Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачки про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідачка є його колишньою дружиною. Ще у 2000 році ним особисто ще до одруження з відповідачкою, з якою він зареєстрував шлюб [INFO] за власні кошти придбано домоволодіння в [ADDRESS]. Однак у зв'язку з розстроченням проведення повного розрахунку договір купівлі-продажу був оформлений лише 01.04.2002 року. При цьому він є одноосібним власником цього нерухомого майна, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №6116311 від 03.01.2005 року, що ви проведена Івано-Франківським ОБТІ. З 16.03.2004 року він зареєстрував у вказаному будинку відповідачку. З 2014 року відповідачка стала виїжджати на заробітки у Республіку Польща і там зав'язала стосунки з іншим чоловіком. З вересня 2016 року відповідачка у його домі більше не з'являлась, припинила будь-які взаємини, приховує своє фактичне місце перебування, попри те, що разом з ним проживає їх неповнолітній син [PERSON], [INFO] і він не чинить жодних перешкоду у можливості їх спілкування. Відповідачка фактично втратила статус члена сім'ї, тому в подальшому надавати їй житло він наміру немає. Факт реєстрації відповідачки у належному йому будинку створює незручності та перешкоди у можливості реалізувати своє право на отримання соціального захисту. Відповідачка не бере жодної участі в утриманні житла, не сплачує комунальних платежів, разом з тим її формальна реєстрація впливає на можливість оформити субсидію на користування комунальними послугами. Оскільки відповідачка не проживає в його господарстві, він надалі не бажає надавати їй житло для проживання, то вона втратила право на користування цим житлом. В судовому засіданні позивача та представник позивача заявлені вимоги підтримали з викладених підстав. Посилаючись на ст.386, 405 ЦК України просили позов задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання, на розгляд справи не з'явилася без повідомлення причин. У встановлений судом строк відзив не подала. Клопотання про розгляд справи без її участі від відповідачки не надходило. В зв'язку з цим, у відповідності до положень ст.ст. 280, 281 ЦПК України, судом ухвалено провести розгляд справи у порядку заочного провадження. Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази, подані у розпорядження суду, з'ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди, чи зобов'язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод (в тому числі виселення громадян із належних йому на праві власності приміщень тощо). У разі виникнення спору між власником та членами його сім'ї суд повинен врахувати, що право члена сім'ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися у відповідності з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. У відповідності до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивач є власником домоволодіння в [ADDRESS], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, а також Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 07.10.2005 року. Згідно акту, складеного депутатом селищної ради за участю сусідів позивача, відповідачка [PERSON] у будинку, що належить позивачу, фактично не проживає з вересня 2016 року. Допитані як свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що відповідачка протягом останніх 2-2,5 років за вказаною адресою не з'являється. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] припинено внаслідок його розірвання. Відповідно до встановлених даних, відповідачка не проживає у господарстві позивача більше року, а позивач не погоджується забезпечувати її житлом у власному будинку у майбутньому. Таким чином судом встановлено, що відповідачка втратила право користування цим житлом. На підставі викладеного, ст.405 ЦК України,

Outcome: approved