Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON].) звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON].) про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивувала тим, що відповідач є її колишнім чоловіком. [PERSON] не проживає в [ADDRESS] з 04 грудня 2014 року, сплату за комунальні послуги не здійснює. В своїх позовних вимогах позивач просила суд визнати [PERSON], зареєстрованого за вказаною вище адресою, таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 08 травня 2018 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті в судовому засіданні. Згідно з частиною 1 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. В судове засідання позивач не з'явилася, однак надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Просила суд позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надіслав. Про причину неявки суд не повідомив, відзиву та інших заяв з процесуальних питань від нього до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 18 серпня 2004 року, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 9). Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. А ч. 1 ст. 317 цього Кодексу встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до витягу наданого Реєстром територіальної громади м. Києва від 07 травня 2018 року, [PERSON], [INFO], зареєстрований в [ADDRESS]. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. А відповідно до ст. 391 цього Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Тобто, за аналізом вказаної правової норми право користування житлом членом сім'ї власника житла втрачається виключно у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того, судом встановлено, що відповідач з грудня 2004 року у спірній квартирі не проживає, сплату за утримання будинку та комунальні послуги не здійснює. Вказане підтверджується також актами про не проживання [PERSON] у спірній квартирі (а.с. 11-14). Враховуючи відсутність поважних причин тривалого не користування спірною квартирою та відсутність інтересу до даної квартири з боку відповідача, суд вважає, що [PERSON] втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Outcome: approved