Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду із позовною заявою до АТ «Банк «Фінанси та Кредит» (далі по тексту - відповідач) про стягнення з відповідача суми у розмірі 2482065 грн., що є еквівалентним 100000 доларів США по курсу НБУ (100 доларів США - 2482, 065 грн.) на момент подання заяви, стягнення з відповідача суми пені у розмірі 39713, 05 грн., стягнути з відповідача суму судового збору в розмірі 3654 грн. та розірвати Договір № 300937/51486/6-14 про банківський строковий вклад (депозит) від 03.09.2014 року. В подальшому позивач збільшив позовні вимоги, а саме додатково просив розірвати Договір валютного рахунку № [NUMBER], що був відкритий на підставі анкети заяви № 52135 від 03.09.2014р. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.09.2014 року на ім'я позивача був відкритий валютний рахунок № [NUMBER] на підставі анкети заяви № 52135. 03.09.2014р. між сторонами було укладено Договір № 300937/51486/6-14 про банківський строковий вклад (депозит), відповідно до умов якого позивач вніс на депозитний вкладний рахунок [NUMBER] грошові кошти в розмірі 100 000 доларів США на строк до 03 березня 2015 року. 19.12.2014р. позивач, у відповідності до умов Договору про банківський строковий вклад, звернувся до відповідача із листом, відповідно до якого просив розірвати вказаний Договір та перерахувати грошові кошти в розмірі 100000 доларів США на рахунок позивача, відкритий в АТ «ОТП Банк». 13.01.2015р. відповідач надіслав позивачу лист, яким інформував, що дата дострокового повернення грошових коштів визначена як 04.02.2015р., разом з тим, в цей день кошти позивачу повернуті не були. 16.02.2015р. позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути грошові кошти шляхом перерахування їх на інший рахунок. Проте, станом на 04.03.2015р. грошові кошти не були переведені відповідачем на інший рахунок. Представник позивача в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав письмову заяву, відповідно до якої просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився. Судом вживалися заходи щодо повідомлення Відповідача про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 03 вересня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір № 300397/51486/6-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 6 місяців в іноземній валюті. Відповідно до умов вказаного Договору, позивач вніс на депозитний рахунок, а відповідач прийняв грошові кошти в розмірі 100 000 доларів США, на строк з 03.09.2014р. по 03.03.2015р., за користування вказаними коштами Банк нараховує та виплачує проценти за ставкою 12, 50 % річних (п.п. 1.1.,1.2. Договору). Відповідно до п. 4.1. Договору, після закінчення строку, визначеного п. 1.1. цього Договору, або настання інших обставин, визначених чинним законодавством України чи цим Договором, кошти з депозитного рахунку [NUMBER] повертаються Клієнту за його письмовою вимогою шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/картковий або інший депозитний рахунок, а дія цього Договору припиняється. Відповідно до п. 2.4. Договору, клієнт має право вимагати дострокового повернення суми вкладу згідно з умовами п. 4.2. Договору. При достроковому розірванні Договору за ініціативою Клієнта протягом строку, визначеного п. 1.1. Договору, Банк здійснює перерахунок нарахованих процентів за фактичний термін розміщення вкладу з дня, наступного за днем надходження вкладу у Банк, до дня, який передує його поверненню Клієнту або списанню з рахунку Клієнта, за ставкою із розрахунку 1, 00 % річних. Для повернення вкладу у випадку дострокового розірвання Договору за ініціативою Клієнта, останній зобов'язаний повідомити про це Банк не менш ніж за 30 банківських днів до передбачувальної дати розірвання Договору шляхом подання до Банку відповідної заяви у 2-х примірниках (п. 4.2. Договору). Позивач виконав умови вказаного Договору, вніс грошові кошти в сумі 100000 доларів США. 19.12.2014р. позивач звернувся до відповідача із заявою, відповідно до якої просив розірвати Договір банківського строкового вкладу (депозиту) № 300937/51486/6-14 від 03.09.2014р. з 14 січня 2015 року та перерахувати залишок коштів у розмірі 100 000 доларів США з вкладного рахунку [NUMBER], що належить позивачу на валютний рахунок [NUMBER], відкритий в АТ «ОТП Банк» та додаткового надав платіжне доручення в іноземній валюті № 1 від 16 лютого 2015 року. У відповідь на свою Заяву позивач отримав лист від 13.01.2015р. № 9-037120/323, яким відповідач повідомив позивача, що у зв'язку з набуттям чинності Постанови Правління НБУ від 01.12.2014р. № 758 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринку України», видача грошових коштів з депозитного рахунку при достроковому розірванні Договору має відбуватись у національній валюті. Крім того, у відповідності до положень Договору строкового банківського вкладу, дата дострокового повернення наступає 04.02.2015р. Разом з тим, 04.02.2015 року вимоги Договору строкового банківського вкладу відповідачем виконані не були, тому позивач 16.02.2015р. повторно звернувся до відповідача із листом № 2/15, відповідно до якого просив розірвати вказаний Договір та переказати кошти на валютний рахунок, відкритий позивачем в іншій банківській установі. Проте вказана вимога теж була залишена відповідачем поза увагою, умови Договору про строковий банківський вклад не були виконані належним чином. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Також, ч.ч. 1, 2, ст. 319 та ч. 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно із ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Також, слід зазначити, що згідно вимог ч. 3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. При цьому, положеннями ст. 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Проте, представником відповідача не надано до суду жодних доказів, з яких би вбачалося, що фінансові операції щодо видачі належних позивачу коштів обмежені за рішенням суду або зупинені в порядку, визначеному ст. 17 Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму», як такі, що можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Разом з тим, відповідно до положень ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.ст.57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач, зокрема просить стягнути на його користь пеню в розмірі 39713, 05 грн., при цьому посилаючись на ст. 32.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Відповідно до п. 5.2. ст. 5 вказаного Закону, відносини між суб'єктами переказу регулюються на підставі договорів, укладених між ними з урахуванням вимог законодавства України. Згідно положень п. 7.1. ст. 7 вказаного Закону, банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні та кореспондентські рахунки. Відповідно до пп. 7.1.1. п. 7.1. ст. 7 Закону, вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів, що передаються клієнтом банку в управління на встановлений строк та під визначений процент (дохід) відповідно до умов договору. Поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України (пп. 7.1.2. п. 7.1. ст. 7 Закону). Згідно п. 8.1 ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. Відповідно до п. 32.2 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» також передбачено відповідальність Банку за порушення строків виконання переказу зокрема у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, договір на розрахунково-касове обслуговування між сторонами не укладався, поточний рахунок, з якого можливе здійснення переказу коштів, не відкривався, спір між сторонами виник внаслідок несвоєчасного повернення Банком вкладу та нарахованих відсотків, а тому п. 32.2 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи і переказ коштів в Україні» не поширюється на спірні правовідносини сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 652 ч.1 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Відповідно до ч. 4 ст.652 ЦК України зміна умов договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом Однак, частиною 2 ст. 652 ЦК України передбачено, що в разі недосягнення сторонами згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладання договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладанні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована особа. Отже, для розірвання договору у разі істотної зміни обставин необхідно наявність усіх перелічених умов одночасно. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не доведено наявності умов, необхідних для розірвання Договору № 300937/51486/6-14 про банківський строковий вклад (депозит) від 03.09.2014 року та Договору валютного рахунку № [NUMBER], що був відкритий на підставі анкети заяви № 52135 від 03.09.2014р., а тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов Договору № 300937/51486/6-14 про банківський строковий вклад (депозит) від 03.09.2014 року щодо повернення суми вкладу позивачу у строки, визначені в Договорі, позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума вкладу в розмірі 100 000 доларів США. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 3654 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial