Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту позивач) звернулася до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] (далі по тексту відповідач-1), Дронівської сільської ради Артемівського району Донецької області (далі по тексту відповідач-2) про визнання протиправним та скасування, зобов`язання вчинити певні дії, в якому після уточнення позову просила визнати неправомірним та скасувати рішення Дронівської сільської ради Артемівського району Донецької області від 24.12.2013 року № 6/39-185 «Про розгляд земельного спору з приводу суміжного землекористування між громадянами [PERSON] та [PERSON]»; зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою [PERSON] шляхом демонтажу (знесення) металевих воріт розміром 3,8 метра, встановлених напроти [ADDRESS] зі сторони [ADDRESS]; зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу (знесення) паркану розміром 4,59 метра, встановленого між [ADDRESS] та [ADDRESS], від «червоної лінії» до [ADDRESS]; встановити межу між [ADDRESS] та [ADDRESS] в частині розмежування між подвір`ям ([ADDRESS]) та житловим будинком ([ADDRESS]) таким чином: від лівого кута будинку [ADDRESS] (належного [PERSON]) до правої крайньої стійки металевих в`уїзних воріт садиби [ADDRESS] (належних [PERSON]). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що земельний спір вирішений відповідачем-2 поверхнево, без урахування діючих архітектурно-будівельних норм, протипожежних правил, що обумовило порушення прав та інтересів позивача як користувача суміжної з відповідачем-1 земельної ділянки. Відповідачі та їх представники письмових заперечень проти позову суду не надали, в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, посилаючись на відсутність належного правового обґрунтування заявлених позовних вимог. Заслухавши представника позивача, представників відповідачів, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивач є власником на підставі свідоцтва від 22.12.2003 року № 4949 про право на спадщину за законом (а.с.12,65) жилого будинку з спорудами (а.с.66-75), що знаходиться у [ADDRESS], розташований на земельній ділянці. Відповідач-1 як забудовник є власником жилого будинку [ADDRESS] (а.с.136-142) . 24.12.2013 року відповідачем-2 прийнято рішення № 6/39-185 «Про розгляд земельного спору з приводу суміжного землекористування між громадянами [PERSON] та [PERSON]» (а.с.16), за яким Дронівська сільська рада Артемівського району Донецької області як орган, уповноважений розглядати земельні спори, вирішила спірну межову лінію між суміжними землекористувачами [PERSON] та [PERSON] залишити по фактичному використанню відповідно до схематичного плану (а.с.14) та згідно з технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. [PERSON] (а.с.119-135). Прийняттю спірного рішення відповідачем-2 передувала процедура узгодження меж суміжного землекористування позивача та відповідача-1, за якою складалися акт від 12.09.2013 року обстеження присадибних земельних ділянок громадян [PERSON] та [PERSON] (а.с.8,215) та акт від 21.11.2013 року про здачу межових знаків на зберігання (а.с.216), а також подавалися позивачем заяви від 22.11.2013 року (а.с.17) та від 26.11.2013 року (а.с.13), за якими позивач не погоджувалася з фактично існуючою межовою лінією розмежування вказаних суміжних земельних ділянок. При цьому Дронівською сільською радою приймалось рішення від 26.11.2013 року №6/38-180 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. [PERSON] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд» (а.с.15, 217), за яким позивачу надавався дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), тобто надавалася можливість запропонувати свій варіант розмежування згаданих земельних ділянок. Однак позивач даним правом на стадії досудового урегулювання спору не скористався. В ході судового розгляду вказаного спору щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі та визначення правомірності рішення відповідача-2 щодо вирішення цього земельного спору судом за клопотанням представника позивача була призначена судова інженерно-технічна експертиза на предмет встановлення відповідності чинним нормативним документам у галузі будівництва, санітарних норм і правил меж земельних ділянок позивача та відповідача-1, які фактично склалися в натурі. Дана експертиза не була проведення з причини не оплати її позивачем та не надання ним за клопотанням експерта додаткових матеріалів. Ч.1 ст.147 ЦПК України встановлено, що у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. При цьому відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Згідно з ч.1 ст.8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. За вимогою ч.1 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінивши надані позивачем докази, суд вважає, що позивачем не доведено в належний законом спосіб, який передбачає наявність експертного висновку за предметом доказування, оскільки він стосується спеціальних знань у галузі будівництва, що межова лінія між суміжними землекористувачами [PERSON] та [PERSON], яка фактично склалася, порушує права позивача як користувача земельною ділянкою, не відповідає стандартам будівництва та землекористування. П. «в» ч.1 ст.5 Земельного кодексу України встановлено, що земельне законодавство базується на принципі невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом. Враховуючи даний принцип земельного законодавства України суд не вбачає правових підстав для втручання у відносини сторін справи, пов`язаних з встановлення меж земельної ділянки в натурі, а тому приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Outcome: dismissed