Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], третя особа: районний сектор Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення та про зняття з реєстраційного обліку в житловому будинку, вказуючи на те, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS], в якому він зареєстрував відповідачку [PERSON] як колишню дружину. Однак в 2003 році вони припинили сумісне проживання і остання забравши речі виїхала з будинку, з того часу вона не веде спільне господарство з членами сім'ї, не сплачує комунальні платежі за житло, не веде будь-який догляд за будинком, тому змушений звернутися до суду за захистом свої прав, пояснив, що після звільнення колишньої дружини з місць позбавлення волі зареєстрував її в червні 2014 року та вона в будинку не проживала. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, просив усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням шляхом зняття з реєстрації відповідачки [PERSON], проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання двічі не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлена вчасно та належним чином відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України, що підтверджується оголошенням, розміщеним в газеті «Рідне Прибужжя» № 34 від 20 серпня 2015 року, тому є підстави для ухвалення заочного рішення. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, до суду подав заяву, в якій просив справу слухати без його участі, проти позову не заперечував. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що згідно даних копії договору, посвідченого 14 вересня 1978 року нотаріусом другої Первомайської державної нотаріальної контори Миколаївській області, [PERSON] придбав у власність житловий будинок з прилеглими надвірними спорудами в [ADDRESS] Згідно даних будинкової книги на вказаний житловий будинок, [PERSON] з 26 червня 2014 року дійсно зареєстрована за адресою: [ADDRESS], після звільнення з місць позбавлення волі. Згідно акту обстеження депутата Кривоозерської селищної ради Миколаївської області, складеної в присутності свідків [PERSON], [PERSON] встановлено, що [PERSON] за спірною адресою не проживає 13 років. Ця обставина також підтверджується довідкою виконавчого комітету Кривоозерської селищної ради № 2171 від 23 липня 2015 року. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дослідивши матеріали справи, суд вважає доведеним факт, що відповідач більше року за вищевказаною адресою не проживає, відповідно не несе витрат на утримання житла, не веде спільне господарство, немає іншої домовленості на право користування житлом з власником житла, встановлено, що вона не є ні наймачем, ні членом сім'ї власника, тому відсутні підстави для збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім зареєстрованим мешканцем будинку, передбачені ст. 71 Житлового кодексу Української РСР. Згідно ст.72 Житлового кодексу Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено,що відповідачка правомірно як член сім'ї власника вселилася в спірну квартиру, але на час розгляду справи в суді не є членом його сім'ї. Тому в даному випадку факт її реєстрації у спірному будинку перешкоджає у користуванні позивачу правом його власності. Враховуючи, що цивільне законодавство України не передбачає збереження права користування житлом колишнього члена сім'ї, суд вважає що необхідно усунути перешкоди в користуванні власністю позивачем шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням, тому зазначити цю обставину в судовому рішенні не є необхідним. Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] є законними та такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу Української РСР,

Outcome: approved