Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS]. В цьому будинку з 2007 року і по теперішній час зареєстрована співмешканка позивача - [PERSON] Проте з травня 2014 року вона в цьому будинку не проживає. Відповідач обіцяла знятися з реєстрації, проте цього не зробила та припинила відповідати на телефонні дзвінки. Фактичне місце проживання відповідача не відоме. На підставі вищевикладеного позивач просив суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме, будинком [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив суд задовольнити позовні вимоги. Суду пояснив, що відповідач дійсно була зареєстрована в його будинку за його згодою вони проживали разом, а потім вона вирішила поїхати на заробітки до Росії та з травня 2014 року фактично в будинку не проживає. Потім приїжджала за своїми речами. Ніяких домовленостей щодо подальшого користування цим майном між ними не було Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи у відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК України повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи без її участі не надала. У відповідності до ст. 224 ЦПК України судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 5 жовтня 2005 року є власником житлового будинку по [ADDRESS] (а.с.9). Також ця обставина підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 4 квітня 2006 року (а.с.10). В цьому будинку з 17 липня 2009 року зареєстрована [PERSON], що підтверджується довідкою Зарічанської сільської ради № 930 від 13 вересня 2016 року (а.с.7) та адресною довідкою від 27 вересня 2016 року (а.с.14). Актом обстеження житлово-побутових умов від 13 вересня 2016 року встановлено, що [PERSON] в будинку за адресою: [ADDRESS] не проживає з травня 2014 року (а.с.8). Також в судовому засіданні цю обставину підтвердили свідки. Так свідок [PERSON] суду показала, що знає родину [PERSON] тривалий час, оскільки разом проживають в с.Домоткань. Коли позивач повернувся з Москви разом з [PERSON], він прописав її в будинку, оскільки вони разом проживали. [PERSON] робила ремонт в її квартирі, а потім повідомила, що вона їде до Росії на заробітки. Це було в травні 2013 року. з того часу вона в будинку позивача не проживала. Вона приїжджала цього літа та казала, що більше не повернеться сюди жити. Свідок [PERSON] суду показав, що знає як позивача, так і відповідача. Вони раніше проживали разом, але відповідач не проживає в будинку позивача вже декілька років. Як йому відомо, то вона поїхала до Росії. Про ніякі домовленості між позивачем та відповідачем про користування цим будинком йому невідомо. Позивач не перешкоджав їй користуватися цим будинком, вона сама змінила своє місце проживання. На підставі вищевказаних доказів встановлено, що [PERSON] не проживає в будинку за адресою: [ADDRESS] з травня 2014 року. Вона добровільно змінила своє місце проживання, ніяких перешкод у користуванні житлом з боку позивача не було. Згідно зі ст. 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. В той же час член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Положення цієї норми Закону у відповідності до ст. 8 Цивільного кодексу України за аналогією регулюють правовідносини щодо користування житлом іншими особами, які не є членами сім'ї власника, проте з його згоди користувалися цим майном. Судом встановлено, що [PERSON] не проживає в будинку позивача з травня 2014 року без поважних причин, оскільки відповідач добровільно залишила будинок та визначила своїм місцем проживання інше житло. Жодних перешкод у користуванні цим будинком позивач не створював. Ніяких інших домовленостей між [PERSON], як власником житла, та [PERSON] щодо користування цим житлом не було. Будь-яких інших правових підстав користування цим житлом, зокрема договору оренди, сервітуту тощо судом не встановлено. З урахуванням вищевикладеного, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, згідно з яким суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житлом по [ADDRESS], а тому позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved