Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про зміну способу участі батька у вихованні дітей та спілкування з ними. В позовній заяві покликається на те, що з відповідачем має двоє спільних дітей: доньку [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Розпорядженням Любомльської районної державної адміністрації Волинської області №79 від 25.04.2013 року йому було визначено порядок участі у вихованні дітей, а саме, встановлено побачення з доньками щотижня з 20 год. 00 хв. п'ятниці до 20 год. 00 хв. неділі з перебуванням дітей по місцю його проживання. Позивач вважає такий порядок побачень з дітьми недоречним, оскільки він встановлений без врахування інтересів дітей, які є школярками, їхнього режиму дня, доцільності проведення вільного часу, а також безпосередньо інтересів батьків, у зв'язку з чим у нього з відповідачем постійно виникають суперечки та конфлікти, пов'язані з належним виконанням вказаного розпорядження райдержадміністрації. Крім цього зазначає, що відповідач створює перешкоди у його спілкуванні з доньками, тим самим не виконує зазначене розпорядження, а тому просив визначити інший спосіб його участі у вихованні доньок, а саме: встановити систематичні побачення та перебування дітей по місцю його проживання щотижня з 14 год. 00 хв. п'ятниці до 16 год.00 хв. неділі, у дні народження доньок - з 12 год.00 хв. до 16 год.00 хв.; у разі, якщо святкові дні припадають на день побачення з батьком або цей день передує дню побачення, або є наступним після нього, то такі дні доньки проводять з ним; в день побачення з доньками він має право забирати їх з дому/школи особисто; проводити разом з ними тиждень зимових шкільних канікул та два тижні літніх канікул з можливістю виїзду за межі Волинської області без присутності відповідача; необмежене спілкування дітей з ним засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування; обов'язкове повідомлення один одного з батьків по телефону про зміну місця зустрічі або терміну перебування дітей (запізнення, хвороба, тощо); зобов'язати відповідача у разі настання певних змін, зокрема, щодо зміни місця проживання, навчання, перебування дітей за день до зустрічі з батьком надати точну інформацію. Просив також стягнути з відповідача понесені ним судові витрати у виді сплаченого судового збору. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю з вищевикладених підстав та пояснив, що причиною звернення до суду з зазначеним позовом стало невиконання відповідачем розпорядження Любомльської районної державної адміністрації Волинської області, яким визначено порядок його участі у вихованні дітей, через що він не міг дітей ні бачити, ні спілкуватись з ними. Зазначив, що після того, як діти перейшли жити до відповідача, вони жодного разу до нього не приходили, що пов'язано з налаштуванням останньою дітей проти нього. [PERSON] вимикала мобільні телефони дітей та всіляко перешкоджала їхньому спілкуванню. Крім цього, відповідач неналежним чином піклується про дітей, зокрема, в Новорічну ніч о 04 год. ранку 2014 року вивезла дітей гуляти, тоді ж і сталася трагедія - донька [PERSON] потрапила в дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої перебуває в тяжкому стані в лікарні, по даному факту порушене кримінальне провадження. Відмітив, що діти також не мають належного відпочинку, за весь період лише одна донька їздила відпочивати на море в Ялту по путівці райдержадміністрації, хоча відповідач говорила, що путівку придбала за власні кошти. Просив суд позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, а саме, заперечила проти вимоги позивача про спільний відпочинок дітей з батьком тиждень зимових шкільних канікул та два тижні літніх канікул з можливістю виїзду за межі Волинської області без її присутності, мотивуючи тим, що позивач негативно вливає на дітей та жодного разу на відпочинок їх не возив, хоча обіцяв завезти в Карпати. При цьому, вона має фінансову спроможність самостійно відвозити дітей на відпочинок. Зазначила, що діти їздили відпочивати у м.