Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

[PERSON] звернувся в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовом до Монастириської міської ради в якому просить визначити йому додатковий строк тривалістю в три місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON], яка померла [INFO] та встановлення факту належності [PERSON] правовстановлюючого документу - Свідоцтва про право власності на житловий будинок з належними до нього будівлями по [ADDRESS] від.30.10.2002 року. Вимоги позивача обґрунтовані тим, що [INFO] помер її батько - [PERSON]. Позивач у позовній заяві зазначає, що після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, зокрема: - на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вказану спадщину прийняла дружина спадкодавця - [PERSON]. [INFO] померла його мати - [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, зокрема: - на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В позовній заяві зазначає, що він являється спадкоємцем за законом першої черги, оскільки є сином померлої. Проте в даний час він не може оформити в нотаріальній конторі спадщину в установленому законом порядку, тобто нотаріально, оскільки у встановлений строк заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подав через відсутність достатніх коштів для оформлення спадщин та незадовільним станом свого здоров'я, що не дало йому можливості вчасно звернутись в нотаріальну контору та подати заяву про прийняття спадщини. Крім того, позивач в позовній заяві вказує, що у свідоцтві про право власності на будинок його батько вказаний як [PERSON] замість [PERSON] в зв'язку з чим необхідно встановити факт належності правовстановлюючого документу на будинок його батькові. Також, позивач посилаючись на ст. 1272 ЦК України просить суд визначити йому додатковий строк для подання заяви в нотаріальну контору для прийняття спадщини після смерті [PERSON] Позивач [PERSON] в підготовче засідання не з'явився, в позовній заяві просить розгляд справи проводити в його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач - представник Монастириської міської ради в підготовче засідання не з'явився, суду подав відзив на позовну заяву по суті справи про визнання позову з підстав зазначених в позовній заяві та просить розгляд справи проводити у відсутності їхнього представника. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У випадку визнання позову відповідачем та беручи до уваги те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд відповідно до ч. 3 ст. 200, ст. 206 ЦПК України ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] в м.Монастириська Тернопільської області, у віці 70 років помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 10.03.2010 року. Ще за життя [PERSON] належав: -житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житловий будинок з належними до нього будівлями, що розташовані по [ADDRESS], виданого на підставі рішення виконкому Монастириської міської ради від 30.10.2002 року №110. Разом з тим, як убачається з позовної заяви та доданих до матеріалів справи документів, існують розбіжності в Свідоцтві про право власності на житловий будинок з належними до нього будівлями, свідоцтві про народження позивача та свідоцтві про смерть спадкодавця [PERSON], а саме, в Свідоцтві про народження позивача та свідоцтві про смерть спадкодавця батько позивача записаний як [PERSON], а в Свідоцтві про право власності на житловий будинок з належними до нього будівлями він зазначений як [PERSON]. Зверненням [PERSON] до Монастириського районного суду є те, що в Свідоцтві про право власності на житловий будинок з належними до нього будівлями виданому на ім'я [PERSON] невірно вказане прізвище його батька. Визначаючись із заявленою вимогою про встановлення юридичного факту, а саме встановлення факту належності правовстановлюючого документу суд враховує наступне. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. В даному випадку встановлення факту належності правовстановлюючого документу необхідно позивачу для прийняття спадщини. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Таким чином, факт, що просить встановити позивач має юридичне значення. Окрім цього судом виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов'язане з вирішенням спору про право. Відомостями, які підтверджують факт належності [PERSON] Свідоцтва про право власності на житловий будинок з належними до нього будівлями є: -свідоцтво про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 31.10.1967 року, згідно якого [PERSON] є батьком [PERSON]; -довідкою №689 від 29.03.2017 року виданою виконкомом Монастириської міської ради, згідно якої вбачається, що [PERSON], 1940 року народження, проживав та був зареєстрований по [ADDRESS]; -Паспортом на забудову садиби в населених пунктах України по [ADDRESS]; - Будинковою книгою де власник записаний як [PERSON]. З вищезазначеного випливає, що при складанні (видачі) правовстановлюючих документів, Свідоцтва про право власності на житловий будинок з належними до нього будівлями, органом, який його складав, була допущена помилка при записі прізвища [PERSON] Беручи вищевказане до уваги та аналізуючи всі подані позивачем докази в їх сукупності суд приходить до переконання, що «[PERSON]» і «[PERSON]», є одна і та ж особа. Отже, факт належності [PERSON] Свідоцтва про право власності на житловий будинок з належними до нього будівлями, підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження факт того, що [PERSON] та «[PERSON]» є одна і та ж особа, то позовна вимога про встановлення факту належності правовстановлюючих документів підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи вказане майно [PERSON] успадкувала його дружина, як спадкоємець першої черги - [PERSON], оскільки проживала на час смерті з померлим, що підтверджується, довідкою №689 від 29.03.2017 року виданою виконкомом Монастириської міської ради. Шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] підтверджуються Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 28.04.1965 року. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом має той з подружжя, який його пережив, а тому [PERSON] має право на спадкове майно після смерті [PERSON], як дружина спадкодавця та спадкоємець першої черги за законом. [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, оскільки на час смерті [PERSON] та відкриття спадщини проживала разом з померлим. З повідомлення Монастириської державної нотаріальної контори №104/01-16 від 19.02.2018 року вбачається, що станом на 19.02.2018 року свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], який помер [INFO], не видавались. В зв'язку з тим, що [PERSON] за життя не оформила спадкових прав на спадкове майно після смерті [PERSON], але фактично вступила у володіння та користування даним майном як спадкоємець за законом першої черги суд визначає, що власником даного майна після смерті [PERSON] була його дружина [PERSON] [INFO] у віці 66 років в м.Монастириська Тернопільської області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 14.02.2011 року, актовий запис №11. Після її смерті залишилось спадкове майно до якого належать: - житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті. Родинні відносини між [PERSON] та [PERSON] підтверджуються свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 31.10.1967 року, згідно якого батьками [PERSON] є [PERSON] - батько позивача та [PERSON] - мати позивача. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 2 ст. 1269 ЦК України, заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Як передбачено ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 3 ст. 1272 ЦК України визначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до вищевказаного пункту зазначеної постанови, додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини. Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що пропустив встановлений у шість місяців строк для подання заяви про прийняття спадщини та не подав вказаної заяви, оскільки після смерті спадкодавця в нього були відсутні достатні кошти для оформлення спадщини та незадовільний стан здоров'я, що не дало йому можливості вчасно звернутись в нотаріальну контору та подати заяву про прийняття спадщини. Пропущення встановленого законодавством строку для подання заяви до нотаріальної контори для прийняття спадщини в зв'язку з тяжким матеріальним становищем, що підтверджується матеріалами справи, суд вважає істотними труднощами, через які позивач не зміг реалізувати своє право на подачу заяви до нотаріальної контори для прийняття спадщини в установленому законом порядку. З врахуванням вищевикладеного та беручи до уваги те, що позивач пропустив строк для подачі заяви про прийняття спадщини з причини тяжкого матеріального становища, що не дало об'єктивної можливості позивачу для звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та враховуючи термін пропущеного строку для прийняття спадщини, суд дійшов висновку, що позивач є спадкоємцем за законом і причини пропуску строку прийняття спадщини є поважними, а тому слід визначити позивачу [PERSON] додатковий строк - три місяці на подання заяви до нотаріальної контори для прийняття спадщини.

Outcome: approved