Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука із позовом до Кременчуцької міської ради Полтавської області, міського голови м.Кременчука [PERSON] про визнання незаконним розпорядження про застосування заходів дисциплінарного стягнення, розпорядження про звільнення з посади, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 14.12.2016 Автозаводським районним судом м. Кременчука було ухвалено рішення, яким його поновлено на посаді Головного лікаря Третьої Кременчуцької міської лікарні. В частині поновлення на роботі рішення допущено до негайного виконання. 14.12.2016 до канцелярії Кременчуцької міської ради та управління охорони здоровя виконкому Кременчуцької міської ради ним були подані відповідні заяви про бажання приступити до роботи. 15.12.2016 йому було повідомлено про поновлення на роботі та ознайомлено з розпорядженням №622-кв. Одразу після цього для ознайомлення йому були надані розпорядження про застосування заходів дисциплінарного стягнення та звільнення. Вказані розпорядження вважає протиправними, а звільнення незаконним, оскільки при застосуванні заходів дисциплінарного стягнення відповідачем не було встановлено факт порушення трудової дисципліни, форму вини, обставини, за яких вчинено дисциплінарний проступок. Також, він не був фактично допущений до роботи, оскільки з моменту поновлення його на роботі та оголошення розпорядження про застосування заходів дисциплінарного стягнення та розпорядження про звільнення минуло декілька хвилин. Також, відповідачем не було дотримано процедури застосування дисциплінарного стягнення та передбаченої п.5.3 контракту, процедури звільнення працівника. В порушення вимог ст.47 КЗпП України відповідачами не видано належно оформленої трудової книжки та не проведено розрахунок у строки, визначені в ст.116 КЗпП України. Крім того, діями відповідачів йому було завдано моральну шкоду, оскільки незаконні дії відповідачів були спрямовані на його дискредитацію як керівника, професіонала та людини і були вчинені в присутності представників засобів масової інформації. Внаслідок цього у нього погіршився загальний стан самопочуття, сон. Він втратив можливість вільно спілкуватись із близькими, друзями та знайомими, серед деяких з них він втратив повагу. Спричинену моральну шкоду він оцінює в 300000 грн. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд визнати незаконним розпорядження міського голови м.Кременчука № 624-кв від 15.12.2016 про застосування заходів дисциплінарного стягнення до головного лікаря Третьої міської лікарні [PERSON] та визнати незаконним розпорядження міського голови м.Кременчука № 625-кв від 15.12.2016 про звільнення [PERSON] з посади головного лікаря Третьої міської лікарні м. Кременчука; поновити [PERSON] на посаді головного лікаря Третьої міської лікарні м.Кременчука на тих же умовах, щ обули встановлені контрактом від 27.03.2015 з виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради, в особі секретаря міської ради [PERSON]; стягнути з Кременчуцької міської ради Полтавської області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15.12.2016 по день поновлення на посаді; стягнути з відповідачів на його користь моральну шкоду в сумі 150000 грн з кожного. В судовому засіданні 21.02.2017 позивач та його представник, [PERSON], позов підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Позивач зазначив, що єдиним документом, який він підписав 14.12.2016 була заява про затвердження підпису, будь-яких нарад з працівниками Третьої міської лікарні він не проводив. 15.12.2017 до нього прибули заступник міського голови [PERSON] та заступник начальника управління охорони здоровя виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області [PERSON] та повідомили про необхідність зявитись до Управління охорони здоровя виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області. О 13:00 він прибув до Управління охорони здоровя виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області. разом із своїм адвокатом. Одразу після ознайомлення з розпорядженням про поновлення на посаді головного лікаря, не видавши відповідного наказу, від нього зажадали пояснень з приводу вчинення дисциплінарного проступку, а потім одразу звільнили без зясування будь-яких обставин. Позивач та його представник вважали, що 15.12.2017 [PERSON] не повинен був виконувати розпорядження [PERSON], оскільки на той момент він не був поновлений на роботі В судовому засіданні 21.02.2017 представник відповідача, [PERSON], проти задоволення позову заперечувала. Зазначила, що 14.12.2016 позивач прибув до приміщення Третьої міської лікарні м. Кременчука та приступив до виконання обов'язків головного лікаря. Позивачем було проведено робочу нараду з керівниками відділень Третьої міської лікарні м. Кременчука. Також, ним 14.12.2016 на адресу заступника начальника управління охорони здоровя виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області було направлено картку із зразками підписів та відбитка печатки. Наступного дня, 15.12.2016, [PERSON] знову була проведена робоча нарада із керівниками відділень. Щодо підстав звільнення позивача зазначила, що