Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просить визнати за ним право власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що з 1978 року [PERSON] , був членом кооперативу ЖБК №7 «Запоріжсталь», (відтепер - ОСББ №7 «Запоріжсталь»), що розташований за адресою: [ADDRESS] . В цьому кооперативі він отримав однокімнатну квартиру [ADDRESS] . У зв`язку з тим що, у нього народилися діти, та його сім`я збільшилася, їм було прийнято рішення про збільшити його житлові площі. Тому він звернувся до сусіда з кв. [ADDRESS] ), тому що він проживав сам у двокімнатній квартирі з проханням зробити обмін з ним у зв`яку з тим що сусід проживав сам у двокімнатній квартирі та йому була не потрібна друга кімната, тому сусід прийняв пропозиції щодо обміну. Таким чином вони подали заяву кооперативу про обмін житла в серединні кооперативу. На підставі заяви були проведенні загальні збори членів кооперативу та був складений протокол відповідно якого їм дозволили провести обмін квартир: [PERSON] -\~ квартира [ADDRESS] , житлова площа 18,3кв.м., із [PERSON] квартира [ADDRESS] житлова площа 25,0 кв.м., після чого всі документи вони надали до Заводської районної адміністрації м. Запоріжжя, але Заводська районна адміністрація м. Запоріжжя направили їх оформляти документи щодо власності кожного на себе, а саме: кожному було потрібно отримати довідку про власність з кооперативу і провести її реєстрацію, та отримати технічний паспорт на квартири(копії є в матеріалах справи), що вони і зробили, після їм відали обом розпорядження про затвердження рішення зборів уповноважених членів ЖБК № 7 «Запоріжсталь» (копія є в матеріалах справи), де зазначили, щодо обміну їх квартир та видали кожному ордер на житло. Після чого внесли зміни до списків членів кооперативу (копія є в матеріалах справи). Після чого вони переїхали кожний до своєї квартири, зареєструвалися до квартири у 1996 році і по теперішній час там проживають. На позивача оформленні усі рахунки, він постійно сплачую комунальні послуги. Також позивачу відома, що [PERSON] продав вже квартиру [ADDRESS] за вищезазначеною адресою, та взагалі помер, що підтверджує витяг з реєстру про смерть. Позивач [PERSON] з 1996 року і по даний час проживає в зазначеної квартири, доглядає за нею, виконує ремонтні роботи, сплачує комунальні послуги. Як з`ясувалася пізніше у звязку зі змінами законодавства позивач вирішив звернутися до реєстраційного центру, щодо внесення мене до єдиного реєстру власників нерухомого майна надав усі документи, та отримав відмову від реєстратора, щодо реєстрації мого майна у звязку з тим що, рай адміністрація не мала право видавати ордер у звязку з тим, що на квартири були отримані право установчі документи і вони повинні було відмовити у видачі ордерів, та направити їх до нотаріальної контори, але вони цього не зробили а провели реєстрацію та видали ордер. На теперішній час позивач та його родина позбавлені у повному обсязі прав на своє майно.\~\~\~ На сьогоднішній час позивач продовжую проживати в цієї квартирі, тобто добросовісно та відкрито володіти цим майном більше двадцяти років. Постійно сплачую комунальні послуги за цією адресою. Факт того, що позивач з 1996 року і до цього часу відкрито та добросовісно володіє нерухомим майном підтверджує наступні документи: список членів ЖДК №7 «Запоріжсталь», розпорядження голови районної адміністрації, витяг з протоколу № 5 від 15.01.1996 року, реєстрація місця проживання, паспорт громадянина України, де зазначено що він проживає за адресою: [ADDRESS] , з 1996 року по цей час.\~ Таким чином позивачу тільки на теперішній час стало відомо, що вищевказана квартира досі належить колишньому померлому [PERSON] на праві «довідки та реєстрації № 36897 від 1995 року».\~ Частиною 1 ст. 344 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву якою просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Третя особа - ОСББ №7 «Запоріжсталь», правонаступник - ЖБК №7 «Запоріжсталь», в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був належним чином повідомлений, о причині неявки не повідомив. Представник Територіальної громади м. Запоріжжя в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був належним чином повідомлений, о причині неявки не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК у разі неявки в судове засідання відповідача (при цьому це може бути навіть перша неявка), який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.\~ У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши надані позивачем письмові докази, дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню виходячи з наступного.\~ Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] мав на праві привітної власності квартиру, що знаходиться в [ADDRESS] , що підтверджується «довідкою та реєстрацією № 36897 від 1995 року». [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується витягом з реєстру про смерть № 1837 від 20 лютого 1996 року.\~ У 1996 році [PERSON] та [PERSON] зробили обмін між квартирами [ADDRESS] та [ADDRESS] та неналежно це оформили, але з 1996 році по теперішній час проживає та зареєстрований в зазначеної квартирі, доглядає за нею, виконує ремонтні роботи, сплачує комунальні послуги, що стверджується матеріалами справи. З часу смерті [PERSON] пройшло вже понад 20 років, тому позивач просить задовольнити його позовні вимоги. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).\~ Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.\~ Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.\~ Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, України відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і понад 22 роки продовжує відкрито, безперервно володіти квартирою що розташована за адресою: [ADDRESS] , суд вважає за можливе визнати право власності за набувальною давністю.

Outcome: approved