Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду з цивільним позовом до [PERSON], в якому просив про наступне: - розірвати договір оренди гаража № 281, що розташований за адресою: м. Сєвєродонецьк, район будинку 58, квартал № 56, що був укладений 09 квітня 2009 року між [PERSON] та [PERSON]; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по орендній платі згідно договору оренди гаража від 09.04.2009 року в сумі 5580 грн. 00 коп., інфляційні втрати у сумі 4034 грн. 52 коп., 3% річних у сумі 431 грн. 48 коп.; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 6000 грн. 00 коп. - зобов'язати [PERSON] звільнити та передати за актом приймання-передачі [PERSON] гараж № 281, що розташований за адресою: м. Сєвєродонецьк, район будинку 58, квартал № 56. Також, в судовому засіданні позивач зробив усну заяву про збільшення позовних вимог, в якій попросив стягнути з відповідача на його користь суму в розмірі 2000 грн. в якості витрат, які в майбутньому понесене позивач на приведення спірного гаражу у придатний для використання стан (прибирання гаражу). Зважаючи на похилий вік та інвалідність позивача, відсутність у нього юридичної освіти, вказана заява про збільшення позовних вимог була прийнята судом в усній формі. Відповідач також не заперечував проти прийняття вказаної заяви в усній формі. В обґрунтування позову [PERSON] вказав, що гараж № 281 (попередня нумерація № 282) в кварталі № 56 в м. Сєвєродонецьку належить йому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 37002823 від 30.04.2015 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 37003662 від 30.04.2015 року. На підставі договору оренди землі від 09.01.2013 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 8217967 від 20.08.2013 року земельна ділянка загальною площею 0,0024 га за адресою: м. Сєвєродонецьк, пр-кт Радянський, район буд. № 58, квартал № 56, передана йому в оренду строком на три роки. Тому, крім того що він був власником гаражу з 1972 року, самостійно його будував, так ще його право власності узаконено документально. 09 квітня 2009 року між ним та [PERSON] був укладений договір оренди гаража № 282 (нині 281), що розташований за адресою: м. Сєвєродонецьк, квартал № 56. Даний гараж 09 квітня 2009 року був переданий Орендарю, що підтверджується актом прийому-передачі гаража, який був підписаний сторонами 09 квітня 2009 року. Згідно Договору оренди гаражу від 09.04.2009 року гараж здається в оренду строком на 6 місяців, оплата проводиться готівкою кожен місяць оренди в розмірі 100 гривень не пізніше 15 числа поточного місяця. Даний договір оренди автоматично кожні півроку пролонговувався та діє і на сьогоднішній час. У вересні 2011 року сторони дійшли згоди щодо зміни вартості оренди гаража та з листопада 2011 року вартість оренди складає 180,00 гривен щомісячно, що підтверджується розпискою від 23 вересня 2011 року. Орендар сплатив власнику орендну плату до 06 листопада 2012 року і з того часу власник не отримав від орендаря жодної копійки в рахунок сплати орендної плати. Тому [PERSON] зобов'язаний сплатити на його користь суму заборгованості по орендній платі за термін з листопада 2012 року по травень 2015 року інфляційні втрати складають та три процента річних від простроченої суми. Також, позивач просить розірвати договір оренди гаража та стягнути моральну шкоду з відповідача, адже позивач є літнім чоловіком, інвалідом 1 групи, у зв'язку зі станом здоров'я потребує постійного лікування, на що погрібні великі гроші. Після повної відмови відповідача сплатити заборгованість та поточні платежі по орендній платі за користування гаражем, а також відмови звільнити гараж взагалі йому було завдано моральної шкоди, адже в нього просто забрали його власність. Позивач в судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Заперечував ту обставину, що відповідач навесні 2013 року усно повідомив [PERSON] про бажання припинити договір оренди гаражу. