Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до Оратівського районного суду Вінницької області із позовною заявою до [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно. Позов мотивує тим, що 05.05.2017 року позивач купив у [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та земельною ділянкою 0,46 га розташованих по [ADDRESS] вартістю 40000 гривень в присутності свідків [PERSON] та [PERSON], що оформили відповідною розпискою. [PERSON] успадкувала даний будинок та земельну ділянку після смерті своїх батьків про те, до кінця не переоформила свої спадкові права. В подальшому відповідачка обіцяла оформити в нотаріуса договір купівлі - продажу, про те на сьогоднішній день на неодноразові звернення не бажає виготовляти технічний паспорт, реєструвати свої речові права. Позивач звернувшись до нотаріуса отримала відмову у вчиненні нотаріальних дій. [PERSON] змушений звернутись до суду. Просить встановити юридичний факт укладення між ним, як покупцем і [PERSON], [INFO], як продавцем, договору купівлі-продажу від 05.05.2017 року за ціною 40000 гривень 00 копійок житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] та земельними ділянками загальною площею 0,46 га в тому числі 0,25 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 0,21 га для ведення особистого господарства та визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] та право на земельну ділянку загальною площею 0,46 га в тому числі 0,25 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 0,21 га для ведення особистого господарства розташованих по [ADDRESS] в порядку купівлі - продажу. Справу просить розглянути без його участі. Відповідач [PERSON],будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду справи в судове засідання не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи без її участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, у зв'язку з чим в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи із слідуючого. Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] від 28.04.2015 року [PERSON] померла [INFO]. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] від 08.08.1958 року [PERSON] народилася [INFO], батьками якої є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до свідоцтва [NUMBER] від 31.01.1976 року [PERSON] та [PERSON] одружилися 31.01.1976 року. Прізвище дружини після одруження змінено на [PERSON]. Як вбачається з довідки № 60 від 01.02.2018 року [PERSON] є єдиною спадкоємицею першої черги після смерті [PERSON], яка була зареєстрована та постійно проживала в [ADDRESS] та померла [INFO]. Інших спадкоємців які б мали обов'язкоу частку у спадщині в тому числі малолітніх та неповнолітніх не значиться. Як вбачається з довідки № 61 від 01.02.2018 року з відомостей господарської книги № 4, особовий рахунок [NUMBER], житловий будинок [ADDRESS] відноситься до суспільної групи колгоспників. Рік побудови 1956 рік. Станом на 15.04.1991 року склад двору слідуючий: [PERSON], [INFO], який помер [INFO]; [PERSON], [INFO], яка померла [INFO]. Спадщину від батьків прийняла [PERSON], інших спадкоємців першої черги немає. Наявність земельної ділянки в особистому користуванні 0,2500 га, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд 0,2100 га. Як вбачається з архівного витягу із рішення № 66 виконавчого комітету Фронтівської сільської Ради народних депутатів від 16.11.1993 року [PERSON] передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку, яка знаходиться в межах села площею 0,46 га. Згідно домової книги [PERSON], [INFO] була прописана і проживала по [ADDRESS]. 12.02.2018 року виготовлений технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS]. Як вбачається з позовної заяви і не заперечується сторонами, 05 травня 2017 року між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу від 05.05.2017 року про продаж позивачу житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] за 40000 грн. Сторони домовились про подальше нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу. Відповідно до розписки зареєстрованої в реєстрі за № 21 від 05.05.2017 року засвідченої секретарем Фронтівської сільської ради Оратівського району Вінницької області, згідно якої [PERSON] продала житловий будинок по [ADDRESS] за 40000 грн. гроші. Претензій до [PERSON] не має, однак договір купівлі - продажу не оформили. Нотаріусом Оратівської державної нотаріальної контори відмовлено [PERSON] та [PERSON] у нотаріальному посвідченні договору купівлі - продажу. Як вбачається з свідчень [PERSON] та [PERSON], які свідчать про те, що [PERSON] купив у [PERSON] житловий будинок з господарським будівлями що розташований по [ADDRESS]. Також підтверджують факт, що [PERSON] приїздив з ними до [PERSON] та пропонував оформити спадщину а потім земельні ділянки в нотаріальному порядку. [PERSON] повідомила, що розпочне оформлення тоді як будуть кошти. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Враховуючи те, що встановлення відповідного факту пов'язане з подальшим вирішенням спору про право, зокрема, права позивача [PERSON] на нерухоме майно, суд вважає, що справу слід вирішувати в позовному провадженні. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. У відповідності з ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 вказаної Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, суд розглядає справи на засадах змагальності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно приписів ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Статтею 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 2 ст. 218 ЦК України якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків). У Постанові Верховного суду України від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2099цс16 висловлено правову позицію, згідно якої за змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. У відповідності до цивільного законодавства, однією із умов виникнення прав та обов'язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. Суд може застосувати до правовідносин сторін ч. 2 ст.220 ЦК України, відповідно до якої у випадку, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним, так як по укладеному між сторонами договору відбулося часткове його виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує думку позивача, який просить судові витрати покласти на нього та вважає, що судові витрати слід залишити без відшкодування. На підставі ст.ст. 16, 202, 218, 220, 328, 334, 377, 657 ЦК України,

Outcome: approved