Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 26 листопада 2014 року [PERSON] позичив [PERSON] суму в розмірі 7800,00 грн., яку остання зобовязалася повернути 25 грудня 2014 року. Договір був укладений в письмовій формі шляхом складення боржником розписки. Відповідач суму позики позивачу не повернув. В судове засідання позивач не зявився, надав до суду заяву, де просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. В судове засідання відповідач не зявилася, про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином за двома відомими суду поштовими адресами, а також шляхом розміщення оголошення про виклик у пресі, причин неявки суду не повідомила. Заяви про розгляд справи без її участі до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. У звязку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. В судовому засіданні встановлено, що згідно із копією розписки від 26.11.2014 року [PERSON] позичив [PERSON] 7800,00 грн. Відповідач свої зобовязання за договором позики перед позивачем не виконав і суму боргу у повному обсязі в розмірі 7800,00 грн. до 25 грудня 2014 року не повернув. Вказаний висновок суду підтверджується оригіналом розписки від 26.11.2014 року, на якій відсутні відмітки про виконання свого обовязку відповідачем. За таких обставин суд вважає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають, у звязку із чим позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією від 16.12.2015 року про сплату судового збору в сумі 487 грн. 20 коп., рахунком № 833 від 26.01.2016 року про публікацію оголошення у пресі на суму 420 грн. та договором про надання правової допомоги від 14.12.2015 року про сплату послуг з надання правової допомоги в сумі 1000 грн. 00 коп. Суд враховує, що позивачем не надано погодинного розрахунку витрат на правову допомогу, в той час як відповідно до статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Отже, суд вважає, що правова допомога позивачу надана в межах однієї години, у звязку із чим суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму судових витрат в розмірі 487 грн. 20 коп. по сплаті судового збору, в розмірі 420 грн. за публікацію оголошення у пресі, в розмірі 551 грн. 20 коп. по сплаті витрат на правову допомогу (1378 х 0,40 = 551 грн. 20 коп.), а всього 1458 грн. 40 коп.

Outcome: approved