Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до ПАТ «Національна Суспільна Телерадіокомпанія України», треті особи - т.в.о. менеджера філії Львівської регіональної дирекції ПАТ «НСТУ «Львівська регіональна дирекція» [PERSON], Первинна профспілкова організація філії ПАТ «НСТУ «Львівська регіональна дирекція», філія ПАТ «НСТУ «Львівська регіональна дирекція» про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги мотивовано, тим що [PERSON] працює звукорежисером в філії ПАТ «НСТУ «Львівська регіональна дирекція». За час своєї роботи, зробив вагомий внесок, внаслідок чого неодноразово нагороджувався відзнаками та подяками, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Наказом т.в.о. менеджера філії Львівської регіональної дирекції ПАТ «НСТУ» [PERSON] від 29.03.2018 р. № 48-к, був звільнений у зв'язку із зміною в організації виробництва і праці, згідно п.1 ч. 1 ст.40 КЗпП України. Вважає, що при звільненні позивача не було дотримано вимог законодавства, оскільки не було враховане його переважне право залишення на роботі, не було враховано рішення вищого виборного органу профспілки. У звязку з чим позивач вважає, що його звільнили неправомірно, а тому звернулась до суду за захистом. 25 червня 2018 року на адресу суду Публічним акціонерним товариством «Національна Суспільна Телерадіокомпанія України» скеровано відзив на позов. Згідно поданого відзиву відповідач наголосив, що підставою для звільнення позивача з посади завідувача відділу звукорежисерів ТВО телебачення було скорочення даної посади. Відповідачем було дотримано процедур проведення змін в організації виробництва і праці (скорочення штату та чисельності працівників) у ПАТ «НСТУ» та не порушено жодних прав позивача. У судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, просили суд їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представники відповідача позовні вимоги не визнали, проти їх задоволення заперечували. Пояснили суду, що позивачу пропонувалась інша робота при звільненні. Позивачем було самостійно обрано посаду «звукорежисера Центральної дирекції м. Київ, Управління пересувних телевізійних станцій» для переведення, однак, враховуючи інформацію з особової справи [PERSON], Комісією у Центральній дирекції ПАТ «НСТУ» було встановлено, що позивав не може бути переведений на обрану ним посаду, оскільки його кваліфікація не відповідає кваліфікаційним вимогам до обраної посади. Представники третіх осіб, у судове засідання не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Суд, заслухавши виступи сторін, повно та всебічно зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженими в судовому засіданні, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. [PERSON], з 1984 року працював звукорежисером Львівської облтелерадіокомпанії, яка з часом була реформована в філію ПАТ «НСТУ «Львівська регіональна дирекція». З 1 жовтня 2015 року працював на посаді завідувача відділу звукорежисерів, що стверджується записоу у трудовій книжці (а.с. 9-13). 19 січня 2017 року, в порядку передбаченому частиною другою статті першої Закону України «Про Суспільне телебачення і радіомовлення України», було утворено ПАТ «НСТУ». При цьому, обласні державні телерадіокомпанії були перетворені у Філії ПАТ «НСТУ», які діють на підставі відповідних Положень про філію. Наказом Міністерства фінансів України «Про затвердження документів, що застосовуються в процесі виконання бюджету» від 28.01.2002 № 57 затверджено форму штатного розпису та типового штатного розпису. Так, відповідно до цих форм, штатний розпис це організаційно-розпорядчий документ, що відображає структуру компанії чисельність відділів, співробітників, а також розмір їхньої заробітної плати. Підпунктом 15 пункту 66 статуту ПАТ «НСТУ» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2016 р. № 1039, встановлено, що Правління ПАТ «НСТУ» затверджує структуру та штатний розпис Телерадіокомпанії. 21.12.2017 року Правлінням ПАТ «НСТУ», було розглянуто питання затвердження та введення в дію нової структури та штатного розпису компанії. Правлінням приймалося рішення про затвердження і введення в дію загальної структури і штатного розпису компанії в цілому. Філії ж не мають статусу окремої юридичної особи, а є лише відокремленими структурними підрозділами компанії. Структура та штатний розпис ПАТ «НСТУ» затвердженні та введенні в дію з 02.04.2018 року, як відповідні організаційно-розпорядчі документи, що відображають структуру компанії, чисельність відділів, співробітників, а також розмір їхньої заробітної плати, затверджені і оформлені. У тексті протоколу засідання Правління ПАТ «НСТУ» від 21.12.2017 № 32, відображено, що штатна чисельність працівників у «Львівській регіональній дирекції» становить 96 посад, що відповідає штатному розпису філії ПАТ «НСТУ» «Львівська регіональна дирекція», введеного в дію 02.04.2018 р. у кількості 96 штатних одиниць, затвердженого рішенням Правління ПАТ «НСТУ» від 21 грудня 2017 р. № 32. Відповідно до пункту 70 Статуту ПАТ «НСТУ», Голова правління в межах повноважень, визначених цим Статутом, законодавством та внутрішніми документами Телерадіокомпанії, організовує роботу та виконання рішень правління. На виконання рішення Правління від 21.12.2017 р. Головою Правління видано наказ ПАТ «НСТУ» від 21.12.2017 р. № 469 «Про організацію заходів, пов'язаних зі змінами і організації виробництва і праці (скорочення штату та чисельності працівників) у ПАТ «НСТУ» Адміністрацією ПАТ «НСТУ» було подано профспілковим організаціям, членами яких є працівники ПАТ «НСТУ» та посади яких підпадають під скорочення, відповідні листи (з додатками - списком посад по категоріям, які підпадають під скорочення, копією техніко-економічного обґрунтування рішення правління ПАТ «НСТУ» щодо змін в організації виробництва і праці у Центральній дирекції та відокремлених структурних підрозділах (філіях) ПАТ «НСТУ». Із копії листа ПАТ «НСТУ» від 26.12.2017 № 02-18/4533 вбачається, що зазначену інформацію, було доведено Первинній профспілковій організації філії ПАТ «НСТУ» «Львівська регіональна дирекція». В Центральній дирекції та відокремлених структурних підрозділах ПАТ «НСТУ» (в тому числі і в філії ПАТ «НСТУ» «Львівська регіональна дирекція» створено відповідні Комісії з визначення переважного права на залишенні на роботі працівників, що підлягають переведенню, звільненню та попередженню про майбутнє звільнення з роботи, якими було опрацьовано особові справи працівників, на наявність переваг залишенні на роботі. Як вбачається із наказу філії ПАТ «НСТУ» «Львівська регіональна дирекція» від 09.01.2018 № 1, до складу Комісії був залучений Голова профспілкового комітету ППО «Львівська регіональна дирекція». Із листа Центральної дирекції ПАТ «НСТУ» від 05.01.2018 р. № 02-18/15-1, вбачається, що усім філіям надано перелік вакантних посад в ПАТ «НСТУ». Комісією повідомлено працівників про майбутнє скорочення з одночасним ознайомленням з переліком усіх наявних в ПАТ «НСТУ» вакантних посад та пропонуванням переведення на відповідні (за кваліфікацією, досвідом роботи та станом здоров'я працівника) посади. 16 січня 2018 року [PERSON] був ознайомлений з персональним письмовим попередженням про наступне вивільнення та листом від 05.01.2018 № 02-18/15-1 (з переліком вакантних посад в ПАТ «НСТУ»), однак проставити особистий підпис про ознайомлення відмовився, про що Комісією було складено відповідний акт. 22 березня 2018 року Комісією, відповідно до листа ПАТ «НСТУ» від 15.03.2018 № 02- 18/713, було повторно запрошено позивача для ознайомлення з переліком усіх наявних в ПАТ «НСТУ» вакантних посад станом на 15.03.2018 року та запропоновано обрати відповідну (за кваліфікацією, досвідом роботи та станом здоров'я працівника) вакантну посаду для переведення. З пропозицією до персонального письмового попередження від 22 березня 2018 року [PERSON] ознайомився, про що проставив особистий підпис, однак обрати відповідну вакантну посаду відмовився. 26 березня 2018 року, за результатом повторного ознайомлення із переліком вакантних посад, позивачем було обрано посаду «звукорежисера Центральної дирекції м. Київ, Управління пересувних телевізійних станцій» для переведення, про що власноруч проставлено особистий підпис (про що свідчить пропозиція від 26.03.2018 року). 27.03.2018 року засіданням Комісії у Центральній дирекції ПАТ «НСТУ», враховуючи відомості з особової справи [PERSON], було встановлено, що позивач не може бути переведений на обрану ним посаду, оскільки його кваліфікація не відповідає кваліфікаційним вимогам для заняття вищевказаної посади (що стверджується копією витягу з протоколу). Т.в.о. філії ПАТ «НСТУ» «Львівська регіональна дирекція» [PERSON] до первинної профспілкової організації, скеровано письмове подання для одержання згоди на звільнення [PERSON] (а.с.74). Первинною профспілковою організацією «Львівська регіональна дирекція» відмовлено у наданні згоди на звільнення позивача. Дану відмову відповідачем було визнано не обґрунтованою, а тому, відповідно, видано оскаржуваний наказ на звільнення [PERSON] відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи, та застосовані судом норми права. Відповідно до п. 1\~ст. 40 КЗпП України\~трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом (в тому числі) у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Пленум Верховного Суду України у п. 19\~постанові № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», зазначає, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1\~ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи\~дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації,\~скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника,\~які є\~докази щодо\~змін в\~організації виробництва\~і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації,\~чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1\~ст.40 КЗпП\~може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за і посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. При цьому, ліквідація структурного підрозділу юридичної особи зі створенням чи без створення іншого структурного підрозділу не є ліквідацією або реорганізацією юридичної особи, а свідчить про зміну внутрішньої (організаційної) структури юридичної особи. На відміну від ліквідації чи реорганізації юридичної особи, ця обставина може бути підставою як звільнення працівників цього структурного підрозділу згідно з п.1\~ст.40 