Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Мар`їнського районного суду Донецької області з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Заява мотивована тим, що заявник навчається в Донецькому національному університеті м. Донецька, на території яка не контролюється українською владою. У зв`язку з навчанням заявник має право на відстрочку від призову на строкову службу, однак довідки видані освітньою організацією не є дійсними на території України, що позбавляє заявника права відстрочки. Заявник просить суд встановити факт того, що він дійсно навчається в Донецькому національному університеті м. Донецька. У судове засідання з`явився, заявник та підтримав подану заяву. У судове засідання представник зацікавленої особи не з`явився, просив розглянути справу без їх участі. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, судом встановлено наступне. Відповідно до паспорта громадянина України [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] в м. Мар`їнка Донецької області. [PERSON] в 2012 році вступив до вищого навчального закладу Донецького національного університету на факультет математики та інформаційних технологій з денною формою навчання. У зв`язку з проведенням АТО на території Донецької та Луганської областей, університет був переведений в м. Вінниця, однак заявник вказує, що продовжив навчання в м. Донецьк. В липні 2016 року ним було складено вступні іспити до того ж університету та його зараховано на 1 курс факультету математики та інформаційних технологій денної форми з нормативним строком навчання освітнього рівня «Магістр» по спеціальності Педагогічна освіта (математична освіта). Вказане підтверджується поданими до суду заявником документами. Студентський квитком Донецького національного університету\~ серія\~ [NUMBER] , на ім`я [PERSON] , виданий 01.09.2012 року та дійсний до 30.06.2016 року. Індивідуальний навчальний план студента та результати його виконання\~ Донецького національного університету на ім`я [PERSON] , календарний термін навчання 01.09.2012 30.06.2016 роки. Студентський квиток № 01/16/0096, виданий Донецьким національним університетом, з датою вступу 01.09.2016 року та дійсний до 30.06.2017 року. Залікова книжка № 01/16/0096, видана Донецьким національним університетом, у зв`язку з зарахуванням на навчання наказом від 25.07.2016 року № 235/09. Також, Донецьким національним університетом надано довідку\~ від 10.03.2017 року № 1227/6.1.0-47, на підтвердження того, що [PERSON] навчається на першому курсі факультету математики інформаційних технологій денної форми навчання з нормативним строком навчання навчального рівня «Магістр» Донецького національного університету спеціальності Педагогірна освіта (математична освіта) навчається на бюджетному місці з 01.09.2016 року по 30.06.2017 року. Довідка видана для пред`явлення до війскомату. Однак вказана довідка видана освітнім закладом, який знаходиться на території, яка не контролюється українською владою, у зв`язку з чим заявник змушений в судовому порядку встановлювати юридичний факт навчання. Згідно ст. 15 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» призиваються придатні до цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилось 18 років та старші особи, які не досягли 27-річного віку. Підстави для відстрочки від призову на строкову службу, визначені ст.. 17 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», серед яких зокрема, для здобуття освіти на період навчання надається громадянам призовного віку, які навчаються у вищих навчальних закладах з денною формою навчання, у тому числі під час здобуття наступного вищого освітньо-кваліфікаційного рівня вищої освіти. Відстрочка від призову на строкову військову службу для здобуття освіти надається один раз за період навчання. Призовники, яким надано відстрочку від призову на строкову військову службу, зобов`язані щороку до 1 жовтня подавати у районні (міські) військові комісаріати документи, що підтверджують їх право на відстрочку. В 2012 році призовна комісія\~ прийняла рішення про надання заявнику, як призовнику, відстрочки від позову на строкову військову службу для здобуття освіти на весь період навчання. Щороку заявник надавав довідки з вищого навчального закладу що дійсно навчається. Однак зараз наявна в заявника довідка не є дійсною на території України. Відповідно до статей 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У 1971 році Міжнародним судом ООН були сформульовані так звані «намібійські винятки», з яких випливає, що документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» (пункт 125) зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) своєю практикою, що склалась, також підтримав цей стандарт. Зокрема, у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) ЄСПЛ приділив увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. Судом було констатовано, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих\~de facto\~органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Таким чином, суд дійшов висновку, про задоволення заяви та про встановлення факту, що має юридичне значення. На підставі викладеного,

Outcome: approved