Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-29 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із зазначеним позовом, в обгрунтування якого вказував, що в лютому 2018 року неповнолітні [PERSON] та [PERSON] здійснили крадіжку належного йому майна, а саме викрали електродвигуни потужністю 1,5 кВт на 380 Вольт вартістю 1500 грн., потужністю 3 кВт на 380 Вольт вартістю 3000 грн. та потужністю 4 кВт на 380 Вольт вартістю 4000 грн. Вироком Волочиського районного суду від 29 жовтня 2018 року [PERSON] та [PERSON] визнано винними у вчиненні даного злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 104 КК України [PERSON] та [PERSON] звільнено від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 1 рік. Зазначеним злочином йому, позивачу, було заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 8500 грн. 00 коп. та моральну шкоду, яка виразилася у негативних емоціях і переживаннях, що призвело до погіршення здоров`я, зниження настрою, порушення сну, емоційної напруги, дратівливості, вплинуло на реалізацію його планів. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює у 50000 грн. Позивач подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які про час, місце та дату судового засідання повідомлені належним чином, в судове засідання не з`явилися, відзиву на позов не подали. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльності особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною 1 ст. 1167 ЦК Кодексу визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Судом встановлено, що вироком Волочиського районного суду Хмельницької області від 29 жовтня 2018 року, що набрав законної сили 29 листопада 2018 року, [PERSON] та [PERSON] визнано винними у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 104 КК України [PERSON] та [PERSON] звільнено від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 1 рік. Так, вказаним вироком встановлено, що на початку лютого 2018 року в вечірній час, за місцем проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , між неповнолітніми [PERSON] та [PERSON] була досягнута попередня злочинна домовленість щодо таємного викрадення належного [PERSON] майна. Так, наступного дня, на початку лютого 2018 року, в вечірній час, [PERSON] та [PERSON] , реалізовуючи свій попередній злочинний умисел, переслідуючи корисливі мотиви, з метою наживи та протиправного заволодіння чужим майном, зайшли на домогосподарство [ADDRESS] , що належить [PERSON] , де діючи умисно, через дах проникли в сарай [PERSON] , звідки шляхом демонтування з деревообробного станка таємно викрали електродвигун потужністю 1,5 кВт на 380 Вольт вартістю 1500 грн., що належить потерпілому [PERSON] . Крім того, в кінці лютого 2018 року, в вечірній час [PERSON] та [PERSON] , реалізовуючи свій попередній злочинний умисел, переслідуючи корисливі мотиви, з метою наживи та протиправного заволодіння чужим майном, зайшли на домогосподарство [ADDRESS] , що належить [PERSON] , де діючи умисно, через дах проникли в сарай [PERSON] , звідки шляхом демонтування з деревообробних станків таємно повторно викрали два електродвигуни потужністю 3 кВт на 380 Вольт вартістю 3000 грн. та потужністю 4 кВт на 380 Вольт вартістю 4000 грн., що належать потерпілому [PERSON] . Всього, своїми злочинними діями [PERSON] та [PERSON] завдали [PERSON] матеріального збитку на загальну суму 8500 грн. 00 коп. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] вчинили крадіжку будучи неповнолітніми. На час подання позову до суду - 20 вересня 2019 року, [PERSON] , [INFO] , досяг повноліття. [PERSON] , [INFO] , на даний час є неповнолітнім, його батьками є відповідачі [PERSON] , [PERSON] . Ці обставини підтверджуються свідоцтвами про народження [PERSON] та [PERSON] та матеріалами кримінальної справи № 671/904/18 по обвинуваченню [PERSON] та [PERSON] за ч. 1 ст. 185 КК України, зокрема, даними довідки про вартість майна, дослідженою судом під час розгляду кримінального провадження. . Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов в частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди підлягає задоволенню. Згідно зі ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Статтею 1182 ЦК України визначено, що шкода, завдана спільними діями кількох неповнолітніх осіб, відшкодовується ними у частці, яка визначається за домовленістю між ними або за рішенням суду. Заподіяну [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 8500 грн. 00 коп. мають відшкодувати [PERSON] та [PERSON] як особи, яких згідно вироку суду визнано винними у заподіянні такої шкоди. З врахуванням вимог ст.ст. 1179, 1182 ЦК України така шкода підлягає відшкодованню відповідачами [PERSON] та [PERSON] у рівних часткахпо 4250 грн. 00 грн. матеріальної шкоди з кожного. Позов про відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню частково, враховуючи наступне. З матеріалів справи вбачається, що злочинними діями [PERSON] та [PERSON] була завдана матеріальна шкода [PERSON] , що беззаперечно викликало у нього негативні емоції, він вимушений був з`являтися в правоохоронні органи, приймати участь в слідчих діях, що також викликало у нього моральні страждання, внесло зміни у звичний уклад життя та роботи. Оцінивши характер протиправних дій [PERSON] та [PERSON] та наслідки їхніх дій, глибину та тривалість душевних страждань [PERSON] , виходячи із загальнолюдських уявлень про цінність права власності як такого, суд враховує, що будь-яке посягання на це право, й зокрема такий його крайній прояв як позбавлення особи майна, безумовно пов`язане з певними душевними стражданнями, глибину яких, у цьому випадку, суд оцінює з огляду на конкретні обставини справи, обсяг та вартість викраденого майна і,

Outcome: partial