КЗпП України\~лише на підставі скорочення чисельності або штату працівників у зв'язку з такими змінами при умові дотримання власником усіх відповідних положень щодо порядку скорочення штату підприємства, а саме: 1)попередження про звільнення, не менше ніж за два місяці; 2)пропозиція працівникові іншої вакантної посади; 3)згода профспілкового органу на звільнення, якщо працівник є членом профспілки; 4)з'ясування обставин того, чи не має працівник переважного права залишитися на роботі. Отже, судом встановлено та знайшло своє підтвердження в ході розгляду справи, що відбулися зміни в організації виробництва і праці відповідача, які полягали у скороченні чисельності та штату. За правилами\~ст.42 КЗпП України\~при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне, право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Статтею 49-2 КЗпП України\~закріплено, що при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Для виявлення працівників, які користуються переважним правом на залишення на роботі, роботодавцем робиться порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації працівників, у процесі якого, як правило, враховуються такі обставини:\~наявність відповідної освіти, післядипломної освіти, документів про підвищення кваліфікації, відсутність дисциплінарних стягнень, наявність заохочень за успіхи у роботі, отримання премій за виконання особливо важливих робіт, відсутність прогулів, відпусток без збереження заробітної плати, тривалого перебування на лікарняних листках, зауважень з боку адміністрації щодо строків і якості виконуваних завдань, обсяги виконуваних робіт тощо. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається сімейним - при наявності двох і більше утриманців; особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність\~Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Враховуючи зазначене, суд вважає, що в судовому засіданні знайшло своє підтвердження те, що [PERSON] було звільнено з посади завідувача відділу звукорежисерів на підставі п.1 ч.1 ст.\~40\~КЗпП України\~з дотримання норм чинного законодавства, а саме: посада завідувача відділу звукорежисерів ТВО телебачення Філії підлягала скороченню, як і увесь відділ, та той факт, що [PERSON] було відмовлено в переведенні на обрану ним посаду, у зв'язку з невідповідністю кваліфікаційним вимогам до обраних посад, у Комісії не було підстав для застосування переважного права щодо позивача. Щодо доводів позовної заяви про відсутність згоди профспілкового органу на звільнення, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1\~ст. 43 КЗпП України\~розірвання трудового договору з підстав, скорочення штату або чисельності працівників, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Як вже було встановлено судом, відповідач звернувся із поданням про звільнення [PERSON] до профспілкового органу на підприємстві, членом якого є позивач, яким прийнято рішення щодо відмови у наданні згоди на звільнення. Відтак, суд критично ставиться до висновків Первинної профспілкової організації «Львівська регіональна дирекція» щодо ненадання згоди на звільнення позивача, оскільки таке рішення не обґрунтоване. Відповідно до\~ст. 39 ЗУ «Про професійні спілки»\~у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний термін обґрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником. Рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки. Відповідно до\~статті 252 КЗпП України\~звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок). В аспекті положень частини сьомої статті\~43\~і частини шостої статті\~39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності»\~та з урахуванням вище зазначеного висновку слідує, що оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобовязаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості. Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України,\~стаття 3 ЦК України, статті\~1,\~213 ЦПК України) та лексичного значення (тлумачення) самого слова «обґрунтований», яке означає «бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеним фактами». Отже, рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо, добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 року у справі №6-703 цс15. Як вбачається з матеріалів справи, профспілковою організацією прийнято рішення про відмову у наданні згоди на звільнення позивача з не наведенням правового обґрунтування такої відмови, а тому посилання позивача на те, що прийняті профспілковими органами рішення мали обґрунтування відмови у наданні згоди, є помилковим. Таким чином, суд прийшов до висновку про необґрунтованість підстав для задоволення вимог про скасування наказу про поновлення на посаді завідувача відділу звукорежисерів або іншій рівнозначній посаді у філії ПАТ «НСТУ» «Львівська регіональна дирекція». Оскільки суд\~дійшов висновку\~про відсутність\~підстав для\~скасування наказу\~про звільнення\~та поновлення\~позивача на\~роботі,\~то підстав\~для стягнення\~середнього заробітку\~за час\~вимушеного прогулу\~відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~235\~КЗпП України\~немає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір компенсується за рахунок держави.

Outcome: dismissed