Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позов мотивовано тим, що [INFO] помер дід позивача [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, у тому числі на 67/100 частки будинку [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на підставі рішення Староміського районного народного суду м. Вінниці від 11 вересня 1985 р. про поділ майна, решта -33/100 частин цього же будинку належало бабусі позивача [PERSON] , яка померла [INFO] . Спадкоємцями після смерті діда за законом була мати позивача та його донька [PERSON] , проте остання відмовилась від прийняття спадщини на користь позивача і не зверталась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті її батька, діда позивача. Мати позивача - [PERSON] прийняла спадщину після смерті її батька [PERSON] відповідно до діючого на той час законодавства в порядку ст.ст.548,549 ЦК України в редакції 1963 р. фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, вона стала проживати у частині будинку, що належала діду, що підтверджується довідкою. [PERSON] померла [INFO] . Вона не встигла оформити належним чином прийняття спадщини шляхом звернення до нотаріуса, позивач на той час був ще неповнолітнім, позаяк народився [INFO] . Позивач також проживав у цьому будинку [ADDRESS] , доки його батьків не було позбавлено батьківських прав щодо позивача, а позивача передано на опікування органам опіки та піклування, а згодом позивача було влаштовано згідно рішення виконкому Вінницької міської ради від 09 грудня 2008 року за № 3004 у Вінницькій християнський реабілітаційний центр опіки та піклування «Нове життя». Пізніше позивача було розміщено до дитячого будинку сімейного типу: [ADDRESS] , що підтверджується рішенням виконкому Хмільницької міської ради № 234 від 27 травня 2009 року, де позивач перебував до досягнення повноліття, перебування припинено з 15.10.2018 року згідно рішення № 412 від 12 жовтня 2018року виконкому Хмільницької міської ради. У рік набуття повноліття позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті свого діда [PERSON] та матері [PERSON] згідно ЦК України в ред.2003 року, який набув чинності з 01 січня 2004року, оскільки дід помер під час дії ЦК УРСР 1963 р., мати [PERSON] фактично прийняла спадщину , проте теж померла [INFO] , коли позивач ще був неповнолітнім і в силу вимог ч.4 ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину після смерті матері, і має право на спадкування. Проте нотаріус надав роз`яснення, що мати позивача [PERSON] не подавала заяви про прийняття спадщини та не була зареєстрована з померлим на день його смерті та пропустила строк прийняття спадщини після померлого, то й позивачу неможливо видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті діда [PERSON] . Дане роз`яснення не враховує, що на день смерті діда діяв ЦК в ред.1963 р. і факт прийняття спадщини матерію позивача [PERSON] встановлюється на підставі ст.ст.548,549 ЦК України в ред. 1963р., за якими діями, що свідчили про прийняття спадщини були не тільки подання заяви про прийняття спадщини нотаріусу, а й фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном, що підтверджувалося довідкою з місцезнаходження спадщини. [PERSON] , яка померла [INFO] , прийняла спадщину 67/100 частки будинку [ADDRESS] , після смерті її батька - діда позивача - [PERSON] , який помер [INFO] , і відповідно позивач як її син і спадкоємець першої черги в силу ст.ст.1258,1261, ЦК України, будучи неповнолітнім на момент смерті матері, в силу вимог ч.4,ч.5 ст.1268 ЦК України вважаюсь таким, що прийняв спадщину і незалежно від часу прийняття спадщини вона належить мені як спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. [PERSON] -рідна сестра матері позивача і його тітка, не претендувала на отримання спадщини після смерті [PERSON] -свого батька, і заявою про прийняття спадщини після його смерті до нотаріуса не зверталася. Просить визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 67/100 частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , загальною площею 59,6кв.м., в тому числі житловою площею 28,4 кв.м., погребу літ. «п/а», які зареєстровані на праві власності за [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 16.12.2019 року відстрочено [PERSON] сплату судового збору до ухвалення судового рішення. 16.12.2019року ухвалою суду відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 22.01.2020 року залучено до участі в справі в якості третьої особи Вінницьку міську раду. В підготовчому засіданні позивач та його представник позов підтримали за обставин викладених в ньому, просили позов задовольнити. Відповідач в підготовчому засідання позов визнала, не заперечувала щодо задоволення позову. Представник третьої особи в підготовчому засіданні при винесені рішення покладалась на розсуд суду. Враховуючи вимоги ст. 200 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у підготовчому засіданні. Заслухавши пояснення учасників підготовчого засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] помер дід позивача [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, у тому числі на 67/100 частки будинку [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на підставі рішення Староміського районного народного суду м. Вінниці від 11 вересня 1985 р. про поділ майна, решта -33/100 частин цього же будинку належало бабусі позивача [PERSON] , яка померла [INFO] . Спадкоємцями після смерті діда за законом була мати позивача та його донька [PERSON] , проте остання відмовилась від прийняття спадщини на користь позивача і не зверталась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті її батька, діда позивача. Мати позивача - [PERSON] прийняла спадщину після смерті її батька [PERSON] відповідно до діючого на той час законодавства в порядку ст.ст.548,549 ЦК України в редакції 1963 р. фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, вона стала проживати у частині будинку, що належала діду, що підтверджується довідкою. [PERSON] померла [INFO] . Позивач також проживав у цьому будинку [ADDRESS] , доки його батьків не було позбавлено батьківських прав щодо позивача, а позивача передано на опікування органам опіки та піклування, а згодом позивача було влаштовано згідно рішення виконкому Вінницької міської ради від 09 грудня 2008 року за № 3004 у Вінницькій християнський реабілітаційний центр опіки та піклування «Нове життя». Пізніше позивача було розміщено до дитячого будинку сімейного типу: [ADDRESS] , що підтверджується рішенням виконкому Хмільницької міської ради № 234 від 27 травня 2009 року, де позивач перебував до досягнення повноліття, перебування припинено з 15.10.2018 року згідно рішення № 412 від 12 жовтня 2018року виконкому Хмільницької міської ради. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17.07.1997р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 548 ЦК України (1963р.)для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно статті 549 ЦК України (1963р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Згідно довідки виконавчого комітету Староміської районної ради м. Вінниці від 27.03.2004р. [PERSON] після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] проживали в [ADDRESS] . Вони вступили в управління його майном, а саме в серпні, вересні 2003року робили ремонт в належній йому частині будинку [ADDRESS] . З викладеного вбачається, що мати позивача [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті її батька [PERSON] відповідно до діючого на той час законодавства в порядку ст.ст.548,549 ЦК України в редакції 1963 р., оскільки на день смерті свого батька, постійно з ним проживала, заяву про відмову від спадщини протягом строку, встановленого ст. 553 ЦК України не подала, [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Після набуття повноліття позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті свого діда [PERSON] та матері [PERSON] згідно ЦК України в ред.2003 року, який набув чинності з 01 січня 2004року, оскільки дід помер під час дії ЦК УРСР 1963 р., мати [PERSON] фактично прийняла спадщину, проте теж померла [INFO] , коли позивач ще був неповнолітнім і в силу вимог ч.4 ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину після смерті матері, і має право на спадкування. Проте нотаріус надав роз`яснення, що мати позивача [PERSON] не подавала заяви про прийняття спадщини та не була зареєстрована з померлим на день його смерті та пропустила строк прийняття спадщини після померлого, то й позивачу неможливо видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті діда [PERSON] . Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. ст. 1216- 1222 ЦКУ країни спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Відповідно до ч.3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У першу чергу права на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який пережив, та батьки (ч.1 ст. 1261 ЦК України). Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, ЗУ «Про нотаріат» підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Відповідно до ст. 67 ЗУ «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. У відповідності з ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, ЗУ № 475/97-ВР від 17.07.1997р., яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Ст.1 Протоколу № 1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Згідно абзацу 3 пункту 23 постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 24 ч.3 постанови Пленуму ВСУ №2 від 12.06.2009р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясовування і дослідження інших обставин справи. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачем доведено обставини викладені у позовній заяві, наявність порушених прав позивача є очевидними, а обраний ним спосіб захисту порушених прав є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, що було встановлено в ході судового розгляду, тож суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 328, 1216-1222, 1261, 1268 ЦК України,

Outcome: approved