Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-18 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом, в якому просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] . З позовної заяви вбачається, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування житлового будинку від 25.06.2008 року, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно в Городянському БТІ 25.07.2008 року. Згідно довідки про склад сім`ї в спірному будинку зареєстровані позивач, його колишня дружина [PERSON] , його повнолітні донька [PERSON] та син [PERSON] . Відповідачка не проживає у цьому будинку з липня 2019 року. 22.10.2019 року рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області шлюб між сторонами розірвано. Факт не проживання відповідачки у будинку позивача підтверджується актом від 03.11.2020 року. У результаті обстеження було встановлено, що особистих речей відповідачки в будинку не виявлено. Перешкод у користуванні будинком позивач відповідачці не чинив, просив колишню дружину знятися з реєстрації добровільно, але остання відмовилась. Реєстрація відповідачки в будинку перешкоджає позивачу у здійсненні його права власності, зокрема позивач не може оформити субсидію на оплату житлово-комунальних послуг. Відповідачка не несе витрат по утриманню будинку та не приймає участі у спільному побуті, а тому може бути визнана такою, що втратила право користування житловим будинком. Ухвалою судді від 16 грудня 2020 року прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі. У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. На обгрунтування позовних вимог пояснив, що спірний будинок належав на праві власності його матері, яка подарувала йому цей будинок у 2008 році. У цьому будинку він проживав з відповідачкою та їхніми дітьми. Наразі діти є повнолітніми, в будинку зареєстровані, але фактично ним не користуються, проживають у м.Чернігові. Влітку 2019 року за ініціативою відповідачки їхні шлюбні відносини були припинені, остання забрала всі свої речі та побутову техніку та переїхала до іншого чоловіка, з яким наразі перебуває у фактичних шлюбних відносинах. Шлюб між сторонами був розірваний у жовтні 2019 року. З цього часу відповідачка в будинку не з`являється, витрат, пов`язаних з експлуатацією будинку, не несе. У цьому році у будинку сталася пожежа, після якої позивач сам приводить будинок до попереднього стану, відповідачка участі у ремонті не приймає. Реєстрація відповідачки в спірному будинку не дозволяє позивачу оформити субсидію на комунальні послуги. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялась належним чином та останній направлялись рекомендованими листами судові повістки про виклик до суду за адресою її місця реєстрації: [ADDRESS] , та за адресою її фактичного проживання: [ADDRESS] . Згідно відмітки поштового відділення судова повістка про виклик до суду за адресою місця реєстрації відповідачки повернута без вручення адресату через відсутність останньої за вказаною адресою (а.с. 28). Судові повістки про виклик до суду за адресою фактичного місця проживання відповідачки вручені останній. ( а.с. 29, 37 ). Відповідно до ст. 128 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно приписів ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. З огляду на викладене, а також враховуючи положення ст. 128, 130, 131 ЦПК України, відповідачка [PERSON] вважається такою, що належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів ( постановляє заочне рішення ). Враховуючи той факт, що відповідачка [PERSON] належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явилась, не подала відзив на позов, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд, виходячи з приписів ст. 280 ЦПК України, приходить до висновку щодо можливості провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши в судовому засіданні позивача, допитавши свідка та дослідивши письмови докази справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задовлення позовних вимог, виходячи з наступного. З дослідженого в судовому засіданні договору дарування жилого будинку від 25 червня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Городнянського районного нотаріального округу Совою В.Ф., зареєстрованого в реєстрі за № 2458, встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] . ( а.с. 8-11 ). Вказаний договір зареєстрованого в городянському РГ БТІ 25.07.2008 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 19661882 від 25.07.2008 року. ( а.с. 12 ). Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 22.10.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення суду набрало законної сили 25.11.2019 року. ( а.с. 13-15 ). З довідки про склад сім`ї, виданої Великолиственським старостинським округом Тупичівської сільської ради № 449 від 01.01.2020 року, встановлено, що в будинку [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , до складу його сім`ї входять : [PERSON] колишня дружина, [PERSON] , [INFO] , син та [PERSON] , [INFO] , дочка. ( а.с. 16 ). Згідно акта обстеження умов проживання від 03.11.2020 року комісія у складі в.о. старости Великолиственського старостинського округу № 2 [PERSON] , депутата старостинського округу Орел С.М., сусідів : [PERSON] та [PERSON] провели обстеження умов проживання за адресою : [ADDRESS] та встановили, що особистих речей [PERSON] не знайдено, що свідчить про факт її не проживання за даною адресою, з липня 2019 року і по теперішній час. ( а.с. 17 ). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що проживає з позивачем в одному селі, товаришує з ним. Спірний будинок належав батькам позивача. Відповідачка є колишньою дружиною позивача, зареєстрована в будинку останнього. У 2019 році відповідачка забрала речі та переїхала до іншого чоловіка та проживає з ним в с.Великий Листвен, періодично виїжджає на заробітки до Республіки Польша, додому до позивача не навідується. У січні 2021 року у будинку позивача сталася пожежа, наслідки якої позивач ліквідує сам, робить ремонт. Відповідачка жодної участі у відбудові будинку не приймає. Свідок наполягав на тому, що більше року відповідачка в спірному будинку не проживає та не навідується. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом\~ст. 405 ЦК України, ч. 1\~ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом\~\~(ч. 2\~ст. 405 ЦК України). Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року „ Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою ), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає з вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про : 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши одну з таких вимог : 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи, що позивач є власником спірного будинку, відповідачка більше року не проживає в спірному будинку, не несе витрат, пов`язаних з експлуатацією будинку, суд дійшов висновку про те, що за відсутності добровільної згоди позивача як власника будинку подальша реєстрація відповідачки в цьому будинку призводить до порушення права власності позивача. З урахуванням приписів ст. 405 ЦК України вказане є підставою для задоволення позову та ухвалення рішення про позбавлення відповідачки права користування спірним житловим будинком. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні з позовом до суду сплачено 840 грн. 80 коп. судового збору, які підлягають стягненню з відповідачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved