Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - [PERSON] , про визнання недійсним договору купівлі-продажу 53/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Позов мотивує тим, що 53/100 частин житлового будинку в [ADDRESS] належало їх дідові [PERSON] , який помер [INFO] , який за життя мав намір заповісти належний йому будинок його братові відповідачу по справі [PERSON] , тому вважав останнього власником будинку саме за цією підставою. В жовтні 2013 року йому стало відомо, що [PERSON] є\~ власником\~ вказаної частини\~ житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу, укладеному між ним та їх батьком [PERSON] , який діяв від імені свого батька, а їх діда [PERSON] по довіреності. Покликаючись на те, що їх батько [PERSON] використав довіреність, надану йому батьком [PERSON] , після\~ смерті останнього, на даний час також помер, він є спадкоємцем за законом, який не успадкував нерухоме майно ні після смерті діда, ні після смерті батька, оскільки вважав, що брат є власником житлового будинку як спадкоємець за заповітом. Посилаючись на вищенаведене, позивач просив суд просить визнати недійсним договір купівлі-продажу 53/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] ) від 17.09.2005 року. В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд вважає, що позивач зловживає своїми правами, навмисно ігнорує судові засідання, що призводить до тяганини по справі. В зв`язку з цим, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності позивача. \~\~\~\~\~\~\~\~ Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив. Зазначив, що оскільки позивач не є стороною договору купівлі-продажу частини житлового будинку, батько позивача та відповідача [PERSON] спадщину після смерті свого батька [PERSON] не прийняв, позивач не є спадкоємцем після смерті діда [PERSON] , в зв`язку з чим його права укладенням оспорюваного договору не порушені, тому в позові слід відмовити. Крім того вказав, що позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки останній не підтвердив, що про наявність оспорюваного договору купівлі-продажу частини житлового будинку дізнався саме в жовтні 2013 року. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] , який є власником іншої частини житлового будинку в [ADDRESS] ), в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , який був власником 53/100 частин житлового будинку в [ADDRESS] ),\~ помер [INFO] . Після його смерті спадкоємцями першої черги за законом були два сини, в тому числі батько позивача та відповідача - [PERSON] , які спадщину після свого батька не прийняли. 17 вересня 2005 року [PERSON] , діючи по довіреності від імені [PERSON] , та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу 53/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] ). Вказаний вище договір був укладений у відповідності до норм чинного законодавства та оформлений належним чином. Спори та обставини, які б слугували підставами для визнання його недійсним сторонами договору не подавались. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] зазначав, що у зв`язку з неприйняттям спадщини спадкоємцями попередніх черг після смерті [PERSON] , він успадкував спірне майно як спадкоємець за законом, який прийняв спадщину оскільки проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, тому укладеним договором купівлі-продажу порушено його права. Статтею 1217 Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК України) передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст.ст. 1261-1265 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі близького ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї. Що стосується внуків спадкодавця, то законодавець визначив, що останні мають право на спадкування в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 1266 та ч. 1 ст. 1276 ЦК України, а саме: внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Таким чином, позивач має право на спадкування за законом після перелічених у ст. 1261-1265 ЦК України кола осіб, будучи спадкоємцем п`ятої черги за законом, як родич спадкодавця другого ступеня споріднення, що прожив разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Частина 3 статті 1268 ЦК України визначає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строгу, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно частини 1 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постіймо. переважно або тимчасово. Стаття 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» дає визначення поняттю «реєстрація», що означає внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси. за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Отже, факт реєстрації фізичної особи за певною адресою не свідчить про постійність її проживання за цією адресою, а дає підставі для здійснення офіційного листування та вручення офіційної кореспонденції. Як вбачається з матеріалів справи, а саме із військового квитка [PERSON] від 04.11.03, останній був призваний на строкову військову службу і направлений у військову частину 20.11.2003 року та звільнений в запас 22.04.2005 року. Крім того, до призову на строкову військову службу, [PERSON] постійно проживав разом із своїми батьками по [ADDRESS] . Таким чином, на момент смерті спадкодавця [PERSON] [INFO] , його внук, Позивач по справі, не проживав із ним протягом останніх 15 місяців до смерті та 2 місяці після смерті діда. Із інформаційної довідки з спадкового реєстру від 19 березня 2014 року, що знаходиться в матеріалах справи (а. с. 129), вбачається, що [PERSON] 18 травня 1994 року було складено заповіт, який є чинним та не скасований, на користь відповідача [PERSON] . Цей заповіт долучений до матеріалів справи (а. с. 143). Відомостей в матеріалах справи про відмову від прийняття спадщини [PERSON] згідно вказаного заповіту немає. Також суд звертає увагу, що\~ в позовній заяві [PERSON] вказує, на той факт, що було порушено його право на спадкування, і про наявність договору-купівлі продажу він дізнався виключно у жовтні 2013 року. Однак жодних доказів позивач не надав, що підтверджувало би, що він дізнався про договір купівлі-продажу виключно у жовтні 2013 року. А протягом останніх 7 років він не намагався з`ясувати на якій правовій підставі його брат володіє житловим будинком та там проживає, і що його вводили в оману з приводу підстав набуття права власності відповідачем [PERSON] . Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Частина 1 ст. 261 ЦК України визначає, що перебіг позовної давності починається від дня. коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила Отже, суд вважає, що позивачем без поважних причин пропущено строк позовної давності звернення до суду з даним позовом. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Як вбачається з вище викладених обставин справи та належних і допустимих доказів, що їх підтверджують, у суду відсутні підстави для визнання договору купівлі-продажу 53/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] з підстав, передбачених ст.ст.\~203,\~215 ЦК України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Таким чином, в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] , про визнання недійсним договору купівлі-продажу слід відмовити. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed