Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Східноукраїнського національного університету імені Володимира Даля про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних від суми простроченого грошового зобов`язання. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він з 10 квітня 2006 року по 20 квітня 2010 року працював в СНУ ім. В. Даля на посаді тесляра у відділі капітального ремонту господарчого департаменту та звільнився за власним бажанням. Рішенням Жовтневого районного суду м. Луганська від 25.07.2012 з відповідача на користь [PERSON] стягнуто недоотриману заробітну плату за період з 01 січня 2010 року по 20 квітня 2010 року у вигляді надбавки до посадового окладу (за складність, напруженість у роботі) в сумі 224,58 грн., заробітну плату у вигляді доплати до посадового окладу (за розширену зону обслуговування) в сумі 224,58 грн., недоотриману заробітну плату за час щорічної відпустки з 14 січня 2010 року по 10 лютого 2010 року у розмірі 310,86 грн., а всього 760,02 грн. Зазначене рішення суду було виконано відповідачем 01.11.2012. 21 березня 2012 року Жовтневим районним судом міста Луганська ухвалено рішення, яким з СНУ ім. В. Даля на користь позивача стягнуто середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 21 квітня 2010 року по 31 жовтня 2012 року (включно), компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, а також відшкодовано моральну шкоду. У квітні 2014 року відповідач оскаржив зазначене рішення в Апеляційному суді Луганської області. Однак після переміщення суду апеляційної інстанції до міста Сєвєродонецька, були втрачені матеріали цивільної справа № 1207/13610/12. Після відновлення втраченого провадження позивач знову звернувся до суду і постановою Луганського апеляційного суду від 05 травня 2020 року рішення Жовтневого районного суду міста Луганська від 21 березня 2014 року було змінено та стягнуто з СНУ ім. В. Даля на користь [PERSON] середню заробітну плату за період затримки розрахунку при звільненні з 21 квітня 2010 року по 31 жовтня 2012 року (включно) у розмірі 30000 грн. та моральну шкоду у розмірі 5000 грн. В частині стягнення з СНУ ім. В. Даля на користь [PERSON] компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати за період з 01 січня 2009 року по 31 жовтня 2012 року (включно) у сумі 1509,39 грн. рішення суду першої інстанції залишено без змін. Зазначене рішення суду було виконано відповідачем самостійно у повному обсязі 06.07.2020. У зв`язку з простроченням виконання судового рішення позивач просить стягнути з відповідача три відсотка річних від простроченої суми в розмірі 8 391, 32 грн. та інфляційні втрати у розмірі 61 554, 83 грн. від простроченого з 02.11.2012 по 05.07.2020 грошового зобов`язання. На виконання ухвали суду від 20.07.2020 представником відповідача Східноукраїнського національного університету ім. В. Даля Пролигіним Є.А. було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що СНУ ім. В. Даля не несе відповідальності за несвоєчасну видачу Жовтневим районним судом м. Луганська виконавчого документа [PERSON] , а також за несвоєчасне подання виконавчого листа [PERSON] до державного казначейства для безспірного списання грошових коштів з бюджетної установи, що прямо передбачено ст. 25 Бюджетного кодексу України. Через те, що зобов`язання СНУ ім. В. Даля по виконанню рішення Жовтневого районного суду м. Луганська виникло в м. Луганську, де на цей час органи державної влади не здійснюють свої повноваження, відповідач не несе і не може нести відповідальності за несвоєчасне виконання судового рішення, як це зазначено в ч. 7 ст. 2 Закону № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». У звя`зку з цим представник відповідача просить визнати вимоги [PERSON] необґрунтованими та залишити їх без задоволення. 09 жовтня 2020 року позивач [PERSON] подав до суду відповідь на відзив відповідача, в якому зазначив, що рішення Жовтневого районного суду міста Луганська від 21.03.2014 не набрало чинності саме з вини відповідача, оскільки він оскаржив зазначене рішення до апеляційної інстанції та не з`явився у судове засідання для розгляду справи, тому її розгляд був відкладений. Крім того, посилання представника відповідача на ч. 7 ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» щодо заборони нарахування пені та/або штрафів є безпідставною, оскільки інфляційні втрати і три відсотка річних не є пенею або штрафом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача Східноукраїнського національного університету імені Володимира Даля в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. На підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується розпискою про отримання судової повістки [PERSON] , про причину неявки в судове засідання суд не повідомив, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника Східноукраїнського національного університету імені Володимира Даля. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Жовтневого районного суду міста Луганська від 21 березня 2014 року уточнені позовні вимоги [PERSON] були задоволені повністю та стягнуто з Східноукраїнського національного університету ім. Володимира Даля на його користь середню заробітну плату за період затримки розрахунку при звільненні з 21 квітня 2010 року по 31 жовтня 2021 року (включно) у сумі 66 585, 68 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати за період з 01 січня 2009 року по 31 жовтня 2012 року (включно) у сумі 1 509, 39 грн., в рахунок компенсації моральної (немайнової) шкоди у сумі 20000 грн. 05 травня 2020 року постановою Луганського апеляційного суду рішення Жовтневого районного суду м. Луганська від 21.03.2014 було змінено, зменшено стягнуту зі Східноукраїнського національного університету ім. Володимира Даля на користь [PERSON] середню заробітну плату за період затримки розрахунку при звільненні з 21 квітня 2010 року по 31 жовтня 2012 року (включно) з 66 585, 68 грн. до 30000 грн. та моральну шкоду з 20000 грн. до 5000 грн. в іншій оскаржуваній частині рішення суду залишено без змін. Постанова набрала законної сили 05 травня 2020 року. Зазначене рішення суду було виконано відповідачем у повному обсязі 06.07.2020 шляхом нарахування на рахунок [PERSON] суми у загальному розмірі 36 509, 39 грн., що підтверджується копією виписки по надходженню коштів по картці АТ КБ «Приватбанк». Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу захисту позивачем свого права на отримання від відповідача інфляційних втрат та 3 % річних від суми простроченого грошового зобов`язання, сума якого визначена судовим рішенням. Вказані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Як вбачається з позовної заяви рішення суду від 21.03.2014 набрало законної сили 05.05.2020 та було виконано відповідачем лише 06.07.2020, що свідчить про прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У частині другій статті 625 ЦК України зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такий правовий висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року № 6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції. За змістом вказаних статей нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3% річних або інший розмір процентів входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання і не позбавляє кредитора права отримати за час прострочення суми, передбачені статтею 625 ЦК. Правомірність застосування ст. 625 ЦК України в разі прострочення виконання боржником рішення суду підтверджена також, у постанові Верховного суду у складі Великої Палати від 16.05.2018 р. по справі № 686/21962/15-ц, постановах Верховного суду у справах № 310/5419/15-ц від 11.07.2018, № 463/4711/15 від 04.07.2018, № 703/4704/15-ц від 28.02.2018, № 361/7939/2015-ц від 06.08.2018. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Позивач зазначає, що прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем порушує його майнові права та інтереси, а тому з відповідача на його користь підлягають стягненню інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми грошового зобов`язання за період з 02.11.2012 (з моменту виникнення у позивача затримки виплати середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні) по 05.07.2020 (фактичне виконання зобов`язання відповідачем). Суд не погоджується з такою позицією позивача щодо періоду нарахування зазначених сум з таких підстав. Так, дійсно, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та розміру процентів річних за прострочене грошове зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи після задоволення 21 березня 2014 року Жовтневим районним судом міста Луганська позовних вимог [PERSON] щодо стягнення з відповідача середньої заробітної плати за період затримки розрахунку при звільненні з 21 квітня 2010 року по 31 жовтня 2012 року (включно) у сумі 66 585, 68 грн., компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати за період з 01 січня 2009 року по 31 жовтня 2012 року (включно) у сумі 1 509, 39 грн., в рахунок компенсації моральної (немайнової) шкоди у сумі 20000 грн., зазначене рішення було оскаржене відповідачем до суду апеляційної інстанції. Проте, через початок бойових дій на території м. Луганська Апеляційний суд Луганської області був вимушений переїхати до м. Сєвєродонецька Луганської області, а матеріали зазначеної цивільної справи № 1207/13610/12 були втрачені. Позивач у позовній заяві зазначив, що для того, щоб відновити втрачені документи та вищезазначене цивільне провадження, яке залишилось на непідконтрольній території України, йому знадобилося багато часу. Лише 24.01.2020 Троїцьким районним судом Луганської області було відновлено втрачене судове провадження у цивільній справі № 1207/13610/12. Остаточне рішення щодо спору між [PERSON] та Східноукраїнським національним університетом ім. В. Даля було ухвалено лише 05 травня 2020 року Луганським апеляційним судом, яким рішення Жовтневого районного суду м. Луганська від 21.03.2014 було змінено. Зазначена постанова набрала чинності 05.05.2020, а виконана відповідачем у повному обсязі 06.07.2020. Отже, з огляду на викладене вище судом встановлено, що зволікання відповідача з виконанням рішення суду від 21.03.2014 відбулось не з його власної вини, оскільки спір між сторонами щодо стягуваних сум було вирішено лише 05.05.2020 Луганським апеляційним судом. Суд не погоджується з доводами позивача, що його право на отримання інфляційних втрат та трьох процентів річних виникло з моменту не виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, бо відповідач не погодився з рішенням Жовтневого районного суду м. Луганська, сумами, які з нього стягнуті на користь позивача та оскаржив його. Вина відповідача відсутня і в тому, що матеріали цивільної справи були втрачені і їх потрібно було відновлювати протягом 6 років. Тобто вказані труднощі, на думку суду, є непереборними, такими, що залежали не від волі або дій відповідача та виникли не з вини відповідача, а тому він не мусить сплачувати інфляційні втрати та три проценти річних позивачу за період з 02.11.2012 по 05.05.2020. Таким чином, оскільки постанова Луганського апеляційного суду набрала законної сили 05.05.2020, а гроші були перераховані на рахунок позивача [PERSON] 06.07.2020, то, на думку суду, період прострочення виконання грошового зобов`язання має бути з 05.05.2020 по 05.07.2020 включно. Підраховуючи суми стягнень, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК, суди повинні враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції має розраховуватися на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур`єр». Як зазначається у пунктах 3.1.-3.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» № 14 від 17.12.2013, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). На суму інфляційних нарахувань не нараховуються проценти. Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому здійснено платіж. Індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з урахуванням цього місяця. День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних. Так, за період з 05.05.2020 по 05.07.2020 включно, інфляційні втрати на прострочену суму боргу в розмірі 36 509, 39 грн. з урахуванням індексу інфляції складають: 36 509, 39 грн. (сума боргу) х 100,3 (загальний індекс інфляції) : 100 = 36 618, 92 грн. - 36 509, 39 грн. (сума боргу) = 109, 53 грн. 36 509, 39 грн. (сума боргу) х 100,2 (загальний індекс інфляції) : 100 = 36 582, 41 грн. - 36 509, 39 грн. (сума боргу) = 73, 02 грн. Отже, загальна сума інфляційних нарахувань на суму основного боргу за вказаний період складає 182, 55 грн. Розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за такою формулою: сума боргу х 3 % річних/365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення. З урахуванням наведеного суд вважає, що в даному випадку наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних за несвоєчасне виконання судового рішення у розмірі 186 грн. 05 коп. (36 509, 39 грн. х 3 % / 365 х 62 = 186, 05 грн.). За таких обставин, суд вважає, що позовна заява [PERSON] до Східноукраїнського національного університету імені Володимира Даля про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних від суми простроченого грошового зобов`язання підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у цій справі, суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду, а ураховуючи, що судом задоволено 0,53 % позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто у сумі 4,46 грн. (840, 80 грн. х 0,53 % /100).

Outcome: partial