Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ДПІ у Приморському районі міста [PERSON] управління Міндоходів в Одеській області, за участю третьої особи [PERSON] про виключення майна з опису та звільнення з-під арешту, у якому просить виключити з акту опису та звільнити з-під арешту, накладеного Постановою про накладення арешту на майно № б/н від 06.12.2010 р., прийнятою слідчим Прокуратури Приморського району міста Одеси [PERSON], нерухоме майно - нежиле приміщення 1-го поверху, загальною площею 119,9 кв.м., що розміщене за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вулиця Тираспольська, будинок 12; виключити з акту опису та звільнити з-під арешту, накладеного Постановою про накладення арешту № б/н від 12.04.2010 р., прийнятою слідчим СВ Шевченківського ВМ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області [PERSON], нерухоме майно - нежиле приміщення, загальною площею 119,9 кв.м., що розміщене за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вулиця Тираспольська, будинок 12; скасувати запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна за № 10589060 про накладення арешту на нерухоме майно - нежиле приміщення 1-го поверху, загальною площею 119,9 кв.м., що розміщене за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вулиця Тираспольська, будинок 12; скасувати запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна за № 9729612 про накладення арешту на нерухоме майно - нежиле приміщення, загальною площею 119,9 кв.м., розміщене за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вулиця Тираспольська, будинок 12. При цьому посилається на те, що 26.10.2007 року він придбав у [PERSON] нерухоме майно у вигляді нежилого приміщення, загальною площею 119,9 кв.м., що розміщене за адресою: м. Одеса, вул. Тираспольська, 12. Своє право власності на вказане майно він зареєстрував 15.11.2007 року у передбаченому законодавством порядку. Вказане нерухоме майно належало на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 31.08.2007 року, укладеного з [PERSON], яке в свою чергу належало [PERSON] на підставі заочного рішення Приморського районного суду міста [PERSON] від 27.06.2007 р. у справі № 2-7045/07. В серпні місяці 2014 року він звернувся до АБ «Експрес-Банк» з проханням надати йому в кредит кошти, та у якості забезпечення виконання основного зобовязання, запропонував банку укласти з ним договір іпотеки спірного майна. Проте, працівниками банку йому було повідомлено про те, що спірне майно перебуває під арештом, а тому в нього немає правових підстав для передачі його в іпотеку. Як виявилось, накладення арешту на нерухоме майно у вигляді нежилого приміщення, загальною площею 119,9 кв.м., що розміщене за адресою: м. Одеса, вулиця Тираспольська, будинок 12, повязане з порушенням кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON] В подальшому він зясував, що арешт на спірне майно був накладений на підставі Постанови про накладення арешту на майно, б/н від 06.12.2010 р., прийнятою слідчим Прокуратури Приморського району міста Одеси [PERSON], та Постанови про накладення арешту б/н від 12.04.2010 р., прийнятою Слідчим Шевченківського ВМ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області [PERSON], в рамках кримінальної справи № 1-289/11 у відношенні [PERSON], обвинуваченого у скоєнні злочину передбаченому ч. 4 ст. 190 КК України. Проте, на момент накладення арешту спірне майно не перебувало у власності обвинуваченого [PERSON], а належало [PERSON] В звязку з чим він був вимушений звернутися до суду з вказаним позовом та просить його задовольнити. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій підтримав заявлені позовні вимоги, позов просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, про дату, час та місце судового засідання сповіщався належним чином, правом на участь у судовому засіданні не скористався, проте надав суду заперечення на позовну заяву в якій зазначив, що ДПІ у Приморському районі міста [PERSON] управління Міндоходів в Одеській області неналежний відповідач по вказаній справі. Третя особа, [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання сповіщався належним чином, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та в якій заперечував проти задоволення позову, підстав з яких заперечував не зазначив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.10.2007 року [PERSON] придбав у [PERSON] нерухоме майно у вигляді нежилого приміщення, загальною площею 119,9 кв.м., що розміщене за адресою: Одеська область, м. Одеса, вулиця Тираспольська, будинок 12, що підтверджується договором купівлі-продажу від «26» жовтня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за № 2273. «15» листопада 2007 року позивач у передбаченому законодавством порядку зареєстрував право власності на вказане майно, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16672636, виданого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості». Вказане нерухоме майно належало на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від «31» серпня 2007 року, укладеного з [PERSON], яке в свою чергу належало [PERSON] на підставі Заочного рішення Приморського районного суду міста [PERSON] від 27.06.2007 р. у справі № 2-7045/07. Таким чином, суд вважає обставини про те, що [PERSON] є законним власником нежилого приміщення, загальною площею 119,9 кв.м., що розміщене за адресою: Одеська область, м. Одеса, вулиця Тираспольська, будинок 12, встановленими та такими, що доведенню не підлягають. Проте, на вказане нерухоме майно був накладений арешт на підставі Постанови про накладення арешту на майно, б/н від 06.12.2010 р., прийнятою слідчим Прокуратури Приморського району міста Одеси [PERSON], та Постанови про накладення арешту б/н від 12.04.2010 р., прийнятою Слідчим Шевченківського ВМ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області [PERSON] Винесення вказаних постанов про накладення арешту на майно [PERSON] повязане з порушенням кримінальної справи № 1-289/11 у відношенні [PERSON], обвинуваченого у скоєнні злочину передбаченому ч. 4 ст. 190 КК України, вирок у якій було оголошено Приморським районним судом міста [PERSON] 16.06.2011 року. В рамках розслідування вказаної кримінальної справи було накладено арешт на нерухоме майно, право власності на яке [PERSON] було зареєстроване «15» листопада 2007 року у встановленому законом порядку на підставі договору купівлі-продажу від «26» жовтня 2007 року. На сьогоднішній день, [PERSON], як особа, яка набула та зареєструвала право власності на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу, як власник позбавлена можливості розпорядження вказаним майном через наявність арешту, так як щодо вказаного майна було порушено відповідну процедуру примусової реалізації у зв'язку із відповідним вироком щодо [PERSON] Таким чином, суд приходить до висновку, що право власника обмежене та порушене. Оскільки зазначене нежитлове приміщення під арештом та заборонами не перебувало на час укладення угоди, а отже ніяких перешкод в розпорядженні майном не було, то [PERSON] був законним власником нежилого приміщення, загальною площею 119,9 кв.м., що розташоване за адресою: Одеська область, м. Одеса, вулиця Тираспольська, будинок 12 та мав право його відчужувати.\~ Згідно з ст. 59 КК України та ст. 29 КПК України (у редакції від 28.12.1960р.) забезпечення відшкодування збитків, завданих можливим злочином (що може бути підтверджене лише обвинувальним вироком суду, який вступив в законну силу) і виконання його в частині конфіскації майна, органами досудового слідства може проводитись накладенням арешту (заборони) лише на майно обвинувачуваної особи. Судом також встановлено, що на момент винесення обвинувального вироку відносно [PERSON], він не був вже фактичним власником придбаного [PERSON] приміщення, оскільки угода щодо його відчуження на його користь відбулась раніше ніж було оголошено обвинувальний вирок. Таким чином, допущене щодо позивача порушення носить цивільно-правовий характер, оскільки воно обмежує його у праві на розпорядження приміщенням, власником яких він є, і в кінцевому підсумку означає порушення прав позивача, як власника, що є недопустимим відповідно до\~ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, які встановлюють та гарантують непорушність права власності. В процесі розгляду справи судом також встановлено, що в Єдиний реєстр заборон відчуження обєктів нерухомого майна внесено записи за № 9729612, № 10589060, якими зареєстровано арешт нерухомого Спірного майна, на підставі Постанови про накладення арешту на майно, б/н від 06.12.2010 р., прийнятою слідчим Прокуратури Приморського району міста Одеси [PERSON], та Постанови про накладення арешту б/н від 12.04.2010 р., прийнятою Слідчим Шевченківського ВМ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області [PERSON], в рамках розгляду кримінальної справи № 1-289/11. Фактично вказаними постановами було складено опис та накладено арешт на майно особи, яка жодним чином не має відношення до розслідування кримінальної справи, щодо якої не було винесено постанови про порушення кримінальної справи, не вручалося повідомлення про підозру, тощо. Згідно ст. 126 КПК України, у редакції яка діяла на момент обтяження майна, в процесі розслідування кримінальної справи арешт може бути накладений на майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії лише з метою забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4 постанови № 6 від 27 серпня 1976 року «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» (з наступними змінами) за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Зважаючи на те, що позивач є власником вказаного вище майна, його права підлягають захистові на підставі положень ст. ст. 321, 391 ЦК України, ст. 41 Конституції України, оскільки позивач не є учасником кримінального процесу по справі в рамках якої на майно накладено обтяження та не наділений правом оскарження дій слідчого в рамках КПК України. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. В силу ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Зокрема ч. 2 цієї ж статті стверджено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 серпня 1976 року «Про судову практику у справах про виключення майна з опису» стверджено, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. У тих випадках, коли опис проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач притягується відповідна державна податкова інспекція. З урахуванням вищенаведеного та з огляду на те, що на момент винесення обвинувального вироку відносно [PERSON] фактичним власником нежитлового приміщення по вул. Тираспольська, 12, у м. Одеса був [PERSON], суд погоджується з доводами позивача стосовно незаконності арешту належного йому нерухомого майна, накладеного в процесі розслідування кримінальної справи, відношення до якої він не має. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо скасування записів в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна за № 9729612, № 10589060, якими зареєстровано арешт нерухомого Спірного майна, на підставі Постанови про накладення арешту на майно, б/н від 06.12.2010 р., прийнятою слідчим Прокуратури Приморського району міста Одеси [PERSON], та Постанови про накладення арешту б/н від 12.04.2010 р., прийнятою Слідчим Шевченківського ВМ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області [PERSON] Таким чином, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved