Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області, із заявою, де заінтересованою особою вказав відділ державної реєстрації актів цивільного стану Рубіжанського міського управління юстиції у Луганської області, про встановлення факту смерті [PERSON], [INFO], який помер в місті Свердловську Луганської області 05 січня 2016 року. У судове засідання для розгляду справи по суті, призначене на 16 березня 2016 року, сторони не зявились. Заявник просив справу розглянути без його участі. Заінтересована особа не зявилась, але подала заяву якою справу просила розглянути без її участі. Позиція заявника полягала у тому, що [PERSON], який помер 05 січня 2016 року в місті Свердловськ Луганської області, є його рідним братом. Але у звязку із тим, що він помер у цьому місті, на території якого проводиться антитерористична операція і на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, заявник не може отримати лікарське свідоцтво про смерть. Як наслідок, заявник не може зареєструвати факт смерті [PERSON] в органах державної реєстрації актів цивільного стану, що унеможливлює реалізації ним права на спадщину. Заінтересована особа проти задоволення заяви [PERSON] не заперечувала. Розглядаючи заяву [PERSON] по суті, суд виходить з такого. Відповідно до положень частини 2 статті 49 Цивільного кодексу України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. А згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Положення частини 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачають, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті в певний час або про оголошення її померлою. Форма лікарського свідоцтва про смерть, що видається закладами охорони здоровя або судово-медичною установою та вимоги і підстави його заповнення встановлені Інструкцією щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма №106/о), затвердженою Наказом Міністерства охорони здоровя України від 08 серпня 2006 року №545. Зокрема, Інструкцією серед іншого встановлено, що: лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і записів у медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результату розтину (пункт 2.2.) ; у разі, якщо смерть настала внаслідок дії зовнішніх факторів (травми, асфіксії, дії крайніх температур, електричного струму, отруєнь тощо), після штучного аборту, проведеного поза межами медичного закладу, смерті на виробництві, при раптовій смерті дітей першого року життя та інших осіб, які не перебували під медичним наглядом, померлих, особа яких не встановлена, а також у тих випадках, коли є підозра на насильницьку смерть, лікарське свідоцтво про смерть видається судово-медичним експертом після розтину (пункт 2.3.) ; забороняється видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, без особистого встановлення лікарем факту смерті. У виняткових випадках свідоцтво про смерть може бути видано лікарем, який встановив смерть тільки на підставі огляду трупа (при відсутності ознак або підозри на насильницьку смерть) та даних медичної документації про наявність у померлого при житті хвороб, які в своєму перебігу могли призвести до настання смерті (пункт 2.4.). Таким чином, діюче законодавство України передбачає державну реєстрацію факту смерті або на підставі лікарського свідоцтва про смерть, або на підставі рішення суду. При цьому видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, тобто без встановлення лікарем факту смерті, забороняється. Судом встановлено, що [PERSON] народився 14 лютого 1936 року у селі Кинешино Добринського району Липецької області (а.с.4). З письмових пояснень [PERSON], [INFO] (племінниці померлого) та [PERSON], [INFO] (чоловік племінниці померлого) вбачається те, що [PERSON] помер 05 січня 2016 року в місті Свердловськ Луганської області, про це їм стало відомо від лікаря реанімації лікарні в якій перебував [PERSON]. Померлого поховали 07 січня 2016 року на кладовищі селища міського типу Шахтарське Свердловського району Луганської області згідно християнських звичаїв, стверджують про це бо особисто були присутніми при похованні (а.с. 12,13-14,15,16-17). Однак місто Свердловськ Луганської області, згідно положень розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. А згідно положень розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р, місто Свердловськ Луганської області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Тому у звязку із тим, що смерть [PERSON] настала на території міста Свердловськ Луганської області, на території якого, нині, жодний орган державної влади України не працює та відбувається антитерористична операція, суд погоджується із тим, що отримати документи, встановленого зразка і виданого компетентним органом державної влади України, про встановлення факту смерті, не є можливим. Зважаючи на це та доведеність факту смерті [PERSON], а також необхідність державної реєстрації цього факту органами державної влади України для реалізації заявником своїх прав (у тому числі права на спадщину), суд вважає за можливе встановити факт того, що [PERSON] ([INFO]) 05 січня 2016 року помер у місті Свердловськ Луганської області, а тому заяву [PERSON] про встановлення факту смерті, слід задовольнити. Таким чином,

Outcome: approved