Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Городнянського районного суду Чернігівської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та просив розірвати шлюб, укладений між ними 05 червня 2006 року в Лемешівській сільській раді, актовий запис № 01. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05 червня 2006 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований виконкомом Лемешівської сільської ради, актовий запис № 01. Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] 2006 року народження, [PERSON] 2007 року народження та [PERSON] 2010 року народження. Шлюб розпався, так як сторони мають різні погляди на життя, у зв`язку з чим сторони вирішили розірвати шлюб. Ухвалою судді від 08 серпня 2019 року у справі відкрито провадження у загальному порядку та призначене підготовче судове засідання. /а.с.14-15/. В підготовче судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце підготовчого судового засідання повідомлений належним чином, при подачі позову до суду клопотав про розгляд справи у його відсутності (а.с.2). Згідно положень ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач позов визнала, розповіла, що близько двох років не підтримують шлюбних відносин з чоловіком, проживають окремо. Примирення просила не застосовувати. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 05 червня 2006 року виконкомом Лемешівської сільської ради Городнянського району, Чернігівської області, актовий запис № 01, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим виконкомом Лемешівської сільської ради Городнянського району, Чернігівської області 05.06.2006 року (а.с.4). Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Деревинською сільською радою Городнянського району, Чернігівської області), [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане виконкомом Лемешівської сільської ради Городнянського району, Чернігівської області), [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане виконавчим комітетом Деревинської сільської ради Городнянського району, Чернігівської області). Статтею 51 Конституції України проголошено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до приписів ст.37 СК України, шлюб є правозгідним. Згідно положень ст.55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Стаття 112 СК України проголошує, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Відповідно до статті 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до статті 10 Цивільного кодексу України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За частиною 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями статті 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема статей 5, 8 вказаного міжнародного договору. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, шлюб між сторонами фактично розпався, сім`я носить формальний характер, рішення про звернення до суду із даним позовом є виваженим та відповідає волевиявленню сторін, а тому позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сімейні відносини сторони фактично припинили і відновлювати шлюбні стосунки категорично не мають наміру та наполягають на розлученні. Подальше сімейне життя між сторонами неможливе, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. На підставі викладеного та

Outcome: approved