої обов`язки, встановлені Договором оренди землі від 12.07.2018, і має намір і в подальшому підтримувати договірні відносини з власником земельної ділянки, яким на даний час є [PERSON] . При цьому позивач не позбавлений можливості укласти додаткову угоду щодо зміни сторони договору та отримати орендну плату згідно з цим договором. 25.05.2020 та 09.06.2020 до Могилів-Подільського міськрайонного суду надійшли відповіді позивача на відзиви, в яких [PERSON] зазначив таке. В порушення вимог ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) державний реєстратор не здійснив аналіз та перевірку документів, наданих СТОВ «Агрокряж», на наявність підстав для проведення реєстрації за останнім права оренди на спірну земельну ділянку. Позивач посилається на відкритість та доступність для державного реєстратора Реєстру виконавчих проваджень та Реєстру прав на нерухоме майно та їх обмежень, а тому вважає, що відповідач міг та був зобов`язаний перед реєстрацією права оренди на земельну ділянку за СТОВ «Агрокряж» перевірити, чи не накладене обтяження на таку земельну ділянку. Саме наявність зареєстрованих обтяжень речових прав на спірну земельну ділянку на момент здійснення реєстрації за СТОВ «Агрокряж» права оренди цієї ділянки і свідчать про неправомірність дій державного реєстратора. Також позивач вважає, що обмеження на оренду земельної ділянки може бути накладене лише щодо власника цієї земельної ділянки. При цьому позивач вважає, що обрав вірний спосіб захисту своїх порушених прав, так як відповідно до позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 04.09.2018 (справа № 823/2042/16), якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 21.04.2020 відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, наданий відповідачам строк для подання відзиву, призначено підготовче засідання. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 26.05.2020 за клопотанням позивача витребувані докази та відкладено підготовче засідання. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 24.06.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 23.07.2020. 23.07.2020 у судове засідання сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання не з`явились. Позивач [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав повністю та просив позов задовольнити. Відповідачі також подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність та відсутність їхніх представників, просили у позові відмовити повністю. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Стаття 41 Конституції України визначає, що право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Суд встановив, що [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка, площею 2,0 га, кадастровий номер 0522682899:02:000:0331, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Жеребилівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області. Дана земельна ділянка раніше належала [PERSON] і була придбана [PERSON] на електронних торгах з реалізації арештованого нерухомого майна. Вказане підтверджується копією Свідоцтва від 08.08.2019, зареєстрованого в реєстрі за № 878 та посвідченого приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області Серебряковою Ю.В. (а.с. 7), а також копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 176829139 від 08.08.2019 (а.с. 8). Разом з тим, 12.07.2018, тобто ще до придбання даної земельної ділянки [PERSON] , власник на той час цієї земельної ділянки [PERSON] уклав зі СТОВ «Агрокряж» Договір оренди землі № 0522682899:02:000:0331, відповідно до умов якого вказана земельна ділянка передана орендарю в оренду на строк 10 років з дати державної реєстрації права оренди (а.с. 9-10). Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок та умови державної реєстрації речових прав на нерухоме майно визначаються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) (далі за текстом - Закон № 1952), а також Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) (далі за текстом - Порядок № 1127). Так, п. 4 ч. 1 ст. 3 Закону № 1952 визначає, що загальними засадами державної реєстрації прав є внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом. Згідно зі ст. 4 Закону № 1952 державній реєстрації підлягає право оренди земельної ділянки. Пункт 1, 2 ч. 3 ст. 10 Закону № 1952 встановлює, що державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Суд встановив, що 18.10.2018 представник СТОВ «Агрокряж» за довіреністю Браславська Ю.Л. звернулась до державного реєстратора відділу надання адміністративних послуг Могилів-Подільської міської ради Вінницької області Грудецького Я.В. з заявою про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки кадастровий номер 0522682899:02:000:0331, яка знаходиться на території Жеребилівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області, власником якої на той час був [PERSON] (а.с. 101-102). До даної заяви було додано платіжне доручення про сплату адміністративного збору та копія Договору оренди землі 0522682899:02:000:0331 від 12.07.2018, укладеного між СТОВ «Агрокряж» та [PERSON] Пункт 18 Порядку № 1127 визначає, що за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 206973319 від 16.04.2020, 22.10.2018 державний реєстратор Грудецький Я.В. прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 43604620, відповідно до якого за СТОВ «Агрокряж» зареєстровано право оренди на спірну земельну ділянку (а.с. 15). Разом з тим п. 5 ч. 1 ст. 18 Закону № 1952 визначає, що прийняття рішення про державну реєстрацію прав відбувається лише у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав. При цьому у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо, зокрема наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно (п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону № 1952). Суд встановив, що 15.10.2018 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Ляпіним Дмитром Валентиновичем в межах виконавчого провадження № 57374927, боржником у якому був [PERSON] , прийнято постанову про накладення арешту на усе рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику (а.с. 12). Відомості про дане обтяження 15.10.2018 внесені виконавцем Ляпіним Д.В. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, рішення від 15.10.2018, індексний номер 43488224. Вказане підтверджується копією Витягу з державного реєстру № 141265181 від 15.10.2018 (а.с. 13). Тобто на момент прийняття державним реєстратором Грудецьким Я.