Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду в інтересах малолітнього сина [PERSON] із вказаним позовом, у якому просив визнати за [PERSON], [INFO] право власності в порядку спадкування на домоволодіння, яке розташоване за адресою вул. Кірова, 19, с. Фащіївка Віньковецького району Хмельницької області після смерті [PERSON]. В обґрунтування позову вказував, що 19 грудня 2013 року [PERSON] склала заповіт на [PERSON] 05 вересня 2014 року [PERSON], яка була зареєстрована та проживала за адресою [INFO] померла. Після її смерті залишилося спадкове майно - житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Кірова, 19, в с. Фащіївка Віньковецького району Хмельницької області. Неповнолітній [PERSON] в силу ч. 4 ст. 1268 ЦК України є таким що прийняв спадщину, інших спадкоємців немає. Однак, після звернення до нотаріальної контори, приватним нотарусом [PERSON] було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями (домоволодіння), в звязку із відсутністю правовстановлюючого документа на вищезазначене майно. Вирішення виниклого спору можливе лише в судовому порядку. У судове засідання 07.07.2015 року сторони, будучи повідомленими належним чином про місце, дату та час розгляду справи, не зявились. Представник позивачів [PERSON] подала до суду письмову заяву, у якій просив справу розглянути за її відсутності та відсутності позивачів, задовольнивши позовні вимоги. Представник відповідача, Яснозірської сільської ради у суд на розгляд справи також не зявився, надав до суду письмову заяву, у якій позовні вимоги [PERSON] визнав та просив справу розглянути без представника сільської ради. Представник третьої особи, Віньковецького районного управління юстиції, будучи повідомленим належним чином про місце, дату та час розгляду справи, в суд не зявився, заяв про слухання справи у його відсутності або вікладення розгляду справи до суду не подавав. За відсутності сторін справа розглянута у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові матеріали справи, враховуючи, що представник відповідача визнав позовні вимоги, які обґрунтовані та підтверджуються належними доказами, що не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 05 вересня 2014 року в с. Фащіївка Віньковецького району Хмельницької області померла [PERSON], яка була власником житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в с. Фащіївка по вул. Кірова, 19, 1968 року побудови, який розміщений на приватизованій земельній ділянці 0,53 га. На вказане майно після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Спадщину прийняв неповнолітній [PERSON] спадкоємець за заповітом, інші спадкоємці відсутні. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про смерть [PERSON] серії І-БВ № 234473; заповітом від 19.12.2013 року, із якого слідує, що [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON], [INFO]; довідкою Яснозірської сільської ради № 185 від 28.04.2015 року, із якої слідує, що згідно запису в погосподарській книзі за № 0426 за померлою [PERSON] рахується житловий будинок, що знаходиться в с. Фащіївка по вул. Кірова; випискою з погосподарських книг Яснозірської сільської ради № 217 від 27.05.2015 року, згідно якої житловий будинок в с. Фащіївка по вул. Кірова, 19, побудований 1968 року та головою двору з 1975 року значиться [PERSON]; Державним актом на право приватної власності на землю серії ХМ № 03130, із якого слідує, що [PERSON] передано у приватну власність земельна ділянка 0,53 га по вул. Кірова, 19, с. Фащіївка, з яких 0,25 га для обслуговування житлового будинку та 0,28 га для веденя особистого підсобного господарства. Відповідно до оцінювального акта Віньковецького малого районного комунального підприємства «Інвентарбюро» від 20.05.2015 року вартість домоволодіння в с. Фащіївка по вул. Кірова, 19, яке складається із житлового будинку та сараю становить 9762 гривні. Згідно ст. 1216 \~ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (ст. 1217 та ст. 1218 ЦК України). Згідно ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину. Як встановлено судом, [PERSON], 20.09.2004 року є неповнолітнім спадкоємцем [PERSON] за заповітом, який згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру є чинний, та прийняв спадщину. Спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалась, що підтвердується відповіддю приватного нотаріуса № 332/01-16 від 29.05.2015 року. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, немає. Таким чином, [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON], однак у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове домоволодіння позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в повному обсязі. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.05.2015 року, приватним нотаріусом Віньковецького районного нотаріального округу [PERSON] відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями (домоволодіння) в с. Фащіївка по вул. Кірова, 19, який належав [PERSON], яка померла 05.09.2014 року, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на вищезазначене майно. Згідно вимог Закону «Про сільську Раду депутатів трудящих УРСР» від 02.06.1968 року, кожна сільська рада вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської ради, в особовому рахунку вказувались прізвище, імя та по батькові глави сім`ї, на імя якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 19851988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Проте, у період чинності зазначеної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась у сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Оцінивши надані позивачем докази, суд доходить висновку, що спадкодавець [PERSON] за життя набула право на вказане нерухоме майно відповідно до закону, однак не оформила його, у звязку з чим і виник спір. Його вирішення можливе лише в судовому порядку. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, встановивши, що [PERSON] є спадкоємцем майна померлої [PERSON], та зокрема житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в с. Фащіївка по вул. Кірова, 19, за заповітом, спадщину прийняв у встановленому законом порядку, та враховуючи, що він позбавлений можливості у здійсненні права на спадкування в інший спосіб, ніж як через суд, суд вважає необхідним визнати за ним право власності на спадкове майно. Визнання права власності за позивачем на спадковий житловий будинок з надвірними будівлями не оспорюється відповідачем та не порушує прав чи інтересів інших осіб. Позов ґрунтується на законі, доведений належними доказами, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved