Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ТОВ «ЗАЗІНВЕСТБУД» про стягнення невиплаченої при звільненні заробітної плати, заробітку за час затримки повного розрахунку та відшкодування моральної шкоди. В позові зазначив, що 29.08.2007 р. відповідно до наказу №277-П від 23.08.2007 р. він був прийнятий на посаду головного інженера в Будівельне управління №1 ТОВ «ЗАЗІНВЕСТБУД». 17.01.2013 р. на підставі наказу №15-П від 14.01.2013 р. він був переведений на посаду заступника директора з виробництва. 30.12.2013 р. згідно з наказом №196-П від 27.12.2013 р. його було звільнено з посади у зв'язку зі скороченням штату працівників за п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Протягом 2013 р. ТОВ «ЗАЗІНВЕСТБУД» систематично затримував виплату заробітної плати. Крім того, йому не була виплачена вихідна допомога у розмірі 7 500 грн. У зв'язку з чим на день його звільнення утворилася заборгованість у розмірі 40 814,70 грн., яка не була виплачена у день звільнення. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, та вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому підлягають стягненню з ТОВ «ЗАЗІНВЕСТБУД» три проценти річних від прострочених сум у розмірі - 1070,33 грн. Також підлягають стягненню інфляційні втрати, нараховані на суму боргу у розмірі - 5501,35 грн. Крім того, згідно до ст. 117 ч. 1 КЗпП України належить стягнути з ТОВ «ЗАЗІНВЕСТБУД» на його користь середній заробіток за час затримки у проведенні повного розрахунку з дня звільнення по день фактичного розрахунку, тобто з 30.12.2013 р. і по день прийняття рішення судом. Відповідно до довідки №221 від 19.09.2014 р. виданої ТОВ «ЗАЗІНВЕСТБУД», середній місячний заробіток, який включає оклад, компенсацію за невикористані дні відпустки та вихідну допомогу, за останні три місяці роботи становить: (7500,00 + 7062,19 + 6857,14 + 3692,32 + 7500,00) / 3 = 10 870,55 грн./міс. Таким чином, заборгованість ТОВ «ЗАЗІНВЕСТБУД» з виплати середнього заробітку за час затримки повного розрахунку станом на 01.10.2014 р. (за січень - вересень 2014 р.) становить: 10870,55 * 9 - 97834,95 грн. Крім того позивач посилається, що принизливе ставлення ТОВ «ЗАЗІНВЕСТБУД» до нього при звільненні, довготривала умисна невиплата заробітної плати та інших належних до виплати сум при звільненні, грубе умисне порушення його трудових прав та інтересів, завдало йому моральної шкоди, складає 5 000 грн. Оскільки поставило його сім'ю у вкрай тяжке матеріальне становище, зазначені порушення викликали у нього депресивний стан, спричинили стійкі моральні страждання та переживання, підірвали віру у справедливість та порядність суб'єктів господарювання, викликали непевність у майбутньому. Він не мав можливості зароблені гроші витрачати для проживання, для утримання членів його родини, не мав можливості купити необхідні харчі, товари, ліки. Протиправні дії ТОВ «ЗАЗІНВЕСТБУД» потягли втрату нормальних життєвих зв'язків і спричинили вчинення ним додаткових зусиль для організації свого життя та життя членів його родини. Позивач просить стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАЗІНВЕСТБУД» на його користь невиплачену при звільненні заробітну плату та вихідну допомогу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, у загальному розмірі 47 386,38 грн., стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 30.12.2013 р. по 01.10.2014 р. у розмірі 97 834,95 грн. а також за період з 01.10.2014 р. і по день прийняття рішення судом, та стягнути на відшкодування моральної шкоди 5 000 грн. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, письмових заперечень суду щодо позову не надав. Суд вважає можливим, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст. 224 ЦПК України, за відсутності представника відповідача. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд надав рівні можливості сторонам у наданні доказів. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст..115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Судом встановлено, що [PERSON] був прийнятий 29.08.2007 р. на посаду головного інженера в Будівельне управління №1 Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАЗІНВЕСТБУД», наказ №277-П від 23.08.2007 р., що підтверджується копією трудової книжки. 17.01.2013 р. [PERSON] був переведений на посаду заступника директора з виробництва, наказ №15-П від 14.01.2013 р. 30.12.2013 р. [PERSON] було звільнено з посади у зв'язку зі скороченням штату працівників за п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, наказ №196-П від 27.12.2013 р. що підтверджується копією трудової книжки. (а.с.4). При звільненні позивачу не було виплачено заборгованість із заробітної плати та не проведено повний розрахунок. Сума заборгованості ТОВ «ЗАЗІНВЕСТБУД» перед [PERSON] складала 40 814,70 грн., що підтверджено довідкою про виплату заробітної плати станом на 10.09.2014 р. (а.