Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, вимоги якої уточнив та просить стягнути із ТОВ «Восток-Руда» невиплачену йому при звільненні заробітну плату в розмірі 12952,64 грн., середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні 51901,88 грн. Також позивач просить відшкодувати йому моральну шкоду розмір, якої оцінює в 5000 гривен 00 копійок. Свої вимоги обґрунтував тим, що з 05 липня 2011 року по 04 лютого 2015 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем. Наказом №20 Лс від 04 лютого 2015 року звільнений з роботи за власним бажанням (по догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку) на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Однак, на порушення ст. 116 КЗпП України, при звільненні роботодавець не здійснив із ним остаточного розрахунку. Позивач вважає, що у відповідності до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» в разі не проведення відповідачем розрахунку з ним, як працівником, до розгляду справи, суд на підставі ст. 117 КЗпП України повинен стягнути на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Окрім того, просить стягнути із відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 5000 грн., посилаючись на те, що не виплата відповідачем сум, що належали йому при звільненні, вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, унеможливлює своєчасну оплату комунальних платежів, придбання необхідних продуктів харчування, побутових речей, що принижує його та призводить до моральних страждань. Позивач, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, в судове засідання не з'явивсь. При цьому, до початку судового засідання, позивачем надана заява про підтримання позовних вимог та розгляду справи за його відсутності. Відповідач, належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, свого представника в судове засідання не направив. У письмових запереченнях на позов відповідач визнав позовні вимоги частково, а саме у частині суми, що належала позивачу при звільненні і розмір якої станом на 27 квітня 2015 року складає 12941,32 грн. В іншій частині заявлених позовних вимог відповідач просив відмовити, посилаючись на відсутність вини підприємства у несвоєчасному розрахунку при звільненні з позивачем, який зумовлений несвоєчасним відшкодуванням підприємству державою податку на додану вартість та скрутну економічну ситуацію на ринку збуту продукції, яку виробляє ТОВ «Восток-Руда». Повно, всебічно та об'єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, належних йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Із дослідженої копії трудової книжки позивача судом встановлено, що [PERSON] дійсно з 05 липня 2011 року по 04 лютого 2015 року включно перебував у трудових відносинах з ТОВ «Восток-Руда» та наказом №20 Лс від 04 лютого 2015 року звільнений за власним бажанням по догляду за дитиною до досягнення диною чотирнадцятирічного віку у відповідності до ч.1 ст.38 КЗпП України .(а.с.5). Судом також встановлено, що на час звільнення відповідач мав заборгованість з виплати заробітної плати : листопад 2014р.- 4221,69 грн., грудень 2014 р.- 6233,06 грн., січень 2015р. - 2430,34 грн., лютий 2015р.- 4260,59 грн., а всього 14145,68 грн. (а.с.7,8). Після звільнення відповідачем виплачено частину заборгованості у розмірі 4193,04 грн.,що підтверджується випискою банку (а.с.9), таким чином сума невиплаченої при звільненні заробітної плати становить 12952,64 грн. Згідно ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, законодавець чітко визначив, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, власник повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягає стягненню на користь працівника, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100,у разі обчислення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З наданим розрахунком позивача суд не може погодитися враховуючи слідуюче. Так, обчислення середньомісячної заробітної плати має виходи з її розміру за останні 2 місяці роботи до звільнення ( грудень 2014 - січень 2015 року), відповідно до довідки відповідача №125 від 14.02.2015 року становить 5249,02 грн. (7438,70+3059,34) =10498,04 : 2= , 5249,02 грн.), середньоденна заробітна плати становить 276,26 грн. (10498,04 грн. : 38 дн.(кількість робочих днів за період грудень 2014 року - січень 2015 року) = 276,26 грн. Кількість днів затримки виплати заробітної плати з дня звільнення по 27 листопада 2015 року становить 208 днів. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 57462,08 грн. (276,26 грн. (середньоденна заробітна плата позивача) х 208 днів (кількість робочих днів затримки розрахунку). Однак, оскільки суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог, із відповідача необхідно стягнути середню заробітну плату за час затримки розрахунку у розмірі 51901,88 грн., яку зазначив позивач у позові. Вирішуючи питання щодо стягнення моральної шкоди, суд вважає, що така шкода позивачу дійсна причинена, оскільки останній, своєчасно не отримавши спочатку заробітну плату, а потім і остаточний розрахунок, змушений був докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Позивачем доведено, що невиплата йому заробітної плати призвела до моральних страждань та втрати нормальних життєвих зв'язків. Однак, з урахуванням вимог ст.237-1 КЗпП України щодо підстав стягнення моральної шкоди та ст. 23 ЦК України щодо вимог розумності та справедливості її розміру, суд вважає за необхідне визначити розмір цієї моральної шкоди в розмірі 500 гривен, що менше ніж просив позивач. Оскільки позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору, він стягується із відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, відповідно ст.88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір». Зокрема, за вимогу майнового характеру про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід стягнути 519,01 грн. та за вимогу немайнового характеру про відшкодування моральної шкоди слід стягнути 243,60 грн., а всього розмір судового збору складає 762,61 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial