Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на такі обставини. З 18.10.1995 року вони з [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. Подружнє життя з відповідачкою не склалося через нерозуміння один одного, різні характери, діаметрально протилежні погляди на сімейне життя, у зв'язку з чим між ними часто виникали сварки та суперечки. Влітку 2010 року вони остаточно припинили подружнє життя та ведення спільного господарства. Дитина проживає з матір'ю. Оскільки подальше збереження сім'ї суперечить його інтересам, просить суд шлюб розірвати. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, на їх задоволенні наполягав. Пояснив, що з 2009 року не ведуть з відповідачкою спільне господарство. Подавав документи на розлучення декілька разів, але потім їх забирав. Спроби примиритися результатів не принесли, твердо переконаний, що врятувати їхній шлюб неможливо. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, 19.06.2014 року до канцелярії суду подала клопотання, за яким просить встановити їм строк на примирення у шість місяців, справу слуханням відкласти (а.с.12). У судовому засіданні, призначеному на 15.05.2014 року, проти позову заперечила, пояснила, що у разі розірвання шлюбу позивач відмовиться від надання допомоги на утримання їхньої дитини. Суд, за клопотанням позивача, вважає можливим слухати справу заочно, в порядку ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. На підставі ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено у судовому засіданні, 18.10.1995 року сторони уклали шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 990 (а.с.5). Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с.4). Поступово відносини між ними погіршились, стали постійно виникати сварки та суперечки через нерозуміння один одного, різні характери, діаметрально протилежні погляди на сімейне життя, права та обов'язки подружжя. З 2009 року подружжя повністю припинило ведення спільного господарства, але іноді зустрічалося. Ухвалою суду від 15.05.2014 року за клопотанням відповідачки сторонам було надано строк на примирення. Однак, спроби примиритися позитивних результатів не дали. Позивач наполягає на задоволенні позову, категорично не згоден на примирення. Клопотання [PERSON] про надання строку на примирення від 19.06.2014 року задоволення не підлягає, оскільки ухвалою суду від 15.05.2014 року вже було задоволене її аналогічне клопотання. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Суд не може взяти до уваги заперечення відповідачки проти позову, в обґрунтування яких вона ставить відмову позивача утримувати доньку, оскільки сам по собі стан перебування у шлюбі не впливає на обов'язок по утриманню дитини, позовних вимог щодо стягнення з позивача аліментів немає. Враховуючи, що шлюб повинен відповідати волевиявленню особи, зважаючи на те, що збереження сім'ї буде суперечити інтересам позивача, суд дійшов висновку про можливість розірвання шлюбу. Позовна заява оплачена судовим збором (а.с.1).

Outcome: approved