Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса, який обґрунтовано тим, що 30.05.2006 року між ним і ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАК КБ «Приватбанк», укладено кредитний договір № DNH4KP31050100, відповідно до якого банком було надано грошові кошти в сумі 5847,39 грн. на купівлю товару зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2,09 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом до 31.05.2008 року. 27.06.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» не сплачену за кредитним договором суму заборгованості в розмірі 138134,14 грн. Витрати за вчинення виконавчого напису нотаріуса становлять 1800,00 грн. Постановою головного державного виконавця Луцького районного відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області [PERSON] від 11.10.2017 року на підставі вищевказаного виконавчого напису нотаріуса № 6323 від 27.06.2017 року відкрито виконавче провадження № 54873788. Постановою головного державного виконавця Луцького районного відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області [PERSON] від 01.12.2017 року у вказаному виконавчому проваджені постановлено звернути стягнення на заробітну плату боржника. Так, на користь ПАТ КБ «Приватбанк» за розпорядженням державного виконавця було перераховано кошти на загальну суму 3094,38 грн., стягнутих за період грудня 2017 року та січня 2018 року. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.04.2018 року, яке набрало законної сили, виконавчий напис нотаріуса визнано таким, що не підлягає виконанню. 30.05.2018 року постановою головного державного виконавця Луцького районного відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області [PERSON] виконавче провадження було закінчено на підставі п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження». Звертаючи увагу на вищевикладене, позивач просить повернути стягнуте за виконавчим написом нотаріуса. 09.08.2018 року АТ КБ «Приватбанк» до суду подано відзив на позовну заяву в якому зазначено, що позивачем не надано жодних доказів одержання АТ КБ «Приватбанк» коштів в сумі 3094,38 грн. у звязку з виконанням виконавчого напису нотаріуса № 6323 від 27.06.2017 року, а в названих розпорядженнях містяться лише вказівки про необхідність таких перерахувань, а не про їх фактичне перерахування. Окрім того, [PERSON] не долучено доказів звернення до банку в позасудовому порядку з проханням повернути йому кошти на зазначену суму, які стягувались на підставі виконавчого документу. Зважаючи на наведене, відповідач вважає позов безпідставним та просить відмовити у його задоволенні. В судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечив з підстав аналогічних вказаним у письмовому відзиві на позов. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 30.05.2006 року між ним і ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАК КБ «Приватбанк», укладено кредитний договір № DNH4KP31050100, відповідно до якого банком було надано грошові кошти в сумі 5847,40 грн. на купівлю товару зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2,09 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом до 31.05.2008 року (а.с. 5). 27.06.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» не сплачену за кредитним договором суму заборгованості в розмірі 138134,14 грн. Витрати за вчинення виконавчого напису нотаріуса становлять 1800,00 грн.(а.с.6). Постановою головного державного виконавця Луцького районного відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області [PERSON] від 11.10.2017 року на підставі вищевказаного виконавчого напису нотаріуса № 6323 від 27.06.2017 року відкрито виконавче провадження № 54873788 (а.с. 7). Постановою головного державного виконавця Луцького районного відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області [PERSON] від 01.12.2017 року у вказаному виконавчому проваджені постановлено звернути стягнення на заробітну плату боржника (а.с.8). Згідно довідки № 73 від 07.02.2018 року ТзОВ «Модерн-Експо» на користь ПАТ КБ «Приватбанк» за розпорядженням державного виконавця було перераховано кошти на загальну суму 3094,38 грн. (1829,66 грн. - за грудень 2017 року та 1740, 27 грн. - за січень 2017 року) (а.с. 9-13). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.04.2018 року, яке набрало законної сили, виконавчий напис нотаріуса визнано таким, що не підлягає виконанню (а.с.14-16). Відповідно до цього, 30.05.2018 року постановою головного державного виконавця Луцького районного відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області [PERSON] виконавче провадження було закінчено на підставі п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.16). Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Пунктом 4 ч.2\~ст. 16 ЦК України\~одним зі способів захисту цивільних прав передбачено відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно із ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення або оспорювання. Обраний спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, способу та наслідкам порушення. Статтею 1212 ЦК України\~визначені загальні положення про зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Згідно з зазначеною нормою\~ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. При регулюванні цих відносин виникають два види зобов'язань з безпідставного збагачення - безпідставне придбання та безпідставне збереження. Ухвалою суду від 12 вересня 2018 року в Луцького районного відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області було витребувано копії матеріалів виконавчого провадження № 54873788, відповідно до яких, за розпорядженням державного виконавця №54873788 та № 54873788 від 12.01.2018 року (а.с. 51,54) на рахунок ПАТ КБ «Приватбанк» було перераховано кошти у сумі 1582,06 грн. та 1512,32 грн. відповідно (а.с. 50, 52) (платник: Луцький районний ВДВС ГТУЮ у Волинській області; призначення платежу: борг з [PERSON] зг.в/л № 6323 від 27.06.2017 року (приватний нотаріус Київського міськнотаріального округу [PERSON]О.), які були попередньо відраховані із заробітної плати позивача (а.с. 46-48), що також в свою чергу спростовує заперечення відповідача. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають до задоволення. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved