Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обгрунтовує тим, що він з 22 серпня 2003 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] В шлюбі в них 02 квітня 2005 року народився син [PERSON], а 31 січня 2012 року народилась дочка [PERSON]. Позивач зазначає, що сімейне життя у нього з відповідачем протягом останнього року погіршилося через відсутність взаєморозуміння. Близько трьох місяців вони разом не проживають. На примирення позивач не погоджується. Зазначає, що після розірвання шлюбу діти залишаться проживати з відповідачем. Спору про поділ майна подружжя між ними немає. За вказаних обставин вважає, що шлюб існує лише формально, тому просить суд ухвалити рішення, яким розірвати даний шлюб. В підготовче засідання сторони по справі не зявились, однак, попередньо подали до суду письмові заяви про розгляд справи без їхньої участі, при цьому позивач в поданій заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує, а відповідач в поданій заяві зазначила, що позовні вимоги визнає та після розірвання шлюбу просить залишити прізвище «Гнатюк». Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що \~учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думки сторін по справі, вивчивши письмові докази по справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Частиною 3 статті 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] 22 серпня 2003 року зареєстрували шлюб в виконкомі Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області, про що було зроблено актовий запис за № 15, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-АМ № 099196 від 22 серпня 2003 року (а.с. 5). 02 квітня 2005 року в сторін по справі народився син [PERSON], а 31 січня 2012 року народилась дочка [PERSON], що підтверджується ксерокопіями свідоцтв про їх народження (а.с. 7, 8). Згідно позовної заяви, позивач дійшов висновку про неможливість збереження шлюбу через відсутність взаєморозуміння між ним та дружиною, що призвело до фактичного припинення шлюбних стосунків протягом тривалого часу. На примирення сторони по справі не погоджуються. Відповідно до ч. 2 ст.\~104, ч. 3 ст.\~105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється\~\~внаслідок\~\~його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~\~статті 110 цього Кодексу. З'ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, обставини, викладені у позові, те, що позивач не бажає підтримувати подружні стосунки з відповідачем, їх взаємовідносини, суд вважає, що немає підстав для вжиття заходів для примирення подружжя, спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та негативно вливати на виховання і розвиток їхніх малолітніх дітей, що має істотне значення, тому шлюб необхідно розірвати. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються\~Конституцією України\~та\~Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1\~ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно \~ст.51 Конституції України\~та\~ст.24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України № 475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно зі\~ст. 113 СК України\~особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач забажала надалі іменуватися прізвищем «Гнатюк»,\~що відповідає вимогам\~ст. 113 СК України. За клопотанням позивача, суд вважає залишити за ним судові витрати по справі. На підставі викладеного та

Outcome: approved