Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Державного агентства автомобільних доріг України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В позовній заяві зазначено, що 12.09.2018 Верховний Суд визнав незаконним та скасував наказ Державного агентства автомобільних доріг України №520-К від 10.10.2016 «Про звільнення [PERSON] » та поновив позивача на посаді начальника Служби автомобільних доріг у Вінницькій області. Оскільки позивачем [PERSON] в позові про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі не було заявлено вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 307327 грн. 50 коп. 19.11.2018 у даній справі відкрито провадження. 01.03.2019 до Вінницького міського суду Вінницької області за підсудністю з Голосіївського районного суду м. Києва надійшла дана цивільна справа №752/23889/18. Ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області Іщук Т.П. від 05.03.2019 залучено Державне агентство автомобільних доріг України до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самосійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача. У зв`язку з повторним авторозподілом, ухвалою суду від 04.04.2019 зазначену цивільну справу прийнято до свого провадження суддею Медяною Ю.В. 09.01.2020 [PERSON] подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій зазначив, що 12.12.2019 на виконання постанови Верховного Суду від 12.09.2018 у справі №127/21890/16-ц його поновлено на посаді начальника Служби автомобільних доріг у Вінницькій області з 11.10.2016. Позивач приступив до виконання своїх посадових обов`язків начальника Служби автомобільних доріг у Вінницькій області 17.12.2019. Фактичний період вимушеного прогулу позивача з 11.10.2016 по 17.12.2019 становив 791 робочий день, а середньоденний заробіток складав 558,50 грн. Середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 441773 грн. 50 коп., який позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 13.01.2020 прийнято до розгляду зазначену вище заяву. У відзиві на позовну заяву представник відповідача Служби автомобільних доріг у Вінницькій області Батурський Д.О. зазначив, що 17.12.2019 на виконання наказу Державного агентства автомобільних доріг України №516-К від 12.12.2019 [PERSON] приступив до виконання посадових обов`язків начальника Служби автомобільних доріг у Вінницькій області. Період вимушеного прогулу позивача з 11.10.2016 по 17.12.2019 становив 791 день. Розмір заробітної плати у серпні та вересні 2016 року становив 24574,00 грн., середньоденний заробіток позивача за даний період склав 558,5 грн. У зв`язку з зазначеним вище Служба автомобільних доріг у Вінницькій області вважає позов обгрунтованим, позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі (т. 2 а.с. 10-11). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Служби автомобільних доріг у Вінницькій області Батурський Д.О. в судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив врахувати позицію викладену у відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державного агентства автомобільних доріг України Олійник І.С. в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність за наявними у суду матеріалами. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що постановою Верховного Суду від 12.09.2018 (справа №127/21890/16-ц) касаційну скаргу [PERSON] задоволено. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Вінницької області від 29 грудня 2017 року скасовано. Позов [PERSON] до Державного агентства автомобільних доріг України про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ Державного агентства автомобільних доріг України № 520-К від 10 жовтня 2016 року «Про звільнення [PERSON] ». Поновлено [PERSON] на посаді начальника Служби автомобільних доріг у Вінницькій області. Постанова суду касаційної інстанції набрала законної сили з моменту її прийняття (т. 1 а.с. 7-10). 12.12.2019 Державним агентством автомобільних доріг України видано наказ №516-К, згідно з яким скасовано наказ Укравтодору від 10.10.2016 року №520-К «Про звільнення [PERSON] » та поновлено [PERSON] на посаді начальника Служби автомобільних доріг у Вінницькій області з 11.10.2016 року. Наказано приступити [PERSON] до виконання посадових обов`язків начальника Служби автомобільних доріг у Вінницькій області з 17.12.2019 року (т. 2 а.с. 15). Згідно довідки Служби автомобільних доріг у Вінницькій області про заробітну плату за період з 01.08.2016 по 30.09.2016 [PERSON] від 03.01.2020 №273/Б, заробітна плата позивача у серпні 2016 року становила 12287,00 грн., у вересні 2016 року - 12287,00 грн. (т. 2 а.с. 13). Відповідно до довідки Служби автомобільних доріг у Вінницькій області від 08.01.2020 №1, згідно графіка режиму роботи Служби автомобільних доріг у Вінницькій області кількість робочих днів за період з 10.10.2016 по 17.12.2019 становила 797 днів (т. 2 а.с. 12). Згідно табелю обліку робочого часу Служби автомобільних доріг у Вінницькій області у серпні 2016 року, [PERSON] відпрацьовано 22 дні, у вересні 2016 року 22 дні (т. 2 а.с. 29-32). Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до абз. 3 пункту 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 ( 100-95-п ) (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348). ( Абзац третій пункту 32 із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду України N 18 ( v0018700-95 ) від 26.10.95 ) Відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно абзацу 3 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, тобто що передують дню звільнення працівника, яке згодом визнано незаконним. Відповідно до п.5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати, яка згідно п.8 обчислюється діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньої заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Час вимушеного прогулу позивача становив з 11.10.2016 року по 16.12.2019 року включно. Зазначений період має 791 робочий день. Середньоденний заробіток [PERSON] за останні 2 календарні місяці роботи, що передували звільненню становив 558 грн. 50 коп., що вбачається з довідки Служби автомобільних доріг у Вінницькій області про заробітну плату [PERSON] за період з 01.08.2016 по 30.09.2016 від 03.01.2020 №273/Б. Отже, для того, щоб обрахувати середній заробіток за час вимушеного прогулу [PERSON] необхідно помножити його середньоденний заробіток за два місяці, які передували незаконному звільненню, тобто 558,50 грн., на кількість робочих днів у періоді вимушеного прогулу, тобто на 791 день, що становить 441773 грн. 50 коп. Враховуючи зазначене вище, беручи до уваги те, що відповідач позов визнав, позивача [PERSON] поновлено на роботі з 11.10.2016 року, до виконання посадових обов`язків він приступив 17.12.2019 року, суд дійшов висновку, що позивач з 11.10.2016 року до 16.12.2019 року включно перебував у вимушеному прогулі, тому на його користь слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 441773 грн. 50 коп. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 4417 грн. 74 коп. слід стягнути з відповідача на користь держави, оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні з позовом до суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved