Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за борговою розпискою. Позов обґрунтовано тим, що 29.09.2017 року відповідач звернувся до позивача з проханням позичити йому 54 857,58 грн., на що позивач погодився за умови повернення зазначеної вище суми до 06.10.2017 року. На вказаних умовах сторони уклали договір позики. На підтвердження передачі грошей відповідач власноруч, в присутності двох свідків, написав розписку та отримав гроші. Однак, відповідач свої зобов`язання згідно договору та у вказані в борговій розписці строки не виконав. Позивач неодноразово звертався до нього з вимогою повернути гроші, однак відповідач гроші не повертає. Позивач вказує, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, сума нарахувань на суму основного боргу встановленого законодавством індексу інфляції на весь час прострочення, а саме з 07.10.2017 року по 30.09.2020 року становить 10 541,05 грн. Сума нарахованих трьох процентів річних від простроченої суми за період з 07.10.2017 року по 30.09.2020 року становить 4 911,27 грн. Таким чином, грошова сума за договором позики підлягає стягненню в судовому порядку. Посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 54857,58 грн. основного боргу, інфляційних витрат в розмірі 10541,05 грн. та 3% річних в розмірі 4911,27 грн. Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24.11.2020 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У строк встановлений судом, відповідач відзив на пред`явлений позов не подав. Таким чином, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні серед матеріалів справи докази, вважає, що позов підлягає до задоволення. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач подав докази, які підтверджують існування між сторонами договірних відносин, докази невиконання умов договору позики відповідачем. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно вимог ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до письмової розписки від 29.09.2017 року відповідач [PERSON] позичив в [PERSON] грошові кошти на суму 54857,58 грн. Цією ж розпискою відповідач підтвердив, що грошові кошти отримані ним в повному обсязі. Крім цього, вказану суму позичених коштів відповідач зобов`язувався повернути до 06.10.2017 року. Як встановлено судом, відповідач своїх зобов`язань по договору позики в повному об`ємі не виконав. Причини невиконання таких зобов`язань правового значення для справи не мають. Відповідач не подав жодних доказів на спростування викладених позивачем обставин. Таким чином, сума боргу відповідача перед позивачем за договором позики від 29.09.2017 року становить 54857,58 грн. Таким чином, зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача борг в сумі 54857,58 грн. за укладеним між ними договором позики. Крім цього, прострочення виконання грошового зобов`язання відповідача почалось на другий день після закінчення строку повернення позики, а саме - з 07.10.2017 року. Сума нарахувань на суму основного боргу встановленого законодавством індексу інфляції на весь час прострочення, слід нараховувати з 07.10.2017 року по 30.09.2020 року, виходячи із суми 54857,58 грн., що становить 10 541,05 грн. Крім цього, 3 % річних слід нараховувати з 07.10.2017 року по 30.09.2020 року, виходячи із суми 54857,58 грн. Таким чином з відповідача слід стягнути 3% річних за період з 07.10.2017 року по 30.09.2020 року, виходячи із встановленої судом суми боргу за договором позики 54857,58 грн., що становить 4911,27 грн. Будь-яких доказів на спростування вказаних обставин відповідач не подав. Таким чином суд повно, всесторонньо та об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за договором позики в сумі 70309,90 грн. (з урахуванням індексу інфляції та 3% річних). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, до стягнення з відповідача в користь позивача підлягає 840,80 грн. понесених судових витрат по сплаті судового збору при зверненні до суду.

Outcome: approved