Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-01 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про визнання втратившим право користування жилим приміщенням посилаючись на те, що йому на праві власності належить житловий будинок в [ADDRESS] що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок від 19 червня 1988 року. Як зазначає позивач, його син, [PERSON], зареєстрований у даному будинку але не проживає у ньому більше трьох років, він зібрав речі і виїхав у невідомому напрямку. Відповідач не несе жодних витрат по утриманню будинку в тому числі не сплачує плату за комунальні послуги. Домовитися про добровільне зняття з реєстрації не виявилося можливим. Реєстрація місця проживання відповідача створює фінансові витрати на сплату комунальних послуг у великому розмірі та ускладнює матеріальне становище, заважає в повній мірі використовувати свої права як власника та оформити житлову субсидію, а тому позивач просить визнати [PERSON] втратившим право користування житловим приміщенням. [PERSON] у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. [PERSON], який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився. Суд вважає за можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши наявні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Встановлено, що [PERSON] на праві власності належить житловий будинок в [ADDRESS] що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок від 19 червня 1988 року. Із копії будинкової книги та довідки КП СМР ЖЕК № 5905 вбачається, що в даному будинку зареєстровані: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] [PERSON] з 2003 року не проживає у будинку позивача та виїхав на тимчасові роботи в Російську Федерацію. Відповідач не несе жодних витрат по утриманню будинку в тому числі не сплачує плату за комунальні послуги. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи. Свідок [PERSON] показав, що проживає в житловому будинку в [ADDRESS] і з 2003 року по даний час він жодного разу не бачив [PERSON] Такі ж показання дала свідок [PERSON] За таких обставин суд дійшов висновку про те, що так, як [PERSON] не проживає у житловому будинку в [ADDRESS] без поважних причин понад один рік, то його необхідно визнати таким, що втратив право на користування даним житловим будинком.

Outcome: approved