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та вказав, що в 2009 році він та [PERSON] обговорили розмір орендної плати у сумі 100 грн. на місяць за користування гаражем позивача і уклали відповідний письмовий договір. Він, [PERSON], організував у гаражі ремонт за допомогою ремонтної бригади, забезпечив наявність освітлення у гаражі. За проведений у гаражі ремонт він та [PERSON] сплатили кошти разом, у рівних частках. Розписка від 23.09.2011 року, яка надана позивачем, стосується передання ним, [PERSON], позивачу коштів в рахунок сплати за ремонтні роботи. Він незгоден із тим, що вказаною розпискою були внесені зміни до договору оренди гаражу в частині розміру орендної плати, адже він та позивач ніколи не досягали домовленості в будь-якій формі щодо зміни розміру орендної плати зі 100 грн. на іншу суму. В кінці 2012 року виходячи зі свого фінансового стану він зрозумів, що йому буде складно сплачувати орендну плату за гараж. При цьому він почав допомагати [PERSON] у побутових питаннях, зокрема придбав для нього змішувач за 400 грн., багато допомагав [PERSON] як літній людині у інших побутових питаннях. Навесні 2013 року він усно повідомив [PERSON] про те, що він бажає припинити договір оренди гаражу, проте позивач не погодився на припинення договору. В літку 2014 року, коли суспільно-політична обстановка у м. Сєвєродонецьку була небезпечною, він не користувався спірним гаражем. Також відповідач вказав, що на його думку спірний договір оренди підлягав державній реєстрації та був укладений відносно гаражу № 282, в той час як спірний гараж має номер 281. Разом з тим, на запитання суду відповідач визнав, що на час укладення договору спірний гараж мав номер 282, поруч із місцем розташування гаражу немає інших гаражів із номером 282 і будь-які треті особи жодного разу за весь період оренди гаражу не заявляли про те, що вказаний гараж належить не [PERSON], а іншій особі. Також відповідач не заперечував проти того, що спірний гараж дійсно був побудований у 1972 році [PERSON] та фактично складається з гаражу та погрібу. Дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до посвідчення серії ААБ № 014301, виданого 10.07.2013 року Управлінням праці та соціального захисту населення у м. Сєвєродонецьку, [PERSON] є інвалідом першої групи. Згідно із копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.04.2015 року та згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.04.2015 року, гараж за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, 56 квартал, гараж 281, належить на праві приватної власності [PERSON]. Згідно із копією технічного паспорту від 12.09.2013 року на гараж № 281, який розташований у кварталі № 56 в м. Сєвєродонецьку, вказаний гараж складається з наступних обєктів: гараж (літери Г, г) та погріб (літера П). Рік побудови 1972, площа згідно плану 21,4 кв.м. Копією договору оренди гаражу № 282 підтверджується, що 09 квітня 2009 року [PERSON] в якості володільця гаражу та [PERSON] в якості орендатора домовилися про те, що володілець гаражу надає у тимчасове користування орендатору вищевказаний гараж та передає ключі від одного замка, а орендатор зобовязується, зокрема, сплачувати за оренду гаражу 100 гривень готівкою щомісячно, не пізніше 15 числа поточного місяця. Строк договору складає шість місяців із автоматичним продовженням на наступні 6 місяців в разі, якщо жодна із сторін договору не повідомила іншу сторону про припинення оренди за 10 днів до закінчення строку оренди. Згідно із копією акту прийому-передачі гаражу № 282 від 09 квітня 2009 року, [PERSON] передав [PERSON] в оренду вищевказаний гараж, а також передав один комплект ключів від гаражу, а [PERSON] їх прийняв. З копії договору оренди землі від 29.01.2013 року вбачається, що Сєвєродонецька міська рада надала в строкове платне користування [PERSON] земельну ділянку площею 0,0024 га під існуючий індивідуальний гараж за адресою: м. Сєвєродонецьк, проспект Радянський, район будинку № 58, квартал 56. Договір укладено до 19 грудня 2015 року включно. Стосовно наявності у позивача права на укладення спірного договору оренди гаражу суд зазначає, що Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», положеннями якого встановлено обовязкову державну реєстрацію прав на нерухоме майно та внесення інформації про права на нерухоме майно та їх обтяження до Державного реєстру прав, набув чинності 01.07.2004 року, тобто після фактичного завершення будівництва [PERSON] гаражу на земельній ділянці за адресою: м. Сєвєродонецьк, проспект Радянський, район будинку № 58, квартал 56. Згідно із ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. На час завершення будівництва спірного гаражу у 1972 році діяв Цивільний кодекс Української РСР, який було введено в дію 1 січня 1964 року Законом Української РСР від 18 липня 1963 року та положеннями якого не було передбачено обовязкової реєстрації права власності на господарські споруди. Відповідно до ч. 3 статті 105 Цивільного кодексу Української РСР господарські і побутові будівлі та споруди, зведені громадянином без встановленого дозволу або належно затвердженого проекту, чи з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, за рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів зносяться громадянином, який провадив самовільне будівництво, або за його рахунок. Доказів наявності рішення виконавчого комітету відповідної ради про знесення гаражу позивача, а також доказів того, що спірний гараж побудований із грубим порушенням основних будівельних норм і правил до суду не надано. Більш того, станом на час розгляду справи право власності на вказаний гараж зареєстровано за позивачем у встановленому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» порядку, на гараж виготовлено технічний паспорт, видано свідоцтво про право власності, оформлено договір оренди земельної ділянки, на якій розташований гараж, будь-які треті особи згідно із поясненнями сторін прав на вказаний гараж не заявляли і обставина щодо належності позивачеві спірного гаражу не заперечувалася відповідачем. Згідно із статтею 759 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Відповідно до ст. 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором Згідно із ст. 793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 794 ЦК України право користування нерухомим майном, яке виникає на підставі договору найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки, підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Згідно із ст. 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється. Таким чином, сторонам було укладено договір найму (оренди) капітальної споруди (гаражу № 282), яка належить позивачу, у письмовій формі досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору та передано наймачу гараж і ключі до нього згідно акту. Посилання відповідача на те, що спірний договір підлягав державній реєстрації не заслуговує на увагу, адже договір було укладено на строк менше трьох років. Також є необґрунтованими посилання відповідача на те, що навесні 2013 року він усно повідомив [PERSON] про своє бажання припинити договір оренди гаражу, проте позивач не погодився на припинення договору, а в літку 2014 року він не користувався спірним гаражем. Жодних доказів на підтвердження вказаних обставин відповідачем надано не було, в той час як позивач прямо заперечував обставину щодо усного повідомлення йому відповідачем про бажання припинити договір оренди гаражу. Твердження відповідача про те, що в кінці 2012 року виходячи із свого фінансового стану він зрозумів, що йому буде складно сплачувати орендну плату за гараж, та почав допомагати [PERSON] у побутових питаннях і придбав для нього змішувач за 400 грн., не може бути враховано судом як таке, що свідчить про виконання відповідачем своїх обовязків по сплаті орендної плати за спірним договором, адже відповідачем не було надано доказів того, що ним придбавались певні речі для позивача, а також не було надано доказів того, що між сторонами спірного договору досягнуто домовленості по новації (заміні) боргу відповідача зі сплати орендної плати у інше цивільно-правове зобовязання по наданню певних послуг відповідачем для позивача або по ремонту гаражу, тощо. Суд також вважає, що сторонами було досягнуто згоди щодо предмету договору оренди гаражу, адже станом на час укладення спірного договору гараж мав номер 282, про що було вказано в договорі та що було визнано сторонами в судовому засіданні. Відповідач в якості орендатора протягом декількох років користувався одним і тим самим гаражем незалежно від його поточної нумерації, у звязку із чим присвоєння гаражу номеру 281 замість номеру 282 під час дії спірного договору оренди не могло змінити суті та предмету вказаного договору. Також в судовому засіданні сторонами було визнано, що поруч із місцем розташування гаражу немає інших гаражів із номером 282 і будь-які треті особи жодного разу за весь період оренди гаражу не заявляли про те, що вказаний гараж належить не [PERSON], а іншій особі. Згідно із ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Несплата відповідачем з листопада 2012 року по травень 2015 року (тобто протягом 31 місяця) орендної плати згідно із договором оренди гаражу № 282 від 09 квітня 2009 року є істотним порушенням договору, внаслідок якого позивач протягом тривалого періоду не отримував тих грошових коштів, на які він розраховував. У звязку із викладеним суд вважає позовну вимогу про розірвання договору оренди гаражу № 281 (попередня нумерація № 282), розташованого за адресою: м. Сєвєродонецьк, квартал № 56, що був укладений 09 квітня 2009 року між [PERSON] та [PERSON], такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Виходячи з викладеної норми ЦК України суд приходить до висновку про те, що вимоги власника про заборону вчинення певною особою дій, які можуть порушити його право, або вимоги про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, можуть бути заявлені власником не тільки у випадку фактичного порушення його права власності, а і у випадку існування підстав для передбачення можливості такого порушення. На думку суду, той факт, що відповідач [PERSON] з листопада 2012 року не сплачує орендну плату за користування спірним гаражем, але продовжує ним користуватися, створює достатні підстави для передбачення можливості порушення права власності позивача на спірний гараж. Враховуючи викладене, а також те, що спірний договір оренди гаражу розірвано судом, позовна вимога про зобовязання [PERSON] звільнити від особистих речей та передати за актом приймання-передачі [PERSON] гараж № 281 (попередня нумерація № 282), що розташований за адресою: м. Сєвєродонецьк, квартал № 56, є такою, що підлягає задоволенню. Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача суми в розмірі 2000 грн. в якості витрат, які в майбутньому понесене позивач на приведення спірного гаражу у придатний для використання стан (прибирання гаражу), суд зазначає наступне. Виходячи із змісту ст. 1 ЦПК України завданням суду у цивільному судочинстві є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тобто, суд захищає лише ті права, свободи та інтереси фізичних осіб, які вже було порушено в минулому, а не ті, які можуть бути порушені в майбутньому та на підставі порушення яких позивач може мати право на стягнення з відповідача сум грошових коштів. Таким чином, належить відмовити у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача суми в розмірі 2000 грн. в якості витрат, які в майбутньому понесене позивач на приведення спірного гаражу у придатний для використання стан (прибирання гаражу). Стосовно вимоги позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості по орендній платі згідно договору оренди гаражу від 09 квітня 2009 року в сумі 5580 грн. 00 коп., інфляційних втрат у сумі 4034 грн. 52 коп., 3% річних у сумі 431 грн. 48 коп., суд зазначає наступне. При обчисленні розміру вказаних сум позивач виходив із того, що відповідачем не сплачено суму плати за користування спірним гаражем з листопада 2012 року по травень 2015 року (31 місяць) в розмірі 180 грн. на місяць. Суд зазначає, що сторонами в належній формі було досягнуто згоди щодо орендної плати за користування спірним гаражем у розмірі 100 грн. на місяць, що підтверджується копією договору оренди гаражу № 281 (попередня нумерація № 282), розташованого за адресою: м. Сєвєродонецьк, квартал № 56, що був укладений 09 квітня 2009 року між [PERSON] та [PERSON]. З копії розписки від 23.09.2011 року, складеної та підписаної [PERSON], вбачається, що він отримав від [PERSON] передоплату за оренду належного йому гаражу в сумі 2160 грн. з 06 листопада 2011 року по 06 листопада 2012 року із розрахунку 180 грн. на місяць. Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Згідно із ч. 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. Суд звертає увагу на те, що вищевказана розписка від 23.09.2011 року не містить підпису [PERSON], а в судовому засіданні відповідач заперечував проти того, що вказані у розписці гроші були надані ним в рахунок виконання спірного договору. Позивачем не було надано інших допустимих і належних доказів на підтвердження того, що між ним та відповідачем досягнуто домовленості про зміну розміру орендної плати. За таких обставин суд вважає, що позивачем не доведено того, що між ним та відповідачем досягнута домовленість про внесення змін у спірний договір оренди гаражу в частині збільшення суми орендної плати до 180 грн. на місяць. Отже, при проведенні розрахунку заборгованості відповідача за спірним договором оренди слід виходити з того, що відповідачем не сплачено суму плати за користування спірним гаражем з листопада 2012 року по травень 2015 року (31 місяць) в розмірі 100 грн. на місяць. Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Посилання [PERSON] на те, що в кінці 2012 року він зрозумів, що йому буде складно сплачувати орендну плату за спірний гараж внаслідок важкої фінансової ситуації не звільняють його від відповідальності за невиконання зобовязань за спірним договором. Таким чином, сума заборгованості [PERSON] зі сплати орендної плати за користування спірним гаражем з листопада 2012 року по травень 2015 року (31 місяць) із урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, складається з наступного: - 3100 грн. 00 коп. основна заборгованість (31 місяць х 100 грн.); - 2241 грн. 40 коп. інфляційні витрати (3100 грн. заборгованості х 0,999 індекс інфляції за листопад 2012 року х 1,002 індекс інфляції за грудень 2012 року х 1,005 індекс інфляції за 2013 рік х 1,249 індекс інфляції за 2014 рік х 1,031 індекс інфляції за січень 2015 року х 1,053 індекс інфляції за лютий 2015 року х 1,108 індекс інфляції за березень 2015 року х 1,140 індекс інфляції за квітень 2015 року) 3100 грн. заборгованості); - 238 грн. 99 коп. три відсотки річних (3100 грн. заборгованості х 3%) : 100 : 365 днів = 0,25479452 грн. на день; 0,25479452 грн. на день х 938 днів прострочки = 238 грн. 99 коп.) Отже, позовна вимога про стягнення з [PERSON] заборгованості по орендній платі згідно договору оренди гаражу від 09 квітня 2009 року є обґрунтованою частково, у звязку із чим необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по орендній платі згідно договору оренди гаражу від 09 квітня 2009 року в сумі 3100 грн. 00 коп., інфляційні витрати в сумі 2241 грн. 40 коп., три відсотки річних в сумі 238 грн. 99 коп. Стосовно позовної вимоги про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми відшкодування моральної шкоди в розмірі 6000 грн., суд зазначає наступне. Позивач посилається на те, що він є літнім чоловіком, інвалідом 1 групи, у зв'язку зі станом здоров'я потребує постійного лікування, на що погрібні великі гроші. Після повної відмови відповідача сплатити заборгованість та поточні платежі по орендній платі за користування гаражем, а також відмови звільнити гараж взагалі йому було завдано моральної шкоди, адже в нього просто забрали його власність. Вищевказані обставини викликали у позивача сильні душевні страждання, у нього зявилося безсоння, впав зір, погіршилося здоровя. При цьому позивач посилається на статтю 1167 ЦК України. Суд зазначає, що стаття 1167 ЦК України регулює порядок відшкодування моральної шкоди в деліктних зобовязаннях, тобто у зобовязаннях, які виникають не на підставі договору. Отже, стаття 1167 ЦК України не може бути застосована до спірних правовідносин. Разом з тим суд зазначає, що згідно із ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Позивачем не було доведено обставин щодо погіршення його здоровя, падіння зору, тощо, адже вказані обставини можуть бути доведені лише за допомогою відповідних медичних висновків, епікризів, лікарських призначень чи направлень. Проте, суд враховує, що відповідач протягом 31 місяця не сплачував орендну плату за користування гаражем, який належить позивачу, чим суттєво порушив договірні зобовязання, які виникли між сторонами, та порушив право позивача як власника гаражу на розпорядження вказаним гаражем, у звязку із чим викликав у позивача душевні страждання. Враховую чи викладене, суд вважає, що сума в розмірі 2000 грн. є справедливою та достатньою для відшкодування моральної шкоди, якої зазнав позивач внаслідок порушення його прав відповідачем через невиконання спірного договору. Згідно із ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10, якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою), наприклад, за вимогами про усунення перешкод у користуванні власністю та відшкодування моральної шкоди. Так як позивач звільнений від сплати судового збору і позовні вимоги задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] в дохід держави на користь спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в сумі 681 (шістсот вісімдесят одна) грн. 18 коп. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (243 грн. 60 коп. за задоволену вимогу немайнового характеру про розірвання договору + 243 грн. 60 коп. за задоволену вимогу немайнового характеру про зобовязання звільнити гараж + 81 грн. 20 коп. за частково задоволену вимогу про стягнення моральної шкоди + 112 грн. 86 коп. за частково задоволені вимоги майнового характеру про стягнення витрат на прибирання гаражу, заборгованості по орендній платі, інфляційних витрат та трьох відсотків річних). На підставі викладеного,

Outcome: partial