Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до публічного акціонерного товариства «ВіЕсБанк», [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації. Свій позов мотивує тим, що відповідачі у зв'язку з наявністю інтересу до його власності вчиняють систематичні дії, спрямовані на те, аби зашкодити його діловій репутації, унеможливити його відносини з діловими партнерами, поширити негативну інформацію про позивача у судових органах, нотаріальних конторах, банківських установах та інших органах державної влади. Так, 28 серпня 2014 року ПАТ «ВіЕсБанк» на адресу Голови Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ, Голову апеляційного суду Волинської області, Голову Луцького міськрайонного суду Волинської області та Голову Рожищенського районного суду Волинської області було спрямовано скаргу про рейдерське заволодіння іпотечним майном. У вказаному документі, відповідач у спотвореному вигляді викладає історію про набуття позивачем у власність нежитлового приміщення по [ADDRESS], а саме вказується, що «в силу роду своєї діяльності вони (мається на увазі і гр. [PERSON] в тому числі) є вхожі в кабінети керівників суду загальної юрисдикції…» 08 вересня 2014 року ПАТ «ВіЕсБанк» усім банкам України було розіслано електронне повідомлення за вихідним номером 02-4/19810 під назвою «рейдерське захоплення іпотечного майна», де зазначено, що [PERSON] та пов'язані з ним особи рейдерським шляхом заволоділи вищевказаним офісом»; та «… застерігаємо Вас від укладення правочинів, предметом яких виступатиме вищезгаданий офіс, а також рекомендуємо утриматися від співпраці із вищезгаданими фізичними та юридичними особами». Позивач вказує на те, що один із співвідповідачів - [PERSON], який є попереднім власником нежитлового приміщення по [ADDRESS] довів таку інформацію до відома ПАТ «ВіЕсБанк», а тому також повинен нести відповідальність за шкоду, завдану його честі, гідності та діловій репутації. Враховуючи наведене, просить суд: визнати поширену публічним акціонерним товариством «ВіЕсБанк», [PERSON] інформацію, зазначену в листі від 28 серпня 2014 року адресованому «керівникам суддів загальної юрисдикції», листі від 06 серпня 2014 року, адресованому «всім Банкам України» недостовірною, такою що порочить честь, гідність, завдає шкоди діловій репутації [PERSON]; зобов'язати публічне акціонерне товариство «ВіЕсБанк» спростувати інформацію, поширену в листі від 28 серпня 2014 року, адресовану Голові Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ, Голові апеляційного суду Волинської області, Голові Луцького міськрайонного суду Волинської області, Рожищенського районного суду Волинської області, наступного змісту «було виявлено факт рейдерського заволодіння групою осіб нерухомим майном, що перебуває у публічного акціонерного товариства «ВіЕсБанк» з використанням судової системи», «в силу роду своєї діяльності вони є вхожі в кабінети керівників суду загальної юрисдикції…» шляхом надсилання у той же спосіб вказаним адресатам листів спростування; зобов'язати публічне акціонерне товариство «ВіЕсБанк» спростувати інформацію, поширену в листі від 09 серпня 2014 року, вих. № 02-4/19810, надісланому засобами електронного зв'язку, адресовану всім банкам України, а саме [PERSON] та пов'язані з ним особи рейдерським шляхом заволоділи вищевказаним офісом», «… застерігаємо Вас від укладення правочинів, предметом яких виступатиме вищезгаданий офіс, а також рекомендуємо утриматись від співпраці із вищезгаданими фізичними та юридичними особами» шляхом надсилання у той же спосіб вказаним адресатам листів спростування; зобов'язати публічне акціонерне товариство «ВіЕсБанк» принести публічні вибачення [PERSON] за поширення інформації, що порочить його честь, гідність та завдає шкоди діловій репутації; зобов'язати [PERSON] принести публічні вибачення [PERSON] за поширення інформації, що порочить його честь, гідність та завдає шкоди діловій репутації; стягнути з публічного акціонерного товариства «ВіЕсБанк» на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 1 (одна) гривня; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 1 (одна) гривня. В судове засідання представник позивача не з'явилася, подала суду заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутності, щодо постановлення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі в судове засідання не з'явились з невідомих суду причин, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. За погодженням представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 28 серпня 2014 року ПАТ «ВіЕсБанк» на адресу Голови Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ, Голову апеляційного суду Волинської області, Голову Луцького міськрайонного суду Волинської області та Голову Рожищенського районного суду Волинської області було спрямовано скаргу про рейдерське заволодіння іпотечним майном. У вказаному документі, відповідач у спотвореному вигляді викладає історію про набуття позивачем у власність нежитлового приміщення по [ADDRESS], а саме вказується, що «в силу роду своєї діяльності вони (мається на увазі і гр. [PERSON] в тому числі) є вхожі в кабінети керівників суду загальної юрисдикції…». 08 вересня 2014 року ПАТ «ВіЕсБанк» усім банкам України було розіслано електронне повідомлення за вихідним номером 02-4/19810 під назвою «рейдерське захоплення іпотечного майна», де зазначено, що [PERSON] та пов'язані з ним особи рейдерським шляхом заволоділи вищевказаним офісом»; та «… застерігаємо Вас від укладення правочинів, предметом яких виступатиме вищезгаданий офіс, а також рекомендуємо утриматися від співпраці із вищезгаданими фізичними та юридичними особами» У відповідності до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров'я, право на безпечне для життя і здоров'я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої наукової і технічної творчості». За приписами ст.277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4 Постанови від 27.02.2009 р. за № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи». Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Суд також звертає увагу на положення п.9 Постанови від 27.02.2009 р. за № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», де відображено позицію, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Згідно зі ст.1 ЗУ «Про інформацію» інформацією є - документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. У своїх роз'ясненнях, викладених у абз. 2 і 3 п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України» від 27.02.2009 року за № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», було зазначено, що під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Відповідно до статей 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Згідно з положеннями статті 277 ЦК України і статті 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з абз. 2 п. 5 Постанови Верховного Суду України N 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов'язковому доказуванню позивачем підлягають такі обставини: наявність моральної шкоди, протиправність діяння того хто спричинив цю шкоду, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, необхідно з'ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 цієї постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Позивач, як на підставу спричинення моральної шкоди посилається на обставини, що він є засновником кількох юридичних осіб, його господарська діяльність пов'язана з постійним кредитуванням, співпрацею з нотаріусами, а також вирішенням різного роду судових спорів, що виникають в ході співпраці з фізичними та юридичними особами. Впродовж багатьох років позивач працював над позитивним діловим іміджем як особи - [PERSON], так і юридичних осіб директором та засновником яких він являється. На сьогоднішній день завдяки діям відповідачів ділова репутація [PERSON] повністю зруйнована, втрачений авторитет не лише серед ділових партнерів, а й поставлено під сумнів порядність в очах представників державної влади. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Суд вважає, що неправомірними діями ПАТ «ВіЕсБанк» та [PERSON], що виразились розміщенні недостовірної інформації позивачу заподіяна моральна шкода яку останній оцінює в 1 гривню.

Outcome: approved