Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача про повернення позики, вказавши на ті обставини, що 26 червня 2013 року позивач надав грошову позику [PERSON] у розмірі 90 000 доларів США, з приводу чого було написано розписку із зобовязанням відповідача повернути позичені кошти до 31 грудня 2016 року. 27 червня 2016 року було укладено ще одну розписку на суму позики у розмірі 25\~000 доларів США з кінцевим терміном погашення боргу до 31.12.2016 року. При цьому місцем виконання договору позики та її повернення є м. Луцьк. Протягом періоду часу дії розписок позивач неодноразово нагадував відповідачу про необхідність вчасного повернення коштів, однак ні в зазначений термін, ні пізніше відповідач боргу не повернув. На підставі наведеного та з врахуванням уточнених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача суму позики у розмірі 115000 доларів США, що станом на момент подання цього позову за курсом НБУ становить 2954805, 06 грн основного боргу та судові витрати по справі. Представник позивача [PERSON] в судове засідання подав заяву, якою позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити та розгляд справи проводити у його відсутності. Відповідач [PERSON] на адресу суду надіслав заяву про визнання позову, в якій не заперечував проти задоволення позову та розгляд справи просив проводити у його відсутності. Відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: 1)\~договори та інші правочини; 2)\~створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3)\~завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4)\~інші юридичні факти. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що, згідно розписки від 26 червня 2013 року [PERSON] надав грошову позику [PERSON] у розмірі 90 000 доларів США із зобовязанням відповідача повернути позичені кошти до 31 грудня 2016 року (а.с.36 ) 27 червня 2016 року було укладено ще одну розписку на суму позики у розмірі 25\~000 доларів США з кінцевим терміном погашення боргу до 31.12.2016 року (а.с. 37 ) Згідно ч.1 п.3 ст. 3 Цивільного кодексу України за субєктом цивільного права зберігається можливість укладати договір і визначати його зміст, на свій розсуд, відповідно до домовленості, що і було зроблено в даному випадку між позивачем та відповідачем. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій само кількості такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до договору та ст. 1049 ЦК України відповідач взяв на себе зобовязання повернути позикодавцеві грошові кошти у такій само сумі, що були йому передані позикодавцем. Судом при розгляді справи встановлено, що [PERSON] належним чином взяті на себе зобовязання з повернення грошових коштів [PERSON] не виконав. В результаті чого в нього виникла заборгованість перед [PERSON] на загальну суму 115000,00 доларів США, що еквівалентно згідно курсу НБУ 3105000,00 грн.Приймаючи до уваги викладене вище, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON]В на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 3105000,00 грн. Крім того в силу ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Однак, позивач та його представник вимог щодо стягнення відсотків від суми позики не уточняли і розрахунку не надавали. А тому суд з власної ініціативи не вправі їх нараховувати та стягувати. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесених і документально підтверджених судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 8\~000, 00 грн.

Outcome: approved