Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до Новоайдарського районного суду Луганської області з даним позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що [PERSON] та [PERSON] є власниками житлового будинку з господарським будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] помер [INFO]. На даний час єдиним власником вищевказаного будинку є позивач [PERSON] Відповідач [PERSON] є рідною дочкою позивача та зареєстрована у вищевказаному будинку, проте з 2004 року за місцем реєстрації не мешкає. У добровільному порядку відповідач знятися з реєстрації з належного позивачу на праві приватної власності будинку не погоджується, внаслідок чого позивач позбавлена можливості в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. На підставі вищевикладеного представник позивача вимушений звернутися до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, за захистом прав позивача. Представник позивача - адвокат [PERSON] (а.с.16), який діє в інтересах [PERSON] на підставі доручення (а.с.17) та довіреності (а.с.18), у судове засідання не з'явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач - [PERSON] до суду не з'явилась, однак надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Положеннями ст. ст. 319 ЦК України, 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є власниками жилового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією договору дарування садиби серії [NUMBER] від 25.06.2004 року (а.с.6) та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №3991506 від 29.06.2004 року (а.с.7). [PERSON] помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.8). На даний час єдиним власником вищевказаного будинку є позивач [PERSON] Відповідач [PERSON] є рідною дочкою позивача та зареєстрована у вищевказаному будинку, що підтверджується відміткою про реєстрацію місця проживання в паспорті відповідача (а.с.10 - зворотна сторона) та копією домової книги (а.с.11-15). Згідно акту, наданого 22.08.2018 року депутатом Новоайдарської селищної ради Ліщенко А.Г. (а.с.9), [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS]. За цією ж адресою зареєстрована її дочка [PERSON], яка з 2004 року за вищевказаною адресою фактично не проживає. Відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції. Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999р.). Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіти, користуватися та розпоряджатися своїх майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частинами 2, 3 ст. 386 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом достовірно встановлено, що відповідач не користується житлом за місцем реєстрації з 2004 року, що дає суду законні підстави для задоволення позову та визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Відповідач позов визнала, не заперечувала проти його задоволення. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. На підставі ст. ст. 15, 317, 319, 321, 355, 369, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 71, 150 ЖК України,

Outcome: approved