Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу автомобіля Volkswagen Passat В6, 2008 року випуску, легковий седан-В, шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], визнання позивача власником даного транспортного засобу. В позовній заяві зазначено, що 01.11.2015 року позивач придбав у відповідача автомобіль Volkswagen Passat В6, 2008 року випуску, легковий седан-В, шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], на що було видано відповідачем позивачу розписку про отримання коштів в сумі 130 000грн., та передано ключі та документи на автомобіль в т.ч. свідоцтво про реєстрацію ТЗ виданого 29.01.2008р. органами МРЕВ ДАІ. Окрім того, домовлено 20.11.2015р. оформити решта документів, проте відповідач уникав зустрічі і відмовився укласти в нотаріуса договір купівлі-продажу ТЗ. Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач позов визнав надіславши письмову заяву до суду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно незасвідченої та долученої до матеріалів позову копії Свідоцтва про реєстрацію ТЗ виданого 29.01.2008р. І-ше МРЕВ ДАІ, автомобіль Volkswagen Passat В6, 2008 року випуску, легковий седан-В, шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] зареєстрований за [PERSON], з особливими відмітками про кредит «Альфа Банк» Акт приймання-передачі (а.с.6). За змістом незасвідченої та долученої до матеріалів позову копії розписки наданої [PERSON], він продав автомобіль Volkswagen Passat В6, 2008 року випуску, легковий седан-В, шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] за 130 000грн., із зобов'язанням укласти нотаріально договір до 20.11.2015 року (а.с.5). Згідно вимог п.3 ч.1 ст.208 ЦК України вчинення правочинів між фізичними особами у письмовій формі є обов'язковим на суму що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Як слідує зі ст..207 ч.2 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Поняття та види договору регулює ст..626 ЦК України, а саме що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. А за ст..629, 631 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами та набирає чинності з моменту його укладення. Статтею 655, 656 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Враховуючи це, суд приходить до висновку, що надання розписки про отримання коштів без укладення договору купівлі-продажу чи проведення належної перереєстрації за інших підстав (наприклад довідкою-рахунком) не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності до інших осіб. Окрім того, постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» (чинної на час укладення довідки-рахунку) також передбачено письмову форму договору купівлі-продажу автомобіля. А як слідує з п.4, 7, 8 даної постанови перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції, крім зазначених відповідних документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою підрозділу Державтоінспекції про зняття транспортного засобу з обліку. Переобладнання (крім переобладнання для роботи на газових паливах), відчуження, передача права користування і (або) розпорядження придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих у підрозділах Державтоінспеції, не допускається. Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків. Відповідно до п. 24, 33 цього ж Порядку реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортних засобів, що належать фізичним особам, здійснюється за місцем звернення власника або його уповноваженої особи незалежно від місця реєстрації (проживання) власника. При цьому в реєстраційних документах зазначається місце реєстрації (проживання) особи, за якою реєструється транспортний засіб. Перереєстрація транспортних засобів проводиться у разі отримання свідоцтва про реєстрацію замість утраченого або не придатного для користування, зміни їх власників, місця стоянки, місцезнаходження або найменування власників - юридичних осіб, місця проживання або прізвища, імені чи по батькові фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, а також у разі зміни кольору, переобладнання транспортного засобу чи заміни кузова, інших складових частин, що мають ідентифікаційні номери. При перереєстрації транспортних засобів у разі зміни їх власників зняття з обліку таких транспортних засобів не проводиться. Відповідно до ст.34 Закону України «Про дорожній рух» (зі змінами та доповненнями) державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов'язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Порядок здійснення відомчої реєстрації та ведення обліку транспортних засобів визначається Кабінетом Міністрів України. Для ведення відомчого обліку зареєстрованих транспортних засобів відповідними органами, якими вони зареєстровані, створюються уніфіковані автоматизовані електронно-облікові системи. Відомості відомчого обліку щодо зазначених транспортних засобів є складовою частиною Єдиного державного реєстру. Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на ст..218, 220, 321, 328, 334, 638 ЦК України, оскільки він законно набув право власності на автомобіль з моменту передачі такого майна, відповідач ухилився від укладення нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, що перешкоджає позивачу як власнику зареєструвати за собою даний ТЗ. Суд відхиляє такі доводи позивача, оскільки як зазначено вище розписка не є законним набуттям права власності на автомобіль, як стверджує позивач, а ухилення від нотаріального посвідчення договору має бути доведеним суду, при цьому що відповідач визнав позов, що підтверджує можливість на наявність намірів останнього на посвідчення договору нотаріально та вчинення інших дій передбачених законом. Якщо правочин повністю або частково виконаний однією зі сторін, а інша ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд відповідно до п. 2 ст. 220 ЦК за вимогою сторони, що виконала правочин (або її правонаступника), може визнати його дійсним. Це правило не застосовується, якщо є передбачене законодавчими актами обмеження (заборона) на здійснення такого правочину або сторони не дійшли згоди щодо всіх істотних його умов. Також слід зазначити, що правила ст. 220 ЦК не поширюються на правочини, які підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210, 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони є неукладеними і такими, що не породжують для сторін права та обов'язки. За вимогами ст..174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд, тому суд не приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання суперечить процедурі оформлення права власності на автомобіль від одного власника до іншого, а суд не є таким органом щодо переоформлення прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Таким чином, порушення, невизнання, оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення кожної особи до суду за захистом свого особистого права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідач визнавав право позивача, і ним таке право не оспорюється, але не дотримано процедури визначеної законом щодо набуття таких прав обома сторонами. Тому, звертаючись до суду з позовом, позивач не надав доказів для визнання договору купівлі-продажу дійсним, та підстав для набуття права власності на даний автомобіль за позивачем, а тому підстав визнати за ним це право у судовому порядку відсутні. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 208, 218, 626, 629, 631, 655, 656 ЦК України, ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» та

Outcome: dismissed