Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» про захист прав споживача, Свої вимоги обґрунтовує тим, що 29.05.2008 року, між позивачем та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «УкрСиббанк»), було укладено Договір про надання споживчого Кредиту № 11353187000 в сумі 200000 доларів США (970000 грн. 00 коп.) згідно п. 1.1. Договору для будівництва житлового будинку під заставу комерційної нерухомості. Однак в порушення п. 1.1. договору Банк не надав позичальнику всю суму кредиту, обмежившись лише наданими коштами в сумі 140000 доларів США, яких було недостатньо для звершення будівництва. В звязку з недоотримання кредиту в сумі 60000 доларів США у встановлені законом строк (29.05.2008 року) [PERSON] був змушений вилучати кошти з власної підприємницької діяльності, в результаті чого розмір оборотних коштів зменшився на 60000 доларів США, що привело о прямих збитків у вигляді упущеної вигоди, яку позивач оцінює в еквівалентну 60000 доларам США суму, що станом на 28.11.2016 року складає 1543200,00 грн. Згідно п.1.3.1 Договору за користування кредитними коштами протягом перши 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати кредиту, процентна ставка встановлюється в розмірі 14,35%. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов Договору. Вважає, що такі умови є дискримінаційними. Що свідчить про порушення п. 4 ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» Також вважає, що в порушення вимог п. 3. ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», його не було повідомлено про можливі валютні ризики, повязані зі зміною курсу долара. Зазначає, що банк, продаючи йому валюту за власним курсом отримує додатковий дохід, що приводить до його додаткових витрат. Окрім того в договір включені додаткові комісії та збори. Вважає такі умови несправедливими та такими, що порушують його права, як споживача. Також вважає несправедливим включення до умов договору зобовязання передати в іпотеку комерційної нерухомості при наданні споживчого кредиту для будівництва житлового будинку. Вважає це порушенням п. 4 ч. 5 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживача» Просить стягнути з Акціонерного комерційного банку «УкрСиббанк» збитки в сумі 1543200 грн. Визнати недійсним п. 1.3. Договору про надання споживчого кредиту №11353187000 від 29.05.2008 року, який встановлює дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Визнати недійсним п. 2.1 Договору про надання споживчого кредиту №11353187000 від 29.05.2008 року, яким позивач, як споживача для будівництва житлового будинку, зобовязано під час укладення договору укласти з Акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк» договір іпотеки комбінату у смт. Локачі, як несправедливий. В ході розгляду справи позивачем було подано заяву про уточнення позовних вимог (а.с.48-53), в якій в додатково зазначає, що отримавши кошти, які складають суму 680210 грн., він фактично виплатив 1861697 грн., а банк нарахував йому борг в розмірі 162768,15 грн., тому вважає, що відповідач незаконно отримав від нього відсотки в розмірі 108279 доларів США, що складає по курсу НБУ 32931124,71 грн. Просить визнати недійсним Договір про надання споживчого кредиту №11353187000 від 29.05.2008 року, як такий, що вчинений шляхом обману та несправедливих умов з боку Акціонерного комерційного банку «УкрСиббанк». Визнати недійсним Договір іпотеки № 3864 від 29.05.2008 року комбінату у смт. Локачі у звязку з несправедливістю п. 2.1. Договору про надання споживчого кредиту № 11353187000 від 29.05.2008 року. Стягнути з Акціонерного комерційного банку «УкрСиббанк» в його користь несправедливо сплачені відсотки за користування кредитом в сумі 108279,45 доларів США, що складає за курсом НБУ 2931124,71 грн. Стягнути з акціонерного комерційного банку «УкрСиббанк» в його користь несправедливо сплачену комісію кредитом в сумі 13604,20 грн. Стягнути з Акціонерного комерційного банку «УкрСиббанк» в його користь моральну шкоду в розмірі восьми мінімальних заробітних плат в сумі 25600,00 грн. 13.06.2018 року представник позивача [PERSON] подала суду заяву про уточнення позовних вимог, просила визнати недійсним Договір про надання споживчого кредиту №11353187000 від 29 травня 2008 року укладений між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк». Визнати недійсною Додаткову угоду № 1 до Договору про надання споживчого кредиту №11353187000 від 29 травня 2008 року, укладену 26 жовтня 2011 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк». Визнати недійсним Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON] 29.05.2008 року та зареєстрований в реєстрі за №3864, укладений між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк». Визнати недійсним Договір про внесення змін до Договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON] 29.05.2008 року та зареєстрованого в реєстрі за №3864, укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк». Стягнути з відповідача на користь позивача витрати повязані з проведенням судової експертизи в розмірі 11904 гривні 00 копійок. Одночасно просила\~залишити позовні\~вимоги в\~частині стягнення з Акціонерного комерційного банку «УкрСиббанк» несправедливо сплачених відсотків за користування кредитом в сумі 108279,45 доларів США, що складає за курсом НБУ 2931124,71 грн., несправедливо сплаченої комісії за кредитом в сумі 13604,20 грн. та відшкодування моральної шкоди в розмірі восьми мінімальних заробітних плат в сумі 25600,00 грн. без розгляду. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 13.06.2018 року позовну заяву [PERSON] до Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживача в частині вимог щодо стягнення з Акціонерного товариства «УкрСиббанк» в користь [PERSON] несправедливо сплачених відсотків за користування кредитом в сумі 108279,45 доларів США, що складає за курсом НБУ 2931124,71 грн., несправедливо сплаченої комісії за кредитом в сумі 13604,20 грн. та відшкодування моральної шкоди в розмірі восьми мінімальних заробітних плат в сумі 25600,00 грн.\~залишено без розгляду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала з підстав наведених в уточнених позовних заявах та додаткових поясненнях. Просила суд уточнені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Пояснила, що зміст та умови спірного договору про надання споживчого кредиту були розроблені банком, а тому позичальник був позбавлений фактичної можливості вносити зміну до змісту кредитного договору, і при його укладанні змушений був погодитись на запропоновані банком умови. Вважає, що відповідачем навмисно недотримано та грубо порушено встановлені вимоги діючого законодавства України та приписи Національного Банку України для укладення оспорюваного виду кредитного договору, які визначені законом як істотні та є необхідні, зокрема: банк належно не виконав вимоги Закону про дотримання істотних умов договору, а саме: не надав позичальнику повної, обєктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладення та під час укладення договору про надання споживчого кредиту забезпеченого іпотекою, навмисно приховав та невірно відобразив фактичні дані і відомості, відносно значення реальної процентної ставки за кредитом, що обумовлена між сторонами кредитного договору та того розміру абсолютного подорожчання кредиту, які узгоджені між сторонами кредитного правочину в його умовах, зобовязав позичальнику проводити щорічне страхування предмета іпотеки в обраному ним банку, що також тягне за собою збільшення розміру абсолютного подорожчання кредиту. Отже, формування волі [PERSON], як позичальника щодо укладення спірного правочину відбувалось під впливом інформації, яка не відповідала дійсності, а виконання спірного правочину направлено на отримання кредитором прихованого прибутку та виникнення не передбачених втрат у позичальника, зокрема, в замовчувані реальної ціни пропонованої фінансової послуги та декларуванні в кредитному договорі заниженої ціни та 4 видів комісій, інших поточних витрат. Окрім того, наголосила, що банком не було дотримано істотних умов договору щодо видачі всієї суми кредиту. Змість 200000 Доларів США, позичальнику було видано лише 140000 доларів США. Звернула увагу на протокол № 55/2 засідання кредитної комітету Волинського управління ЗРД АКІБ «УкрСиббанк» від 27.05.2008 року, яким було погоджено видачу кредиту траншами, перший лише 130000 доларів США, що свідчить, що банк взагалі не мав наміру вчиняти правочин. Представник відповідача позов не визнав з підстав викладених в заперечення та письмових поясненнях. Просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, оцінивши та дослідивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що 29.05.2008 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «УкрСиббанк»), було укладено Договір про надання споживчого кредиту №113531187000 (а.с.81-84) Відповідно до п.1.1.-1.3. кредитного Договору, Відповідач в порядку та на умовах визначених цим Договором, взяв на себе зобовязання надати Позичальнику грошові кошти в сумі 200000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 970000 гривень за курсом НБУ на день укладання Договору з оплатою за процентною ставкою 14,35 процентів річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 29.05.2015 року, на умовах визначених цим Договором. Сторони домовились, що банк надає позичальнику кредит у вигляді одного траншу в розмірі суми кредиту, зазначеному в цьому пункті договору. Надання кредиту здійснюється наступний термін:29.05.2008 року. Кредит надається Позичальнику на споживчі потреби. Відповідно до умови п. 2.1. кредитного договору, забезпеченням виконання зобовязань Позичальника за цим Договором є: застава нерухомості, а саме: комбінат побутового обслуговування, загальною площею 1144,6 кв.м., що знаходиться за адресою: смт. Локачі Локачинського району Волинської області. Того ж дня, 29.05.2008 року, між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON] реєстровий № 3864. В умовах укладеного Договору про надання споживчого кредиту, його сторонами було визначено порядок надання і погашення кредиту а також порядок внесення змін до його змісту. Надання кредиту (грошових коштів) здійснюється 29.05.2008 року. Кредит нараховується шляхом зарахування Банком коштів на поточний рахунок Позичальника № 26205042138400 у Банку для подальшого використання за цільовим призначенням (п.п.1.2.1., 1.5.) Відповідно о п. 1.2.2 Договору Позичальник зобовязаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до Договору (якщо Сторонам визначено такий графік погашення та укладено Додаток №1 до Договору), але в будь-якому випадку не пізніше 29.05.2015 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього Договору та/або згідно умов відповідної угоди Сторін. В пункті 7.3. кредитного договору зазначено, що сторони домовились вважати, що, уклавши цей Договір , позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами цього договору, підтверджує свої права та обовязки за цим договором і погоджується з ними, підтверджує свою здатність виконувати умови цього договору, та що всі умови даному договору йому цілком зрозумілі і позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також що перед укладенням цього договору отримав від банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів». 29 жовтня 2011 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту №11353187000 від 29 травня 2008 року, відповідно до якої позичальник зобовязаний повернути кредит у повному обсязі в термін не пізніше 29.05.2023 року та домовились укласти Додаток № 1 до договору в редакції що додається до даної додаткової угоди (а.с. 89-95) В звязку з укладення додатковї угоди № 1 до Договору про надання споживчого кредиту №11353187000 від 29 травня 2008 року було укладено договір про внесення змін до договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON] 29.05.2008 року та зареєстрованого в реєстрі за № 3864, укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (а.с. 6, 6 зворот.) У відповідності до положень ст.ст. 1054,1055\~ЦК України кредитний договір повинен бути укладений в письмовій формі та містити в собі положення щодо розміру та умов кредиту. Укладений сторонами кредитний договір визначений сторонами як споживчий кредит, а тому для нього встановлено особливий порядок укладення. У договорах за участю фізичної особи - споживача, враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ч. 2 ст. 627 ЦК України). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч. 3 ст.1054 цивільного закону). Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень п.п. 22, 23 ст. 1, ст. 11 ,ч. 8 ст. 18, ч. 3 ст. 22\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» у взаємозвязку з положеннями ч. 4 ст.\~42\~Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) визначено, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. За положеннями ч. 1 ст.\~203\~ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Застосування Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору Закон України «Про захист прав споживачів» не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування. Зазначене вище відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.\~215\~ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», та ч. 1 ст.\~6\~Закону України\~«Про фінансові\~послуги та\~державне регулювання\~ринків фінансових\~послуг» передбачено, що «Фінансові послуги врегульовують питання щодо відомостей, які кредитодавець має у письмовій формі повідомити споживачеві перед укладенням договору споживчого кредитування». У частині 4 пункту 4 ст.\~11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» та ч. 1 ст.\~6\~ЗУ «Про\~фінансові послуги\~та державне\~регулювання ринків\~фінансових послуг» встановлено: «У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством. До інших умов, визначених актами цивільного законодавства, у даному конкретному випадку з урахуванням специфіки кредитного договору та виду забезпеченості (яким, згідно припису п. 2.1. кредитного договору є іпотека), слід віднести обов'язкові умови які урегульовують дані правовідносини зокрема, Закон України\~«Про іпотечне\~кредитування,\~операції з\~консолідованим іпотечними\~боргом і\~іпотечними сертифікатами»\~№ 979-IV (надалі - Закон № 979-IV). Статею 1\~вказаного Закону\~№ 979-IV визначено, що іпотечний борг - це основне зобов'язання за будь-яким правочином, виконання якого забезпечене іпотекою. За правилом ст. 2 Закону № 979-IV, Договір про іпотечний борг виникає з цивільно правових відносин між сторонами договору за умови дотримання встановлених цим Законом вимог. Умови договору про іпотечний борг та зміст самого іпотечного договору розробляє кредитодавець. Основні економічні та правові вимоги виникнення іпотечного боргу мають бути розкриті Кредитодавцем ще до укладення договору про іпотечний борг. Ця інформації має бути оприлюднена ним у письмовій формі і містити: опис усіх грошових зборів і витрат, пов'язаних з установленням іпотеки; принципи визначення плати за договором про іпотечний борг; порядок дострокового виконання основного зобов'язання у разі неплатоспроможності боржника або невиконання боржником своїх зобов'язань за договором про іпотечний борг та юридичні наслідки цього невиконання; право боржника попереджати кредитодавця про можливе невиконання основного зобов'язання; реквізити ліцензії та/або свідоцтва про внесення кредитодавця до Державного реєстру фінансових установ чи Державного реєстру банків; положення про інфляційне застереження. Встановлена Законодавцем в коментованій нормі Закону передумова обовязкової необхідності для Банку здійснювати встановлення положення про інфляційне застереження, (яке Законодавцем визначено, як спосіб встановлення та узгодження з Іпотекодавцем домовленості про розрахунки індексації інфляційних втрат вартості предмету іпотеки та збереження її реальної вартості),є такою, що перш за все направлена, на необхідність дотримання рівноправя сторін (учасників договору), дотримання справедливого балансу договірних правовідносин та на збереження реальної вартості предмету іпотеки. В супротивному випадку, відсутність в умовах спірного правочину вище зазначених застережень та домовленостей між сторонами кредитного договору, суттєво порушує баланс договірних правовідносин Позичальника, істотно знецінює вартість предмету іпотеки та значно погіршує становище Іпотекодавця йому на шкоду, що є недопустимим. Отже, вище наведена правова конструкція норм Законів, надає суду підстави для висновку, що: на дані правовідносини, окрім вимоги ст. 1054 ЦК України, ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», також поширюється дія норм ЗУ «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечними боргом і іпотечними сертифікатами», і при укладенні такого виду кредитного договору, Кредитодавець має керуватись правилами та дотримуватись імперативних норм і вимог, встановлених цими Законами; приписи ст.2 Закону № 979-IV, «обовязку та ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»(із числа інших обов'язкових умов, що випливають із суті та умов договору), мають бути визначені та розкриті Банком саме в змісті кредитного договору іще до укладення іпотечного договору, шляхом оприлюднення таких відомостей у письмовій формі». Вище зазначені вимоги, є визначеними законом істотними умовами кредитного договору, укладеного між позичальником і банком, а їх зміст та умови є такими, що можуть вплинути на рішення споживача про необхідність придбання послуги з надання кредиту та являються необхідними і обовязковими для такого виду договорів. В п.14. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вказано, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215,1048-1052,1054-1055), статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч.5 ст.11, ст.18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. З аналізу матеріалів Договору про надання споживчого Кредиту № 11353187000 від 29.05.2008 року, судом встановлено, що в їх змісті є відсутні встановлені законодавством обов'язкові умови, які необхідні для їх укладення, а саме: не встановлено умов надання кредиту, зокрема про можливі настання валютних ризиків для Позичальника; не встановлено, не розкрито та є відсутніми обовязкові умови, щодо основних економічних і правових вимог виникнення іпотечного боргу, шляхом оприлюднення їх у письмовій формі, іще до укладення такого договору не встановлено інфляційного застереження та відсутні належні дані і відомості, відносно досягнутої домовленості, про розрахунки індексації інфляційних втрат вартості предмету іпотеки та збереження її реальної вартості. У відповідності до ст. 638 ЦК, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір є неукладеним (не відбувся), коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б однієї його істотної умови, передбаченої законодавцем. Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», підставою недійсності правочину, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК, є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Зокрема, не є укладеним правочин (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Разом з тим, судом встановлено, що відповідно до п.1.1.-1.3. кредитного Договору, Відповідач в порядку та на умовах визначених цим Договором, взяв на себе зобовязання надати Позичальнику грошові кошти в сумі 200000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 970000 гривень за курсом НБУ на день укладання Договору з оплатою за процентною ставкою 14,35 процентів річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 29.05.2015 року, на умовах визначених цим Договором. Умовами п.1.2.2, було зобовязано позичальника повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до Договору (якщо Сторонам визначено такий графік погашення та укладено Додаток №1 до Договору), але в будь-якому випадку не пізніше 29.05.2015 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього Договору та/або згідно умов відповідної угоди Сторін. Згідно п.1.3.3 договору, нарахування процентів за цим Договором здійснюється щомісяця в останній робочий день поточного місяця, методом «30/360» відповідно до вимог чинного законодавства України. Умовами п.3.4.4 кредитного договору, також було зобовязано позичальника застрахувати за свій власний рахунок предмет застави на користь банку в рекомендованій банком страховій компанії, на строк не менше одного календарного року. Позичальник також зобовязується не пізніше дати закінчення договору страхування майна предмету застави здійснювати щорічне подальше щорічне страхування предмету застави на користь банку в рекомендованій банком страховій компанії строком не менше, ніж на один календарний рік, при цьому такий договір страхування предмету застави має набрати чинності не пізніше моменту припинення строку дії попереднього договору предмету застави, з метою забезпечення безперервного, протягом строку дії цього договору, страхуванню захисту за договором страхування предмета застави від настання страхових, на випадок пошкодження, втрати або знищення майна. В умовах п.7.1.1 Сторони домовились про договірне списання Банком з усіх рахунків Позичальника в національній та іноземній валюті, відкритих в АКІБ «Укрсиббанк», в разі недостатності коштів позичальника на його поточному рахунку 26205042138400. Згідно з п.п.7.1.2, 7.1.3 договірне списання коштів здійснюється в сумі валюти фактичної заборгованості позичальника за договором та в іншій валюті, еквівалентній сумі коштів у валюті фактичної заборгованості позичальника за договором і витрат банку (комісій, збору на обовязкове державне пенсійне страхування тощо), які повязані з купівлею/продажем/обміном (конвертацією) валюти на Міжбанківському валютному ринку України та/або її обміном на Міжнародному валютному ринку, за поточним курсом, що склався на МВРУ та/або МВР на дату здійснення банком її купівлі/продажу/обміну, у випадку, якщо коштів на рахунках позичальника у валюті фактичної заборгованості недостатньо для погашення такої заборгованості, або вони є відсутні. У випадку, якщо валюта коштів, списана банком з будь-якого рахунку позичальника, відкритого в ІКІБ «УкрСоцбанк», не співпадає з валютою фактичної заборгованості позичальника за договором, для погашення такої заборгованості позичальник доручає банку здійснювати від імені та за рахунок позичальника купівлю/продаж/обмін. Відповідно до правила ст. 628 ЦК України,\~зміст договору\~становлять умови\~(пункти),\~визначені на\~розсуд сторін\~і погоджені\~ними,\~та умови,\~які є\~обов'язковими\~відповідно до\~актів цивільного\~законодавства Згідно ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Постановою Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», які розроблені у відповідності до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», затверджено форму детального розпису сукупної вартості кредиту та Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (надалі - Правила). У даних Правилах вказані обов'язкові умови із числа інших обов'язкових умов договору, на які міститься посилання в ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», необхідність яких випливає із суті та умов договору, які є істотними та які можуть вплинути на рішення споживача про необхідність придбання послуги з надання кредиту. Витрати, що складають сукупну вартість кредиту, законодавцем визначено у частині д). п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якої сукупна вартість кредиту включає перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо. Частиною 2 п. 16. постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено що суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168. За клопотанням представника позивача, 17.05.2017 року, судом було призначено проведення судово економічної експертизи, доручивши її проведення Волинській філії Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз. На виконання вимог вищезазначеної ухвали експертом 23.02.2018 року було складено висновок №8689 з якого вбачається наступне: 1.Дослідженням поданих документів, підтверджується надання АКІБ «УкрСибБанк» та отримання [PERSON] суми кредитних коштів (кредит) у розмірі 140000 доларів США, що не відповідає максимальній сумі кредитних коштів (кредиту). Передбаченій умовами п. 1.1. Договору про надання споживчого кредиту №11353187000 від 29.0.2008 року. 2.Умовами Договору про надання споживчого кредиту №11353187000 від 29.0.2008 року (з врахуванням Додатку № 1 від 25.10.2011 року до даного Договору). Зміна ( у ч. зменшення) максимальної суми кредитних коштів, зазначеної п.1.1. вищезазначеного кредитного договору не передбачена. Даний висновок підтверджує позицію позивача, що банком не було дотримано істотних умов договору щодо видачі всієї суми кредиту. Змість 200000 Доларів США, позивальнику було видано лише 140000 доларів США. Додатково слід звернути увагу на протокол№ 55/2 засідання кредитної комітету Волинського управління ЗРД АКІБ «УкрСиббанк» від 27.05.2008 року, з якого вбачається, що було погоджено видачу кредиту траншами, перший лише 130000 доларів США. Таким чином, можна дійти висновку, що банк взагалі не мав наміру вчиняти правочин. 3.У звязку з відсутністю документів (у т.ч.) первинних та облікових регістрів), які підтверджують нарахування процентів (у т.ч. збільшеною процентною ставкою), а також документів (Додаткова угода, Рекомендовані листи (Повідомлення Банку), які підтверджують підстави збільшення Банком процентної ставки, дати відповідь на питання «Чи у відповідності до умов Договору про надання споживчого кредиту № 11353187000 від 29 травня 2008 року було збільшено АКІБ «УкрСиббанк» проценту ставку за обслуговування кредиту протягом 2016-2017р.р. та чи підтверджується це документально?» не надається модливості. Слід зазначити, що у відповідності до умов Договору №11353187000 від 29.0.2008 року банк зобовязаний повідомити позивальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць та Договором чітко визначений порядок збільшення процентної ставки ( п.п. 1.3.1., п. 5.1.). Однак Банком зазначеного порядку дотримано не було. Позичальника не повідомлено про збільшення розміру процентної ставки, ніяких рекомендованих листів з цього приводу останнім отримано не було. Банк в свою чергу не надав суду належних та допустимих доказів направлення такого повідомлення позивальнику. Не міститься таких доказів і в матеріалах Кредитної справи № 11353187000, яка була досліджена в ході розгляду даної справи. 4.Дослідженням поданих документів, сукупна вартість кредиту згідно умов Договору про надання споживчого кредиту №11353187000 від 29.0.2008 року, враховуючи вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління національного банку України від 10.05.2007 року № 168, зареєстровано в міністерстві юстиції України від 25.05.2007 року за №541/13808, документально підтверджується: -В процентному значенні (реальна відсоткова ставка) у розмірі 18,53% -В грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором (абсолютне значення подорожчання кредиту)- 118646,35 доларів США. Постановою Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», які розроблені у відповідності до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», затверджено форму детального розпису сукупної вартості кредиту та Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (надалі - Правила). У даних Правилах вказані обов'язкові умови із числа інших обов'язкових умов договору, на які міститься посилання в ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», необхідність яких випливає із суті та умов договору, які є істотними та які можуть вплинути на рішення споживача про необхідність придбання послуги з надання кредиту. Витрати, що складають сукупну вартість кредиту, законодавцем визначено у частині д). п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якої сукупна вартість кредиту включає перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо. Частиною 2 п. 16. постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено що суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168. Як вбачається з висновку експерта №8689 від 23.02.2018 року реальна процентна ставка за користування кредитом становить 18,53 %, та значно відрізняється від процентної ставки, яка зазначена в додатку №2 до договору про надання споживчого кредиту № 11353187000 від 29.05.2008 року на момент його укладання та становить 15,51%. Та як зазначено в висновку абсолютне значення подорожчання кредиту (тобто, фактична сума переплати за кредитом) за договором про надання споживчого кредиту № 11353187000 від 29.05.2008 року є більшою від розміру передбаченому сторонами на момент укладення кредитного договору. Фактично розмір переплати за кредитом становить 118646,36 доларів США, а не 100956,65 доларів США. 5.Дослідженням поданих документів, згідно умов Договору про надання споживчого кредиту №11353187000 від 29.0.2008 року наявний у матеріалах справи №161/15945/16-ц «Графік платежів і визначення сукупної вартості кредиту» (Додаток № 1 до Додаткової угоди 1 від 25.10.2011 року до Договору про надання споживчого кредиту №11353187000 від 29.0.2008 року) не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів) та вимогам Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 1.05.2007 року, № 168, зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 25.05.2007 року за №541/13808. 6.Дослідженим поданих документів, наявний в матеріалах справи № 161/15945/16-ц «Графік платежів і визначення сукупної вартості кредиту» (Додаток № 2 до Договору про надання споживчого кредиту № 11353187000 від 29.0.2008 року) не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та вимогам Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 1.05.2007, № 168, зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 25.05.2007 р. за № 541/13808. Викладені судовим експертом відповіді на поставлені судом питання, надані ним в категоричній формі. Відповідач не надав суду жодних письмових доказів, які б ставили під сумнів або спростовували зазначений висновок судового експерта, а викладені в письмових поясненнях до висновку експерта № 8689 мотиви, з яких висновок експерта є неналежним доказом, заперечуються матеріалами справи. А відтак, у суду немає підстав для сумніву в обєктивності, всебічності та обґрунтованості виконаної ним експертизи, яку приймає як доказ, наведених позивачем обставин. Отже, суд вважає, що даним експертним висновком підтверджується, що відповідач скористався тим, що позивачу об'єктивно бракувало знань необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і він був введений в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач, в порушення вимог ЗУ «Про захист прав споживачів», не надав позивачу відомості , які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті. На думку суду, встановлені судовим експертом розбіжності, являються такими, що поліпшують умови банку, який розробляв спірний кредитний договір та додаток №1 до нього. А отже, з дослідженого судом висновку експертизи, суд приходить до висновку, що під час укладання договору, банк приховав від позичальника повну та обєктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, чим ввів позичальника в оману, щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості. Отже, виходячи з положень ст.ст. 203, 215, 230, 548 ЦК України, суд приходить до висновку про те, що в момент підписання кредитного договору між сторонами, позивач був введений в оману відповідачем щодо істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки. А тому, волевиявлення позивача на укладання кредитного договору у вигляді та розмірах, які фактично встановлені шляхом експертного дослідження, суперечили його волевиявленню на укладання договору саме на таких умовах. У відповідності до ст. 638 ЦК, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В п.14. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року, «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вказано: «При вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215,1048-1052,1054-1055), статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно ст.\~19\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Частиною 6 ст.\~19\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» встановлено, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Частиною 1 ст.\~230\~ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до п. 20 Постанови №9\~Пленуму Верховного\~Суду України\~від 06.11.2009\~року «Про\~судову практику\~розгляду цивільних\~справ про\~визнання правочинів\~недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Висновок судово-економічної експертизи підтверджує, що під час укладення кредитного договору Банк приховав від позичальника повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та вказав в угоді занижені значення показників суттєвих умов договору, чим фактично ввів позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості. Вищенаведене приховування важливої, обєктивної та необхідної інформації від позичальника перед підписанням договору та невідповідність встановлених між сторонами у договорі умов до фактично встановлених з метою встановлення завищених процентів за користування кредитом та отримання прихованого прибутку, суд вважає таким, що свідчить про наявність умислу в діях відповідача. Отже, виходячи з вище наведеної обставини та у зіставленні до вимоги ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», суд дійшов висновку, що спірний кредитний договір було укладено Банком, з використанням нечесної підприємницької практики, яка є забороненою коментованою нормою Закону. Відповідно до положень ч. 1 ст.