Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , третя особа : відділ державної виконавчої служби Глобинського районного управління юстиції про звільнення від сплати заборгованості по аліментам та зменшення розміру аліментів , посилаючись на те ,що 25 вересня 2004 року в Гориславській сільській раді Кременчуцького району було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] [INFO] року у сторін народилася донька [PERSON] . Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 31 березня 2011 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі третини заробітку ( доходів ) , але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно , починаючи з лютого 2011 року . Вказане рішення не оскаржувалось. 14.09.2013 року [PERSON] уклав другий шлюб з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 14 вересня 2013 року , серії [NUMBER], виданим Піщанською сільською радою Кременчуцького району . Таким чином з вересня 2013 року сімейний стан позивача змінився, [PERSON] створив нову сім»ю і повинен дбати про її забезпечення . Зокрема на даний час позивач з дружиною проживають на орендованій квартирі і позивач змушений виплачувати чималі гроші за оренду житла. Вказана обставина є передбаченою Сімейним кодексом підставою для зменшення розміру аліментів , які стягуються з позивача на утримання дитини. Крім того ,завищений розмір аліментів , які були стягнуті в 2011 році з позивача , говорить і численна судова практика . Більшість судових рішень з аналогічних спорів стягують з відповідачів 13 частину від усіх доходів на утримання двох дітей і відмовляють , коли такі вимоги ставляться відносно однієї дитини. Зокрема така правова позиція висловлена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 18 вересня 2013 року в справі № 6- 23788св13; в ухвалі Апеляційного суду Полтавської області від 03 червня 2013 року в справі № 524148813 та в ухвалі Апеляційного суду Полтавської області від 27 травня 2014 року в справі № 52459114-ц. Вважає , що має підстави прохати суд про зменшення розміру аліментів , які з нього стягуються за рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 31 березня 2011 року до 14 розміру його доходів. 31.03.2011 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі третини заробітку ( доходів ) , але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно ,починаючи з лютого 2011 року. В жовтні 2012 року [PERSON] отримала в суді виконавчий лист про стягнення з позивача аліментів , а 07 листопада 2012 року ( через 19 місяців після вступу рішення в законну силу ) відповідач подала до відділу ДВС заяву про примусове виконання вказаного рішення суду . Постановою від 12 листопада 2012 року провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа було відкрито державним виконавцем відділу ДВС Глобинського району . Рішенням Кременчуцького районного сулу Полтавської області від 28 листопада 2012 року шлюб між сторонами було розірвано , місце проживання дочки після розірвання шлюбу було визначено судом разом з матір»ю . Копія постанови про відкриття виконавчого провадження позивачу не була направлена , що підтверджується матеріалами виконавчого провадження № 9575, в яких відсутні докази направлення позивачу рекомендованим листом копії вказаної постанови , а є лише супровідний лист про те , що така постанова йому нібито направлялась 12 листопада 2012 року . З моменту ,коли аліменти були стягнені з позивача за рішенням суду і датою звернення [PERSON] до відділу ДВС пройшов значний проміжок часу - 19 місяців . За цей період часу формально утворилась значна заборгованість по аліментам . З розрахунку державного виконавця вбачається , що заборгованість [PERSON] по аліментам станом на 01 березня 2014 року складає 18 985,39 гривень , при цьому заборгованість в сумі 16835, 02 судячи по даним державного виконавця , утворилась фактично за 2011 та 11 місяців 2012 року , коли виконавчий лист не був пред»явлений до виконання стягувачкою . Причина виникнення такої значної заборгованості по аліментам має своє пояснення. На час звернення [PERSON] до суду із позовом про стягнення аліментів сторони проживали в зареєстрованому шлюбі , вели спільне господарство , дочка [PERSON] проживала разом з батьками , в цей час відповідач офіційно був не працевлаштований . Під час чергової сварки на грунті відсутності у чоловіка роботи і виник даний позов , який [PERSON] в суді визнав і рішення про стягнення аліментів набуло законної сили без жодних оскаржень , незважаючи навіть на завеликий розмір аліментів , які суд стягнув з відповідача - третину від його доходів на одну дитину , в той час як звичайний розмір таких аліментів становить 14 частку від доходів . Поки справа вирішувалась в суді , пристрасті в родині вляглись ,подружжя помирилось і продовжило вести спільне господарство та спільно проживати , батько отримував нерегулярні доходи , порався по домашньому господарству , утримував як міг сім»ю , їздив на заробітки до Росії , і [PERSON] навіть не отримувала з суду виконавчий лист на примусове стягнення аліментів , тому що для такого стягнення у неї не було ніяких підстав , оскільки у сім»ї був спільний бюджет і позивач повністю виконував свої обов'язки з утримання дитини. Обставин знову змінилися лише восени 2012 року , коли сторони остаточно припинили сімейні відносини і відповідач виїхав з домоволодіння батьків позивачки в с. Гориславці , де він з відповідачкою проживав останні роки та почав зустрічатись зі своєю теперішньою дружиною . Під час шлюборозлучного процесу позивачка заодно отримала в суді і виконавчий лист на стягнення аліментів та пред'явила його на виконання , вимагаючи сплати аліментів і за той період , коли сторони після рішення суду проживали однією сім»єю і коли позивач утримував родину. З розрахунку державного виконавця вбачається, що саме з грудня 2012 року [PERSON] одразу почав офіційно перераховувати аліменти на утримання дитини через банкомат , про що свідчать відповідні платіжні документи . Ця обставина має просте пояснення - саме в жовтні - листопаді 2012 року сторони по справі припинили свої сімейні відносини та ведення спільного господарства , і саме з цього часу відповідач , навіть забувши про наявність рішення суду про стягнення аліментів , сам, добровільно , почав ці аліменти сплачувати . Навіть не будучи обізнаним про те, що виконавчий лист про стягнення з нього аліментів був пред»явлений дружиною до виконання , добровільно почав сплачувати позивачці кошти на утримання дочки в тому розмірі , на який він був тоді спроможний , тобто почав сплачувати поточні платежі , не знаючи про те, що існує заборгованість за попередні 19 місяців - за час , коли він проживав з дитиною та дружиною та вів з останньою спільне господарство та утримував сім»ю. Починаючи з грудня 2012 року , відповідач не пропустив жодного місяця , коли б аліменти не були перераховані . Цей факт свідчить про те, що відповідач відповідально ставиться до свого обов'язку утримувати дитину та добровільно сплачує кошти на її утримання без будь-якої участі в цьому процесі державного виконавця , та навіть не знаючи про існування такої службової особи. Про існування виконавчого провадження про стягнення аліментів відповідач дізнався на початку червня 2014 року , коли отримав з Глобинського районного суду Полтавської області позов колишньої дружини по стягнення заборгованості по аліментам та пені за їх несвоєчасну сплату разом із розрахунком заборгованості по аліментам за минулий період . На даний час судовий розгляд цієї справи триває і рішення по суті вимог ще не ухвалене . Відповідно до вимог п. 4 ст. 74 Закону України « Про виконавче провадження « - розрахунку заборгованості державним виконавцем не було здійснено , тому навіть в разі отримання позивачем постанови про виконавче провадження в 2012 році , він не був би обізнаний про наявність у нього заборгованості за 2011-2012 роки в сумі 16835,02 грн. Зважаючи на те , що сторони проживали однією сім»єю до осені 2012 року і дитина перебувала на утриманні позивача, той факт , що відповідачка на протязі 19 місяців з дати набрання рішенням законної сили без поважної причини не тільки не пред»являла вказаний виконавчий лист до примусового виконання , а навіть не отримувала його в суді , факт того , що позивач не був обізнаний про наявність відносно нього виконавчого провадження про стягнення аліментів та не знав про існування заборгованості по аліментам за минулий період , свідчать на їх переконання , що вина позивача в утворенні такої значної заборгованості по аліментам відсутні. Прохає зменшити розмір аліментів , які утримуються з [PERSON] на підставі рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 31 березня 2011 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі третини заробітку ( доходу ) від подачі , до 14 частини з усіх видів заробітку щомісячно , починаючи з червня 2014 року . Звільнити [PERSON] від сплати заборгованості по аліментам згідно виконавчого листа № 2-3292011 , виданого Кременчуцьким районним судом 17 жовтня 2012 року за період з лютого 2011 року по листопад 2012 року в сумі 16835,02 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю та прохала задовольнити . Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] проти позову заперечують , мотивуючи тим ,що згідно рішення Кременчуцького районного суду від 31.03.2011 року з [PERSON] на її користь було стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 13 частини заробітку ( доходів ) , але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно , починаючи з лютого 2011 року, проти чого заперечень не надійшло. Вважає що позивачем необґрунтовано позовні вимоги, тому в задоволенні необхідно відмовити . Судом встановлено , що рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 31.03.2011 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 13 частини заробітку ( доходів ) , але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно , починаючи з лютого 2011 року . При цьому [PERSON], був ознайомлений з позовом , визнав його в повному обсязі та не заперечував щодо розміру аліментів. Статтею 192 Сімейного Кодексу України передбачено підстави зменшення за рішенням суду за позовом платника у разі зміни матеріального або сімейного стану ,погіршення або поліпшення здоров»я когось з них та в інших випадках , передбачених цим Кодексом. Нормами чинного законодавства передбачено чіткий перелік осіб які підпадають під обов»язкове утримання . Зокрема це непрацездатні громадяни та діти. Згідно ст. ст. 10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків , встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами , які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини , які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб , які беруть участь в справі , виникає спір . Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 05.08.2014 року , винесеному в цивільному провадженні № 252738214 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментах та неустойки - в задоволенні позову відмовлено , зазначене рішення на час розгляду справи набрало законної чинності , відповідно до якого порядок стягнення на виконання рішення суду передбачений ст.. 74 Закону України « Про виконавче провадження « і згідно з ч. 9 статті суд вирішує питання щодо заборгованості лише у разі спору про її розмір. За відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень даного Закону , а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості . Встановивши, що представник відповідача суму заборгованості визнала і не заперечувала спір про розмір заборгованості між сторонами виконавчого провадження - стягувачем [PERSON] та боржником [PERSON] відсутній , суд дійшов висновку , що підстав для стягнення цієї заборгованості за судовим рішенням немає . З огляду на викладене , вказана позовна вимога задоволенню не підлягає. Тому пари розгляді справи в судовому засіданні Кременчуцьким районним судом - обставини , встановлені Глобинським судом між сторонами доказуванню не підлягають , та є такими , що доведені , представник [PERSON] суму заборгованості визнала. Позивачем доведено обставини , передбачені ст. 192 Сімейного Кодексу України щодо необхідності зменшення розміру аліментів . Тому позовні вимоги в частині зменшення розміру аліментів , які утримуються з [PERSON] на підставі рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 31 березня 2011 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі третини заробітку (доходу ) відповідача до 14 частини з усіх видів заробітку щомісячно , починаючи з 11 липня 2014 року - підлягають до задоволення Вимоги позивача про звільнення від сплати заборгованості по аліментам згідно виконавчого листа № 2-3292011 , виданого Кременчуцьким районним судом 17 жовтня 2012 року за період з лютого 2011 року по листопад 2012 року в сумі 16 835,02 гривни - не підлягають задоволенню, так як позивачем не надано суду доказів , які б беззаперечно свідчили про непред'явлення відповідачем виконавчого листа до виконання без поважної причини. Відповідно до ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час , але не більш як за три роки , що передували пред»явленню виконавчого листа до виконання . Статтею 22 Закону України « Про виконавче провадження « передбачено , що рішення про стягнення періодичних платежів ( у справах про стягнення аліментів , про відшкодування шкоди , заподіяної каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров»я , втратою годувальника ) можуть бути пред»явлені для виконання протягом усього періоду , на який присуджені платежі. Порядок стягнення аліментів визначено ст.74 Закону « Про виконавче провадження « та ст. ст. 194-197,274 СК України. Відповідно до ч 3 ст. 197 СК України суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості , якщо буде встановлено , що вона виникла внаслідок не пред»явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом , встановленим законом , який вирішить спір . На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial