Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

[PERSON] (далі скаржник) звернувся до суду зі скаргою на дії заступника начальника Новгород-Сіверського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Ляшок О.Б. та просить скасувати складений останньою розрахунок заборгованості зі сплати аліментів №3940 від 04 лютого 2020 року. Свою скаргу мотивує тим, що у провадженні Новгород-Сіверського міськрайонного відділу ДВС перебуває виконавче провадження про стягнення з нього аліментів на утримання його доньки у розмірі ј від всіх видів заробітку. Тривалий час він сплачував аліменти не у повному обсязі, у подальшому погашав заборгованість з аліментів. 07 лютого 2020 року він отримав розрахунок заборговані зі сплати аліментів №3940 від 04 лютого 2020 року, складений заступником начальника Новгород-Сіверського міськрайонного відділу ДВС Ляшок О.Б., відповідно до якого розмір заборгованості становить 18\~560 грн. 25 коп. З розрахунку вбачається, що визначення розміру аліментів здійснювалося виходячи з середньої заробітної плати працівника в даній місцевості, тобто вони нараховувалися йому, як непрацюючій особі. При цьому не враховано, що з 07 березня 2017 року він працює в сфері надання соціальних послуг відповідно до положень статті 13 Закону України «Про соціальні послуги» і отримує у зв`язку з цим дохід у розмірі мінімальної заробітної плати. Ним було подано державному виконавцю довідку про надання соціальних послуг, однак останній її не взяв до уваги. Відповідно скаржник вважає, що розмір утримуваних з нього аліментів має визначатися виходячи з розміру отримуваного ним доходу за надані соціальні послуги, у зв`язку з чим просить скасувати оскаржуваний розрахунок розміру заборгованості зі сплати аліментів. Також скаржником заявлено клопотання про поновлення йому десятиденного строку на скарження розрахунку розміру заборгованості зі сплати аліментів, оскільки вказаний строк був пропущений ним у зв`язку з госпіталізацією до лікарні. Скаржник та стягувач у судове засіданні не з`явилися. Представник скаржника скаргу підтримав та просив задовольнити її повністю з підстав, вказаних у скарзі, вказав, що хоча скаржник у період, за який складено оспорюваний розрахунок, не працював, водночас він надавав соціальні послуги за які регулярно отримував виплати з яких і має визначатися розмір аліментів, що підлягають сплаті. Заступник начальника Новгород-Сіверського міськрайонного відділу ДВС Ляшок О.Б. у судовому засіданні висловилася проти задоволення скарги та пояснила, що розрахунок заборгованості скаржника зі сплати аліментів здійснено виходячи з середнього заробітку працівника для даної місцевості, оскільки скаржник є непрацюючою особою, доходів, на які можуть нараховуватися аліменти згідно відомостей ДФС та ПФУ не отримує, при цьому надання ним соціальних послуг та отримання відповідно компенсаційних щомісячних виплат не свідчить, що він є працевлаштованим та отримує дохід чи заробіток з якого має обраховуватися розмір аліментів. Вирішуючи клопотання скаржника про поновлення строку для подання скарги на розрахунок №3940 від 04 лютого 2020 року суд враховує, що згідно частини першої статті 449 ЦПК України вказану скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Як вбачається з матеріалів справи скаржник у період з 13 по 17 лютого 2020 року був госпіталізований до КЗ «Новгород-Сіверська ЦРЛ ім. І.В. Буяльського» у зв`язку з хворобою, де й перебував на лікуванні, внаслідок чого зміг подати скаргу на розрахунок заборгованості зі сплати аліментів лише 20 лютого 2020 року, тобто поза межами визначеного законодавством десятиденного строку. Згідно частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Враховуючи причину пропуску строку оскарження розрахунку заборгованості зі сплати аліментів суд приходить до висновку про необхідність поновлення даного строку Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи за скаргою, а також матеріали виконавчого провадження та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено, на підставі виконавчого листа №2513-2411 від 25 грудня 2012 року державною виконавчою службою Новгород-Сіверського районного управління юстиції 23 січня 2013 року відкрито виконавче провадження №36112426 про стягнення з [PERSON] , тобто скаржника, на користь [PERSON] аліментів на утримання їхньої спільної доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини від всіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 30% прожиткового мінімумів для дитини відповідного віку (а.с. 4, 25). Заступником начальника Новгород-Сіверського МВ ДВС Ляшок О.Б. 04 лютого2020 року у рамках виконавчого провадження №36112426 було складено розрахунок заборгованості скаржника зі сплати аліментів за період з січня 2013 року по грудень 2019 року, з якого вбачається, що за вказаний період скаржнику до сплати було нараховано аліменти у розмірі 92\~186 грн. 25 коп., при цьому сплачено у цей же період в якості аліментів 73\~626 грн., відповідно визначено розмір заборгованості у сумі 18\~560 грн. 25 коп. (а.с. 4-6). Зі змісту оспорюваного розрахунку вбачається, що у період з січня 2013 року по грудень 2019 року розмір аліментів, які мав сплачувати скаржник, визначено державним виконавцем виходячи з середньої заробітної плати працівника для місцевості, в якій проживає скаржник, тобто як непрацюючій особі. З досліджених у судовому засіданні довідки Управління соціального захисту населення, сім`ї та праці Новгород-Сіверської міської ради та індивідуальних відомостей з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування вбачається, що скаржник перебував у вказаному управління на обліку та отримував у період з березня 2017 року по грудень 2019 року щомісячно компенсацію за надання соціальних послуг громадянам похилого віку, інвалідам ІІ групи, дітям-інвалідам, у розмірі від 3\~096 грн. 77 коп. до 4\~173 грн. 00 коп., (а.с. 7-8, 14). Водночас згідно досліджених у судовому засіданні відомостей ДП «НАІС» інших доходів у вказаний вище період скаржник не отримував (а.с. 15-21), що визнано його представником у судовому засіданні. Вирішуючи питання чи обґрунтовано заступник начальника Новгород-Сіверського МВ ДВС [PERSON] Б. визначила розмір аліментів, які підлягають стягненню зі скаржника виходячи з розміру середньої заробітної плати працівників для місцевості в якій проживає скаржник та чи мав визначатися розмір аліментів з розміру отримуваної ним компенсації за надані соціальні послуги суд враховує наступне. Частиною першою статті 195 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Відповідно до частини другої статті 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Отже, якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості з зі сплати аліментів, розрахунок розміру належних до сплати аліментів має здійснюватися виходячи із середньої заробітної плати працівника для місцевості, в якій проживає платник аліментів. Як з`ясовано, скаржник на час виникнення заборгованості зі сплати аліментів офіційно ніде не працював, відповідно розмір аліментів, які він мав сплачувати на утримання своєї доньки мав визначатися виходячи з розміру середньої заробітної плати працівника для місцевості, в якій він проживав, що й було зроблено заступником начальника Новгород-Сіверського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Ляшок О.Б. Оцінюючи доводи скаржника та його представника про те, що розмір аліментів мав обраховуватися виходячи з розміру отримуваної ним компенсації за надані соціальні послуги суд зазначає наступне. Частиною першою статті 1 Закону України «Про соціальні послуги» №2671-VIII (чинного на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон №2671-VIII) було передбачено, що соціальні послуги - комплекс заходів з надання допомоги особам, окремим соціальним групам, які перебувають у складних життєвих обставинах і не можуть самостійно їх подолати, з метою розв`язання їхніх життєвих проблем. \~ \~ \~ \~Частиною одинадцятою статті 7 Закону №2671-VIII (чинного на час виникнення спірних правовідносин) визначалося, що фізичним особам, які надають соціальні послуги, призначаються і виплачуються компенсаційні виплати в\~порядку\~та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. \~ \~ \~ \~Пунктом 1 Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги (далі Порядок) затвердженого постановою КМУ №558 від 29 квітня 2004 року, передбачено, що непрацюючим фізичним особам, які постійно надають соціальні послуги громадянам похилого віку, інвалідам, дітям-інвалідам, хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги (крім осіб, що обслуговуються соціальними службами), призначається щомісячна компенсаційна виплата (далі - компенсація). Пунктом 5 Порядку визначено, що призначення та виплата компенсації здійснюється структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районної, районної у м. Києві державної адміністрації, виконавчого органу міської ради за місце проживання, перебування особи, якій надаються соціальні послуги. \~ \~ \~ \~Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків та інших осіб затверджено постановою КМУ №146 від 26 лютого 1993 року і згідно даного переліку компенсація за надані соціальні послуги не належить до доходів, які враховують при визначенні розміру аліментів на утримання дітей. \~ \~ \~ \~Відповідно державний виконавець, визначаючи розмір заборгованості зі сплати аліментів, не повинен враховувати компенсацію, отриману платником аліментів за надані соціальні послуги. За таких\~обставин суд\~приходить до\~висновку що\~заступникначальника Новгород-Сіверського МВ ДВС [PERSON] . діяла правомірно та в межах свої повноважень здійснюючи розрахунок розміру заборгованості зі сплати аліментів, які скаржник зобов`язаний сплачувати на утримання своєї дитини, виходячи з розміру середньої заробітної плати працівника для місцевості, в якій він проживає. Частиною третьою статті 451 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. Оскільки складений заступником начальника Новгород-Сіверського МВ ДВС Ляшок О.Б. розрахунок заборгованості зі сплати аліментів №3940 від 04 лютого 2020 року є обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні, тому скарга задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed