Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] до [PERSON] , що також діє в інтересах неповнолітнього: [PERSON] , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовної заяви зазначив, що 23.08.1984 року згідно ордеру серії СР № 0520, його матері - [PERSON] була надана трикімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . До складу родини входили: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Позивач зазначає, що родина вселилась до квартири та зареєструвалась в ній. Брат позивача - [PERSON] народився у 1987 році, проживав у вказаній квартирі та був в ній зареєстрований. Згідно розпорядження Суворовської районної адміністрації від 06.03.2008 року № 123 Р, було здійснено переоформлення особового рахунку на квартиру, і зараз позивач є її відповідальним квартиронаймачем. В липні 2011 року в дану квартиру вселились та стали проживати члени сім`ї [PERSON] , а саме: [PERSON] та [PERSON] , які зі згоди наймача були зареєстровані за місцем проживання. В 2012 році родина його брата залишила квартиру та, забравши всі свої особисті рече переїхала на інше місце проживання, однак не знялись з обліку за місцем реєстрації. На підставі викладеного, позивач змушений звернутись до суду з даним позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки відповідачі тривалий час в квартирі не проживають, комунальні платежі не сплачують, наявність їх реєстрації створює для позивача певні незручності, що полягають у додаткових витратах тощо. У зв`язку з викладеним просить суд позов задовольнити та визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщення. Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 20 травня 2020 року цивільну справу було прийнято до провадження та призначено судове засідання. Сторонам було надіслано копію ухвали суду. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, разом з цим, звернувся на адресу суду з заявою слухання справи за його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі у судові засідання також не з`явились, про дату, час і місце проведення яких повідомлялись у встановленому законом порядку, шляхом направлення судових повісток за адресою місця проживання та реєстрації, на адресу суду повернулись повідомлення про невручення судових повісток з підстав відсутності адресата за місцем проживання. Представник третьої особи, Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, до суду також не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та своєчасно, про причини не явки суд не повідомив з заявами про відкладення справи не звертався, заперечень на позов не надав. Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 11 червня 2020 року вирішено провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані позивачем письмові докази в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню враховуючи таке. Судом встановлено, що відповідно до ордеру серії СР № 0520, [PERSON] зі складом родини чотири особи: [PERSON] ( чоловік) [PERSON] (син) та [PERSON] (син), була надана трикімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , яка складається з 3 кімнат, житловою площею: 39,03 кв.м. (а.с.6). [PERSON] помер [INFO] , свідоцтво про смерть видане відділом РАЦС Суворовського району м. Одеси, актовий запис про смерть № 478, ( ас.12). [PERSON] , померла [INFO] , свідоцтво про смерть видане Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси (а.с.11). Згідно розпорядження Суворовської районної адміністрації № 123р. від 06.03.2008 року на ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок на займану житлову площу, яка складається з 3-х кімнат, [ADDRESS] . Відповідно до даного розпорядження, попередній особистих рахунок на ім`я [PERSON] - закрито. (а.с.7). Відповідно до довідки про склад сім`ї та прописку за адресою: [ADDRESS] проживають та зареєстровані чотири особи : [PERSON] - відповідальний, [PERSON] - брат, [PERSON] - брат та [PERSON] - племінник (а.с.13). Позивачем на підтвердження факту не проживання відповідачів в квартирі надано акти про не проживання від 22.11.2019 року та 06.05.2020 року, згідно яких зазначено, що [PERSON] , [PERSON] та неповнолітній [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживають протягом 9 (дев`яти років) (а.с.9,10). Згідно письмових пояснень [PERSON] проживаючого за адресою: [ADDRESS] , зазначено, що відповідачі в квартирі [ADDRESS] не проживають багато часу та їх особистих речей в квартирі немає (а.с.24). Відсутність відповідачів за адресою реєстрації підтверджується також поштовим повідомленням про не можливість вручення судової повістки про виклик до суду, у зв`язку з відсутністю адресата за місцем реєстрації (а.с.21,34). Відповідно до відповіді Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Одеській області від 02.06.2020 року , вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 30.11.2007 року (а.с.28), [PERSON] , [INFO] , в місті Одесі та Одеській області - зареєстрованим не значиться (а.с.30), [PERSON] , [INFO] , ( [INFO] зміна прізвище на [PERSON] ) зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ). Відповідно до ст. 64 ЖК України - члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Оскільки правовий режим відповідної категорії регулюється правовим режимом житлових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду, то до таких мешканців у разі їх тимчасової відсутності поширюються вимоги статей 71, 72 ЖК Української РСР. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Ст. 391 ЦК України передбачено, що власник може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції. Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.). Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року (з наступними змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України) необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні; у осіб, які потребують догляду; внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Матеріали справи не містять відомостей про домовленість між сторонами про тривалу відсутність відповідачів, а також доказів поважних причин відсутності відповідачів за зареєстрованим місцем проживання. У відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Вищевикладені обставини свідчать про те, що відповідачі не проживають більше ніж дванадцять місяців у квартирі за місцем реєстрації без поважних причин та не мають наміру там проживати, а отже є підстави для визнання їх такими, що втратили право користування спірною квартирою. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Аналізуючи наведені норми законодавства та обставини, встановлені по справі, той факт, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] та неповнолітній [PERSON] не проживають у квартирі з 2012 року, суд приходить до висновку, що відповідачі, як особи, що понад один рік без поважних причин у житловому приміщенні не проживають, власниками квартири не являються, комунальні послуги не сплачують, наявність реєстрації відповідача [PERSON] у вищевказаній квартирі порушує права позивача, оскільки перешкоджає здійсненню права користування майном, а тому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги визнання про осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, що наявні в матеріалах справи, інших суду надано не було. Позивачем не заявлено вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідача. На підставі ст. ст. 319, 355, 369, 383 ЦК України, ст. ст. 71, 72, 150 ЖК України,

Outcome: approved