Київ та м. Володимир-Волинський до її родичів, а також на озеро Світязь, інші озера та річки в межах Волинської області, старша донька їздила відпочивати в Ялту. Погодилась з періодичністю та місцем побачення дітей з батьком, однак лише за умови згоди на це дітей. Не заперечила проти того, щоб на другий день таких релігійних свят, як Різдво та Пасха, діти перебували у батька. З рештою позовних вимог погодилась. Суду пояснила, що органом опіки та піклування при прийнятті рішення про участь батька у вихованні дітей було враховано думку самих дітей. Будь-яких перешкод позивачу у спілкуванні з дітьми вона не чинить, а його доводи про настроювання дітей проти нього є наклепом, діти його бояться та не бажають з ним спілкуватись. [PERSON] має належний стан здоров'я, а [PERSON] внаслідок ДТП має травму голови, вона при свідомості, розмовляє, однак самостійно пересуватися не в змозі. Представник служби у справах дітей Любомльської районної державної адміністрації Волинської області в судовому засіданні вказав, що до настання повноліття діти мають право на спілкування з обома батьками, однак вирішувати чи спілкуватися з батьками чи ні, вони у такому віці невправі. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає задоволенню частково. Судом встановлено і це підтверджується письмовими доказами (документами), що позивач та відповідач перебували у шлюбі, від якого мають двоє дітей: дочку - [PERSON], [INFO], та дочку - [PERSON], [INFO] (а.с.5, 6). Сторони розірвали шлюб 17.08.2010 року, про що свідчить копія рішення Любомльського районного суду Волинської області №2-278/10 від 17.08.2010 року. Після розірвання шлюбу та припинення між сторонами сімейних відносин, між колишнім подружжям склалися особисті неприязні стосунки, як це було видно з їхніх пояснень в судовому засіданні, що унеможливлює вирішення батьками спільно та за взаємною згодою усіх питань щодо виховання їх дітей, а також позбавляє батька, який проживає окремо від дітей, брати участь у їх вихованні та особистому спілкуванні з ними. Поясненнями сторін стверджено, що на даний час діти проживають з матір'ю - відповідачем [PERSON] в [ADDRESS] Відповідно до ст. 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. З огляду на такі обставини, у квітні 2013 року сторони спільно звернулись з заявами в орган опіки та піклування Любомльської районної державної адміністрації, у яких просили визначити участь батька у вихованні дітей. За результатами розгляду поданих заяв та з врахуванням рішення комісії з питань захисту прав дитини при Любомльській райдержадміністрації від 23.04.2013 року, було прийнято розпорядження №79 від 25.04.2013 року, яким визначено час спілкування батька [PERSON] з його доньками: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], та перебування дітей по місцю його проживання щотижня з 20.00 години п'ятниці до 20.00 години неділі. Надано батькам право змінювати порядок побачень батька з доньками за їх взаємною згодою з метою забезпечення всебічного розвитку та сімейного виховання дітей (а.с.7). Пояснення позивача про те, що відповідач не виконує розпорядження Любомльської районної державної адміністрації Волинської області №79 від 25.04.2013 року, як органу опіки та піклування, та створює перешкоди у спілкуванні батька з дітьми об'єктивно знайшли своє підтвердження на підставі досліджених судом доказів. Так, з висновку служби у справах дітей Любомльської районної державної адміністрації Волинської області від 12.03.2014 року за № 97/40/2-14 вбачається, що позивач [PERSON] 10.06.2013 року та 14.06.2013 року звертався в службу у справах дітей та в райдержадміністрацію з приводу того, що відповідач [PERSON] ігнорує вимоги рішення органу опіки та піклування, у зв'язку із чим відповідача [PERSON] було попереджено про те, що відповідно до Сімейного кодексу України вона не має права перешкоджати колишньому чоловікові спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні (а.с.25-26). Ці перешкоди суд розцінює як небажання матері виконувати встановлений органом опіки та піклування графік зустрічей батька з доньками, а також пов'язує їх з навчальним процесом та режимом дня дітей. Крім цього, з копії виписок із медичної картки стаціонарного хворого [PERSON], [INFO], судом встановлено, що остання під час дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 01 січня 2014 року близько 04 години, отримала травму та їй визначено діагноз: політравма, апалічний синдром внаслідок важкої черепно-мозкової травми, забою головного мозку з ДАП синдромом, внутрішлуночковим крововиливом травматичного САКу, спастичного тетрапарезу, афазії, закритий застарілий неправильно консолідуючий перелом с/3 правого стегна зі зміщенням, консолідуючий уламковий перелом кісток лівої гомілки. Станом на 05.05.2014 року хвора [PERSON] самостійно переміщатися не може, однак, транспортабельна (а.с.49, 62). Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 142 СК України діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Частиною 1 ст.150 СК України визначені головні напрями виховного процесу, який мав би зосереджуватися на основних суспільних цінностях, повазі до інших людей, любові до членів своєї сім'ї, родини. Брак любові у дитячі роки це духовний дисбаланс на усе життя. Згідно зі ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов'язків щодо неї. Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Правило ч.2 ст.157 СК України додатково підкреслює обов'язок того з батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні, хоча збереження у нього цього обов'язку прямо випливає зі ст.141 СК України. Право на спілкування з дитиною та участь у її вихованні того з батьків, хто проживає окремо від дитини, кореспондує установлений ч.3 ст.157 СК України обов'язок того, з ким проживає дитина, не чинити перешкод у здійсненні свого права, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. З висновку, наданого органом опіки та піклування Любомльської райдержадміністрації від 12.03.2014 року за №392/42/2-14, встановлено, що малолітні [PERSON] та [PERSON] до березня 2013 року проживали з батьком. Перед канікулами мати забрала дітей до себе і стала перешкоджати побаченню батька з доньками. Малолітня [PERSON] перебуває в лікарні, а батьки здійснюють за нею догляд. Під час бесіди з дівчатами у 2013 році службою у справах дітей було встановлено, що відповідач забороняє спілкуватись дітям з батьком та самі дівчатка повідомили, що й самі не хочуть зустрічатись з батьком, однак по якій причині пояснити не можуть. Крім цього, встановлено, що по місцю проживання батька створені умови для проживання та виховання дітей. Малолітні, хоча і неохоче, але спілкуються з батьком, а він в свою чергу намагається підтримувати постійні контакти з ними. Даним висновком також стверджено той факт, що між матір'ю та батьком дітей немає узгодженості у визначенні участі батька у вихованні дітей, між ними постійно виникають конфлікти та суперечки, що негативно відображається на ставленні малолітніх до батька та його оточення. Малолітня дочка сторін [PERSON] висловлюючи в судовому засіданні своє відношення до батьків, у присутності психолога відділу освіти Любомльської райдержадміністрації Трач В.П., вказала, що батька вона не боїться, однак і не любить та не бажає з ним бачитися та спілкуватися, в тому числі й на її день народження, хоча мама цьому не забороняє. Під час проживання з батьком упродовж півтора року, її та [PERSON] він бив, примушував щосуботи прибирати в будинку, а мама цього робити не заставляє. До того часу доки [PERSON] не потрапила в дорожньо-транспортну пригоду, батько до них взагалі не приходив, з школи не забирав, на відпочинки не возив, подарунки не дарував, лише один раз на її день народження, коли їй виповнилось 9 років, подарував планшет, жодного разу на вихідні дні вона з сестрою до нього додому не ходили. В той же час зазначила, що батько приїжджав та хотів їх побачити, однак вони не виходили з будинку, тоді батько силою тягнув їх за руки та бив. На даний час батько перебуває в лікарні в м.Луцьку біля [PERSON]. Повідомила, що батько для лікування старшої сестри ліків не купував. Сестра [PERSON] також не бажає бачити батька, коли в лікарні він залишається з нею, то вона дзвонить і просить, щоб приїхала мама. З мамою їм добре, вони з нею їздять відпочивати, мама купує їм подарунки, зокрема, телефон, колонки та іграшки. Оцінюючи вищевикладену позицію малолітньої [PERSON], суд звертає увагу та враховує рішення Любомльського районного суду Волинської області від 05.01.2012 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення способу та порядку участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними. Зокрема, зі змісту даного рішення слідує, що під час опитування малолітніх дітей сторін: [PERSON] та [PERSON] в суді, останні пояснили, що однаково люблять своїх, як батька, так і матір, хоча проживають з матір'ю, однак після навчання в школі відвідують житло їх батька, бувають випадки, лишаються на нічліг, батько їм завжди допомагає купуючи шкільні речі, даючи кишенькові гроші до школи, тощо. Діти у суді зазначили, що вони не хотіли б, що їх було обмежено у спілкуванні з їх батьком. Наведені пояснення малолітньої [PERSON], які мали місце в 2012 році, є кардинально відмінними від тих, що дані нею під час розгляду даної справи, хоча минуло лише два роки та вони стосуються одних і тих же фактів та обставин. Крім цього, надані малолітньою пояснення містять в собі суттєві суперечності, в зв'язку із чим суд не може їх розцінювати, як об'єктивну, самостійну та незалежно висловлену думку дитини. При цьому, суд приймає до уваги пояснення малолітньої [PERSON] про те, що вона не боїться батька, оскільки така позиція останньої узгоджується з іншими дослідженими судом доказами, а також одночасно спростовує доводи відповідача про те, що діти бояться батька. Вищенаведене приводить суд до висновку, що позиція малолітньої [PERSON] відносно її батька сформувалась під впливом оточуючих її людей, зокрема матері, у якої з позивачем склались неприязні та конфліктні відносини. Доводи відповідача про негативний вплив батька на дітей жодним чином не підтверджені, а надані відповідачем копії роздруківок, у яких зафіксовані факти її звернення в правоохоронні органи з приводу неправомірних дій позивача, суд до уваги не приймає, оскільки вони констатують лише факт звернення в правоохоронні органи та не підтверджують неправомірності дій позивача, при цьому суд зважує на те, що зазначені звернення мали місце у 2010-2012 роках, тобто до визначення органом опіки та піклування порядку участі батька у вихованні дітей, яке прийняте 25 квітня 2013 року (а.с.51-53). Таким чином, у суду немає підстав вважати, що спілкування позивача з дітьми буде перешкоджати їх нормальному розвиткові, мати на них негативний вплив чи суперечити їх інтересам. Досліджені судом докази навпроти свідчать, що позивач турбується про дітей, виражає свою любов до них та бажає з ними спілкуватись. Відповідно до ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. У відповідності до ст.19 СК України Любомльська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування, надала суду висновок від 12.03.2014 року за №392/42/2-14, який складений з врахуванням висновку комісії з питань прав дитини при райдержадміністрації 12.03.2014 року. Так, орган опіки та піклування, виходячи з позовних вимог позивача, вважає доцільним встановити наступний порядок участі батька у вихованні та спілкуванні з доньками,: систематичні побачення та перебування дітей щотижня з 14 год. 00 хв. п'ятниці до 16 год. 00 хв. неділі по місцю проживання батька; спільний відпочинок дітей з батьком - тиждень зимових шкільних канікул та два тижні літніх канікул з можливістю виїзду за межі області без присутності [PERSON]; необмежене спілкування дітей з батьком засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування; обов'язкове повідомлення один одного з батьків по телефону про зміну місця зустрічі або терміну перебування дітей (запізнення, хвороба, тощо); в день побачення з доньками батько має право забирати їх з дому/школи особисто; [PERSON] за день до зустрічі дітей з батьком надавати [PERSON] точну інформацію щодо зміни фактичного місця навчання, проживання, перебування кожної дитини. Також рекомендовано за доцільне зобов'язати батьків погоджувати між собою проведення днів загальнодержавних, релігійних та сімейних свят (у тому числі днів народження доньок), враховуючи думку дітей та положення законодавства України щодо рівності прав та обов'язків батька, матері щодо дітей, у тому числі щодо безперешкодного спілкування (а.с.22-24). Такий висновок носить рекомендаційний характер, а тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування. Оцінюючи зазначений висновок органу опіки та піклування суд звертає увагу на положення статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Україною 27.02.1991 року, якою визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. З врахуванням зазначених норм міжнародного права, а також з огляду на рівність батьків у їх правах та обов'язках щодо виховання та розвитку дітей, при цьому виходячи насамперед з інтересів дітей, суд, вищенаведений висновок органу опіки та піклування враховує частково, а саме, вважає таким, що він не знаходить свого належного обґрунтування в частині періодичності побачення та перебування дітей по місцю проживання батька, а також щодо спільного відпочинку з батьком у період канікул. Вирішуючи питання про спосіб участі позивача у вихованні дітей, суд враховує інтереси дітей, стан їх здоров'я, бажання і можливості батька брати участь у їх вихованні, напруженість стосунків між батьками, неможливість дійти між собою порозуміння, а тому, дотримуючись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дітей, приходить до висновку, що позивачу слід встановити систематичні побачення та перебування дітей за місцем його проживання два рази на місяць: другий та останній тиждень місяця з 14 год.00 хв. п'ятниці до 16 год.00 хв. неділі, за виключенням неділь на які припадають перші дні таких свят, як Різдво Христове та Пасха (Великдень). У разі, якщо такі святкові дні припадають на неділю, то побачення та перебування дітей по місцю проживання батька слід визначити з 14 год. 00 хв. п'ятниці до 20 год. 00 хв. суботи, та з 10 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. понеділка. Якщо такі святкові дні не припадають на вище визначені дні побачення, то другий день зазначених свят визначити днями побачення та перебування дітей по місцю проживання батька. При цьому, суд не знаходить обґрунтованості доводів відповідача про встановлення побачень та спілкування батька з дітьми лише за умови наявності на це погодження самих дітей, оскільки такий спосіб буде вкрай обмежувати, як права, так і обов'язки батька щодо участі у вихованні своїх дітей, яким ще не виповнилось чотирнадцяти років. З приводу спільних відпочинків дітей з батьком у період зимових та літніх шкільних канікул з можливістю виїзду за межі Волинської області без присутності [PERSON], то в даному випадку суд враховує вік та стать малолітніх дітей, їх більшу прихильність до матері, а також характер даного способу, як різновиду участі батька у вихованні дітей, та вважає, що такий відпочинок може відповідати інтересам дітей лише за наявності їх згоди. Щодо спілкування батька у дні народження дітей, то його тривалість слід визначити упродовж двох годин після закінчення навчального процесу в шкільному навчальному закладі. У тих випадках, коли дні народження дітей припадатимуть на дні побачення з батьком, то побачення та перебування дітей по місцю проживання батька необхідно визначити: якщо день народження припадає на суботу - з 14 год. 00 хв. п'ятниці, яка передує дню народження, до 12 год. 00 хв. суботи (дня народження), та з 10 год. 00 хв. по 16 год. 00 хв. неділі, якщо ж день народження припадає на неділю - з 14 год. 00 хв. п'ятниці, яка передує дню народження, до 12 год. 00 хв. неділі (дня народження). У тих випадках, коли дні народження дітей припадатимуть на інші вихідні дні, в тому числі суботу та неділю, які не є днями побачень з батьком, то побачення та перебування дітей по місцю проживання батька необхідно визначити з 10 год. 00 хв. по 12 год. 00 хв. дня народження. В іншій частині позовних вимог суд повністю погоджуються з висновком Любомльської районної державної адміністрації, як органу опіки та піклування, від 12.03.2014 року за №392/42/2-14 та вважає, що визначений спосіб участі позивача у вихованні дітей та спілкуванні з ними не зашкодить їм, а навпаки повністю відповідатиме можливості дітей в повній мірі сприймати піклування кожного із батьків про їх здоров'я, фізичний та духовний розвиток. Крім того, для уникнення в подальшому непорозумінь між сторонами, щодо виконання відповідачем установленого судом способу участі батька у спілкуванні та вихованні дітей, та для забезпечення такого виконання, слід зобов'язати відповідача не перешкоджати позивачу спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні в порядку та спосіб, визначених даним рішенням суду. Згідно із ст.88 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача.

Outcome: partial