Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що [PERSON] 02 жовтня 2012 року, керуючи автомобілем Fiat Doblo, державний номерний знак [NUMBER], виїжджаючи з гаражу, здійснив дорожньо-транспортну пригоду шляхом зіткнення з його автомобілем Toyota Corolla 1,8, державний номерний знак [NUMBER], який перебував в стані зупинки. Позивач зазначає, що в результаті дій відповідача в його автомобілі були пошкоджені задня ліва дверцята, заднє ліве крило та задній бампер. Відповідач свою вину відразу визнав і сам попросив скласти повідомлення про дорожньо-транспорту пригоду без виклику працівників ДАІ, що і було ними зроблено. Проте відповідач до цього часу не відшкодував йому заподіяної шкоди, всіляко уникаючи відповідальності, відмовляючись відшкодувати збитки за пошкоджений автомобіль у добровільному порядку. Вказує, що в результаті таких дій відповідача він був вимушений звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача коштів за заподіяння шкоди. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 13 травня 2017 року по справі № 127/12199/15-ц його позов було задоволено, стягнуто з відповідача 19 690,84 грн. матеріальної шкоди та 837,36 грн. витрат на проведення експертних досліджень. Проте, незважаючи на наявність судового рішення, яке набрало законної сили, відповідач вказані кошти йому не сплачує. Таким чином, майже п'ять років він не може нормально користуватись власним автомобілем, відремонтувати його, отримати відшкодування заподіяної його майну шкоди. Зазначене завдає йому значних моральних страждань. Також позивач зазначає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача, внаслідок уникнення ним відшкодування заподіяної шкоди, він зазнав душевних, психічних страждань. Неможливість використання автомобіля, вжиття відповідних зусиль для захисту своїх прав і інтересів в зв'язку з ігноруванням його законних вимог щодо відшкодування спричиненої шкоди відповідачем, його абсолютної бездіяльності і байдужості при настанні негативних наслідків в результаті дорожньо-транспортної пригоди, вчиненої з його вини, стали обставинами його моральних переживань. Це призвело до втрати спокою, душевної рівноваги. Він став дратівливим, в нього почались конфлікти з оточуючими без будь-яких вагомих причин. В нього суттєво погіршилось здоров'я, він втратив нормальний сон, в нього часто підвищується артеріальний тиск. Це стало причиною неодноразових звернень до лікарів, необхідністю витрачати кошти на ліки. За вказаних обставин, в ході розгляду справи, збільшивши позовні вимоги, позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на свою користь 195 200 (сто дев'яносто п'ять тисяч двісті) грн. відшкодування моральної (немайнової) шкоди (а.с. 51). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] згідно довіреності Томенко Р.В. позовні вимоги підтримав на підставах, викладених в позові. Також пояснив, що позивач аргументує настання шкоди тим, що в наслідок вищевказаної події було пошкоджене належне йому майно, а саме транспортний засіб, та також вказує на ту обставину, що позивач буз змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права, і внаслідок нервувань в нього погіршився стан здоров'я. Моральну шкоду оцінює в 195 200 грн. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] та сам відповідач позов не визнали. Просять врахувати, що відповідач належним чином застрахував свою відповідальність у страховій компанії, та після події обидві сторони звернулися в передбачений законом строк з повідомленням про настання страхового випадку. Однак, шкоду відшкодовано не було, так як страхова компанія збанкрутіла. Вважають, що звернення позивача до суду з позовами не є підставою для стягнення моральної шкоди, а стягнення шкоди має бути проведено з МТСБУ. В задоволенні позову просять відмовити. Представник відповідача [PERSON] згідно ордеру Чернілевська Р.В. заперечила проти задоволення позву на підставах, викладених в письмовому відзиві на позовну заяву (а.с. 105-110). Так, згідно відзиву представник відповідача вважає, що оскільки його цивільно-правова відповідальність як власника автомобіля застрахована, то завдану матеріальну та моральну шкоду має відшкодовувати страховик. Також відповідач в касаційному порядку оскаржує рішення Апеляційного суду Вінницької області від 13 травня 2017 року, яким рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 лютого 2017 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено, стягнуто з нього на користь [PERSON] матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 19 690,84 грн. (дев'ятнадцять тисяч шістсот дев'яносто гривень вісімдесят чотири копійки) та 837, 36 грн. (вісімсот тридцять сім гривень тридцять шість копійок) витрат на проведення експертних досліджень. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03 липня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 13 травня 2017 року, зупинено виконання рішення Апеляційного суду Вінницької області від 13 травня 2017 року, до закінчення касаційного провадження, витребувано із Вінницького міського суду Вінницької області цивільну справу №127/12199/15-ц (№2/127/190/17). Таким чином, на сьогоднішній день, правомірність стягнення з відповідача матеріальної шкоди на користь позивача оскаржується в суді. Також представник відповідача зазначає, що внаслідок ДТП, яка мала місце 02 жовтня 2012 року, здоров'ю позивача або будь-яких інших осіб не завдано жодної шкоди. Одразу після ДТП відповідач визнав свою вину, вибачився перед позивачем, не висловлював на його адресу жодних образ та для того, щоб не створювати позивачу додаткових незручностей, запропонував не викликати працівників правоохоронних органів. Крім того, пошкодження на автомобілі позивача, які були завдані внаслідок ДТП за участі відповідача, є незначними та не призвели до виходу з ладу автомобіля. За вказаних обставин та у зв'язку з тим, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована, він не є особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду. Дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 13 травня 2017 року по справі № 127/12199/15-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 19 690 (дев'ятнадцять тисяч шістсот дев'яносто) грн. 84 коп. та 837 (вісімсот тридцять сім) грн. 36 коп. витрат на проведення експертних досліджень, що підтверджується ксерокопією вказаного рішення (а.с. 4-10). Зі змісту вказаного рішення вбачається, що судом було встановлено, що [PERSON], керуючи автомобілем Fiat Doblo, державний номерний знак [NUMBER], виїжджаючи з гаража заднім ходом, не помітив автомобіль Toyota Corolla, державний номерний знак [NUMBER], який стояв та допустив з ним зіткнення. Власником автомобіля Toyota Corolla, державний номерний знак [NUMBER], є [PERSON] Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «СК «Лафорт». У зв'язку з припиненням цієї юридичної особи страхових виплат [PERSON] не отримав. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03 липня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою [PERSON] на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 13 травня 2017 року, зупинено виконання рішення Апеляційного суду Вінницької області від 13 травня 2017 року, до закінчення касаційного провадження, витребувано із Вінницького міського суду Вінницької області цивільну справу №127/12199/15-ц (№2/127/190/17), що підтверджується ксерокопією вказаної ухвали (а.с. 48). Також судом встановлено, що відповідач по справі [PERSON] є особою пенсійного віку та перебуває на обліку в УПФУ у місті Вінниці, що підтверджується ксерокопією довідки № 8602 від 21.11.2017 року (а.с. 71). Відповідно до вимог статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв'язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. В силу вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 76 ЦПК України). Докази у цивільному процесі мають бути належними та допустимими. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Факт заподіяння шкоди майну позивача (автомобілю), винна поведінка відповідача (порушення правил дорожнього руху), яка знаходиться у причинно-наслідковому зв'язку із заподіянням шкоди підтверджуються рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 13 травня 2017 року та визнається стороною відповідача. Суд критично відноситься до позиції відповідача щодо того, що на нього не може бути покладено обов'язок відшкодування моральної шкоди, лише з підстав наявності застрахованої цивільно-правової відповідальності. Розмір такої шкоди може бути визначено судом, та покладено обов'язок відшкодування шкоди на винну особу, с подальшим вирішенням питання відшкодування в порядку зобов'язань, що виникають з правовідносин по страхуванню цивільно-правової відповідальності. До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. При цьому, страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Згідно ст. 5 Закону України «Про страхування» розрізняють добровільну та обов'язкову форми страхування. До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 р. № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 22 п. 22-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У відповідності до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, моральна шкода полягає, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Судом є встановленим, що в наслідок пригоди від 02.10.2012р. було пошкоджено належне позивачу майно, а саме, автомобілем Toyota Corolla 1,8, державний номерний знак [NUMBER]. Причинно- наслідковий зв'язок між діями відповідача та пошкодженням автомобіля є встановленим, та сторонами не заперечується. Отже, суд вважає встановленою та підтвердженою вказану підставу настання моральної шкоди для позивача. Збиток в зв'язку з пошкодженнями транспортного засобу склав за вимогою позивача 19 690 грн.84 коп. Щодо підстави, за якою позивач просить встановити настання моральної шкоди, в наслідок необхідності звернення до суду за захистом свого порушеного права та погіршення внаслідок дій відповідача його стану здоров'я, суд враховує, що право на звернення до суду, гарантоване Конституцією і є правом, а не обов'язком громадянина. Отже, дана обставина не може слугувати підставою для визнання настання моральної шкоди. Погіршення стану здоров'я саме внаслідок дій відповідача суду не підтверджено документальними доказами. Виписки з медичної картки позивача лише свідчать про наявність певних захворювань, але їх причинно- наслідковий зв'язок з подією від 02.10.2012р. та з необхідністю звернення до суду, не доведений. Щодо строку звернення до суду, суд враховує, що після події від 02.10.2012р. сторони приймали дії, які свідчили про бажання мирного врегулювання спору, шляхом отримання страхового відшкодування. В подальшому сторони намагалися вирішити питання відшкодування в позасудовому та судовому порядку, останне рішення суду було прийнято у 2017р. , а отже суд вважає, що строк позовної давності, щодо стягнення моральної шкоди, стороною позивача не пропущений. Враховуючи зазначене, суд вважає, що позов щодо стягнення моральної шкоди підлягає до задоволення частково, з врахуванням суми матеріального збитку, тяжкості наслідків, що настали на суму 5000 грн. В решті стягнення суми слід відмовити. Також з [PERSON] слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 1600 грн., передбачених для категорії даних позовів (на час звернення до суду), так як позивач є звільненим від сплати судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial