Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-03 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідач є його сином і з народження був зареєстрований у його житловому будинку в [ADDRESS] Богородчанського району Івано-Франківської області. Ще у 2000 році син став виїжджати на заробітки за межі України у Португалію, а з 2005 року залишився там на постійне проживання. З того часу більше в Україну не приїжджав. Три роки назад будь-які зв'язки з сином обірвались, він не знає де відповідач знаходиться і що з ним відбувається. Навіть про смерть матері його не вдалось поінформувати. Відповідач фактично не користується житлом за місцем його реєстрації, а сам факт реєстрації відповідача у належному йому будинку створює незручності та перешкоди у можливості реалізувати своє право на отримання соціального захисту. Через мізерну пенсію він потребує оформити субсидію на комунальні послуги, але через реєстрацію відповідча не може цього зробити. Оскільки відповідач не проживає в його господарстві то втратив право на користування цим житлом. В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені вимоги підтримали з викладених підстав. Посилаючись на ст. 405 ЦК України просили позов задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, на розгляд справи не з'явився. У встановлений судом строк відзив не подав. Клопотання про розгляд справи без його участі від відповідача не надходило. В зв'язку з цим, у відповідності до положень ст.ст. 280, 281 ЦПК України, судом ухвалено провести розгляд справи у порядку заочного провадження. Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази, подані у розпорядження суду, з'ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди, чи зобов'язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод (в тому числі виселення громадян із належних йому на праві власності приміщень тощо). У разі виникнення спору між власником та членами його сім'ї суд повинен врахувати, що право члена сім'ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися у відповідності з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. У відповідності до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивач є власником домоволодіння в [ADDRESS], Дзвиняцької ОТГ, Богородчанського району Івано-Франківської області, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Згідно акту, складеного старостою с.Космач Дзвиняцької ОТГ за участю сусідів позивача, відповідач [PERSON] у будинку, що належить позивачу, фактично не проживає з 2005 року. Допитані як свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що відповідач з 2000 року виїхав на роботи за межі України і протягом останніх десяти років за вказаною адресою не з'являється. Відповідно до встановлених даних, відповідач не проживає у господарстві позивача більше року, а позивач не бажає забезпечувати його житлом у власному будинку надалі. Таким чином судом встановлено, що відповідач втратив право користування цим житлом. На підставі викладеного, ст.405 ЦК України,

Outcome: approved