Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про повернення банківського вкладу. Позов мотивовано тим, що 20.12.2013 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір № 10001005049924 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая on-line» у доларах США. 25.12.2014 року закінчився строк дії договору, пунктом 1.10. договору передбачено, що по закінченню строку розміщення вклад виплачується на поточний рахунок №26206700124994, відкритого на імя вкладника. 22.12.2014 року до Вінницького відділення банку, де укладався договір банківського вкладу була подана заява з вимогою про видачу готівкою усієї суми вкладу з нарахованими відсотками у день їх зарахування на поточний рахунок, однак банк відмовив у поверненні банківського вкладу, посилаючись на відсутність грошей. Просив суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» вклад та проценти по вкладу у сумі 25337,97 доларів США. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав за обставин викладених в позові, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначив, що постановою НБУ № 150 від 02.03.2015 року АТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних та рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів на здійснення тимчасової адміністрації з 03.03.2015 року призначено [PERSON] і запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці по 02.06.2015 року. Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Між сторонами виникли правовідносини в сфері договірних зобовязань, а саме з договору про банківський вклад, що регулюються відповідними нормами Цивільного Кодексу України. При розгляді справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 20.12.2013 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір № 10001005049924 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая on-line» у доларах США. (а.с.2). 25.12.2014 року закінчився строк дії договору, пунктом 1.10. договору передбачено, що по закінченню строку розміщення вклад виплачується на поточний рахунок №26206700124994, відкритого на імя вкладника (а.с.2). 22.12.2014 року до Вінницького відділення банку, де укладався договір банківського вкладу [PERSON] була подана заява з вимогою про видачу готівкою усієї суми вкладу з нарахованими відсотками у день їх зарахування на поточний рахунок (а.с.3). Відповідно до виписки ПАТ «Дельта Банк» від 29.12.2014 року по рахунку № 26206700124994 за період з 28.11.2014 року по 26.12.2014 року, всього проведено по рахунку 25\~337, 97 доларів США (а.с. 4). Судом встановлено, що позивач виконав умови договору банківського вкладу та вніс на депозитний рахунок банку кошти, після закінчення строку вкладу, а саме 22.12.2014 року позивач звернувся до банку з вимогою виплатити кошти та відсотки за договором про банківський вклад. На день розгляду справи, відповідач не виконав вимоги позивача щодо повернення депозитних коштів та нарахованих відсотків за депозитом. У зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за договором, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за договором № 10001005049924 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая on-line» складає 25 337, 97 доларів США. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. При цьому, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до положень ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Отже, з наведених норм Закону вбачається, що вкладник за договором банківського вкладу, в силу ст.ст. 1060, 1061 ЦК України, вправі вимагати від банку повернення здійсненого вкладу разом з нарахованими процентами в будь-який момент, а банк, отримавши відповідну вимогу, повинен видати вклад у повному обсязі. Враховуючи викладене вище, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах Закону, а тому підлягають задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в загальному розмірі. На підставі ст.ст. 525, 526, 610, 612, 1058, 1060, 1061 ЦК України та

Outcome: approved