Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області із позовом до [PERSON] про втрату права на житло. У позовній заяві зазначено, що позивач є власником квартири згідно договору дарування від 10.01.2007 року. Відповідач, яка є колишньою дружиною позивача, також зареєстрована в квартирі. Однак, з 1999 року вона в цій квартирі не проживає. Позивач просив завершувати розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилася і про причину своєї неявки суд не повідомила, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлена в установленому законом порядку, в тому числі через оголошення в ЗМІ. З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України. Дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.5). В даній квартирі була зареєстрована відповідач, яка є колишньою дружиною позивача, що підтверджується довідкою № 19 Крихівецької сільської ради Івано-Франківської міськради (а.с.7). Однак, з 1999 року в цій квартирі не проживає, між сторонами було розірвано шлюб 19.09.2006 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.6). Отже, право на користування було набуто відповідачем, а після остаточного виїзду з даної квартири та встановлення факту не проживання близько 16 років по місцю реєстрації, відповідач втратила таке право на користування житлом. Оскільки з обставин справи вбачається, що питання визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням стосується колишнього члена сім'ї власника житлового приміщення, тому спір підлягає вирішенню відповідно до статті 405 ЦК. Члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону. Законом, на який зроблено посилання в частині першій статті 405 ЦК, не може бути ЖК УРСР. Для регулювання відносин між власником житла та членами його сім'ї законодавець використав правову конструкцію (сервітут), яка раніше до цих відносин не застосовувалась. Тому, хоча положення житлового законодавства і підлягають переважному застосуванню до житлових відносин на підставі ст..3 ЖК УРСР, до правовідносин із приводу сервітуту вони можуть застосовуватись лише за аналогією. З урахуванням цього треба визнати, що стосовно права членів сім'ї власника помешкання на користування ним, чинним є правило ч.1 ст.405 ЦК, що передбачає визначення власником житлових приміщень, які мають право займати члени сім'ї. Оскільки інше не встановлено чинними законами, договором, заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що призводить до втрати членом сім'ї права користування помешканням. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved