Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-23 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння в подружньому житті. Сторони не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбні стосунки. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. При цьому, позивач посилається, що відповідач не надає коштів на утримання малолітнього сина, а тому відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) позивач має право на стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання даного позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, просила суд стягнути з відповідача аліменти на своє утримання у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення дитиною трирічного віку, посилаючись на те, що вона перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною. Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 грудня 2018 року було задоволено позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04 вересня 2019 року було скасовано заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 грудня 2018 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 07 листопада 2019 року дану справу призначено до розгляду по суті та закрито підготовче судове засідання. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував проти розірвання шлюбу між сторонами, при цьому заперечував проти стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в частині визначення його розміру, вказавши, що не заперечує проти стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також представник відповідача заперечував проти стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. При цьому прелдставник відповідача пояснив, що [PERSON] добровільно надає матеріальну допомогу на утримання дитини, надавши при цьому копії фіскальних чеків. Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом, сторони перебувають в шлюбі з 20 квітня 2017 року, який було зареєстровано Дарницьким районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис №464. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження, копія якого наявна в матеріалах справи. Судом також встановлено, що між подружжям виникали непорозуміння та спільне життя в них не склалось через різні погляди на життя. Сторони не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбні стосунки. На даний час син проживає з матір`ю, яка належним чином виконує свої батьківські обов`язки. У відповідності до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. За правилами ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Відповідно до стст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Крім того, судом встановлено, що спорів про місце проживання дитини між сторонами на даний час не існує. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. А частиною 3 цієї статті встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Оскільки малолітній син проживає з матір`ю, батько - відповідач по справі зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на його утримання та виховання. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Таким чином, враховуючи викладене та стан здоров`я дитини, її матері, стан здоров`я платника аліментів та інші обставини, що мають істотне значення при вирішенні даного спору, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частинні стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.08.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Щодо заявлених вимог про стягнення аліментів на утримання дружини, судом встановлено наступне. Згідно з ч. 2 - ч. 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. [PERSON] на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років та окрім соціальних виплат, інших джерел доходів не має. Згідно з ч. 2 - ч. 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, врахувавши встановлені вище обставини щодо працездатності відповідача та відсутності у нього інших зобов`язань фінансового характеру, а також виходячи з підстав розумності, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог, зокрема, про стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 09.08.2018 року і до досягнення [PERSON] , [INFO] , трьох років. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial