Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області, в якому просить встановити факт родинних відносин, а саме що він, [PERSON] , є рідним сином [PERSON] , яка померла [INFO] та встановити факт його постійного проживання разом зі спадкодавцем [PERSON] на час смерті останньої. В подальшому через канцелярію суду представник позивача - адвокат Мякота Т. М., яка діє від імені та в інтересах [PERSON] на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги № 49/19 від 18 червня 2019 року та відповідно до ордеру серії ПТ № 063619 від 09 вересня 2019 року, надала уточнену позовну заяву відповідно до якої просила встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] є рідним сином [PERSON] , яка померла [INFO] та встановити факт його постійного проживання разом зі спадкодавцем [PERSON] на час смерті останньої. Позовна заява обґрунтовується тим, що мати позивача, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 11 жовтня 2012 року, про що зроблений актовий запис №195. Родинний зв`язок між [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] , підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER] , виданим 02 серпня 1962 року, в якому прізвище позивача та його батьків зазначене російською мовою як « [PERSON] ». Після смерті матері позивача - [PERSON] , залишилася спадщина у вигляді 57/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 06 червня 2008 року Нововодолазькою селищною радою на підставі рішення XIV сесії V скликання від 07 вересня 2007 року № 1045. В шестимісячний строк з моменту смерті матері позивач не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом, вважаючи, що спадщину прийняв фактично, оскільки постійно, починаючи з 2002 року проживав разом із своєю матір`ю однією сім`єю в житловому будинку за вищевказаною адресою, хоча фактично з 01 червня 2011 року зареєстрований у гуртожитку, який знаходиться за іншою адресою - [ADDRESS] . За час сумісного проживання позивач повністю здійснював догляд за матір`ю, яка через похилий вік та хворобливий стан здоров`я потребувала сторонньої допомоги, вів із нею сумісне господарство, оскільки інших родичів у них не було. Як вказав позивач, після смерті матері він здійснив її поховання та на даний час продовжує проживати у будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . При зверненні [PERSON] до приватного нотаріуса Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючкової Л. А. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, що залишилось після смерті матері, [PERSON] , позивач отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії через порушення строку звернення до нотаріальної контори та в наслідок наявності розбіжностей у написанні їх прізвищ українською мовою в його паспорті громадянина України та в свідоцтві про смерть матері, а також у правовстановлюючих документах на спадкове майно та заповіті («[PERSON]» та «[PERSON]» відповідно). Оформити своє право на спадкове майно поза судовим порядком позивач не має можливості, у зв`язку з тим, що необхідно встановити факт родинного зв`язку між ним та його матір`ю, [PERSON] , та встановити факт його постійного проживання разом зі спадкодавцем. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 13 вересня 2019 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області про встановлення факту родинних відносин та факту постійного проживання на час відкриття спадщини, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. 11 грудня 2019 року за клопотанням представника позивача Нововодолазьким районним судом Харківської області постановлено ухвалу про витребування додаткових доказів по справі. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 02 березня 2020 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач, [PERSON] , та його представник - адвокат Мякота Тетяна Миколаївна у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надавши пояснення аналогічні тим, що містяться у позові, зазначивши, що [PERSON] є рідним сином померлої [PERSON] , проте не може реалізувати свої спадкові права, оскільки у написанні його прізвища в паспорті громадянина України та прізвища його матері у свідоцтві про смерть маються розбіжності. Позивач та його представник звернули увагу суду, що відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження прізвище позивача та прізвище його матері та батька зазначені українською мовою як « [PERSON] », але при заміні паспорта громадянина колишнього СРСР на паспорт громадянина України прізвище позивача було зазначене українською мовою як «[PERSON]». Крім того сторона позивача зазначила, що [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщини за заповітом через відсутність документів на підтвердження факту реєстрації та постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем. При цьому позивач пояснив, що після розлучення з дружиною, починаючи з 2002 року він фактично проживав однією сім`єю зі своєї матір`ю [PERSON] та доглядав за нею до дня смерті, оскільки остання хворіла та потребувала постійної сторонньої допомоги, не могла себе самостійно обслуговувати. Він постійно піклувався про матір, надавав їй необхідну фізичну та матеріальну допомогу, забезпечував медичну допомогу, належне лікування та харчування. Після смерті матері він продовжує мешкати у її будинку, оскільки іншого житла не має, а зареєстрований у гуртожитку. Також позивач зазначив, що інших спадкоємців, які б фактично прийняли спадщину після смерті [PERSON] , чи зверталися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини немає. В подальшому позивач та його представник у судові засідання не з`явились, скориставшись правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, через канцелярію суду представник позивача - адвокат Мякота Т. М. надала заяву, яка була зареєстрована за вхідним № 5397/20-вх від 22 вересня 2020 року, відповідно до якої просила надалі розгляд справи здійснювати за їх із позивачем відсутності, зазначивши, що заявлені позовні вимоги вони підтримують у повному обсязі та просять суд їх задовольнити. Уповноважений представник відповідача - Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України. Через канцелярію суду селищний голова Єсін О. С. надав заяву, яка була зареєстрована за вхідним № 4369/20-вх. від 28 липня 2020 року, відповідно до якої зазначив, що Нововодолазька селищна рада Нововодолазького району Харківської області проти задоволення уточнених позовних вимог [PERSON] не заперечує, просить суд розглянути справу за відсутності їх представника. Уповноважений представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову - Нововодолазького районного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Харків) у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, через канцелярію суду представник начальник Нововодолазького районного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Харків) І. Бондар надала заяву, яка була зареєстрована за вхідним № 5394/20 - вх. від 21 вересня 2020 року, відповідно до якої просила розгляд справи за позовом [PERSON] здійснювати за відсутності їх представника, з позовними вимогами погоджуються у повному обсязі. З цього приводу слід зазначити, що відповідно до положень частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у сторін свідчать їх відповідні заяви, долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним надання представниками відповідача та третьої особи особистих пояснень не має, а позивач та його представник у судовому засіданні їх вже надали, суд вважає за можливе розглянути справу та закінчити її розгляд по суті вимог за їх відсутності. Вислухавши пояснення та доводи позивача та його представника, показання свідків, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, які врегульовують правовідносини, що виникли, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Вирішуючи спірні правовідносини суд враховує, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). Частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно приписів частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Із матеріалів справи судом встановлено, що [INFO] у віці 84 років у селищі міського типу Нова Водолага, Нововодолазького району, Харківської області померла [PERSON] , про що 11 жовтня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області складений відповідний актовий запис за № 195 та видане свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а. с. 8). Факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та спадкодавцем [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER] , виданого 02 серпня 1962 року Нововодолазьким районним бюро ЗАГС Харківської області, складеного російською мовою з якого вбачається, що « [PERSON] » народився [INFO] у селищі Нова Водолага Нововодолазького району Харківської області, про що складено відповідний актовий запис за № 159, батьком позивача зазначено - « [PERSON] », матір`ю - « [PERSON] » (а. с. 9). Зі змісту Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 00023758764, сформованого 23 серпня 2019 року о 12 годині 56 хвилин 36 секунд Нововодолазьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Харківській області вбачається, що [INFO] у селищі міського типу Нова Водолага Нововодолазького району Харківської області народився [PERSON] , про що 02 серпня 1962 року складений актовий запис за № 159, в відомостях про батька зазначено: [PERSON] , українець, в відомостях про матір зазначено: [PERSON] , українка. Державна реєстрація проведена відповідно до статті 133 Сімейного кодексу України (а. с. 12). Разом із тим, із паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого 22 жовтня 2002 року Нововодолазьким РВ УМВС України в Харківській області позивачу встановлено, що його прізвище вказано як [PERSON] , [INFO] (а. с. 6 - 7). Також з матеріалів справи убачається, що на звернення [PERSON] до Нововодолазького районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області щодо надання засвідченої копії заяви про видачу паспорта громадянина України форми 1 на його ім`я, позивач отримав відповідь від 03 вересня 2019 року за № 6347-176/6347-19 в якій зазначено, що 22 квітня 2002 року був оформлений паспорт громадянина України серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] , [INFO] , уродженця Нововодолазького району, селище міського типу Нова Водолага, у зв`язку з обміном паспорта колишнього СРСР зразка 1974 року, в якому було зазначено прізвище « [PERSON] ». Надати копію заяви про видачу паспорта громадянина України форми 1 не представляється можливим, оскільки запитуваний документ є документом службового користування, так як містить, окрім персональних даних особи, внутрівідомчу службову кореспонденцію (а. с. 16). Отже, при дослідженні письмових доказів у справі, судом було встановлено, що факт родинних відносин між [PERSON] , [INFO] , та його матір`ю, [PERSON] , яка померла [INFO] підтверджується відповідністюімен та по - батькові матері та сина, зазначених в свідоцтві про народження позивача та Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження позивача, дати та місця його народження, зазначених у копії паспорту громадянина України серії [NUMBER] виданого Нововодолазьким РВ УМВС України в Харківській області 22 жовтня 2002 року. Таким чином, існує помилка в написанні прізвищ позивача та його матері в одній літері: «[PERSON]» - «[PERSON]». Різниця в написання прізвища в літерах могла виникнути через некоректний переклад реєстраційного органу з російської мови на українську. Відповідно до копії рішення Нововодолазького районного народного суду Харківської області від 22 лютого 1984 року, яке набрало законної сили 04 березня 1984 року (ухваленого російською мовою) встановлено, що шлюб між [PERSON] , 1925 року народження, та [PERSON] , 1930 року народження, зареєстрований 03 січня 1960 року Нововодолазьким районним бюро РАЦС Харківської області, актовий запис № 2, розірвано. Визнано за [PERSON] право приватної власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а. с. 10). Так, до складу спадкового майна, що залишилась після смерті [PERSON] входить 57/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , які належать померлій відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 06 червня 2008 року Нововодолазькою селищною радою Харківської області на підставі рішення XIV сесії V скликання від 07 вересня 2007 року № 1045, зареєстрованого в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 16 липня 2008 року, реєстраційний № 23679259, що підтверджується Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно за № 19555571 (а. с. 19 - 20). За життя [PERSON] визначив своїх спадкоємців шляхом складання заповіту. Так, згідно змісту заповіту, посвідченого державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Змієвською Т. М. 19 серпня 1986 року та зареєстровано в реєстрі за №1313, [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , все належне їй майно, де б таке не було та з чого ю воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належити на день смерті та на що вона за законом буде мати право, заповіла позивачу - [PERSON] , який проживає разом із нею (а. с. 18). Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 59808192, сформованої 13 березня 2020 року о 13 годині 56 хвилин приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Л. Крючковою та наданою листом від 13 березня 2020 року за № 136/01-09, вищезазначений заповіт, на час розгляду справи у суді є чинним, зареєстрований у спадковому реєстрі за № 2210494 (у реєстрі нотаріальних дій за № 1313), посвідчений Нововодолазькою державною нотаріальною конторою Харківської області 19 серпня 1986 року (а. с. 57). З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що згідно зі статями 1233 та 1236 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складання заповіту, а також ті права та обв`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Судом встановлено, що приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючковою Л. А. було винесено постанову від 18 червня 2019 року за № 516/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до якої [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями. Підставами для винесення вказаної постанови стало те, що заявником надані документи, які містять розбіжності у написанні прізвищ спадкоємця - [PERSON] та спадкодавця - [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку з чим неможливо встановити тотожність особи спадкоємця та факт родинних відносин, а також спадкоємцем порушений строк для подачі заяви про прийняття спадщини та відсутні документи на підтвердження факту прийняття спадщини (а. с. 17). Перевіривши матеріали спадкової справи № 96/2019 (номер у Спадковому реєстрі № 64335413, дата та час реєстрації 18 червня 2019 року о 10 годині 32 хвилини) заведеної щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , що направлені на адресу суду приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Л. Крючковою листом від 13 березня 2020 року за № 135/01-09 встановлено, що дана спадкова справа була заведена на підставі заяви [PERSON] , яка надійшла 18 червня 2019 року та була зареєстрована в книзі обліку спадкових справ за № 274. Згідно матеріалів спадкової справи встановлено, що інших спадкоємців, які б фактично прийняли спадщину, або зверталися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] немає (а. с. 58 - 77). Під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що їх правове регулювання здійснюється нормами Конституції України, Цивільного кодексу України та Цивільного процесуального кодексу України. Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За приписами статті 124 Основного Закону України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Отже, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, що визначено пунктом 5 частиною 2 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України. Перелік фактів, які підлягають встановленню судом, викладений в частині 1 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України та не є вичерпним (частина 2 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно з пунктом 1 частини 1 вищенаведеної норми Цивільного процесуального кодифікованого закону України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Пленум Верховного Суду України у пункті 1 своєї Постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» надав роз`яснення, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до пункту 7 вищевказаної Постанови Пленуму суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Приписами статей 1 та 34 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425 - ХІІ «Про нотаріат» визначено, що видача свідоцтва про право на спадщину визнається нотаріальною дією, яка вчиняється нотаріусами. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, підпункт 1.2 пункту 1 глави 10 розділу ІІ якого передбачає, що при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Підпункт 4.2. пункту 4 глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначає, що доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин. У ході судового розгляду знайшов своє підтвердження факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та померлою [PERSON] , зазначений факт підтверджується належними у справі доказами, дослідженими судом, що узгоджуються між собою та з іншими матеріалами цивільної справи. Встановлення факту родинних відносин між спадкодавцем та позивачем необхідне останньому для підтвердження свого права на спадщину та належного її оформлення. Відповідно до інформації Центру надання адміністративних послуг Нововодолазької селищної ради Харківської області від 18 червня 2019 року за № 04.01-2/1268, наданої на запит приватного нотаріуса Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючкової Л. А.встановлено, що [PERSON] , [INFO] , на день смерті [INFO] була зареєстрована одна за адресою: [ADDRESS] (а. с. 13). Разом із тим, з акту депутата округу № 12 Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області Вовка Віталія Анатолійовича від 17 липня 2019 року № 577, складеного в присутності двох свідків: [PERSON] та [PERSON] , вбачається, що [PERSON] , [INFO] , фактично по день смерті - [INFO] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Під час обстеження та опитування сусідів було встановлено, що померла [PERSON] постійно проживала однією сім`єю зі своїм сином - [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично постійно проживав разом зі своєю матір`ю, оскільки остання хворіла, потребувала постійної сторонньої допомоги, не могла себе самостійно обслуговувати. [PERSON] постійно піклувався про матір, надавав їй необхідну фізичну та матеріальну допомогу, забезпечував їй належне лікування та харчування. Та на час складання акту фактично продовжує проживати у домоволодінні за адресою: [ADDRESS] (а. с. 14). У судовому засіданні 09 липня 2020 року, будучи допитаними в якості свідків у відповідності до вимог статті 230 Цивільного процесуального кодексу Українии та попередженими про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , підтвердили факт проживання позивача, [PERSON] , разом зі своєю матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , зазначивши, що позивач після розлучення фактично проживав за вказаною адресою приблизно з 2005 року і продовжує проживати й зараз, хоча зареєстрований за іншою адресою у гуртожитку з колишньою дружиною. Крім того свідок [PERSON] зазначила, що вона є сводною сестрою позивача, оскільки у них був спільний батько - [PERSON] , який помер у 2006 році, а тому їй достовірно відомо, що починаючи десь з 2002 року [PERSON] постійно проживав разом із своєю матір`ю - [PERSON] у домоволодінні по [ADDRESS] , який був розділений на дві частини, одна з яких належала [PERSON] , а інша їх спільному батькові - [PERSON] , в якій на даний час мешкає свідок. Також свідок зазначила, що інших родичів у [PERSON] та [PERSON] не має. Враховуючи вищенаведене, суд встановив, що [PERSON] є рідним сином померлої [INFO] [PERSON] , з якою позивач мешкав разом тривалий час, хоча має реєстрацію місця проживання за іншою адресою. При розгляді заяви [PERSON] суд також виходить з положень частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до якої цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У статті 1261 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 Цивільного кодексу України (статті 1218, 1231 Цивільного кодексу України). Згідно з частиною 2 статті 1220 Цивільного кодексу України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. За змістом норми статті 1268 наведеного вище кодифікованого закону України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин 3 та 4 вищевказаної статті Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною 1 статті 29 Цивільного кодексу України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Статтями 2 та 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Відповідно до частини 10 статті 6 вищезазначеного Закону реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання заявника за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно з положеннями статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що законодавець не пов`язує місце відкриття спадщини з місцем реєстрації спадкодавця, а відповідно до статті 1221 Цивільного кодексу України ототожнює його з останнім місцем проживання останнього, яке може знаходитися поза межами його реєстраційного обліку. При цьому, відсутність реєстрації спадкодавця за останнім його місцем проживання, зокрема за місцем проживання спадкоємця та навпаки, не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів. В даному випадку обставини, встановлені частиною 3 статті 1268 Цивільного кодексу України підтверджуються, актом депутата округу № 12 Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області Вовка Віталія Анатолійовича від 17 липня 2019 року № 577, складеного в присутності двох свідків: [PERSON] та [PERSON] , а також показами свідків [PERSON] та [PERSON] , які були надані останніми у судовому засіданні. Підпунктом 3.22 пункту 3 глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 передбачено, що у разі відсутності у паспорті спадкоємця (в розумінні пункту 3.21 - який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини) відмітки про реєстрацію його місця проживання, доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово - експлуатаційної організації, правління житлово - будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Аналіз наведених норм закону та судової практики свідчить про те, що суди можуть розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, при їх розгляді слід встановити чи було місце проживання заявника за зазначеною ним в позові адресою постійним, переважним чи тимчасовим, маючи при цьому на увазі, що, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Враховуючи наведені вище норми права, проаналізувавши всі наявні і досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та можливість задоволення його позовної заяви шляхом встановлення факту родинних відносин між позивачем [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] , як між рідним сином та матір`ю та встановлення юридичного факту постійного проживання [PERSON] зі своєю матір`ю, [PERSON] , на час відкриття спадщини - [INFO] року, оскільки позивач іншим шляхом, окрім судового, довести дані факти не може, а встановлення відповідних фактів породжує певні юридичні наслідки, пов`язані із реалізацією його спадкових прав. Питання щодо судових витрат, суд вирішує відповідно до положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з урахуванням положень частин 1 та 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України за якими суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог; при цьому, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Оскільки питання відшкодування судових витрат під час звернення до суду з позовом [PERSON] до Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області, із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Нововодолазького районного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Харків), про встановлення факту родинних відносин та факту постійного проживання на час відкриття спадщини, не порушувалось, процесуальне рішення з вказаного питання судом не вирішується. На підставі викладеного,

Outcome: approved