\~21\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції, принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач, будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію, та ціну продукції визначено неналежним чином. В зв'язку із цим, суд вважає, що підлягає до задоволення позовна вимога про визнання порушеним права позивача як споживача фінансових послуг. Банк не надав суду у цій справі належних, допустимих доказів у спростування позову позивача та в обґрунтування своїх заперечень проти даного позову. Окрім того, в судовому засіданні представником відповідача було заявлено клопотання, про застосування судом строків позовної давності. Відповідно до ст.\~256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257ЦК України). При цьому відповідно до ч. 1 ст.\~261\~ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Разом з тим згідно із\~\~ч.ч. 3,4 ст.\~267\~ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Відповідно до п. 5\~\~ст.\~267\~ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає\~захисту. Законодавець не визначає вичерпного переліку поважних причин на підставі яких пропущений строк позовної давності може бути продовжений. В судовому засіданні судом встановлено, що позичальник [PERSON], укладаючи кредитний договір, піддався завірянням працівників банку, щодо цілковитої та фактичної відповідності викладених банком в змісті кредитного договору даних, відомостей і цифрових показників. І тільки, після отримання правової допомоги, за якою він звернувся в звязку з отриманням відмови банку виконувати умови договору щодо надання кредиту в валюті наданої 10.12.2015 року на звернення позивальника від 10.11.2015 року (а.с.55, 56), [PERSON], фактично дізнався про введення його в оману банком, при укладенні ним Договору про надання споживчого Кредиту № 11353187000 від 29.05.2008 року. З огляду на це, суд відхиляє клопотання відповідача про застосування строків позовної давності. Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року, виконання чи невиконання сторонами зобовязань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності. Таким чином, зважаючи на вище викладене та враховуючи висновок експерта, суд вважає доведеним, що при укладенні кредитного договору позивача було введене в оману щодо фактичних істотних умов кредитного договору (зокрема, щодо його ціни та загальної вартості), а тому позовна вимога про визнання його недійсним підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст.\~236\~ЦК недійсний правочин є недійсним з моменту його вчинення. Судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 29 травня 2008 року між позивачем та банком було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON]. реєстровий № 3864, згідно з яким в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме, комбінат промислових товарів, загальною площею 1144,6 кв.м., що знаходиться за адресою: смт. Локачі, вул. Луцька, буд.2. Відповідно до ч. 2 ст.\~548\~ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину, щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Задовольняючи позовну вимогу позивача про визнання недійсним кредитного договору, слід також визнати недійсними договір іпотеки та додаткові угоди до них, оскільки ці договори є похідними від головного договору. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст.\~133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати повязані із залученням свідків, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Згідно ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Згідно квитанції № TS200568 від 27.10.2018 року вбачається, що позивачем за проведення експертизи сплачено 11904,00 грн. Тому, витрати за проведення експертизи відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦК України підлягають стягненню з відповідача в користь позивача. Крім того, оскільки при зверненні з даним позовом до суду, позивач звільнений від сплати судового збору, судовий збір відповідно до ст.\~141\~ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в користь держави. \~ \~ \~ \~На підставі ст.ст.203, 215, 1054ЦК України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: approved