Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із заявою, де заінтересована особа виконавчий комітет Тарновецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що він [PERSON] народився 04.04.1975 року у сімї [PERSON] та [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено запис № 19 від 19.04.1975 року. 07.12.2002 року помер його батько [PERSON] у віці 59 років, про що виконкомом Тарнівецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис № 25. Зазначає, що за життя його батько [PERSON] 16.10.2002 року склав заповіт, згідно з яким все його майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося заповідав йому синові [PERSON]. Після смерті батька відкрилася спадщина на належний йому будинок, що знаходиться за адресою: с. Шишлівці, вул. Ужгородська, 29, Ужгородського району Закарпатської області. Дана обставина підтверджується доданою до заяви копією заповіту від 16.10.2002 року. З метою оформлення спадщини та приведення у відповідність правовстановлюючих документів заявник звернувся до Ужгородської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Під час звернення нотаріус оглянув його документи і виявив, що у свідоцтві про народження, правовстановлюючих документах на спадкове майно допущена помилка в імені та по батькові. Тобто, під час запису в свідоцтві про народження здійснений переклад з угорської на російську (українську) мови, а саме, у свідоцтві про народження у графі «батько» зазначено [PERSON], а його по батькові зазначено «Степанович». Вказує, що неправильне написання імені та по батькові «Іштван» та «Степан» виникло у звязку з перекладом даного імені з угорської на російську (українську) мови. Заявник зауважує, що допущена помилка потягла за собою ряд помилок в інших документах, в тому числі, існують розбіжності в договорі купівлі-продажу від 14.02.1970 року, в якому стороною договору, а саме покупцем є [PERSON]. Відповідно в свідоцтві про право особистої власності на жилий будинок від 06.10.1989 року за реєстровим № 10 в графі власника існує запис [PERSON]. Аналогічна помилка в рішенні 9 сесії 22 скликання Тарновецької сільської ради від 26.02.1997 року про передачу у приватну власність земельної ділянки (архівний витяг Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області від 12.03.2018 року за вих. № 50). Також заявник вказує, що в той же час у свідоцтві про одруження від 07.08.1969 року (серія ІІ-ЯК № 0638303), записи про реєстрацію в домовій книзі (стор. 7, 8 розділ III), заповіті від 16.10.2002 року, свідоцтві про смерть від 07.12.2002 року (серія І-ФМ № 097635), у графі прізвище, імя, по батькові зазначено [PERSON]. Факт, що [PERSON] та [PERSON] є однією особою підтверджується його датою народження [INFO], місцем проживання протягом усього життя в будинку в с. Шишлівці, вул. Ужгородська, 29, Ужгородського району Закарпатської області, що підтверджується довідкою Тарновецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області за вих. № 463 від 11.07.2018 року та за вих. № 406 від 18.06.2018 року) та колом його родини (сімї). За твердженням заявника, внаслідок такої помилки, у нього на даний час виникла певна невідповідність між документами, що посвідчує його особу та особу його батька, що унеможливлює оформлення ним права на спадщину та приведення у відповідність правовстановлюючих документів. У звязку з цим нотаріус запропонував йому звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Заявник звертає увагу, що зазначений факт може підтвердити його рідний брат [PERSON], [INFO], у свідоцтві про народження якого існує аналогічна помилка. З посиланням на викладене заявник просить суд: встановити факт, що [PERSON] та [PERSON] є однією особою [INFO], який проживав в [INFO]; встановити факт належності [PERSON], [INFO], свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок с. Шишлівці, вул. Ужгородська, 29, Ужгородського району Закарпатської області (с. Шишлівці, 11, Ужгородського району Закарпатської області стара адреса) від 06.10.1989 року за реєстровим № 10, виданого на імя [PERSON]. Заявник та його представник у судовому засіданні заяву підтримали, посилаючись на обставини, викладені у ній, та просять вимоги заяви задовольнити повністю. Представник заінтересованої особи виконавчого комітету Тарновецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області у судове засідання не зявився, при цьому подав через канцелярію суду заяву, згідно з якою просить розглянути справу за відсутності представника сільської ради, зазначивши, що вимоги [PERSON] підтримують повністю. Заслухавши пояснення заявника та його представника, свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що заява підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, згідно з копією паспорта громадянина України серії ВО 727058, виданого Ужгородським РВ УМВС України в Закарпатській області 20.10.2000 року, заявник [PERSON] народився [INFO], є уродженцем [INFO]. Відповідно до свідоцтва про народження заявника серії І-ФМ № 376680, виданим 19.04.1975 року, його батьком значиться [PERSON], за національністю угорець, а матірю [PERSON], за національністю угорка. З свідоцтва про шлюб серії ІІ-ЯК № 0638303, виданим 07.08.1969 року, вбачається, що [PERSON], [INFO], та [PERSON] (дошлюбне прізвище Іван) [PERSON], [INFO], 07.08.1969 року зареєстрували шлюб. Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, факт належності якого просить встановити заявник, [PERSON] (голові колгоспного двору) в цілому на праві особистої власності належить житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, розташований в с. Шишловці, 11, Ужгородського району Закарпатської області. Згідно з реєстраційним написом на даному документі про права особистої власності зазначений в цьому документі жилий будинок в цілому зареєстрований Ужгородським міжміським бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за головою колгоспного двору [PERSON] та записаний в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 10 від 06.10.1989 року. Згідно з рішенням 9 сесії 22 скликання Тарновецької сільської ради від 26.02.1997 року (архівний витяг) вказаною сесією сільської ради вирішено передати безоплатно у приватну власність земельну ділянку [PERSON] в с. Шишловці площею 0,57 га. 07.12.2002 року [PERSON] помер у віці 59 років у с. Шишловці Ужгородського району Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів про смерть 07.12.2002 року зроблено запис за № 25 виконкомом Тарновецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ № 097635, виданим 07.12.2002 року. 16.10.2002 року [PERSON], [INFO], на випадок своєї смерті склав заповіт, посвідчений Тарновецькою сільською радою Ужгородського району Закарпатської області, згідно з яким все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося заповів сину [PERSON], [INFO]. Довідкою від 05.03.2018 року за № 216, виданою виконкомом Тарновецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, підтверджується, що адреса: с. Шишлівці, вул. Ужгородська, будинок № 29, змінювалася згідно із записами погосподарських книг: з 1983 по 1985 роки будинок мав наступну реєстрацію с. Шишловці, 83; з 1986 по 1990 роки с. Шишловці, 11; з 1991 по 2018 роки с. Шишлівці, вул. Ужгородська, 29. З довідки від 18.06.2018 року за № 406, виданої виконавчим комітетом Тарновецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, вбачається, що [PERSON], [INFO], дійсно поховав [PERSON], [INFO], який помер 07.12.2002 року (актовий запис № 25 від 07.12.2002 року), та [PERSON], [INFO], яка померла 10.03.2015 року, які до дня смерті проживали разом та вели спільне господарство за адресою: с. Шишлівці, вул. Ужгородська, 29, Ужгородського району Закарпатської області. Згідно з довідкою від 11.07.2018 року за № 463, виданою виконавчим комітетом Тарновецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, [PERSON], [INFO], який помер 07.12.2002 року (актовий запис № 25 від 07.12.2002 року), та [PERSON], [INFO], одна і та ж сама особа, проживав за адресою: [INFO]. Відповідно до свідоцтва про народження брата заявника [PERSON], [INFO], серії І-ФМ № 250576, виданого 13.03.1971 року, його батьком значиться [PERSON], за національністю угорець, а матірю [PERSON], за національністю угорка. Постановою державного нотаріуса Ужгородської районної державної нотаріальної контори від 12.03.2018 року за вихідним № 146 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в с. Шишлівці, вул. Ужгородська, 29, Ужгородського району Закарпатської області, з тих підстав, що для отримання свідоцтва про право на спадщину необхідно надати до нотаріальної контори правовстановлюючі документи на вказаний житловий будинок. Будучи допитаними у судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] пояснили, що [PERSON], який є батьком заявника, іменувався як [PERSON] на угорській мові та на час смерті проживав у [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи немайнових прав. За змістом п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, імям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно розяснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. п. 1, 7 постанови від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Як розяснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сімєю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Встановлення даного факту належності правовстановлюючого документа відповідно до спадкового законодавства має для заявника [PERSON] юридичне значення та діючим законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення. За урахуванням викладених обставин та беручи до уваги, що всі анкетні дані у наведених документах, крім вказаних розбіжностей співпадають, суд вважає, що вимоги заявника у цій частині слід задовольнити та встановити факт належності [PERSON], [INFO], уродженцю [INFO], який помер 07.12.2002 року, свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, що розташований в с. Шишловці, 11 Ужгородського району Закарпатської області (нова адреса с. Шишлівці, вул. Ужгородська, 29, Ужгородського району Закарпатської області), від 06.10.1989 року за реєстровим № 10, виданого на імя [PERSON]. Що стосується вимог заяви про встановлення факту, що [PERSON] та [PERSON] є однією особою [INFO], який проживав в [INFO], суд зазначає наступне. Перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені в судовому порядку наведений у ч. 1 ст. 315 ЦПК України. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Разом з тим, згідно із розясненнями, наведеними у п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», судами не встановлюється тотожність особи. З контекстного аналізу вищезазначеного слідує, що не може бути встановлена у порядку окремого провадження тотожність особи, а також імені, по батькові та прізвища особи, по-різному записаної у документах. Тобто, при розгляді цих справ суд встановлює саме належність особі документа, а не тотожність особи, яку неоднаково названо у різних документах. Враховуючи наведене, оскільки заявник у поданій заяві просить встановити тотожність особи [PERSON] та [PERSON], і заявлена ним вимога судовому розгляду в окремому провадженні не підлягає, суд приходить до переконання, що у задоволенні вимог заяви у цій частині слід відмовити. У судовому засіданні 22.10.2018 року на підставі ч. 6 ст. 259 ЦПК України проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, повний текст якого складено 23.10.2018 року.

Outcome: partial