Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 08 вересня 1996 року у Задністрянській сільській раді Галицького району Івано-Франківської області зареєстрував шлюб з відповідачем, про що зроблено запис за №7. В шлюбі народилось двоє дітей, а саме: син - [PERSON], [INFO] та дочка - [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу стало те, що між сторонами тривалий час виникали непорозуміння та суперечки, спільне проживання стало неможливим, також постійні сварки та скандали, які відбувалися в присутності дітей призвели до фактичного розірвання шлюбу. Вважає, що шлюб між ними існує формально та збереження сім»ї і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим. За наведених обставин просить шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з'явився, суду подав заяву, за змістом якої просить розглянути справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, в поданій до суду письмовій заяві позов визнала в повному обсязі та просила розглянути справу без її участі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 08 вересня 1996 року (а.с. 16) сторони зареєстрували шлюб 08 вересня 1996 року у Задністрянській сільській раді Галицького району Івано-Франківської області, про що зроблено запис за №7. В шлюбі народилось двоє дітей, а саме: син - [PERSON], [INFO] та дочка - [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження, які міститься в матеріалах справи (а.с. 4, 5). Ч 2 ст. 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Таким чином, місце проживання неповнолітніх дітей, а саме: сина - [PERSON], [INFO] та дочки - [PERSON], [INFO], повинно визначатися не рішенням суду про розірвання шлюбу між батьками, а неповнолітніми самостійно. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейних стосунків, шлюб їх існує формально, миритися не бажають. Збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ч 2 ст. 29 ЦК України, ст.ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved