Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до Автозаводського районного суду м.Кременчука з дійсним позовом. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 11.11.2014р. між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» укладено договір фінансового лізингу, предметом якого є автомобіль «Gelly Emgrand EC-7». Даний договір суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки в момент його укладення не було дотримано передбаченої законом форми, зокрема щодо його нотаріального посвідчення. Також, між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» не було досягнуто згоди, щодо усіх істотних умов договору, а саме в частині визначення предмета договору. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив визнати недійсним укладений між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» договір фінансового лізингу №01/14-00069 від 11.11.2014р. та стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» на його користь кошти в сумі 20000 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач, ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс», в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). В ст.1 ЗУ «Про фінансовий лізинг» зазначено, що за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Істотними умовами договору фінансового лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, що 11.11.2014р. між ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» та [PERSON] укладено договір фінансового лізингу №01/14-00069, предметом якого був автомобіль Geely Emgrand EC-7. Відповідно до п.1.3 договору лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати Предмет лізингу у власність та передати Предмет лізингу у користування Лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених Договором. Зі змісту п.2.1., 2.2. спірного договору вбачається, що вказаний договір діє до повного виконання зобов'язань сторонами, але не більше 78 календарних місяців з моменту підписання даного Договору. Строк лізингу починається з [PERSON] передачі та закінчується через 60 календарних місяців, з моменту підписання Акту приймання-передачі Предмета Лізингу та в останню [PERSON], зазначену у додатку №2 до цього Договору, якщо інше не передбачено умовами даного Договору. Розмір лізингових платежів, визначений в додатках №1,2 до договору. Однією із засад цивільного законодавства, відповідно до п.3 ч.1 ст.3 ЦК України, є свобода договору, що включає в себе право осіб на вільне визначення умов договору. Враховуючи те, що позивач ознайомився із умовами договору фінансового лізингу №01/14-00069, укладеним між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» та вважав їх прийнятними на момент укладення договору, про що, на думку суду, свідчить його підпис на договорі, а також приймаючи до уваги те, що в договорі №01/14-00069 визначені всі істотні умови, передбачені ЗУ «Про фінансовий лізинг», суд вважає необґрунтованими посилання позивача на те, що між ним та відповідачем не було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, що має наслідком його недійсність. За таких обставин, вимога позивача про визнання недійсним договору фінансового лізингу №01/14-00069, укладеного між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» задоволенню не підлягає. Відповідно до ч.2 ст.806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Тобто за своєю природою договір лізингу є змішаним договором і містить ознаки договорів оренди (найму), купівлі-продажу чи договору поставки. Зі змісту положень ст.ст.798, 799 ЦК України вбачається, що предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Такий договір не породжує тих прав і обовязків, настання яких бажали сторони. Аналіз вказаних положень Кодексу у їх системному зв'язку, дає можливість зробити висновки про те, що у випадку, коли предметом договору фінансового лізингу є транспортний засіб, а стороною договору фізична особа, договір має бути нотаріально посвідчений і у випадку недодержання сторонами вимог щодо нотаріального посвідчення договору він є нікчемним. За таких обставин, оскільки договір фінансового лізингу №01/14-00069 був укладений між ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» та [PERSON] у простій письмовій формі, він є нікчемним. Судом також встановлено, що на виконання п.п. «а» п.8.2.1. договору фінансового лізингу №01/14-00069 позивачем 11.11.2014р. було сплачено 20000 грн., що підтверджується копією квитанції №116982778(а.с.19). У ст.216 ЦК України визначено наслідки недійсності правочину, зокрема у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Також, зі змісту вказаної статті вбачається, що суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. З метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача кошти в сумі 20000 грн., сплачені [PERSON] на виконання недійсного правочину. Отже, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 551,20 грн. за вимогу майнового характеру.

Outcome: partial