Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В позові зазначив, що 26.10.2016 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] вчинила виконавчий напис, що зареєстрований у реєстрі за №9416, яким запропонувала стягнути з [PERSON] грошові кошти у сумі 97\~605,31 гривень, які є боргом за кредитним договором №ZPS0AK08210244 від 23.08.2005 року, укладеним між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк». Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства України, а саме ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, спірний виконавчий напис вчинено за відсутності безспірності вимоги, тому просить суд визнати виконавчий напис нотаріуса від 26.10.2016 таким, що не підлягає виконанню. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Позивач у судове засідання не зявився, подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності, позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити у повному обсязі. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не зявився, подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника ПАТ КБ «Приватбанк» та письмові заперечення проти позову, вказуючи, що для вчинення виконавчого напису банк надав нотаріусу всі необхідні документи, що підтверджують заборгованості за кредитним договором. Діючим порядком вчинення нотаріальних дій встановлено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обовязки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012р. №296/5, Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999р. №1172. З урахуванням цього виконавчий напис нотаріуса може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, лише за наявності у боржника документа кредитора про одержання виконання в повному обсязі. З урахуванням цього у задоволенні позову просить відмовити. Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилася та надала належним чином засвідчені копії виконавчого напису та документів на підставі яких його було вчинено. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст.12 та ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 23.08.2005р. між Закритим акціонерним товариством Комерційного банку «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційного банку «ПриватБанк та [PERSON] було укладено кредитний договір №ZPS0AK08210244, за умовами якого останній отримав споживчий кредит у розмірі 148\~041,90 грн., строком по 22.08.2010р. включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом 1,25% в місяць. Позичальник зобовязався на погашення кредиту надавати банку щомісяця грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 2936,36 грн. до погашення заборгованості. Забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору є автомобіль ХАЗ 3230 32. 26.10.2016р. приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] вчинив виконавчий напис, згідно якого пропонує стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», грошові кошти у сумі 97\~605,31 грн., які є його боргом за кредитним договором №ZPS0AK08210244 від 23.08.2005 року, укладеним між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк». Заборгованість [PERSON] складається із заборгованості за кредитом у сумі 85\~344,00 грн., заборгованості по відсоткам у сумі 7\~789,85 грн., комісія у сумі 1\~732,92 грн., пеня у сумі 1\~038,54 грн., а також витрати, повязаних з вчиненням виконавчого напису у сумі 1700,00 грн., всього 97\~605,31 грн. Строк, за який проводиться стягнення, одинадцять років двадцять два дні, а саме з 25.08.2006 року по 14.09.2016 року. Відповідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно до ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Таким чином, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 18 ЦК України, ст. 87 Закону України «Про нотаріат»). Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченою угодою, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються, зокрема, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобовязання. Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обовязки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. У пунктах 3.1, 3.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Судом встановлено, що виконавчий напис вчинено на загальну суму заборгованості за кредитним договором №ZPS0AK08210244 від 23.08.2005 року, укладеним між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк» - 97\~605,31 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 85\~344,00 грн., заборгованості по відсоткам у сумі 7\~789,85 грн., комісія у сумі 1\~732,92 грн., пеня у сумі 1\~038,54 грн., а також витрати, повязаних з вчиненням виконавчого напису у сумі 1700,00 грн., всього 97\~605,31 грн. Строк, за який проводилося стягнення, одинадцять років двадцять два дні, а саме з 25.08.2006 року по 14.09.2016 року. Отже, на час звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Крім того, судом встановлено, що ЗАТ КБ «ПриватБанк» вже звертався до суду і рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.07.2010 року позов ЗАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості було задоволено. Розірвано договір №ZPS0AK08210244 від 23.08.2005 року, укладеним між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк». Стягнуто з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» 69974,27 грн. Відповідно до Акту від 28.01.2010 року працівником «ПриватБанк» було прийнято залоговий автомобіль ХАЗ 3230 32 від [PERSON] для його реалізації за ринковою ціною та направлення виручених грошей на погашення заборгованості. Автобус був поміщений на стоянку ПП «Пірс». Крім того, ПАТ КБ «ПриватБанк» звертався у 2013 році до суду із позовом до [PERSON] про звернення стягнення, який ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.10.2013 був залишений без розгляду за заявою представника ПАТ КБ «ПриватБанк». Суд приходить до висновку, що заборгованість [PERSON] перед ПАТ КБ «Притвабанк» у розмірі 97\~605,31 грн. за кредитним договором №ZPS0AK08210244 від 23.08.2005 - не є безспірною, оскільки договір від 23.08.2005р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було розірвано та заборгованість стягнуто за рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.07.2010 року. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-141цс14, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. В тексті виконавчого напису зазначено, що стягнення заборгованість в розмірі 97\~605,31 грн. стягується за період з 23.08.2006 року по 14.09.2016 року, тобто за одинадцять років двадцять два дні. Як вже зазначалося вище, відповідно до п. 3.1 Порядку вчинення нотаріальних дій, нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Відповідно до правової позиції ВСУ у справі №6-154цс15 - у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Таким чином, як свідчать обставини справи, виконавчий напис вчинено за договором, за яким стягнуто заборгованість, що утворилася за період понад 11 років (а саме з 23.08.2006 року по 14.09.2016 року), що свідчить про порушення Порядку вчинення нотаріальних дій, оскільки відповідачем пропущений строк, на протязі якого він міг звернутися із заявою про вчинення оскаржуваного виконавчого напису. Нарахування та стягнення до сплати суми пені за період з 23.08.2006 року по 14.09.2016 року, тобто понад 11 років, здійснено також в порушення приписів ст. ст. 256-258 ЦК України, які встановлюють строки позовної давності щодо вимог про стягнення основної суми заборгованості та пені. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1 та ч.5 статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Крім того, документами, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки тільки первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріуса вчинено з порушенням вищенаведених положень законодавства, а тому він є таким, що не підлягає виконанню.

Outcome: approved