Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої злочином. Позов мотивовано тим, що сторони знайомі тривалий час і підтримували дружні стосунки. Позивач повідомив [PERSON] про намір придбати автомобіль, на що останній запропонував привезти транспортний засіб з- за кордону. 02.04.2008 року позивач передав [PERSON] 23 000доларів США для придбання за кордоном транспортного засобу. Відповідач через деякий час повідомив, що придбав автомобіль в Німеччині, однак при його огляді позивач виявив ряд недоліків, в тому числі не той рік випуску автомобіля і відповідач повідомив що автомобіль було придбано за 27 000доларів США та захотів доплати, позивач з цим не погодився та попросив повернути кошти. Для повернення коштів [PERSON] запропонував видати на його ім'я довіреність, якою уповноважити останнього продати автомобіль та зобов'язався повернути отримані грошові кошти позивачу в сумі 23000доларів США. Позивач з цим погодився та надав відповідачу довіреність. Тривалий час відповідач зазначав, що не може продати автомобіль, однак 10.05.2008 року позивач дізнався, що автомобіль було реалізовано жителю м. Дебальцеве за 23000доларів США, однак дані кошти відповідач позивачу не повернув. Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 22.08.2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство), кваліфікуючою ознакою якого є вчинення у великих розмірах та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки. Стягнуто на користь позивача моральну шкоду в сумі 10 000грн. Ухвалою суду від 21.08.2014 року цивільний позов залишено без розгляду та роз'яснено про право на звернення з позовом повторно. Вироком апеляційного суду Вінницької області від 21.11.2014 року вирок Вінницького міського суду Вінницької області в частині призначення покарання скасовано в призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. В решті вирок залишено без змін. Позивача визнано потерпілим по кримінальній справі та рішенням встановлено, що позивачу завдано шкоду у розмірі 23000долара США. Просить стягнути з відповідача на користь позивача 515 315,01 грн. у відшкодування шкоди завданої злочином, 37 290,98грн. - 3% річних, 132 728,69грн. - інфляційні витрати та 3500грн. - витрати на правову допомогу. 13.02.2015року позивач надав заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої просить стягнути з [PERSON] на користь позивача майнову шкоду в розмірі 742 681,64грн., з яких: 572 661,97грн. - відшкодування шкоди завданої злочином, 37 290,98грн. - 3% річних, 132 728,69 грн. - інфляційні витрати. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали за обставин викладених в позові, просили позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, заперечила щодо його задоволення. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 22.08.2014 року визнано винуватим [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України. Цивільний позов [PERSON] про стягнення моральної шкоди -задоволено в повному обсязі. Стягнуто із засудженого [PERSON] на користь потерпілого [PERSON] моральну шкоду в сумі 10 000грн. та процесуальні витрати понесені потерпілим на правову допомогу в сумі 4000грн (а.с.3-5). Вироком апеляційного суду Вінницької області від 21.11.2014 року вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 22.08.2014 року відносно обвинуваченого [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України скасовано в частині призначення покарання. В решті вирок залишено без змін. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21.08.2014 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином, в частині позовних вимог щодо стягнення з [PERSON] матеріальних збитків - залишено без розгляду (а.с.11). Відповідно до ст. 61 ч.4 ЦПК України, вирок у кримінальній справі обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на судовий захист від протиправних посягань на честь і гідність, життя і здоров'я, особисту свободу і майно. Кожна особа, яка потерпіла від злочину, має право звернутися до суду з позовом до порушника її прав про відшкодування завданої шкоди. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 1 ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. В пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року із подальшими змінами, вказано, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було внаслідок джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 572 661,91 гривень у відшкодування шкоди завданої злочином. Представник відповідача в своїх заперечення посилається на те, що провадження по справі необхідно закрити, оскільки наявні рішення між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Дослідивши заперечення та додані рішення, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для закриття провадження, з наступних підстав. Згідно п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 16.05.2011 року відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. Предметом позову в даному рішенні є стягнення боргу в сумі 182 390грн., підставою - виконання грошового зобов'язання. Враховуючи те, що предметом позову по даній справі є відшкодування шкоди, завданої злочином, підставою - заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство), тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для застосування п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України. Позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційні витрати не підлягають до задоволення з наступних підстав. Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, частиною першою вказаної статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною другою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи те, що предметом позову є відшкодування шкоди, завданою злочином, а не порушення грошового зобов'язання, що передбачає договірні правовідносини, які виникають між боржником та кредитором, щодо невиконання договірних зобов'язань та за які встановлена відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних витрат. Згідно ст. 84 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 3500гривень. Крім того, згідно ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 3654гривень. На підставі викладено, згідно ст. ст. 1166, 1192 ЦК України,

Outcome: partial