Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Позовні вимоги позивач мотивував тим, що його батьками є: [PERSON] , 1928 року народження, який помер [INFO] , та [PERSON] , 1934 року народження, яка померла [INFO] . Після смерті батька [PERSON] відкрилася спадщина на належний йому житловий будинок, розташований по [ADDRESS] (перейменовано з [ADDRESS] , право власності на який підтверджується Свідоцтвом про право особистої власності на будинковолодіння від 31 серпня 1988 року. Мама позивача (дружина померлого) [PERSON] фактично прийняла спадщину, однак не оформила своїх спадкових прав належним чином. При житті [PERSON] зробила письмове розпорядження на випадок смерті, яким все своє майно заповіла позивачу. Даний заповіт посвідчений секретарем виконкому Незвиської сільської ради, ніким не скасований та не оскаржений. Реалізуючи своє право на спадщину за заповітом після смерті матері, позивач звернувся в нотаріальну контору із відповідною заявою, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказане будинковолодіння у зв`язку із реєстрацією спадкового господарства, як колгоспний двір без визначення конкретної частки померлих в ньому. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На час припинення колгоспного двору (15.04.1991) в спадковому господарстві проживали та були зареєстровані: голова господарства - батько позивача [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , мати позивача [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , позивач, його дружина - відповідачка [PERSON] , [INFO] , його дочка - відповідачка [PERSON] , [INFO] . Із заявою про виділення частки члена колгоспного двору не звертався ніхто. Позивач фактично вступив в управління спадковим майном та проживає у вказаному господарстві. На даний час виготовив технічну документацію на будинок за власні кошти, самостійно обробляє земельну ділянку, однак не може належним чином реалізувати своє спадкове право, що змушує його звернутися до суду з даним позовом. Ухвалами суду від 02 липня 2020 р. та від 11 серпня 2020 р. до участі в справі залучено третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача, - [PERSON] та [PERSON] . Позивач та його представник - адвокат Бундзяк У.М. в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подала до суду заяву про проведення судового засідання за її відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідачі: [PERSON] , [PERSON] та треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача: [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про проведення судового засідання без їх участі, позовні вимоги визнають в повному обсязі. Із копії рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 12 січня 2018 р. по справі № 342/1132/17 (провадження № 2/342/93/2018), яке набрало законної сили 12 лютого 2018 р., вбачається, що відповідачка [PERSON] у зв`язку із розірванням шлюбу змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Дії учасників справи не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Згідно копії свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння від 31 серпня 1988 р., виданого виконкомом Городенківської районної Ради народних депутатів на підставі рішення цього ж виконкому № 148 від 10 серпня 1988 р., в цілому будинковолодіння, яке складається з житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташоване в [ADDRESS] , дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Про те, що житловий будинок, який належав [PERSON] , 1928 року народження, знаходиться за адресою [ADDRESS] свідчить довідка № 212, видана 16.03.2020 виконкомом Незвиської сільської ради. Станом на 15.04.1991 в житловому будинку по [ADDRESS] були зареєстровані і проживали: голова господарства [PERSON] , [INFO] , дружина [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , невістка [PERSON] , [INFO] , внука [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідками № 211 від 16.03.2020 та № 118 від 13.02.2020, виданими виконкомом Незвиської сільської ради. [PERSON] помер [INFO] у віці 68 років в с. Незвисько Городенківського району Івано-Франківської області, запис за № 5 від [INFO] в книзі реєстрації актів про смерть, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Незвиською сільською радою Городенківського району. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Оскільки [PERSON] помер до [INFO] , застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. На день смерті ( [INFO] ) [PERSON] , [INFO] , в житловому будинку по [ADDRESS] були зареєстровані: дружина [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , невістка [PERSON] , [INFO] , внука [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою № 210, виданою 16.03.2020 виконкомом Незвиської сільської ради. Те, що [PERSON] , 1928 року народження, та [PERSON] , 1934 року народження, були подружжям, свідчить копія свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого Незвиською сільською радою Городенківського району, запис за № 18 від 12 серпня 1978 р. в книзі записів актів громадянського стану про одруження. Позивач [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Незвиської сільської ради Городенківського району, запис за № 8 від 15 березня 1968 р. в книзі записів актів громадянського стану про народження. Наведене свідчить, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] в рiвних частках є його дружина [PERSON] та син - позивач [PERSON] , які прийняли спадщину, оскільки фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, однак документи про спадкування не оформили. Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] , які б прийняли спадщину, судом не встановлено. Повідомленням приватного нотаріуса Городенківського РНО № 187/01-16 від 24.07.2020, повідомленням державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 766/01-16 від 07 липня 2020 р. та Інформаційною довідкою № 60827490 зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 07.07.2020 підтверджується, що спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , не заводилася. За заповітом, посвідченим 23.02.2000 секретарем виконавчого комітету Незвиської сільської ради, [PERSON] , жителька [ADDRESS] , все своє майно, в тому числі житловий будинок і всі прибудови, всі цінні папери, майнові і земельний сертифікат, гроші на ощадній книжці, акції і все інше майно, окрім земельного сертифіката її чоловіка [PERSON] , заповіла своєму синові [PERSON] ; земельний пай чоловіка [PERSON] , який помер і по праву наслідства належить їй, як дружині, заповіла своєму синові [PERSON] . Заповіт зареєстрований у спадковому реєстрі за № 45583620 (номер в реєстрі нотаріальних дій 20), що доводиться копією витягу № 16691946 про реєстрацію в спадковому реєстрі, виданого 08.10.2008 Івано-Франківською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. Мама позивача [PERSON] померла [INFO] у віці 76 років в с. Незвисько Городенківського району, актовий запис за № 10 від 07 червня 2011 р. в Книзі реєстрації смертей, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Незвиською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. На день смерті ( [INFO] ) [PERSON] , [INFO] , в житловому будинку по [ADDRESS] були зареєстровані: син [PERSON] , [INFO] , внука [PERSON] , [INFO] , внук [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою № 209, виданою 16.03.2020 виконкомом Незвиської сільської ради. Отже, позивач [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] , оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Спадкоємців, які відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України, мають обов`язкову частку в спадщині [PERSON] та прийняли спадщину, - судом не встановлено. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Із копії спадкової справи № 428/2018, наданої суду Городенківською районною державною нотаріальною конторою, вбачається, що позивач, як спадкоємець за заповітом, який прийняв спадщину, 09.10.2018 подав нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно матері [PERSON] , яка померла [INFO] , та включив в коло спадкоємців за заповітом сина померлої [PERSON] .. Третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] 26 жовтня 2018 р. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 1225, на спадщину, яка складається з права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у спілці селян власників «Рідний край» розміром 69,1 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, належного [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого була його дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Позивачу 24 жовтня 2019 р. видано три свідоцтва про право на спадщину за заповітом (додаткові до свідоцтва, виданого 26 жовтня 2018 р., по реєстру за № 1225), зареєстровані в реєстрі за № 1322, № 1323, № 1324, на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Незвиської сільської ради, площами: 0,6912 га, кадастровий номер 2621682300:05:003:0498; 0,4166 га, кадастровий номер 2621680200:07:002:0007; 1,7266 га, кадастровий номер 2621682300:04:001:0127; 0,1549 га, кадастровий номер 2621682300:05:003:0071, що належали померлій на підставі Державних актів на право власності на земельні ділянки серії: ІФ № 088331, ІФ № 086679; ІФ № 087470. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , що належав її чоловікові [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого за законом була [PERSON] , яка прийняла спадщину після смерті чоловіка, однак не оформила своїх спадкових прав. Постановою державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 434/02-31 від 02 квітня 2020 р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , на житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] , що належав [PERSON] , спадкоємцем якого була його дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину, однак не оформила своїх спадкових прав, з посиланням на те, що вищезгадане господарство відносилось до колгоспного двору, кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 року, належить відповідна частка житлового будинку, проте частки в спадковому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені. З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , виготовленого 27.02.2020, вбачається, що житловий будинок споруджено в 1960/1991 р., господарські будівлі та споруди - в 1962, 1965, 1970 р. Їх ринкова вартість станом на 02 березня 2020 р. становить 133 980 грн., що стверджується копією звіту про вартість майна, складеного ЕТ-ВО «Придністров`я». За домогосподарством по [ADDRESS] закріплена земельна ділянка розміром 1,0600 га, в т.ч.: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1200 га, для ведення селянського господарства - 0,9400 га, що підтверджується довідкою № [NUMBER] , виданою 16.03.2020 виконкомом Незвиської сільської ради згідно по господарської книги № 1, особовий рахунок № [NUMBER] . Із довідки № 994, виданої 01.11.2017 виконкомом Незвиської сільської ради, вбачається, що позивач разом з своєю сім`єю зареєстрований та проживає в житловому будинку по [ADDRESS] , а тому, як спадкоємець першої черги за законом та за заповітом після смерті батьків, фактично став власником даного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, користується ними. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] судом не встановлено, позов визнається відповідачами - колишніми членами колгоспного двору, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог. На підставі ст.ст. 120, 123, 524- 526, 529, 548, 549, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1233, 1241, 1268-1270, 1296-1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: approved