Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], в якому просив шлюб, зареєстрований 16.03.2010, Новокочубеївською сільською радою Чутівського району Полтавської області, актовий запис № 1 між ним та відповідачем розірвати. Дітей: сина [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO] залишити проживати з матір'ю. В обґрунтування позову позивач посилалася на те, що він перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Шлюб був зареєстрований 13.03.2010 Новокочубеївською сільською радою Чутівського району Полтавської області, актовий запис №1. Вони мають двох спільних дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] З відповідачем вони проживають в одному будинку, за однією адресою, спільне господарство не ведуть. Позивач вказує, що подружні стосунки припинилися близько трьох місяців, спільні відносини негативно впливають на розвиток дітей. За таких обставин позивач вважає, що збереження сім'ї стало неможливим, так, як фактично шлюб розпався, а первинні почуття втратили силу. Спору про поділ майна та визначення місця проживання дітей на даний час вони не мають. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи належним чином була повідомлений, через канцелярію суду подав заяву, в якій просив справу розглянути без його участі та зазначив, що позов підтримує в повному обсязі і просить його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи належним чином була повідомлена, через канцелярію суду подала заяву, в якій позов визнала повністю та не заперечувала проти його задоволення. Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. 16.03.2010 між [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO] було зареєстровано шлюб Новокочубеївською сільською радою Чутівського району Полтавської області, актовий запис № 1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданий Новокочубеївською сільською радою Чутівського району Полтавської області 16.03.2010 року (а.с.4-5). Від спільного подружнього життя мають дітей: сина [PERSON] [INFO] що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Новокочубеївської сільської ради Чутівського району Полтавської області, та сина [PERSON] [INFO] . що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Новокочубеївською сільською радою Чутівського району Полтавської області 16.03.2010 року (а.с.11-12). Як встановлено судом, подружжя спільного господарства не ведуть, подружніх відносин не підтримують. Відповідно до ст.ст. 110-112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Суд зазначає, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд, з'ясувавши позицію сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим. Спори щодо поділу майна та визначення місця проживання дітей відсутні. Враховуючи вищевикладене, а також з огляду на визнання відповідачем позову, яке є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved