Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ТОВ «Скат-Центр» про стягнення заборгованості по заробітній платі, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 10.06.2017 року його було звільнено на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін, що підтверджується записами у трудовій книжці. З 2017 року роботодавець перестав виплачувати заробітну плату. На даний час у відповідача рахується заборгованість перед ним по заробітній платі за період з січня по червень 2017 року у сумі 20 000 грн. На теперішній час вказана заборгованість по зарплаті в сумі 20 000 грн. йому не виплачена. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за період з січня по червень 2017 року в сумі 20 000 грн. Позивач, [PERSON] , у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Відповідач повідомлявся про розгляд справи у спрощеному провадженні, а також про необхідність надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи у спрощеному порядку, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ТОВ «Скат-Центр» є юридичною особою, ідентифікаційний код юридичної особи 37716181, яке розташовано за адресою: м. Запоріжжя, вул. Трегубенка, будинок №18. З копії трудової книжки вбачається, що [PERSON] працював у ТОВ «Скат-Центр» з 04.06.2014 року і був звільнений з роботи 10.06.2017 року за угодою сторін, на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України ( Наказ №б/н від 09.06.2017 року). Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] , який працював на ТОВ «Скат-Центр», код ЄДРПОУ 37716181, за 2017 рік вбачається, що відносно нього в Пенсійному фонді України містяться наступні відомості за спірний період: січень 2017 року - 31 день 5721,06 грн., за лютий 2017 року - 28 днів 4164,06 грн., за березень 2017 року - 31 день 4617,58 грн., за квітень 2017 року - 30 днів 4633,06 грн., за червень 2017 року - 10 днів 3534,93 грн., а всього сума заробітку для нарахування пенсії склала 22670,69 грн. В період з січня 2017 року по червень 2017 року заробітна плата [PERSON] відповідачем виплачувалась не своєчасно та не в повному обсязі. Згідно з випискою по картковому рахунку № [NUMBER] (980) за період з 01.01.2017 р. по 12.08.2019 р., відкритому в АТ «Ощадбанк» на ім`я [PERSON] , наданою на виконання ухвали суду про витребування доказів від 17.07.2019 р., від ТОВ «Скат-Центр» було зараховано: - 16.01.2017 р. заробітну плату у сумі 3159,07 грн.; - 25.01.2017 р. заробітну плату у сумі 1363,04 грн.; - 13.04.2017 р. заробітну плату у сумі 1621,21 грн. У відповідності до ч.1 ст. 94 КЗпП України « Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу». Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Частиною першої ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України. Згідно з ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці ( норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок ( окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до ст.115 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлено колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництва трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представникам обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, які належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Отже відсутність заборгованості перед позивачем із заробітної плати має довести роботодавець. В позовній заяві [PERSON] вказує на те, що він не отримував заробітну плату з січня по червень 2017 року. Відповідно до ч.1ст.13ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставіч.1ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.8 ст.9 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Згідно з п.1 ч.1 ст.4 Закону платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами. Виходячи з положень ст.168.1.1 Податкового кодексу податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу; ст.168.1.2 - податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань. Отже, на відповідача покладено обов`язок по утриманню податків та інших обов`язкових платежів із доходів позивача, отриманих за місцем роботи. Вимоги ст.ст. 47, 115, 116 КЗпП України при звільненні [PERSON] відповідачем не були виконані, остаточний розрахунок з ним не було проведено, що підтверджується наявністю відомостей про заробіток [PERSON] за спірний період за кодом страхувальника 37716181 (ТОВ «Скат-Центр») у органах Пенсійного фонду України та відсутністю надходжень грошових коштів на банківський зарплатний картковий рахунок позивача за спірний період. Вирішуючи наявність заборгованості по заробітній платі [PERSON] за спірний період, суд приходить до переконання про наявність заборгованості відповідача по заробітній платі, з якої підлягають утриманню податки і обов`язкові платежі, а саме за зазначений період позивачу нараховано заробітну плату у сумі 22670,69 грн., а виплачено згідно з випискою з карткового зарплатного рахунку 6143,32 грн. (3159,07 грн. + 1363,04 грн. + 1621,21 грн.). Таким чином заборгованість складає 16527,37 грн. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Проаналізувавши обставини справи, дослідивши докази, суд приходить до переконання, що зазначена вище сума заборгованості з заробітної плати в розмірі 16527,37 грн., з якої підлягають утриманню податки і обов`язкові платежі, повинна бути стягнута з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості з відповідача у розмірі 16527,37 грн. Отже процентне співвідношення задоволених вимог становить 82,6 % ((16527,37 грн. - задоволені вимоги) / ( 20 000 грн. - заявлені позовні вимоги )*100%). З цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у сумі 634 грн. 70 коп. (768,40грн. - сума судового збору за подачу даного позову * 82,6 %), який з відповідача слід стягнути на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial