Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до [PERSON] про стягнення з відповідача 85 000 грн боргу за договором позики від 15 червня 2020 року. Ухвалою від 17 травня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. На обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що 15 червня 2020 року між ним та [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого він (позивач) передав позичальнику грошові кошти в розмірі 85 000 гривень зі строком повернення до 31 грудня 2020 року, що підтверджується власноручно складеною відповідачем розпискою. Зазначена розписка свідчить також про отримання [PERSON] грошових коштів. В обумовлений ними термін відповідач грошові кошти йому не повернув. Після 31 грудня 2020 року - строку виконання зобов`язання, вказаного в розписці, - [PERSON] , з яким вони давно знайомі та перебували у дружніх відносинах, почав уникати зустрічей з ним, на телефонні дзвінки не відповідає. Тобто відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань - повернення позики, чим порушує його (позивача) права. З огляду на викладене, посилаючись на норми ст. 202, 207, 526, 527, 530, 1046, 1047, 1049 ЦК України, [PERSON] просить позов задоволити, стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики від 15 червня 2020 року в розмірі 85 000 грн. В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. 27 травня 2021 року до суду надійшла заява [PERSON] про розгляд справи без його участі на підставі наявних матеріалів справи, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. 19 травня 2021 року та 03 серпня 2021 року до суду надійшли заяви відповідача про розгляд справи без його участі, в яких він також зазначив, що позов визнає в повному обсязі, не заперечує щодо задоволення позовних вимог. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідач позов визнав, підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову не встановлено, визнання позову не суперечить закону та не порушує будь-чиїх прав свобод чи законних інтересів, то суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 15 червня 2020 року укладено письмовий договір позики, відповідно до якого відповідач [PERSON] отримав у позивача позику в розмірі 85 000 гривень. Наведене підтверджується доданим до матеріалів справи оригіналом розписки від 15 червня 2020 року, в якій також зазначено, що позичені грошові кошти [PERSON] зобов`язувався повернути [PERSON] до 31 грудня 2020 року (а.с. 8). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також, засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Такий висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, такої позиції дотримується Верховний Суд України у правовому висновку, викладеному у Постанові ВСУ від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13. Зі змісту боргової розписки можна зробити висновок, що відбулася передача грошової суми від позикодавця [PERSON] до позичальника [PERSON] . У вказаний в договорі позики строк відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, належні позивачу грошові кошти не повернув, доказом чого є оригінал розписки, наданий до суду позивачем. Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 1 ст. 1047 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Позивач стверджує, що відповідач свої зобов`язання за договором позики від 15 червня 2020 року не виконав, відповідач зазначений факт не заперечує, позовні вимоги визнає, тому з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути основну суму заборгованості за вказаним договором позики, яка становить 85 000 грн. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що суд прийшов до висновку про задоволення позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений останнім судовий збір в розмірі 908 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved