Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва із позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS]. Разом з позивачем у вказаній квартирі зареєстровано ще дві особи: [PERSON], [INFO], донька позивача та відповідач - [PERSON], [INFO]. Донька позивача проживала разом з відповідачем, у зв'язку з чим останній був зареєстрований у вказаній квартирі. Разом з тим, в листопаді 2009 року відповідач виїхав із квартири позивача, не повідомивши нового місця проживання. Відповідач не проживає у вказаному жилому приміщенні понад шість місяців, його особистих речей в спірному жилому приміщенні немає, участі в оплаті комунальних послуг та квартплати відповідач не приймає, у зв'язку з чим, позивач був змушений звернутися до суду з вказаною позовною заявою. Позивач в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду надала заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, позов просила задовольнити в повному обсязі із вказаних в ньому підстав, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився. Судом вживалися заходи щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, оцінивши наявні у справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується Реєстраційним посвідченням, виданим 24 лютого 1992 року (а.с. 4). Відповідно до Довідки (Форма № 3), виданої Житлово-будівельним кооперативом «ВОДНИК» від 18.11.2014 р.№ 07/14, у квартирі [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], [INFO], власник квартири, [PERSON], [INFO], донька позивача, [PERSON], [INFO], знайомий (а.с. 5). В судовому засіданні встановлено, що відповідач не проживає у квартирі [ADDRESS], протягом тривалого часу. Вищевказаний факт підтверджується заявами голови правління ЖБК «ВОДНИК» та членів правління кооперативу від 18.11.2014 року, від 01.12.2014 року, від 22.01.2015 року, відповідно до яких [PERSON], 1988 року народження, не проживає в квартирі [ADDRESS], з 2009 року. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд. Відповідно до вимог Цивільного кодексу України право на проживання Відповідача в спірній квартирі залежить від права самого власника і є похідним від нього. Згідно статті 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Частиною 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Виходячи з встановлених в судовому засіданні обставин, суд вважає доведеним відсутність відповідача - [PERSON] в спірному жилому приміщенні більше шести місяців без поважних причин, а тому визнає його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved