Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідачка), відповідно до якого просив стягнути з відповідачки на користь позивача грошову компенсацію частки позивача у спільному майні подружжя: Ѕ вартості транспортного засобу марки VOLVO XC90 Універсал - В, 2018 року випуску, д.н.з. [NUMBER] у розмірі 796 400, 00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.08.2017 по 25.01.2020. За час перебування у шлюбі 17.09.2018 року подружжям було придбано спірний автомобіль, право власності на який було зареєстровано на відповідачку. 50 % вартості автомобіля сторонами було сплачено під час придбання автомобілю, на решту частини вартості автомобіля на відповідачку в АТ «КРЕДІ АГРКОЛЬ БАНК» було оформлено безвідсотковий кредит на 24 місяці. При цьому, оплата вартості автомобіля здійснювалась, у тому числі, за кошти, отримані позивачем від продажу квартири та автомобіля позивача. До моменту припинення шлюбу за автомобіль було сплачено 1 645 833, 00 грн. У січні 2021 року позивачу стало відомо, що відповідачка без його відома відчужила спірний автомобіль без згоди позивача, кошти від продажу автомобіля відповідачка залишила собі. З огляду на зазначене, позивач звернувся до суду з вказаним позовом та на підставі ст. 364, 368, 372 ЦК України, ст. 63, 65, 69-70 СК України просив стягнути з відповідачки зазначену компенсацію. Вартість спірного автомобіля на момент розгляду справи вказує 1 592 800,00 грн. Відповідачка у своєму відзиві зазначила, що позовні вимоги є необґрунтованими та незаконними, проти позову заперечувала у повному обсязі та просила відмовити у його задоволенні. Вказує, що фактично шлюбні відносини між сторонами було припинено з жовтня 2019 року. Крім того, спірний автомобіль було придбано за власні кошти відповідачки, позивач жодної фінансової участі в оплаті вартості автомобіля не брав. Відповідачка зареєстрована як ФОП, отримувала та отримує дохід, із зазначених коштів відповідачкою і сплачувались платежі за кредитним договором. Також відповідачкою було продано належну їй квартиру та автомобіль. Вказала, що позивач не надав доказів отримання доходу за період оплати кредиту на автомобіль. Крім того вказала, що ціна, за якою було відчужено автомобіль, тобто його ринкова ціна становила 560 000, 00 грн. Так автомобіль був двічі учасником дорожньо-транспортної пригоди, в одному із випадків - саме з вини позивача. Також заперечувала з приводу визначеної позивачем вартості автомобіля та наданої консультації з оцінки майна на підтвердження визначеної вартості, оскільки вказана консультація складена не час розгляду справи, а станом на 31.08.2020 та не відповідає правовому висновку ВС, викладеному у постанові від 08.05.2019 № 570/2656/17. З огляду на зазначене, позивачем не надано доказів ринкової вартості спірного автомобіля на момент розгляду справи. Крім того, консультація з оцінки майна не є звітом оцінювача або висновком експерта, а також складена без урахування пошкоджень, отриманих спірним автомобілем внаслідок участі в двох ДТП. 05.02.2021 ухвалою суду відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 14.05.2021 від відповідача надійшов відзив. 27.05.2021 ухвалою суду задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів з ПФУ. 27.05.2021 ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про допит свідків. 30.08.2021 ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторони позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, встановив такі обставини справи. Частиною 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.08.2017 (Свідоцтво про шлюб Серія [NUMBER] , актовий запис № 1525) по 25.01.2020 (Свідоцтво про розірвання шлюбу Серія [NUMBER] , актовий запис № 36). Судом також встановлено, що 17.09.2018 між ТОВ «Вікінг Моторз» та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу транспортного засобу №VMO-132, а саме автомобіля марки VOLVO XC90, [NUMBER] . Авансовий внесок за автомобіль склав 1 045 000, 00 грн. (Довідка за вих. № 2509 від 25.09.2018). Крім того, 25.09.2018 між ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та відповідачкою було укладено Кредитний договір № 1/3304197, за умовами якого відповідачці Банком був наданий кредит на купівлю ТЗ марка VOLVO, модель XC90, державний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , рік випуску 2018, строком з 25.09.2018 по 24.09.2020 у сумі 1 043 590, 00 грн. Відповідачка вказує, що вказаний автомобіль придбаний за її особисті кошти, а тому не є спільним майном подружжя. При цьому зазначає, що майновий стан позивача на момент перебування у шлюбі не забезпечив би останньому можливість оплачувати кредит чи сплатити 50 % вартості автомобіля. Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідачка дійсно зареєстрована як ФОП, отримує значний дохід, в 2016 році вчиняла правочин щодо відчуження квартири, в 2019 році - щодо відчуження належного їй автомобіля Mercedes-Benz ML 350. Разом з тим, з матеріалів справи також вбачається, що позивач також отримував дохід, відчужував належне йому нерухоме майно (Договір від 25.01.2017) та рухоме майно (транспортний засіб Toyota Venza, Договір від 07.11.2018). При цьому, доказів того, що кредитні платежі відповідачка оплачувала виключно за власні кошти матеріали справи не містять, а виписка по рахунку відповідачки беззаперечно про вказану обставину не свідчить. З огляду на зазначене, до матеріалів справи не надано доказів, які повною мірою доводили б ту обставину, що спірний автомобіль придбаний виключно за особисті кошти відповідачки, як не доведено і того, що кредит відповідачка виплачувала також рахунок належних особисто їй грошових коштів. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. При цьому не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність поширюється на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя (презумпція спільності майна подружжя). Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, у постановах Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 334/4220/18 (провадження № 61-19010св20), від 07 липня 2021 року у справі № 760/18983/16 (провадження № 61-16673св20). Проаналізувавши норми чинного законодавства, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що спірний транспортний засіб марки VOLVO XC90 Універсал - В, 2018 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , був набутий сторонами в період перебування в зареєстрованому шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя. Так, відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Відповідно до ч.1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір між ними може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 4 ст. 71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. За змістом ч.2 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про судову практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, (ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України). Відповідно до п. п. 23, 30 Постанови, вирішуючи спори між подружжям про майно, суду необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, вказує, що відповідачка відчужила спільне майно подружжя без волі іншого з подружжя, тобто позивача та не в інтересах сім`ї. Судом встановлено, що спірний автомобіль марки VOLVO XC90 Універсал - В, 2018 року випуску, д.н.з. [NUMBER] був відчужений відповідачкою на підставі Договору купівлі-продажу № 3246/2020/2138430 транспортного засобу від 06.08.2020 за ціною 560 000, 00 грн. З пояснень відповідачки також вбачається, що остання згоди свого колишнього чоловіка на відчуження спірного автомобіля не отримувала, оскільки вказане майно вважала своєю особистою приватною власністю. За таких обставин, оскільки право власності на спірне майно було припинено внаслідок відчуження його на користь третьої особи, суд дійшов висновку про захист порушеного права позивача шляхом виплати грошової компенсації вартості його частки на користь позивача (частина друга статті 364 ЦК України). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03.10.2018 у справі № 127/7029/15-ц зроблено висновок, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Позивачем на підтвердження вартості спірного автомобіля надано до матеріалів справи Консультацію з оцінки майна, виконану на його замовлення 20.01.2021 ТОВ «Реал Експерт», згідно з якою оцінювачі ТОВ «Реал Експерт» дійшли висновку, що середньоринкова вартість колісного ТЗ VOLVO XC90 Універсал - В, 2018 року випуску на дату аналізу становить 1 592 800, 00 грн. Враховуючи вказану Консультацію позивач просив стягнути на свою користь 796 400, 00 грн. Відповідачка заперечувала з приводу визначеної вартості спірного транспортного засобу, ставила під сумнів допустимість зазначеної вище Консультації в якості доказу, вказувала, що вказаною Консультацією не підтверджується дійсна вартість автомобіля на момент розгляду справи. Крім того, зазначила, що автомобіль двічі потрапляв в ДТП, а у вказаній Консультації зазначені обставини не враховано. Так, ст. 106 ЦПК України, передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи. Згідно ч. 1 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Частиною 6 ст. 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. При цьому, відповідно до ч. 1-2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно положень ч. 1-2 ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Також при вирішенні питання щодо належності та допустимості вказаного доказу судом взято до уваги правову позицію, викладену з вказаного питання у постанові Великої Палати ВС від 18.12.2019 справа № 522/1029/18. Так, надана до матеріалів Консультація не є за своєю формою та змістом Висновком експерта. Крім того, в ній не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду. Також зазначена Консультація не є висновком за своєю суттю, містить припущення оцінювачем щодо середньоринкової вартості подібного до спірного транспортного засобу, а не дійсної (ринкової) вартості спірного ТЗ на момент розгляду справи. Крім того, з матеріалів справи також вбачається, що спірний автомобіль двічі потрапляв у ДТП, однак у Консультації зазначені обставини жодним чином не відображені та не враховані при визначенні вартості автомобіля. За таких обставин, надана до матеріалів справи Консультація з оцінки майна, виконану на його замовлення 20.01.2021 ТОВ «Реал Експерт» не є належним та допустим доказом, який підтверджує дійсну (ринкову) вартість спірного автомобіля на момент розгляду справи та не береться судом до уваги. Інших доказів на підтвердження вартості спірного майна позивачем не надано. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Положеннями ч. 2 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Водночас, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Договору купівлі-продажу № 3246/2020/2138430 транспортного засобу від 06.08.2020, спірний транспортний засіб був відчужений відповідачкою за ціною 560 000, 00 грн. У зв`язку з відсутністю будь-яких інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували вартість спірного автомобіля, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача грошові кошти в якості компенсації за відчужене спільне майно, що складає 1/2 частину від розміру грошових коштів, які були отримані відповідачем від продажу спільного майна, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідачки на користь позивача підлягають до стягнення грошові кошти в розмірі 280 000, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial