Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до приватного підприємства «СТД Агро» про розірвання договору оренди земельної ділянки та повернення земельної ділянки. В подальшому, до початку розгляду справи по суті, позивачем було збільшено позовні вимоги та, окрім заявлених позовних вимог, просив суд стягнути з приватного підприємства «СТД Агро» на його користь заборгованість з орендної плати, стягнути з відповідача збитки, завдані у зв'язку з погіршенням корисних властивостей земельної ділянки. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину позивачу належить земельна ділянка площею 5,080 га на території Новомиколаївської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області (кадастровий номер [NUMBER]), яка належала його батькові на підставі державного акту на право на власність на землю [NUMBER] від 30 липня 2001 року. Після отримання свідоцтва про право на спадщину позивачу стало відомо, що 15 жовтня 2009 року між батьком та приватним підприємством «СТД Агро» було укладено договір оренди земельної ділянки, згідно з яким батько передав в оренду належну йому земельну ділянку строком на 10 років з моменту державної реєстрації договору на умовах сплати щороку орендної плати в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки землі з урахуванням коефіцієнта індексації. Позивач зазначає, що до нього перейшли всі права та обов'язки за договором оренди земельної ділянки як до спадкоємця власника земельної ділянки, проте після смерті батька, в період з 2012 до 2014 роки відповідач в порушення умов договору не сплатив йому орендну плату. У зв'язку з чим утворилася заборгованість з орендної плати в сумі 9998 грн. 55 коп. Окрім того, відповідач порушує чинне земельне законодавство та еколого-агрохімічне законодавство. Відповідач не виконує умови збереження стану об'єкту протягом трьох років, оскільки весь цей час засіває земельну ділянку лише соняшником. У зв'язку з чим погіршилися властивості земельної ділянки, а тому позивач відповідно до п. 7 Договору має право на відшкодування збитків внаслідок погіршення корисних властивостей ґрунту. На підставі вищевикладеного позивач просив суд розірвати договір оренди земельної ділянки, укладений 15 жовтня 2009 року між [PERSON] та приватним підприємством «СТД Агро»; стягнути з приватного підприємства «СТД Агро» на його користь заборгованість по орендній платі в сумі 9998 грн. 55 коп., стягнути з приватного підприємства «СТД Агро» на його користь вартість завданих збитків у зв'язку з погіршенням корисних властивостей земельної ділянки. В судовому засіданні позивач позов підтримав частково, просив суд задовольнити заявлені позовні вимоги в частині розірвання договору оренди та стягнення заборгованості по орендній платі. Будучи допитаним в суді як свідок у відповідності до ст. 184 ЦПК України, позивач суду показав, що батько помер в 2011 році в цей рік за нього отримала орендну плату його дружина - мати позивача. Починаючи з 2012 року орендну плату не платили взагалі, хоча позивач декілька раз звертався до колишнього директора приватного підприємства «СТД-Агро» Мороза з метою отримання орендної плати. Письмово до підприємства він не звертався, так само як і не надавав доказів того, що він є спадкоємцем після смерті [PERSON]. В останній раз звертався до відповідача в січні 2014 року, а потім вирішив звернутися до суду. Чому інші орендарі отримували орендну плату йому не відомо, але він її не отримував. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала частково, просила суд задовольнити заявлені позовні вимоги в частині розірвання договору оренди та стягнення заборгованості по орендній платі. В частині обґрунтування позовних вимог щодо погіршення стану ґрунту земельної ділянки та стягнення з відповідача у зв'язку з цим збитків представник позивача позов не підтримувала, оскільки позивач відмовився від проведення судової еколого-агрохімічної експертизи. Суду пояснила, що підставою для дострокового розірвання договору оренди земельної ділянки є систематичне несплата орендної плати відповідачем, а саме, починаючи з 2012 року протягом трьох років орендна плата не сплачується. Позивач намагався отримати орендну плату, як спадкоємець після смерті [PERSON], проте приватне підприємство «СТД Агро» не виконує взяті на себе зобов'язання за договором оренди. Також представник відповідача просила суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по орендній платі за три роки - 9888 грн. 55 коп. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, проти задоволення позовних вимог заперечував. Суду пояснив, що на підприємстві відсутні відомості про те, що позивач звертався до приватного підприємства «СТД Агро» з будь-яким повідомленням про те, що він є спадкоємцем після смерті орендодавця. Якщо він бажав би отримувати орендну плату, він мав повідомити рахунок, на який необхідно перераховувати кошти, адресу свого місця проживання або ж звернутися до відповідача особисто, проте він цього не робив. Якби позивач в 2014 році звернувся до відповідача з вимогами про сплату заборгованості по орендній платі, відповідач відразу б виплатив цю заборгованість. На думку представника відповідача, позивачем не доведено, в чому полягає порушення його права, якщо він сам не бажав отримувати орендну плату, а відповідач не міг, в свою чергу, виконувати цей обов'язок. Отримання орендної плати є правом орендодавця, а не його обов'язком. Окрім того, більша частина орендодавці отримувала орендну плату, що опосередковано свідчить про те, що позивач не бажав отримувати орендну плату, тому і відсутні відомості про її сплату. Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до таких висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. 15 жовтня 2009 року між [PERSON] (орендодавець) та приватним підприємством «СТД Агро» (орендар) було укладено договір оренди землі, згідно з яким орендодавець передав в оренду орендарю земельну ділянку площею 5,0800 га на території Новомиколаївської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, яка належала йому на підставі державного акту [NUMBER] від 30 липня 2001 року, строком на 10 років на умовах сплати орендної плати у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. 15 квітня 2010 року договір було зареєстровано в книзі записів державної реєстрації договір оренди землі у Верхньодніпровському районному відділі Дніпропетровської регіональної філії Центру державного земельного кадастру за № 041011900280 (а.с. 36-38). Земельну ділянку було передано за актом прийму-передачі (а.с.40). [INFO] [PERSON] помер і після його смерті спадщину отримав його син - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 22 липня 2011 року (а.с.9). Згідно з п. 12 Договору перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Аналогічне положення закріплено ч. 4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі». Відповідно до умов договору до [PERSON], як нового власника земельної ділянки, перейшли всі права та обов'язки орендодавця. Згідно зі ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Пунктом 9 Договору передбачено право орендодавця на забезпечення своєчасного отримання орендної плати. Частиною 1 ст. 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Виходячи з умов договору після смерті [PERSON] до [PERSON] перейшло право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. В свою чергу, передбаченому умовами договору праву орендодавця кореспондується відповідний обов'язок орендаря - у відповідності до п. 4 договору своєчасно вносити орендну плату. Пунктом 4 договору передбачено, розмір орендної плати - 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Кошти перераховуються орендарем на рахунок (рахунок вказується додатково) або сплачується готівкою орендодавцю в строк до 31 грудня щорічно. Матеріалами справи підтверджується, що за 2012-2014 роки приватним підприємством «СТД Агро» орендна плата за орендовану земельну ділянку не виплачувалась (а.с.70-78,87), що в судовому засіданні також не заперечував представник відповідача. Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 517 Цивільного кодексу України боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. В судовому засіданні позивачем не доведено, що він надавав приватному підприємству «СТД Агро» докази переходу до нього прав за договором оренди як до нового кредитора, в даному випадку, свідоцтво про право на спадщину. Позивач, будучи допитаний як свідок, підтвердив, що такі докази відповідачу він не надавав. Частиною 4 ст. 14 Цивільного кодексу України передбачено, що особа може бути звільнена від цивільн6ого обов'язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Таким чином, суд приходить до висновку, що в даному випадку невиконання відповідачем обов'язку щодо своєчасного внесення орендної плати є правомірним. При цьому суд не приймає до уваги доводи представника позивача про те, що відповідач мав перераховувати кошти поштовим переказом, або розшукувати позивача за його місцем проживання, оскільки такі дії орендаря не передбачені умовами договору, а згідно з ч. 2 ст. 14 Цивільного кодексу України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. В даному випадку невиконання обов'язку щодо своєчасного внесення орендної плати з боку орендаря, на думку суду не може бути підставою для дострокового розірвання договору оренди землі, оскільки він не міг бути виконаний у відповідності до п. 4 договору, так як позивач не надав орендарю доказів про перехід до нього прав за зобов'язанням як до нового кредитора. Суд створив всі необхідні умови для здійснення сторонами своїх процесуальних прав та обов'язків, пропонував надати докази того, що позивач вживав заходи для отримання орендної плати, зокрема допитати свідків, проте позивач та його представник жодних клопотань про допит свідків не заявляли та просили суд закінчити розгляд справи з урахуванням тих доказів, які надані суду. У зв'язку з чим вимоги позивача щодо дострокового розірвання договору та повернення земельної ділянки суд вважає необґрунтованими, а тому в цій частині позову необхідно відмовити. Щодо заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості по орендній платі, суд приходить до такого. Відповідно до п. 4 договору передбачено розмір орендної плати - 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Згідно з довідкою Управління Держземагенства у Верхньодніпровському районі Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року № 19-402-0.0-6148/2-15 починаючи з 1 січня 2012 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки (паю) за межами населеного пункту на території Новомиколаївської селищної ради з урахування коефіцієнта індексації 3,2 та коефіцієнта 1,756 згідно постанови Кабінету Міністрів України від 31 листопада 2011 року № 1185, становила - 111681 грн. 60 коп. Відповідно 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки становить - 3350 грн. 45 коп. Таким чином за період з 2012 по 2014 рік відповідно до умов договору орендарю мало бути сплачено 10051 грн. 35 коп. (3350 грн. 45 коп. х 3 = 10051 грн. 35 коп.). Судом було встановлено, що [PERSON] протягом 2011-2014 років не реалізовував своє право вимоги від орендаря своєчасного внесення ним орендної плати, що, в свою чергу, згідно з ч. 2 ст. 12 Цивільного кодексу України не є підставою для припинення цього права. В судовому засіданні встановлено, що в період з 2012 до 2014 року відповідач продовжував користуватися земельною ділянкою. Позивач скористався правом вимоги від відповідача сплати заборгованості по орендній платі, звернувшись до суду з відповідним позовом. Доказів сплати заборгованості по орендній платі за час розгляду справи судом сторонами суду не надано. У зв'язку з чим суд вважає законним та обґрунтованими вимоги позивача про стягнення заборгованості по орендній платі та відхиляє доводи представника відповідача про те, що права позивача не порушено, оскільки з часу отримання копії позовної заяви відповідачу вже було відомо про нового кредитора у зобов'язанні та його вимогу про стягнення заборгованості по орендній платі, проте добровільно такі вимоги виконані не були. Оскільки частино. 1 ст. 11 ЦПК України передбачено принцип диспозитивності цивільного судочинства, а саме те, що суд розглядає справу лише в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в розмірі, заявлених позовних вимог, а саме 9998 грн.55 коп., оскільки в судовому засіданні позивач та його представник не скористалися правом збільшити розмір позовних вимог та просили суд розглядати справу у межах заявлених позовних вимог. Вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача збитків, завданих у зв'язку з погіршенням корисних властивостей земельної ділянки судом не розглядалися, оскільки позивач та представник позивача в судовому засіданні такі вимоги не підтримували, від проведення судової еколого-агрохімічної експертизи відмовились (а.с.59). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до приватного підприємства «СТД Агро» підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК України, приймаючи до уваги, що позивачем було сплачено судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп. (а.с.1, 48), суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним процесуальні витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial