Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, а саме будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є власником житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] . З 06 липня 2004 року в будинку проживав відповідач, який був зятем [PERSON] . У вересні 2019 року, після смерті доньки позивача - дружини відповідача, останній покинув будинок і з того часу по сьогодні він з там не проживає, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей відповідача в будинку не має і взагалі будинком він не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивач, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили. [PERSON] відомо, що відповідач проживає в м. Тернопіль (район Новий Світ), однак точної адреси позивач не знає, разом з жінкою, з якою він створив нову сім`ю. Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] . Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. Поставлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. 30 грудня 2020 року судом зареєстровано відзив на позовну заяву, в якій [PERSON] просить у позові відмовити в повному обсязі з огляду на наступне. Відповідач був одружений з донькою позивача та з моменту укладення шлюбу, а саме з 1997 року проживав в будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Досить тривалий час по смерті дружини відповідач ще проживав і користувався житловим будинком, однак на сьогодні через вчинення перешкод йому зі сторони інших мешканців даного будинку, окрім самого позивача, недопущення відповідача до житлового приміщення будинку, шляхом заміни дверних замків, він не змозі потрапити до будинку і до своїх особистих речей та документів. До даної нерухомості [PERSON] проявляє інтерес, адже покращував кожного року житлові та побутові умови в будинку. Крім цього, відповідач ставить під сумнів довіреність позивача, якою він уповноважив [PERSON] бути його представником, вважаючи, що умовний рукописний підпис у ньому позивача є підробленим, виконаний не ним, а іншою особою, шляхом наслідування його умовного рукописного підпису, без його відома, як і без відома [PERSON] і була подана позовна заява. Також відповідач вважає, що акт обстеження від 23 листопада 2020 року №72 слід визнати неналежним та недопустимим доказом, оскільки він не відображає дійсних обставин та складений з порушенням закону. Відповідач звернув увагу суду на те, що завжди ставився і ставиться на сьогодні до житлового приміщення будинку, як до свого постійного місця проживання, в якому планує прожити усе своє життя, належно його утримувати, сплачувати комунальні платежі та покращувати його житлові та побутові умови, за відсутності перешкод зі сторони [PERSON] , щодо умисного протиправного недопуску його до приміщень даного будинку. 12 січня 2021 року представником відповідача подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву. Адвокат Оскоріп Я. М. посилається на те, що відповідач сам особисто збирав свої речі та документи і забрав їх з будинку позивача, коли виселявся з нього. В будинку позивача [PERSON] залишив деякі речі зібраними (ікони, ковдру тощо), однак до них він не проявляє жодного інтересу вже досить тривалий час. Щодо тверджень відповідача, що він проявляє інтерес до даної нерухомості, адже покращував кожного року житлові та побутові умови в будинку, проводив у ньому ремонт, вкладав чимало коштів на його утримання/покращення, представник відповідача пояснив, що востаннє ремонт в будинку проводився ще до вселення відповідача до нього, він не оплачував комунальних послуг та ніяким чином не покращував побутові умови будинку. Відповідач покинув будинок та вирішив у ньому не проживати з власної волі, про що свідчила його свідома поведінка, своїми діями він показав, що втратив будь-який інтерес до житлового приміщення. Ні позивачем, ні іншими членами сім`ї не чинилися перешкод у користуванні будинком. Доводи [PERSON] про те, що його не допускають до місця його реєстрації та чинять перешкоди у користуванні жилим приміщенням не доведені належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами. Натомість останній свідомо покинув будинок за адресою [ADDRESS] та проживає в м. Тернопіль разом з жінкою, з якою він створив нову сім`ю. Така причина його відсутності за місцем своєї реєстрації вже більше року не може вважатися поважною причиною, яка дає йому підстави зберігати за собою право користуватися жилим приміщенням, яким він користувався будучи зятем позивача. [PERSON] з вересня 2019 року жодного разу не повертався до будинку позивача з наміром продовжити там проживати, причини відсутності відповідача за місцем своєї реєстрації не є поважними. В судовому засіданні представник позивача, адвокат Оскоріп Я. М. позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просила суд задовольнити. [PERSON] в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про час, дату та місце судового засідання. 25 січня 2021 року відповідач подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнав в частині визнання його таким, що втратив право на користування житлом. Щодо стягнення судових витрат заперечив. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, взявши до уваги заяву відповідача, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне. Відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 21 березня 1988 року будинок [ADDRESS] належить [PERSON] на праві особистої власності. Як слідує з довідки № 1699, виданої 23 листопада 2020 року Білецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, [PERSON] зареєстрований, але не проживає по [ADDRESS] з вересня 2019 року. Довідкою № 1693, виданою 20 листопада 2020 року Білецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області підтверджено, що по [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що також стверджується витягом із будинкової книги. Згідно з актом № 72 від 23 листопада 2020 року, комісія встановила, що [PERSON] зареєстрований, але не проживає по [ADDRESS] з вересня 2019 року. За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. Статтею 41 Конституції України закріплено право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивач є власником будинку, у якому проживає; його донька перебувала у шлюбі з [PERSON] , у зв`язку із чим останній був зареєстрований та проживав у вказаному будинку, [PERSON] , як власник цього майна надав право відповідачу користуватись ним. Після смерті доньки позивача відповідач вибув з будинку по [ADDRESS] , з вересня 2019 року не проживає за вказаною адресою; зараз [PERSON] проживає в іншому житлі в м. Тернополі. Відтак, право [PERSON] на користування чужим житлом підлягає припиненню на вимогу власника. Суд приходить до переконання, що у даному випадку мають місце порушення з вини відповідача прав позивача, які підлягають захисту шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житлом, а саме [ADDRESS] . У зв`язку з визнанням відповідачем позовних вимог, суд розподіляє судові витрати на підставі ст.ст. 141, 142 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved