Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, дав пояснення, що позивач з 21.06.1969 року, після отримання згоди виконавчого комітету Кременчуцької міської ради депутатів трудящихся Полтавської області на передачу йому гаража [PERSON], відкрито та безперервно користується гаражем [NUMBER], що розташований в [ADDRESS], попередня адреса (квартал 121). Право власності на гараж не зареєстровано, оскільки на той час гараж не міг бути об'єктом особистої власності. Прохає суд визнати за [PERSON] право власності на гараж [NUMBER], що розташований в [ADDRESS]. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, позовні вимоги визнають, прохають суд розглянути справу та прийняти рішення в відсутність їх представника. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради депутатів трудящихся від 04.10.1966 року № 488/1 «Про виділення земельних ділянок в кварталі №121 для стоянок автомобілів індивідуальних власників» виділено [PERSON] земельну ділянку для стоянки автомобіля. Зобов'язано громадян, перелічених в додатку № 1 до рішення обладнати стоянки автомобілів до 30.11.1966 року. На підставі зазначеного рішення управлінням головного архітектора міста було відведено [PERSON] земельну ділянку для стоянки автомобіля та оформлена відповідна документація, що підтверджується викопіровкою плану земельної ділянки стоянки для автомобілів та виділенням на ній земельної ділянки, виділеної [PERSON]. Листом від 21.04.1969 року відділ комунального господарства Кременчуцької міської ради депутатів трудящихся надав згоду на продаж гаража [NUMBER] в кварталі № 121 гр-м [PERSON] гр.-ну [PERSON]. З 21.04.1969 року [PERSON] відкрито та безперервно користується гаражем [NUMBER]. Місце перебування [PERSON] позивачу невідоме. Право власності на нерухоме майно [NUMBER] по [ADDRESS] за даними архівного обліку КП «КМБТІ» не зареєстровано (лист «КМБТІ Полтавської обласної ради № 61/685 від 24.02.2015 року). Відповідно до технічного паспорту на гараж [NUMBER] по [ADDRESS] - споруда не є самочинною. Відповідно до ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на майно (набувальна власність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Із змісту п.13 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вбачається, що відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Відповідно до п.14 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п.5 ч.1 ст.19 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ). Оскільки позивач добросовісно заволодів гаражем [NUMBER] по [ADDRESS] і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном з 1969 року, відповідач позовні вимоги визнає, визнання відповідачем позову не суперечить вимогам Закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити, визнати за [PERSON] право власності на гараж [NUMBER], що розташований в [ADDRESS].

Outcome: approved