Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 13 червня 2012 року померла його мати [PERSON], а 05 серпня 2012 року - його батько [PERSON], після смерті яких відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку № 5 по вул. Суворова у м. Перечин Закарпатської області. Так, [PERSON] і [PERSON] залишили заповіти, якими належні їм частини вказаного житлового будинок з надвірними будовами, заповіли йому. Для оформлення спадщини він звернувся до Перечинської державної нотаріальної контори, проте йому в оформленні такої було відмовлено за відсутності належним чином зареєстрованого за спадкодавцями права власності на вищезазначений будинок, тому просить позов задовольнити. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, однак подав заяву, в якій просив розгляд справи провести у його відсутності та підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Представник Перечинської міської ради Перечинського району Закарпатської області як відповідача в судове засідання також не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі та проти задоволення позову не заперечив. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 13 червня 2012 року померла мати позивача [PERSON], а 05 серпня 2012 року його батько [PERSON], що стверджується свідоцтвами про смерть серії 1-ФМ № № 139740 і 139824, виданими відділом державної реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області 14 червня та 14 серпня 2012 року відповідно (а. с. 6-8). Також встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на випадок своєї смерті заповіли належні їм частини жилого будинку з надвірними будовами, що знаходиться в м. Перечин по вул. Суворова, 5, своєму сину [PERSON], про що свідчать заповіти від 14 та 13 березня 2008 року, посвідчені приватним нотаріусом Перечинського районного нотаріального округу та зареєстровані в реєстрі за № № 419 і 409 відповідно (а. с. 9-10). Крім цього встановлено, що згідно довідок Перечинської міської ради Закарпатської області, [PERSON] та [PERSON] дійсно були забудовниками та власниками в рівних частинах дворогосподарства № 5 по вул. Суворова в м. Перечин, де на момент смерті останніх був зареєстрований їх син [PERSON] (а. с. 11, 31). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно повідомлень Перечинської державної нотаріальної контори за вих. №231/01-16 та № 232/01-16 від 19 грудня 2016 року спадкові справи на майно померлого 05 серпня 2012 року [PERSON], а також померлої 13 червня 2012 року [PERSON] Перечинською державною нотаріальною конторою не заводились (а. с. 27-28). Разом з цим, відповідно до повідомлення Перечинської державної нотаріальної контори за вих. № 91/01-16 від 05 липня 2016 року позивачу [PERSON] було відмовлено у оформленні спадщини за спадкодавцем [PERSON], оскільки право власності на житловий будинок № 5 по вул. Суворова в м. Перечин не зареєстроване (а. с. 12). Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Як розяснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Отже, враховуючи те, що позивач на час відкриття спадщини постійно проживав разом із спадкодавцями [PERSON] та [PERSON], протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України не відмовився від її прийняття (а. с. 27-28, 31), тому вважається таким, що прийняв спадщину. Оскільки у нього існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved