Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Берегівського районного суду з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог на предмет спору Берегівський РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позов мотивований тим, що позивач [PERSON] є власником квартири, що знаходиться за адресою: 90202, [ADDRESS]. Разом з ним у вказаній вище квартирі зареєстрована та раніше проживала його колишня дружина - відповідачка [PERSON], шлюб яких розірвано рішенням Берегівського районного суду від 22.06.2001 року. Позивачка станом на кінець липня 2014 року більше півроку як з позивачем не проживає, і наразі проживає з матір'ю у квартирі за адресою [ADDRESS]. Але відповідачка добровільно не бажає знятися з реєстрації місця проживання. Той факт, що у квартирі зареєстрована відповідачка, заважає позивачу повноцінно користуватись даним об'єктом нерухомого майна, адже вони уже тривалий час не є однією сім'єю та він не зобов'язаний узгоджувати з нею в майбутньому угоди щодо користування та розпорядження будинком. Таким чином, оскільки відповідачка у квартирі позивача тривалий час не проживає, не сплачує плату за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинку та не приймає участь у спільному побуті, не є членом його сім'ї, тому позивач вважає що вона втратила право користування даним будинком та просив визнати її такою, що втратила право користування квартирою. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак подав лист, згідно якого позов підтримує та просить справу розглянути за його відсутності. Відповідачка [PERSON] у судове засідання повторно не з'явилася, хоча була повідомлена належним чином, своєчасно про час та місце розгляду справи, згідно ст. 74 ЦПК. Просила суд вікласти розгляд на іншу дату у зв'язку з тим, що хворіє та має бажання залучити адвоката до участі у справі, але суд такі доводи не приймає до уваги, по-перше, тому що вони не підкріплені жодними доказами (наприклад, довідка про хворобу), тому є голослівними. У суду складається враження, що дана заява відповідачки спрямована лише на затягування розгляду справи. Крім того, для залучення адвоката у відповідачки було достатньо часу, а саме, вперше за адресою проживання відповідачка була повідомлена про розгляд справи майже півроку тому (а.с. 21). Заяв про розгляд справи у її відсутності не подавала, тому на підставі ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України, суд ухвалює повторне заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, про що не заперечує позивач. Третьою особою подано до суду заяву, згідно якої просили розглянути справу без участі їх представника. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Згідно договору дарування, [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар жилу квартиру за адресою: 90202, [ADDRESS] (а.с. 6). Вказаний договір зареєстрований у державному реєстрі правочинів (а.с. 7). Квартира за зазначеною адресою зареєстрована на праві власності за позивачем [PERSON] (а.с. 8). Шлюб, укладений між позивачем та відповідачкою 26 жовтня 1996 року, розірваний рішенням Берегівського районного суду від 22 червня 2001 року (а.с. 9). Відповідачка [PERSON] зазначена у будинковій книзі квартири як така, що там проживає (а.с. 10-11). Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В ст. 8 ЦК України зазначається, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Ст. 317 ЦК України містить положення про те, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Ч. 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 721 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Ст. 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення лише протягом шести місяців. Ст. 72 ЖК УРСР встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. При цьому суд не приймає доводи відповідачки, викладені у заяві про перегляд заочного рішення (а.с. 39) щодо того, що спірна квартира належить їм з позивачем на праві спільної сумісної власності як такі, що не підтверджені жодними доказами.

Outcome: approved