Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05.12.2011 року по справі №2-3742/11 було задоволено його позовні вимоги до виконавчого комітету Бердянської міської ради про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 559999 грн. 99 коп. та судових витрат в сумі 1820 грн., а всього 561819 грн. 99 коп. 25.09.2012 року Бердянське управління Державної казначейської служби України Запорізької області провело безспірне списання коштів з рахунка виконавчого комітету Бердянської міської ради на виконання постанови про арешт коштів боржника від 17.09.2012 №1457/6 у сумі 156 грн. 61 коп. та 26.09.2012 року було проведено безспірне списання коштів з рахунка виконавчого комітету Бердянської міської ради на виконання постанови про арешт коштів боржника від 17.09.2012 року №1457/6 у сумі 38245 грн. 46 коп. Таким чином, вказане вище рішення суду виконано боржником частково і заборгованість складає 521597 грн. 92 коп. Незважаючи на це виконавчий комітет Бердянської міської ради відмовляється в добровільному порядку виконувати рішення суду, чим порушує його права. 06.08.2014 року на адресу виконавчого комітету Бердянської міської ради була направлена претензія щодо відшкодування йому 3% річних від простроченої суми боргу та інфляційних збитків. 24.08.2014 року він отримав відповідь на претензію, де зазначено, що вказану суму майнової шкоди боржник не визнає, при цьому погасити основну заборгованість у нього немає можливості. Отже, такими діями, виконавчий комітет Бердянської міської ради порушує його права на отримання та розпорядження своїми грошовими коштами. Посилаючись на наведене та на приписи ст. 625 ЦК України, просив стягнути на його користь з виконавчого комітету Бердянської міської ради три проценти річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення в сумі 45122 грн. 23 коп., інфляційні втрати за час прострочення сплати суми боргу в сумі 115151 грн. 94 коп. та судові витрати в сумі 1602 грн. 81 коп. В судовому засіданні представники позивача за довіреностями [PERSON] та [PERSON] підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити. Представники Бердянської міської ради та її виконавчого комітету за довіреностями [PERSON], [PERSON] просили в задоволення позову відмовити. Зазначили, що відповідно до ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Фінансування діяльності виконавчого комітету Бердянської міської ради здійснюється з бюджету міста Бердянська в межах затвердженого Бердянською міською радою бюджету. Для виконання рішення суду у справі №2-3742/2011 в межах визначених чинним законодавством міською радою має бути затверджено Програму фінансування витрат, пов'язаних з виконанням вказаного судового рішення. Вказаний проект рішення неодноразово вносився на розгляд міської ради, однак, будь-якого рішення з цього питання міською радою прийнято не було. Звернули увагу на те, що при набрання вказаним рішенням суду законної сили, правовідносини між [PERSON] та виконкомом Бердянської міської ради перейшли в сферу виконання судових рішень, які регулюються нормами Розділу VI ЦПК України, а не ст. 625 ЦК України, як то вважає позивач. Вважали, що чинне цивільне законодавство визначає відшкодування шкоди за ст. 1173 ЦК України як відповідальність особи за прийняття неправомірного рішення, в тому числі, органом місцевого самоврядування, а не як боргове зобов'язання. Представник Бердянського управління Державної казначейської служби України Запорізької області за довіреністю Козак І.В. в судовому засіданні пояснила, що позивач подав до казначейської служби виконавчий лист з відмітками Державної виконавчої служби про часткове виконання рішення суду. На вимогу казначейської служби був визначений код бюджетної класифікації для безспірного списання видатків, в тому числі відшкодування моральної та майнової шкоди. 24.11.2014 року позивачу було перераховано 1000 грн. та 04.12.2014 року - 9000 грн. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 ст. 11 ЦПК України особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі. Судом встановлено, що рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05.12.2011 року, яке набрало законної сили 25.01.2012 року з виконавчого комітету Бердянської міської ради на користь [PERSON] стягнуто у відшкодування матеріальної шкоди 559999 грн. 99 коп., судові витрати в сумі 1820 грн., а всього 561819 грн. 99 коп. Таке зобов'язання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов'язанням. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові у справі №113цс14, прийнятої за наслідками розгляду заяв про перегляд судових рішень з підстав, передбачених ст. 355 ЦПК України. У відповідності до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно правовий акт, що містить зазначену норму права. Розмір трьох процентів річних від простроченої суми боргу та інфляційні втрати за час прострочення сплати суми боргу підтверджуються розрахунком позивача і складають 45122 грн. 23 коп. та 115151 грн. 94 коп., відповідно. Згідно ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved