Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аваль Інвест» про стягнення грошових коштів та матеріальної шкоди, посилаючись на те, що між ним та відповідачем укладено договір № 004530 від 16 липня 2010 року, за яким він сплатив ТОВ «Аваль Інвест» 47 973,00 гривень з метою отримання в майбутньому кредиту. Оскільки кредитні гроші позивачем так і не були отримані, позивач вважає, що угода укладена під впливом обману та застосування нечесної підприємницької практики, є нікчемними, так як відповідач розподіляє кошти по пірамідальній схемі. Уточнивши позовні вимоги позивач просить суд стягнути з відповідача 47 973,31 гривень в рахунок сплачених коштів; 80 514,42 гривень - в рахунок відшкодування збитків; а також відшкодувати заподіяну моральну шкоду в сумі 80 514,31 гривень. Представник позивача, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, надав суду заяву в якій підтримав позовні вимоги, просить розглянути справу в його відсутність, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання на повторний виклик до суду не з'явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до п. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 16 липня 2010 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аваль Інвест» укладено договір № 004530, згідно умов яких та умов програми «Інвест» ТОВ «Аваль Інвест» за згодою учасника зобов'язується вчинити від імені та за рахунок учасника певні дії, спрямовані на придбання товару/отримання позики. Для отримання товару вартістю 200 000 гривень, позивач здійснив платежі на рахунок ТОВ «Аваль Інвест», що підтверджується квитанціями. Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. При цьому в зазначеному Законі нормативне визначення поняття «пірамідальної схеми» не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб'єкта підприємництва до «пірамідальної схеми». Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару. Отже, для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність усіх зазначених ознак. Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України. Пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів. Частина 1 ст.6 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає право споживача на належну якість продукції: продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Пунктом 5 частини 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. Згідно ч.1 ст.15-1 Закону України «Про захист прав споживачів» поширенням інформації, що вводить в оману, є повідомлення суб'єктом господарювання, безпосередньо або через іншу особу, одній, кільком особам або невизначеному колу осіб, у тому числі в рекламі, неповних, неточних, неправдивих відомостей, зокрема внаслідок обраного способу їх викладення, замовчування окремих фактів чи нечіткості формулювань, що вплинули або можуть вплинути на наміри цих осіб щодо придбання (замовлення) чи реалізації (продажу, поставки, виконання, надання) товарів, робіт, послуг цього суб'єкта господарювання. Згідно ч. 2 ст. 15-1 Закону України «Про захист прав споживачів» інформацією, що вводить в оману, є, зокрема, відомості, які: містять неповні, неточні або неправдиві дані про походження товару, виробника, продавця, спосіб виготовлення, джерела та спосіб придбання, реалізації, кількість, споживчі властивості, якість, комплектність, придатність до застосування, стандарти, характеристики, особливості реалізації товарів, робіт, послуг, ціну і знижки на них, а також про істотні умови договору; містять неповні, неточні або неправдиві дані про фінансовий стан чи господарську діяльність суб'єкта господарювання; приписують повноваження та права, яких не мають, або відносини, в яких не перебувають. Згідно ч. 3 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» інформація, яка надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги, без нав'язування її придбання. Згідно з п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів», останній має право на достовірну і доступну інформацію. Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець послуг не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. З договору вбачається, що згідно з програмою «Інвест», предметом договору є послуги, що надаються шляхом формування груп учасників, метою якого є придбання товару - з умов договорів випливає, що відповідач ТОВ «Аваль Інвест» формує групу учасників за рахунок сплати щомісячних загальних внесків, сплачених клієнтом програми, тобто за кошти членів самої програми. З даної групи формується Фонд учасників, який призначений для надання безвідсоткової позики для учасників програми, шляхом надання рішення про отримання товару. При цьому, рішення про отримання товару надається не всім учасникам програми, а лише тим, які мають найбільшу кількість платежів. За таких обставин надання права на одержання товару учасником програми у приватну власність є компенсацією за рахунок коштів інших учасників програми, отже виконання його умов договору з боку відповідача ТОВ «Аваль Інвест» залежить не тільки від самого клієнта, а й від третіх осіб. Договір не містить строків та (або) термінів отримання учасником товару, не передбачає будь-якої відповідальності ТОВ «Аваль Інвест» за невиконання умов договору та будь-яких гарантій отримання учасником товару навіть у разі повної плати всіх загальних внесків. Вказаний договір з ТОВ «Аваль-Інвест» є таким, що вводить в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою діяльності пірамідальної схеми. Відповідні висновку містяться у Постанові Верховного суду України від 23.05.2012р., прийнятій з підстав п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України та є обов'язковими для всіх судів України. Згідно п. 2 ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється нечесна підприємницька практика, яка включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману або є агресивною, а також забороняється, як таке, що вводить в оману утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. За положенням ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Як вбачається з положень ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Згідно до ч. 5 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Частина 2 ст. 215 ЦК України визначає, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За таких обставин суд дійшов висновку, що договір № 004530 від 16 липня 2010 року є такими, що укладені з використанням нечесної підприємницької практики, а відтак є нікчемним договором, оскільки його недійсність передбачена законом. Як роз'яснено у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009р., правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі, якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлена наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи на нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину, кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину. Таким чином суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме, суд вважає договір, укладений між позивачем та відповідачем, нікчемними та застосовує наслідки нікчемності правочину - стягнення з відповідача ТОВ «Аваль Інвест» на користь позивача грошові кошти, сплачені на його рахунок згідно листа ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» від 27 березня 2015 року в сумі 47 973,31 гривень. Статтею 230 ЦК України, передбачено, що якщо одна із сторін правочину ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Відповідно до розрахунку збитків, позивач отримав збитки в розмірі 47 973,31 гривень, а відповідно до ч. 2 ст. 230 ЦК України, вони відшкодовуються в подвійному розмірі, тобто в сумі 80 514,42 гривень. На підставі статей 23, 1167 ЦК України, з урахуванням конкретних обставин справи, характеру та обсягу страждань, немайнових втрат, яких зазнав позивач, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що у порядку компенсації моральних страждань з ТОВ «Аваль Інвест» на користь [PERSON] підлягає стягненню 80 514,42 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: approved