Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до КупFянського міськрайонного суду Харківської області з вищевказаним позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що він є власником житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: :э63752, Харківська область, Куп'янський район, с. Сеньково, пров, Шкільний, буд. F16. Окрім позивача в квартирі зареєстровані але фактично не проживають відповідачі по справі F [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Позивач стверджує, що відповідачі не проживають за адресою місця реєстрації з 2011 року, виїхали з місця реєстрації разом зі всіма своїми речами та до цього часу не повернулися, не ведуть спільного господарства з позивачем та не сплачують комунальні послуги. Позивач стверджує, що особистих речей відповідачів у будинку немає, а реєстрація місця проживання відповідачів створюють йому незручності, оскільки він змушений сплачувати ряд комунальних послуг в залежності від кількості зареєстрованих осіб у будинку та не може належним чином оформити субсидію на житлово-комунальні послуги. У звFязку з вищевикладеним позивач був вимушений звернутися до суду з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування будинком. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Крім того, зазначив, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] його рідні діти, а [PERSON] колишня дружина і вони з 2010 року не мешкають за спірною адресою, допомоги не надають. Відповідачі у судове засідання не зFявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином за адресою їхнього місця реєстрації. Причини неявки суду не повідомили, заперечень на позов не надали. Представник третьої особи у судове засідання не зFявився, надав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутності, при винесенні рішення покладався на розсуд суду. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, доказів про поважність неявки до суду не нада в, також не подав відзив на позовну заяву та позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи тому у відповідності з вимогами ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, свідків, оцінивши докази у їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач являється власником житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: э63752, Харківська область, Куп'янський район, с. Сеньково, пров, Шкільний, буд. F16, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про право на спадщину від 05 березня 2019 року, витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та ксерокопією технічного паспорту на житловий будинок (а.с. 10-11, 15-17). В спірному будинку F16 по пров. Шкільному в с. Сеньково КупFянського району Харківської області зареєстровані: власник F [PERSON], бувша дружина позивача - [PERSON] та сини позивача F [PERSON], [PERSON] Даний факт підтверджується ксерокопією довідки сільського голови від 07 березня 2019 року F156 (а.с. 13). Факт не проживання відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у спірному будинку також підтверджується актом обстеження умов проживання від 06 березня 2019 року складеним в присутності двох сусідів спірного будинку, депутату сільської ради та сільського голови. В акті обстеження умов проживання зазначено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у спірному будинку але фактично не мешкають за місцем реєстрації з 2010 року, а [PERSON] не мешкає з 2011 року (а.с. 12). Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомив суду, що він являється сусідом позивача, проживає у [INFO] та підтвердив факт не проживання відповідачів у спірному будинку. Також зазначив, що відповідачі були прописані у квартирі, як члени родини позивача але приблизно 6 років вже не мешкають з позивачем. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомив суду, що він являється сусідом позивача, проживає у [INFO] та підтвердив факт не проживання відповідачів у спірному будинку. Також зазначив, що приблизно 5 років тому, сини позивача F [PERSON] та [PERSON] поїхали до Москви, а колишня дружина позивача [PERSON] поїхала до м. Харкова і більше не зFявлялися за адресою місця реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст. 76, ч. 1 ст. 81, ст. 90 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року F 2 (зі змінами та доповненнями), роз'яснив, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен зFясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Здійснення людиною свого природного права на життя повFязано з багатьма факторами, серед яких одне із чільних місць посідає наявність у неї житла. Втрата людиною житла створює реальну загрозу для її фізичного та соціального буття. Саме тому Конституція України у ст. 30 проголошує недоторканність житла. Але юридичний зміст недоторканності житла не зводиться лише до неможливості незаконного проникнення у житло особи, його основний сенс F забезпечення стабільності відносин власності чи оренди, обFєктом яких є житло F будинок, квартира, кімната у гуртожитку тощо. Стабільність цих відносин забезпечується різноманітними цивільно-правовими засобами, зокрема чітким законодавчим закріпленням підстав примусового припинення права на житло. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року F 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовFязані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімFї за ними зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців, тобто з цього виходить, що в разі якщо особа протягом шести місяців, без поважних причин не проживає в житловому будинку, то суд згідно зі ст. 72 ЖК України, може визнати таку особу втратившою право користування житловим приміщенням. Судом у судовому засіданні було встановлено, що відповідачі набули право користування належним позивачу житлом, як члени родини власника, однак за даною адресою не проживають з 2011 року, що підтверджується актом не проживання та показаннями свідків. На підставі вищевикладеного, беручи до уваги, що відповідачі за комунальні послуги не платять, у спірному будинку F16 по провулку Шкільному с. Сенькове не проживають без поважних причин понад 5 років, у звFязку з чим суд дійшов висновку, що відповідачі втратили право на користування спірним житлом. Враховуючи вищевикладене, суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.

Outcome: approved