с. 7). Згідно ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 2 ст.233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження. Згідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідач не сплатив вчасно заробітну плату, то три проценти річних від прострочених сум за весь час прострочення складають - 1070,33 грн., що підтверджується розрахунком. З урахуванням встановленого індексу інфляції, який ґрунтується на інформації Державного комітету статистики України, сума інфляційних втрат, що нараховані на суму боргу складають - 5 501,35 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Згідно ч.1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Так як за підприємством мається безспірна сума заборгованості по заробітній платі при звільненні 30.12.2013р. позивача, яка не сплачена відповідачем на час розгляд у справи, то у позивача виникло право отримати середньомісячний заробіток за час затримки виплати заробітної плати. При визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні застосовуються вимоги п.п. 2, 3, 5, 8 Постанови КМ України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Пунктом «б» ст.4 даної постанови передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються, одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо). Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до довідки наданої ТОВ «ЗАЗІНВЕСТБУД» середньоденна заробітна плата складає 323,70 грн. (7 500,00 грн. за листопад + 7062,19 грн. за грудень : 43 робочих днів за два місяці = 323,70 грн.). В межах заявлених позовних вимог за період з 30.12.2013р. по 24.11.2014р. число робочих днів складає - 225. Нарахування виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку має провадитися шляхом множення середньоденного заробітку позивача на число робочих днів. Отже сума, яку відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача за затримку розрахунку при звільненні за період з 30.12.2013р. по 24.11.2014р. становить 72 832,50 грн. (225*323,70=72 832,50). Розрахунок, наданий позивачем, проведений відповідно до вимог закону та відповідачем не спростований, хоча такий процесуальній обов'язок передбачений ст.ст. 10, 11 ЦПК України. Відповідач не надав суду доказів відсутності вказаної заборгованості та своєї вини в затримці розрахунку. Враховуючи, що на день постановлення рішення розрахунок з позивачем не проведено розрахунок, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі і компенсації за затримку розрахунку - підлягають задоволенню. Таким чином, з ТОВ «ЗАЗІНВЕСТБУД» підлягає стягненню на користь позивача заборгованість по заробітній платі у сумі - 40 814,70 грн., три проценти річних у сумі - 1070,33 грн., інфляційні втрати у сумі - 5501,35 грн., та заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 72 832,50 грн., а всього - 120 218,88 грн. Виплати повинні бути проведені відповідачем з відрахуванням податків та інших обов'язкових платежів , які проводяться на підприємстві. Відповідно до вимог, викладених в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку та інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я, із знищенням чи пошкодженням її майна, у душевних стражданнях, які особа перенесла у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої чи членів її сім'ї. Розмір відшкодування моральної (немайнової ) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. Оскільки встановлено порушення права позивача на отримання розрахунку в день звільнення, то спричинена моральна шкода має бути відшкодована відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України. Доказування розміру моральної шкоди повинно здійснюватися на загальних правилах ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України. Заявивши вимоги про стягнення 5 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, позивач у підтвердження розміру заявлених вимог не надав належних та допустимих доказів. Розмір відшкодування моральної шкоди в грошовому виразі має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи. Негативні наслідки порушення відповідачем ст..116 КЗпП України компенсуються вже самим ухваленням рішення на користь позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Між тим, суд бере до уваги твердження позивача, що він не отримуючи вчасно заробітну плату, перебував у скрутному становищі, що потребувало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, однак виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, їх тривалості, заявлена сума підлягає зменшенню до 1000 грн. Оскільки позивач згідно діючого законодавства звільнений від сплати судового збору, сума судового збору в розмірі 1 212,19 грн. повинна бути стягнена з відповідача в дохід держави відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial