Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

[PERSON] звернувсь до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, де просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що йому на праві спільної часткової власності належить ? частина житлового будинку, розташованого за адресою:Дніпропетровська область, [ADDRESS], що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта №70899425 від 20.10.2016 року.За зазначеною адресою зареєстровані колишня дружина [PERSON] та донька [PERSON], які у 2002 році залишилися місце проживання і виїхали у невідомому напрямку.З того часу відповідачі у квартирі не проживають і не приймають участь в її утриманні, в оплаті житлово-комунальних послуг хоча й залишаються зареєстрованими у будинку. [PERSON] будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судовому засіданні участі не приймав, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] за місцем реєстрації відсутні, їх виклик у судове засідання здійснено згідно ч. 9 ст. 74 ЦПК України шляхом публікації в газеті „Вісті Придніпров'я (у №14 (1813) від 28.02.2017 року) відповідного оголошення. Однак, відповідачі у судове засідання не зявились, заперечень щодо позову не надали. Тому судовий розгляд справи проведено без участі відповідачів, на підставі наявних доказів. Повно, всебічно та обєктивно дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлено такі факти і відповідні ним правовідносини. [PERSON] є власником ? частини житлового будинку розташованого за адресою [ADDRESS] що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта №70899425 від 20.10.2016 року (а.с.9).Зареєстрованими проживаючими за вказаною адресою також є [PERSON],(колишня дружина) та [PERSON]С.(донька)(а.с.13).У 2002 році відповідачі, забравши свої речі залишили місце проживання. Із вказаного часу відповідачі не проживають і не приймають участі в утриманні будинку, в оплаті житлово-комунальних послуг і не ставляться до житлового приміщення, як до свого постійного місця проживання, хоча й залишаються зареєстрованими за даною адресою. Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2016 року за [PERSON] визнано право власності за набувальною давністю на 1/4 частини житлового будинку розташованого за адресою [ADDRESS] з відповідною частиною належних до нього господарських та побутових будівель та споруд зареєстрована в реєстрі прав власності на нерухоме майно за [PERSON], [PERSON] та належала їм на підставі свідоцтва про право власності на житло №4218 від 23.05.1994 року виданого міським комітетом приватизації міста Жовті Води.(а.с.14-15). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). \~Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. \~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно з ч.1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири), член його сімї вправі вселити в займане ним жиле приміщення інших членів сімї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. При цьому положенням ч.4 цієї статті встановлено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. \~ У сенсі ст. 64 ЖК України, до членів сімї належать дружина, діти, батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом \~ст. 72 ЖК України дозволяється в судовому порядку визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад один рік. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали та/або в цей час перешкоджають відповідачам у користуванні будинком, та/або що з цього питання відповідачі зверталися до суду або до правоохоронних органів судом не встановлено. Крім того, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що відповідно \~до пунктів 1-7 ст.71 ЖК України за відповідачами зберігається спірне жиле приміщення понад одного року. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Враховуючи вищевикладене, те що позивач наполягає на задоволені позову, а відповідачі, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, те що позивач, є власником квартири [ADDRESS], а відповідачі будучи зареєстрованими у вказаній квартирі, як член сім'ї позивача, мали право на проживання в ній, однак втратили таке право, внаслідок не проживання у домоволодінні без поважних на це причин понад 14 років, тобто більше одного року, суд вважає за доцільне визнати останніх такими, що\~втратили право користування належним позивачу жилим приміщенням. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи.

Outcome: approved