Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [INFO], в якому просить постановити рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право на проживання та користування житловим приміщенням у житловому будинку, що знаходиться по [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивував тим, що він є власником згаданого житлового будинку, що стверджено свідоцтвом про право власності на будинковолодіння від 24.08.1988 р. Крім нього, в будинку зареєстровані його дружина [PERSON], дочка [PERSON], внучка [PERSON], зять [PERSON]. 16 червня 2011 р. рішенням Городенківського районного суду шлюб між дочкою позивача та відповідачем розірваний, з 2006 р. вони перестали спільно проживати, зять часто їздив на заробітки, і в Одеській області почав проживати з іншою жінкою. До 2011 р. відповідач проживав в Одеській області, а в даний час проживає в [ADDRESS] у своїх батьків. Добровільно знятись з реєстрації відповідач він не бажає. Позивач, покликаючись на ст.ст. 72 ЖК України, ст. 405 ЦК України, просить задовольнити його позов. Одночасно в позові зазначає, що реєстрація відповідача в належному позивачу будинку не дає йому можливості скористатись соціальною допомогою - субсидією по оплаті за світло, газ. В судовому засіданні позивач позов підтримав з наведених в ньому підстав. Просить задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання був повідомлений відповідно до вимог ст.76 ЦПК України. Від відповідача не надійшло повідомлення про причини неявки чи про відкладення розгляду справи. Заслухавши пояснення позивача, свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS], що стверджено Свідоцтвом про право особистої власності на будинковолодіння від 24.08.1988 р., виданим виконкомом Городенківської районної ради. Виданою Сороківською сільською радою довідкою № 113 від 14.03.2014 р. стверджено, що [PERSON], [INFO], зареєстрований по [ADDRESS]. З позовної заяви слідує, що відповідач проживає в [ADDRESS]. Згідно з ч.3 ст. 61 ЦПК України - обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Городенківського районного суду від 16 червня 2011 р. по справі № 2-140/11 стверджено, що шлюб між дочкою позивача - [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірваний. Згадане рішення містить посилання на те, що відповідач був допитаний Іванівським районним судом Одеської області в порядку судового доручення, і що сторони припинили спільне проживання з серпня 2010р. За ст. 29 ЦК України - місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно, тимчасово. Ст. 310 згаданого кодексу визначено, що фізична особа має право на місце проживання. В судому засіданні встановлено, що відповідач з 2010 р. не проживає в будинку позивача, хоча зареєстрований в ньому. Факт не проживання відповідача в будинку позивача ствердила допитана судом свідок [PERSON] Ст. 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ч. 4 статті 156 ЖК України - до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Те, що відповідач, фактично не проживаючи в будинку позивача з 2010 р., є зареєстрованим в ньому, перешкоджає позивачу належно реалізовувати свої права власника об'єкта нерухомості. Тому при вищенаведених доказах і обставинах справи суд приходить до висновку, що [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням, власником якого є позивач [PERSON] На підставі ч.2 ст. 405 ЦК України, ст. ст. 71,72,150, 156 Житлового кодексу України,

Outcome: approved