Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - заявник 1, [PERSON] ) та [PERSON] (далі по тексту - заявник 2, [PERSON] ) звернулися до суду зі спільною заявою про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що спільне життя у них не склалося через різні погляди на життя та відсутність взаєморозуміння в подружньому житті. Вони не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбні стосунки. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Крім того, заявниками укладено договір про визначення місця проживання дітей, здійснення батьківських прав та сплату аліментів і додаткових витрат на дітей. В судове засідання заявники не з`явилися, однак надали заяви в яких вимоги заяви про розірвання шлюбу підтримали та зазначили, що дана заява відповідає їх волі. Крім того, просили розгляд даної справи проводити за їх відсутністю. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленим наступні обставини. У відповідності до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. За правилами ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Сторони перебувають у шлюбі з 15 жовтня 2016 року, який було зареєстровано Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №2596. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, зокрема [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження, копії яких наявні в матеріалах справи. Судом встановлено, що між подружжям виникали непорозуміння та спільне життя в них не склалось через різні погляди на життя. Вони не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбні стосунки. При цьому, між [PERSON] та [PERSON] укладено нотаріально посвідчений договір про визначення місця проживання дітей, здійснення батьківських прав та сплату аліментів і додаткових витрат на дітей від 20.05.2021 року, відповідно до умов якого визначено розмір аліментів, що будуть сплачуватися [PERSON] на утримання дітей, визначено місце їх проживання після розірвання шлюбу та участь батьків у вихованні дітей. Відповідно до стст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що спільна заява [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу, оскільки збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох сторін та інтересам дітей. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин, враховуючи, що вибір прізвища при розірванні шлюбу є правом особи, суд вважає за необхідне залишити [PERSON] прізвище « [PERSON] ». На підставі викладеного та

Outcome: approved