В. рішення від 22.10.2018 про державну реєстрацію за СТОВ «Агрокряж» права оренди на спірну земельну ділянку, на дану земельну ділянку вже було накладено арешт, що зобов`язувало державного реєстратора прийняти рішення про відмову у проведенні державної реєстрації прав. Щодо посилання відповідачів, що арешт накладено лише на право відчуження земельної ділянки, суд зазначає таке. Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин (ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Частина 1 ст. 317 ЦК України визначає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч. 1 ст. 190 ЦК України). Системний аналіз даних норм закону свідчить про те, що під час примусового виконання рішення виконавець має право накласти арешт на майно боржника або якщо це буде необхідно обмежити його у праві користування майном. Тобто законодавець окремо визначив обмеження власника у такій правомочності як користування своєю власністю. Відтак сам по собі арешт майна полягає в обмеженні власника саме у праві розпорядження своїм майном, до якого належать і майнові права, зокрема і право оренди. Крім цього, як вбачається з переліку розділів, які входять до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, окремим розділом у даному реєстрі є Відомості про державну реєстрацію обтяжень. Саме до цього розділу були внесені відомості приватним виконавцем при накладенні арешту на спірну земельну ділянку. При цьому Закон № 1952 визначає, що обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору. Також законодавець визначив, що заборона лише відчуження об`єктів нерухомого майна реєструється в окремому реєстрі, а саме у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відомості до якого приватним виконавцем не вносились. Так само і п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 1952 поділяє можливість державної реєстрації заборони відчуження та арешту нерухомого майна на різні види обтяжень, що підлягають державній реєстрації. Вказане дає суду підстави вважати, що під час накладення арешту на спірну земельну ділянку приватним виконавцем було обмежено її власника [PERSON] саме у праві розпорядження даною земельною ділянкою, зокрема і у праві передавати її в оренду за договором оренди, та спростовує посилання СТОВ «Агрокряж» щодо того, що [PERSON] не міг лише відчужувати дану земельну ділянку, однак мав можливість передавати її в оренду. Щодо посилання сторін на правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 04.09.2018 (справа № 823/2042/16). Частина 4 ст. 263 ЦПК України визначає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При цьому правовідносини, щодо яких вирішувався спір Верховним Судом, мають бути подібними до правовідносин у спорі, який перебуває на вирішенні у суду першої інстанції. Однак правовідносини, з приводу яких ухвалена вказана вище постанова від 04.09.2018, не є подібними до правовідносин, які виникли у цій справі, так як у даному випадку боржник [PERSON] у виконавчому провадженні, в межах якого накладено арешт на спірну земельну ділянку, був одночасно і власником даної земельної ділянки, чого не було у спорі, який вирішував Верховний Суд. Разом з тим, висновок Великої Палати Верховного Суду, а саме, що «застосування виконавцем такого заходу примусового виконання рішень, як звернення стягнення на право оренди земельної ділянки, можливе стосовно власника земельної ділянки (орендодавця), а також у тих випадках, коли право на таке відчуження щодо іншої, крім власника, особи, передбачено законом або договором (емфітевзіс, суперфіцій, заставодержатель права оренди земельної ділянки тощо). Адже виконавець, виконуючи рішення, не може бути наділений більшими повноваженнями щодо майнових прав, ніж має щодо цих самих майнових прав сам боржник» не спростовує обґрунтувань позивача і не є підставою для відмови у даному позові. Щодо посилання відповідача Грудецького Я.В. , що даний спір має бути вирішений в порядку адміністративного судочинства, та щодо позовної вимоги в частині до відповідача виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради Вінницької області, суд зазначає таке. Визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію певних речових прав, запису про їх реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за третіми особами є способом захисту права позивача на спірне нерухоме майно від його порушення іншими особами, за якими зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Отже, спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь у такому спорі реєстратора як співвідповідача (якщо позивач уважає його винним у порушенні своїх прав) не змінює приватноправового характеру спору. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2019 у справі № 826/3051/18. Відтак, враховуючи, що позивач відповідно до ст. 319, 321, 391 ЦК України захищає своє право власності на спірну земельну ділянку, і порушення цього права пов`язане з реєстрацією речового права на дану земельну ділянку за СТОВ «Агрокряж», яка була здійснена державним реєстратором Грудецьким Я.В., суд вважає, що даний спір мав бути розглянутий саме в порядку цивільного судочинства і належними відповідачами у даній справі є саме СТОВ «Агрокряж» та державний реєстратор. При цьому, враховуючи, що дії виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради Вінницької області не призводили до порушення права власності позивача, даний державний орган не є належним відповідачем у цій справі, а тому у позові до нього слід відмовити. З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку, що державний реєстратор Грудецький Я.В. під час розгляду заяви СТОВ «Агрокряж» про реєстрацію за останнім права оренди на спірну земельну ділянку повинен був прийняти рішення про відмову у такій реєстрації речового права з підстави наявності обтяження, накладеного на дану земельну ділянку. Відтак рішення реєстратора від 22.10.2018 про задоволення заяви та про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 43604620, прийняте відповідачем з порушення Закону № 1952, Порядку № 1127 та ст. 19 Конституції України, а тому є незаконним та підлягає скасуванню, а тому позов в частині позовної вимоги до державного реєстратора відділу надання адміністративних послуг Могилів-Подільської міської ради Вінницької області Грудецького Я.В. та СТОВ «Агрокряж» про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідачів державного реєстратора та СТВО «Агрокряж» в рівних частинах на користь позивача.

Outcome: partial