згідно умов контракту він міг бути звільнений до закінчення строку його дії у разі систематичного невиконання умов та обов'язків, визначених контрактом. Згідно актів перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності від 16 серпня 2016 №27-18/07, зафіксовано ряд порушень трудової дисципліни з боку [PERSON]. Враховуючи систематичність порушень трудової дисципліни [PERSON], заступником начальника управління охорони здоровя виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області [PERSON] 15.12.2016 було підготовлено подання на ім'я міського голови [PERSON] за №04-17/1867 з пропозицією розірвати контракт з [PERSON]. Оскільки п.2.5.2, 5.3.1,, 5.3.2 Контракту передбачено його дострокове звільнення за вказані порушення, розпорядженням міського голови [PERSON] від 15.12.2016 №625КВ [PERSON] було звільнено з посади головного лікаря Третьої міської лікарні м. Кременчука, на підставі п.8 ст.36 КЗпП України. Вважала оскаржувані розпорядження законними. Також вказала, що позивачем не було надано доказів, які б підтверджували завдання йому моральної шкоди. Відповідач, міський голова м.Кременчука [PERSON], в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв, заяв чи клопотань до суду не надсилав. Представник третьої особи, [PERSON], проти задоволення позову заперечувала. Зазначила, що процедура звільнення [PERSON] з посади головного лікаря Третьої міської лікарні м. Кременчука була дотримана, а тому підстав для скасування розпоряджень та поновлення позивача на посаді немає. Вважала безпідставними посилання позивача на те, що в момент звільнення він фактично не був поновлений на роботі, оскільки 14.12.2016 він приступив до виконання обов'язків головного лікаря. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 15.12.2016 міським головою м. Кременчука [PERSON] було видано розпорядження №624-КВ про застосування заходів дисциплінарного стягнення у вигляді догани до головного лікаря Третьої міської лікарні [PERSON]. Вказане розпорядження було прийнято на підставі подання заступника начальника Управління охорони здоров'я Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області [PERSON] від 15.12.2016 за вих.04-17/1866. Згідно даного розпорядження, Управління охорони здоров'я Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області повідомляло міського голову м.Кременчука [PERSON] про те, що 15.12.2016 [PERSON] не виконав розпорядження заступника начальника Управління охорони здоров'я Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області [PERSON] з'явитись на 11:50 до Управління охорони здоров'я Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області для надання пояснень з приводу фактів порушення з боку [PERSON] трудової дисципліни у вересні-жовтні 2016 року та надання трудової книжки для внесення запису про звільнення з посади та інших записів, що встановлені чинним законодавством. Відповідно до ст.147, 147-1 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищестоящими щодо органів, вказаних у частині першій цієї статті. Згідно ст.148, 149 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. В судовому засіданні були досліджені диски з відеозаписами, на яких зафіксована процедура притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, а також допитані свідки, які були присутні під час притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. З досліджених дисків з відеозаписами вбачається, що 15.12.2016 заступником начальника Управління охорони здоров'я Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області [PERSON] в присутності заступника міського голови [PERSON], начальника юридичного управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області [PERSON], позивачу, [PERSON], було надано усне розпорядження з'явитись на 11:50 до управління охорони здоровя виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області для надання пояснень. Згідно акту від 15.12.2016 за підписами [PERSON], [PERSON], [PERSON],- вказане розпорядження [PERSON] залишено без виконання. Вказані обставини також були підтверджені показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Частиною 3 ст.24 КЗпП України передбачено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року роз'яснено судам, що стосовно до правил ст.24 КЗпП рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу. Суд відзначає, що усне розпорядження заступника начальника Управління охорони здоров'я Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області [PERSON] про необхідність явки [PERSON] до приміщення управління охорони здоров'я для надання пояснень з приводу порушення трудової дисципліни та внесення записів до трудової книжки передувало ознайомленню останнього із розпорядженням про поновлення на посаді головного лікаря Третьої міської лікарні. Також, суд наголошує на тому, що наказ про поновлення позивача на посаді головного лікаря Третьої міської лікарні не був доведений до відома [PERSON]. За таких обставин, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача, Кременчуцької міської ради Полтавської області, з приводу того, що позивач був зобов'язаний виконувати розпорядження заступника начальника Управління охорони здоров'я Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, тому що фактично приступив до виконання обов'язків головного лікаря Третьої міської лікарні. Показання допитаних судом свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про перебування [PERSON] 14.12.2016 та 15.12.2016 в приміщенні Третьої міської лікарні, не підтверджують дотримання відповідачем процедури поновлення позивача на роботі. Також суд звертає увагу на те, що Виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Полтавської області в особі міського голови [PERSON] було порушено визначену в ст. 149 КЗпП України процедуру притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності. У зв'язку з вищевказаним, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача в частині визнання незаконним розпорядження міського голови м.Кременчука № 624-кв від 15.12.2016 про застосування заходів дисциплінарного стягнення до головного лікаря Третьої міської лікарні [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також судом встановлено, що 15.12.2016 міським головою м. Кременчука [PERSON] було видано розпорядження №625-КВ про звільнення [PERSON] з посади головного лікаря Третьої міської лікарні м. Кременчука в зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту від 27.03.2015 на підставі п.8 ст.36 КЗпП України. Зазначене розпорядження було прийнято із врахуванням подання заступника начальника Управління охорони здоров'я Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області [PERSON] від 15.12.2016 в якому повідомлялось про те, що [PERSON] був відсутній на роботі у період з 29.09.2016 по 07.10.2016 та про те, що останній не надав пояснень з приводу відбуття на лікарняний з 17.09.2016 по 29.09.2016 і про причини відсутності на роботі з 29.09.2016 по 07.10.2016, у зв'язку із чим запропоновано розірвати контракт з [PERSON] через систематичність порушень трудової дисципліни. В п.8 ч.1 ст.36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом. Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть установлюватися угодою сторін. Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов'язки та відповідальність, зокрема як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору. Згідно з п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року, вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 8 ст. 36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір за наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання. Відповідно до умов контракту від 27 березня 2015 року, укладеного між Виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради, в особі секретаря міської ради [PERSON] та [PERSON], дія цього контракту припиняється: 1) із закінченням строку, на який його укладено; за згодою сторін; з ініціативи Органу управління майном до закінчення строку дії цього контракту у випадках, передбачених статтями 40 і 41 Кодексу законів про працю України та цим контрактом; з інших підстав, передбачених законодавством та цим контрактом. В п.5.3 Контракту зазначено, що цей контракт може бути розірваний, а Керівник звільнений з посади з ініціативи Органу управління майном до закінчення строку дії контракту: 1) у разі систематичного невиконання Керівником без поважних причин умов та обов'язків, визначених цим контрактом; 2) у разі одноразового грубого порушення Керівником вимог законодавства чи обовязків, передбачених цим контрактом, внаслідок чого закладу завдано значних збитків; 3) у разі невиконання закладом зобов'язань перед бюджетом та Пенсійним фондом України щодо сплати податків, зборів та інших обовязкових платежів, а також зобов'язань щодо виплати заробітної плати працівникам чи недотримання графіка погашення заборгованості із заробітної плати з вини Керівника; 4) у разі неподання або несвоєчасного подання Органові управління майном на затвердження кошторису, плану асигнувань загального фонду бюджету та штатного розпису закладу; 5) у разі несплати реструктуризованої податкової заборгованості протягом трьох місяців з вини Керівника; 6) за поданням службових осіб органів державного нагляду за охороною праці у разі систематичних порушень вимог законодавства з питань охорони праці; 7) у разі допущення збільшення обсягу простроченої кредиторської заборгованості з вини Керівника; 8) у разі неподання Органові управління майном квартальної та річної фінансової звітності; 9) у разі здачі в оренду майна, закріпленого за закладом та укладення договорів комерційної концесії, спільної діяльності, купівлі-продажу, кредитних договорів на суму, що перевищує 100 тис. гривень, а також договорів підряду на суму, що перевищує 1 млн гривень, без отримання письмової згоди Органу управління майном; 10) у разі недотримання вимог фінансового та бюджетного законодавства, а також дій (бездіяльності) Керівника, що призвели до невиконання в установлені строки законних вимог органів державного фінансового контролю; 11) на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) у разі порушення вимог законодавства про працю, про колективні договори і угоди, Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Обов'язки керівника закладу визначені в п.2.2 Контракту. Відповідно до вказаного пункту, Керівник зобов'язується, в тому числі погоджувати з Органом управлінням майном свої відпустки, закордонні відрядження та відрядження в межах України, а також невідкладно інформувати Орган управління майном про свою тимчасову втрату працездатності. В ст.ст. 10, 60 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Систематичність, як явище, полягає у послідовності у діях, вчинках або наявності системи у чому-небудь. На думку суду, визначаючи підставою для звільнення [PERSON], систематичне невиконання без поважних причин умов та обов'язків, визначених цим контрактом, відповідач повинен був вказати в чому саме полягає систематичність невиконання [PERSON] своїх обов'язків, як керівника закладу охорони здоров'я. Разом із тим, доказів, які б підтверджували те, що позивач систематично не виконував умови контракту надано не було, у зв'язку із чим суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача в частині визнання незаконним розпорядження міського голови м.Кременчука № 625-кв від 15.12.2016 про звільнення [PERSON] з посади головного лікаря Третьої міської лікарні м. Кременчука. Вирішуючи питання про можливість поновлення позивача на посаді головного лікаря Третьої міської лікарні, суд виходить з наступного. Відповідно до рішення ХVIII сесії Кременчуцької міської ради Полтавської області VII скликання від 31 січня 2017 року «Про реорганізацію закладів охорони здоров'я міста Кременчука» з 4 травня 2017 року створено некомерційне медичне підприємство «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька»» шляхом злиття Третьої міської лікарні та Міської лікарні №4 м. Кременчука, яке є правонаступником прав та обов'язків реорганізованих закладів охорони здоров'я міста Кременчука в частках, пропорційних обсягу прав та обов'язків, яке воно отримує за передавальними балансами. Згідно довідки про зміни до Типового штатного розпису Третьої міської лікарні з 05.05.2017,- посада головного лікаря була виведена із штатного розпису Враховуючи те, що правонаступником Третьої міської лікарні є Некомерційне медичне підприємство «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька»», приймаючи до уваги відсутність у суду відомостей про штатний розпис новоствореного підприємства, з метою захисту трудових прав позивача, суд вважає за можливе поновити [PERSON] на роботі в Комунальному некомерційному медичному підприємстві «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька»» з 15.12.2016(день звільнення) на посаді, рівноцінній посаді головного лікаря Третьої міської лікарні. Частиною 2 ст.235 КЗпП України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок). Визначаючи розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь позивача, суд виходив з наступного. В ч.3 ст.60 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В рішенні Автозаводського районного суду м. Кременчука по справі №524/8543/16-ц за позовом [PERSON] до Кременчуцької міської ради Полтавської області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку, відшкодування моральної шкоди, яке набрало законної сили 09 березня 2017 року, судом було встановлено, що середньоденний заробіток позивача становить 515,79 грн. Згідно довідки Полтавського обласного патологоанатомічного бюро Департаменту охорони здоровя Полтавської обласної державної адміністрації від 12.07.2017 №215, з 27.04.2017 [PERSON] працює в Полтавському обласному патологоанатомічного бюро на посаді виконуючого обов'язки начальника. Отже, період з 15.12.2016 по 27.04.2017 складається з 90 робочих днів. Сума середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу становить: 90 днів * 515,79 грн = 46421,10 грн. Вказана сума підлягає стягненню з виконавчого комітету Кременчуцької міської ради на користь позивача без урахування обовязкових платежів. За таких обставин, вимога позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Підставою правовідносин з відшкодування моральної шкоди є моральні страждання працівника, втрата нормальних життєвих зв'язків, необхідні додаткові зусилля для організації життя працівника. Ці обставини повинні бути належно доведені, однієї заяви на підставі змісту ст. 237-1 КЗпП України не достатньо для стягнення з власника або уповноваженого ним органу моральної шкоди. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На думку суду, позивачем не було обґрунтовано та не підтверджено відповідними доказами, спричинення моральних страждань та погіршення у зв'язку із цим стану його здоров'я. Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідачів на його користь моральної шкоди задоволенню не підлягає. Відтак, суд частково задовольняє позов [PERSON] Відповідно до ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, суд вважає за можливе стягнути з відповідачів на користь держави судовий збір за три вимоги немайнового характеру та 1 вимогу майнового характеру в сумі 1280 грн з кожного, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.367 ЦПК України рішення в частині поновлення на роботі суд допускає до негайного виконання.

Outcome: partial