Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] та зняти її з реєстраційного обліку. Позов мотивовано тим, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 22.02.2002 року № 522. За вказаною адресою зареєстровані як мешканці - він та його колишня дружина [PERSON]. З 18.02.2014 року відповідач за місцем реєстрації не проживає та не з'являється, проживає за іншою адресою. Оскільки, відповідач не оплачувала і не оплачує за користування жилим приміщенням, ці витрати несе він, як власник особового рахунку та він не може скористатися правом на субсидію. Позивач до початку судового засідання надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не сповістила, відповідно до положень ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 22.02.2002 року № 522 (а.с. 4). Відповідно до виписки із будинкової книги за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5-6). Актом від 04.04.2015 року у складі: [PERSON], [PERSON], [PERSON], затвердженої головою квартального комітету № 1, складено довідку про те, що на день перевірки [PERSON] за адресою по [ADDRESS] не проживає з 18.09.2014 р., ніякої участі в утриманні житла не приймає, особистих речей та речей повсякденного використання, які б їй належали немає (а.с. 7). Згідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (Закон № 1382-IV), реєстрація є лише внесенням відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. У відповідності зі ст. 7 цього Закону, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, рішення суду, яке набрало законної сили (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, без добровільного зняття з реєстрації, особу можна зняти з реєстрації лише за рішенням суду. Закон № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Таким чином, за наявності судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, яке набрало законної сили, та відповідно до ст. 14 ЦПК України є обов'язковим для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, зняття з реєстраційного обліку такої особи у судовому порядку не потребується. За наведеного, суд відмовляє у задоволенні вимоги про зняття відповідача з реєстраційного обліку, оскільки скасування реєстрації віднесено до компетенції органів державної влади та місцевого самоврядування, які не приймали участі у розгляді справи та відсутні дані про порушення ними прав позивача. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи зазначені в частині 2 ст. 64 ЖК України. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним в будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Місцем проживання дитини, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України, доказуваннюпідлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Реєстрація відповідача в квартирі де позивач є власником на підставі договору дарування, не дає можливості використати позивачу вищевказані права у повному обсязі та створює перешкоди у володінні та користуванні майном, враховуючи відсутність за місцем реєстрації [PERSON] понад один рік, відтак позов в частині визнання відповідача таким, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS] підлягає задоволенню. Відповідно до статті 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: partial