Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON], приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу - Левченко Наталії Андріївни, про усунення [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO]. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2014 року було відкрито провадження у справі № 522/11743/14-ц за вказаною позовною заявою. 05 травня 2015 року позивач надав до суду уточнений позов, яким доповнив зміст обґрунтування позовних вимог. В обґрунтування позовних вимог, згідно позовної заяви та уточнень до нього, позивач та його представник посилається на те, що спадкодавець [PERSON] був інвалідом першої групи, здобутої в результаті участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електричній станції. За такою категорією інвалідності, спадкодавець мав велику пенсію та 50% знижку на оплату житлово-комунальних послуг, в тому числі, електроенергії, водопостачання та водовідведення, телефонний зв'язок. Відповідно до ч. 2 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пільги та пенсійне забезпечення які отримував при житті [PERSON] після його смерті надаються його дружині. Спадкодавець [PERSON] тяжко хворів на різноманітні хвороби, і в 2009 році, до укладання шлюбу з відповідачем, він дізнався про невтішні прогнози лікарів щодо тривалості його життя. З цієї причини, відповідач та спадкодавець [PERSON], які були друзями, домовилися про укладання фіктивного шлюбу без наміру створення сім'ї та набуття взаємних прав та обов'язків подружжя. Мотивом укладення фіктивного шлюбу було те, що відповідач бажала отримати після смерті [PERSON] пільги зі сплати житлово-комунальних послуг та велике пенсійне забезпечення чоловіка. 14 серпня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, що підтверджується актовим записом про шлюб № 694, складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. [INFO] [PERSON] у віці 71 рік помер, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції було видано Свідоцтво про смерть від 27 грудня 2013 року. Після смерті [PERSON], за первісною заявою відповідача [PERSON], приватним нотаріусом Левченко Наталією Андріївною була заведена спадкова справа щодо успадкування майна померлого [PERSON], як дружина яка пережила свого чоловіка, на підставі ст. 1241 ЦК України (обов'язкова частка). Після цього, з заявою про прийняття спадщини за заповітом звернуся позивач. Згідно довідок про склад сім'ї та прописки № 930 від 03.07.2014 р. та № 972 від 17.07.2014 р. виданих КП ЖКС «Фонтанський», [PERSON] з [INFO] був зареєстрований один в квартирі [ADDRESS]. Крім цього з акту щодо не проживання відповідача, складеного 12 листопада 2014 року, вбачається, що [PERSON] з 01 серпня 2009 року по теперішній час не мешкала в квартирі [ADDRESS], в цій квартирі проживав виключно один [PERSON] до самої своєї смерті. Позивач стверджує, що вищезазначені довідки КП ЖКС «Фонтанський» та акт щодо не проживання відповідача, підписи в якому засвідченні керівником КП ЖКС «Фонтанський», офіційно підтверджують факт того, що [PERSON] в період шлюбу з відповідачем до самої своєї смерті в своїй квартирі мешкав виключно один, і відповідно відповідач не могла здійснювати догляд за своїм чоловіком в період знаходження його в безпорадному стані. Разом з цим позивач стверджує про те, що незадовго після смерті [PERSON], відповідач [PERSON], поспішно реалізовуючи мотив нікчемного шлюбу, оформила 50% знижку з оплати житлово-комунальних послуг на свою квартиру, яка знаходиться по [ADDRESS], що підтверджується листом КП ЖКС «Вузовський» Київського району №693/01-14 від 18.09.2014 р., листом ПАО «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго» №5153 від 24.09.2014 р., листом Філії «Інфоокводлоканал» ТОВ «Інфокс» №4193-04/4233 від 18.09.2014 р.. Також відповідач, після смерті чоловіка, оформила пенсійне забезпечення свого чоловіка, а також фактично отримала державну фінансову допомогу як дружина померлого учасника ліквідації наслідків аварії Чорнобильської АЕС, смерть якого пов'язані з ліквідацією аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується листом Управління соціального захисту населення в Приморському районі Департаменту соціальної політики Одеської міської ради від 03.09.2014 р., листом Управління соціального захисту населення в Київському районі Департаменту труда і соціальної політики Одеської міської ради № 3598 від 05.09.2014 р. При таких обставинах позивач стверджує, що такий спосіб існування подружжя в принципі виключає можливість створення сім'ї і як наслідок унеможливлює виконання подружжям обов'язку щодо обов'язкового утримання і здійснення догляду за тим з подружжя який цього потребує в період знаходження в безпорадному стані внаслідок хвороби та інвалідності. На думку позивача, відповідач [PERSON] мешкаючи в своїй квартирі [ADDRESS], не могла фізично здійснювати свій обов'язок щодо утримання хворого чоловіка [PERSON], інваліда першої групи, який мешкав в іншому районі міста в квартирі [ADDRESS]. Разом з цим позивач стверджує, що подружжям, мешкаючи окремо, не був встановлений режим окремого проживання згідно ст. 119 Сімейного кодексу України, що позбавляє відповідача прав та обов'язків подружжя, в тому числі права на спадкування за законом, оскільки подружні відносини між відповідачем та спадкодавцем не були реальними. За цих підстав позивач вважає, що відповідач [PERSON] повинна бути усунена судом від права на спадкування за законом на підставі ч. 3, 5 ст. 1224 ЦК України. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, поросив задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник з позовними вимогами не погодилися, просили суд відмовити в повному обсязі. Під час судового засідання відповідачка в обґрунтування своїх заперечень пояснила суду, що разом з [PERSON] вона почала проживати ще до укладання шлюбу, після смерті його дружини, а саме з 2001 року, шлюбні стосунки між нею та чоловіком були нормальні, в квартирі її чоловіка її ніхто не бачив, оскільки вона постійно працювала і поверталася дуже пізно, а поховання спадкодавця відповідачка здійснювала за свої кошти. Відповідач - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Левченко Наталія Андріївна у судове засідання не з'явилася, про час та місце проведення судового засідання повідомлялася належним чином, згідно письмової заяви від 30.09.2014 р. за вх.. №70543/ВХ14 просила справу розглядати у її відсутності. Суд, вислухавши пояснення сторін, з'ясувавши всі суттєві обставини та перевіривши їх наявними доказами, прийшов до наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач - [PERSON], [INFO], є сином померлого [PERSON]. Ще за життя, а саме 14 серпня 2009 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], який був зареєстрований Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис від 14 серпня 2009 року №694. [INFO] [PERSON] помер, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 27 грудня 2013 року було складено актовий запис за №12593, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. Після смерті [PERSON], за первісною заявою від 13 лютого 2014 року [PERSON], приватним нотаріусом одеського міського нотаріального округу Левченко Наталією Андріївною була заведена спадкова справа № 2/2014 щодо успадкування майна померлого [PERSON], як дружина яка пережила свого чоловіка, на підставі ст. 1241 ЦК України (обов'язкова частка). 14 травня 2014 року з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, [PERSON], звернувся позивач - [PERSON]. Позивач зазначає, що шлюб між його батьком та [PERSON] носив фіктивний характер, у зв'язку з чим вона підлягає усуненню від права на спадкування за законом після смерті спадкодавця - [PERSON] Згідно довідок про склад сім'ї та прописки № 930 від 03.07.2014 р. та № 972 від 17.07.2014 р. виданих КП ЖКС «Фонтанський», [PERSON] з [INFO] був зареєстрований один в квартирі [ADDRESS]. Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. № 1382 місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово. Довідка про реєстрацію місця проживання або місця перебування - це документ, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи. Згідно цієї норми закону, вказана довідка про склад сім'ї і прописку є письмовим доказом, який підтверджує проживання спадкодавця [PERSON] одного в його квартирі [ADDRESS], після смерті його дружини [PERSON] в 2001 році. Крім цього, згідно акту щодо не проживання [PERSON] (відповідачки), складеного та підписаного 12 листопада 2014 року, [PERSON] з 01 серпня 2009 року по теперішній час не мешкала в квартирі [ADDRESS], в цій квартирі проживав виключно один [PERSON] до самої своєї смерті. Цей додатковий письмовий доказ також підтверджує доводи позивача про те, що спадкодавець [PERSON] мешкав один в своїй квартирі [ADDRESS]. Листами КП ЖКС «Вузовський» Київського району № 693/01-14 від 18.09.2014 р., ПАО «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго» № 5153 від 24.09.2014 р., Філії «Інфоокводлоканал» ТОВ «Інфокс» № 4193-04/4233 від 18.09.2014 підтверджується, що відповідач [PERSON] оформила 50% знижку з оплати житлово-комунальних послуг на свою квартиру [ADDRESS]. Також, листами Управління соціального захисту населення в Приморському районі Департаменту соціальної політики Одеської міської ради від 03.09.2014 р., Управління соціального захисту населення в Київському районі Департаменту труда і соціальної політики Одеської міської ради № 3598 від 05.09.2014 р. підтверджується отримання відповідачем фінансової допомоги, як дружина померлого учасника ліквідації наслідків аварії Чорнобильської АЕС, смерть якого пов'язані з ліквідацією аварії на Чорнобильській АЕС. Вказані документи підтверджують, що відповідач після смерті чоловіка [PERSON] оформила 50% знижку на оплату житлово-комунальних послуг та матеріальну допомогу, згідно ч. 2 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відкритому судовому засіданні, яке відбулося 03.06.2015 р., за клопотанням позивача були допитані свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Вказані свідки, які мешкають в будинку спадкодавця і поряд з ним, надали суду свідчення про те, що [PERSON], після смерті своєї дружини [PERSON], яка померла [INFO], постійно проживав один у власній квартирі за адресою: [ADDRESS], домашній побут здійснював самостійно, а також за допомогою сусідів і за їх допомогою, які за ним постійно доглядали і утримували, купували за його рахунок продукти харчування, ліки, прибирали квартиру, допомагали здійснювати поточний ремонт його квартири. Також підтвердили, що [PERSON] тяжко хворів, потребував сторонньої допомоги, навіть не міг спуститися до двору з другого поверху. Його друг [PERSON] підтвердив доводи позивача про те, що [PERSON] уклав [PERSON] шлюб для того щоб остання могла після його смерті отримати його пенсійне забезпечення та пільги зі сплати житлово-комунальних послуг. 21 липня 2015 р, у відкритому судовому засіданні, за клопотанням представника відповідача [PERSON] були допитані свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Суд критично відноситься до свідчень цих свідків, оскільки ці свідчення протирічать один одному. Так, свідок [PERSON], яка є рідною сестрою відповідача та [PERSON], який є чоловіком сестри відповідача, постійно проживають в с.м.т. Затока м. Білгород-Дністровський. Чотири рази на рік приїжджали до відповідача. Свідчили про те, що відповідач проживала з спадкодавцем [PERSON] ще до укладання шлюбу, починаючи одразу ж після смерті його дружини [PERSON], яка померла в 2001 році. На похоронах спадкодавця не були. На відміну від цих свідчень, свідок [PERSON] засвідчив, що декілька разів на місяць приїжджав в гості до свого друга [PERSON]. Про те що [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] він дізнався через три роки після укладання шлюбу, у 2012 році. До укладання шлюбу [PERSON] мешкав один в своїй квартирі. Свідок [PERSON] свідчив що вони дружили сім'ями, зустрічалися в квартирі [PERSON] два-три рази на місяць. Дружина [PERSON] поряд з її чоловіком [PERSON] на сімейних зустрічах не знаходилась. Свідок [PERSON] підтвердив, що він збирав кошти для поховання спадкодавця. Свідок [PERSON] дала суду свідчення про те, що вона разом працювала з відповідачем в банку. Про відносини відповідача з [PERSON] їй не відомо. Засвідчила, що відповідач періодично виходила в відпустку. Статтею 63 ЦПК України встановлено, що показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України, позивач повинен довести ті обставини на які він посилається в обґрунтування своїх позовних вимог. Одним із способів доказування, згідно ст. 63 ЦПК України, є показання свідків, які можуть підтвердити обставини, які мають значення для справи. Аналізуючи покази допитаних свідків заявлених позивачем і відповідачем суд дійшов висновку про те, що відповідач [PERSON] не перебувала в сімейних відносинах з спадкодавцем [PERSON]. Догляд за своїм хворим чоловіком не здійснювала, в той час коли він цього особливо потребував. Суд погоджується з позицією позивача, що зареєстрований нікчемний шлюб, в принципі виключає можливість створення сім'ї і як наслідок унеможливлює виконання подружжям обов'язку щодо обов'язкового утримання і здійснення догляду за тим з подружжя який цього потребує в період знаходження в безпорадному стані внаслідок хвороби та інвалідності. Суд також погоджується з правовою позицією позивача - якщо подружжя домовилася проживати окремо один від одного, для того щоб зберегти взаємні права та обов'язки, повинен був бути між ними встановлений режим окремого проживання, як це передбачено ст. 119 Сімейного кодексу України. За відсутністю встановленого режиму окремого проживання, відповідач втрачає прав та обов'язки подружжя, в тому числі права на спадкування за законом після смерті чоловіка. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відтак, основними ознаками сім'ї є: спільне проживання; спільний побут; взаємні права та обов'язки. При встановленні судом наявності цих трьох основних ознак сім'ї, це є безумовним підтвердженням існування дійсних сімейних відносин між чоловіком та дружиною. Однак, при встановленні їх відсутності, суд не може погодитися з доводами відповідача, про існування сім'ї як такої. Суд також критично ставиться до нікчемних шлюбів, оскільки це не відповідає моральним засадам суспільства. Частиною 5 ст. 1224 ЦК України встановлено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відповідно до абзацу 2 частини 3 ст. 1224 ЦК України, не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Пунктом 6 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи зазначене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved