Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

[PERSON] звернувся в Трускавецький міський суд Львівської області з позовом до [PERSON] про виселення з будинку, який перебуває в приватній власності громадянина. Свої вимоги мотивував тим, що на підставі договору дарування від 14.06.1994 року він є власником всього житлового будинку по [ADDRESS]. Відповідач у даній справі - [PERSON] проживає у належному йому будинку. В даний час правовою підставою для проживання відповідача у його будинку є рішення Трускавецького міського суду 27.06.2013 року у справі № 457/82/13-ц, яким суд зобов'язав [PERSON] на умовах, визначених законом, укласти з ним [PERSON] договір найму житла і видав з цього приводу 12.12.2013 року відповідний виконавчий лист. При цьому Трускавецький міський суд визнав недійсним договір найму житла № 293 від 19.10.2000 року, укладений між відповідачем та Трускавецьким комунальним підприємством «ЖЕК № 2». Вищевказаний виконавчий лист та проект договору найму ним було подано у державну виконавчу службу. Однак [PERSON] відмовився укладати з ним договір найму, тобто виконувати рішення суду. 25.04.2014 року заступником начальника відділу державної виконавчої служби Трускавецького міського управління юстиції Доменюком А.М. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Оскільки [PERSON] відмовився виконувати дане рішення суду, то в подальшому державним виконавцем на [PERSON] було двічі накладено штраф у розмірі 170 грн. та 340 грн., а також скеровано в Трускавецький МВ МВС України у Львівській області подання про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності. В Трускавецькому МВ МВС України у Львівській області його повідомили, що кримінальне провадження по даному питанню було відкрито. Фактично між ним та відповідачем [PERSON] існує договір найму житла, але юридично [PERSON] укладати такий договір не бажає, а відтак - умисно і безпідставно не виконує рішення Трускавецького міського суду від 27.06.2013 року. З огляду на вищенаведене згаданий у цьому позові житловий будинок по [ADDRESS] в даний час потрібний йому та його дружині для особистого проживання, цей будинок потрібний для особистого проживання і їх сину, який не може скористатися будинком, а на даний час відповідач один незаконно займає у його ж будинку аж 30,8 кв.м. (14,0 кв.м. та 16,8 кв.м.) житлової площі. Окрім того, відповідач не платив, не платить і всупереч рішенню Трускавецького міського суду по даному питанню не бажає платити йому кошти за користування житлом у його будинку. Відсутність яких-небудь документів, укладених між ним, як власником житла, та відповідачем, як користувачем житла, дає йому підстави стверджувати про те, що відповідач незаконно користується житлом, яке належить йому на праві приватної власності. Відтак просить суд ухвалити рішення про виселення [PERSON] з належного йому на праві власності житлового будинку [ADDRESS] Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові, та просив їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, суду пояснив, що він проживає у даному будинку з свого народження на законних підставах. Позивач отримав даний будинок неправомірно. Після того, як він дізнався, що міська рада повернула будинок власнику, то неодноразово звертався в міську раду для отримання житла, однак його поставили на чергу а житла так і не надали. Він готовий виселитися із займаного ним приміщення, у якому немає належних умов для проживання, лише після того, як Трускавецька міська рада надасть йому іншу квартиру. Також додав, що син позивача на даний час живе в Чехії, а сам позивач з дружиною- у м. Борислав. Прокурор в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, оскільки батьки [PERSON] вселились у будинок на законних підставах, маючи наявний ордер. [PERSON] є інвалідом 1 групи, одиноким, іншого житла не має. Окрім того, у рішенні виконавчого комітету від 17.06.1993 року № 160 «Про розгляд заяви [PERSON]» чітко зазначено, що «Трускавецькому ЖЕК-2 після повного відселення сторонніх осіб, що проживають, у будинку по [ADDRESS] зняти даний будинок зі свого балансу та передати його в особисту власність [PERSON]», будинок і на сьогодні перебуває на балансі КП «Трускавецьжитло». Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Трускавецької міської ради, в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, оскільки відсутні правові підстави для виселення [PERSON] Будучи допитаним в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він знає [PERSON] з 1954 року та є його однолітком, він в минулому проживав з [PERSON] на одній вулиці, а саме в будинку № 36 по вул. Горького в м. Трускавці, навпроти будинку [PERSON] В 1960-их рр. в будинку [PERSON] була проведена реконструкція будинку, в якому проживав [PERSON] Йому не відомо, чи звертався [PERSON] в Трускавецьку міську раду про виділ йому житла. Будучи допитаним в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що [PERSON] він знає приблизно з 1963 року та колись проживав по сусідству з [PERSON] Як [PERSON] вселився до будинку, в якому він зараз проживає, йому достеменно не відомо. Він чув, що знайшовся власник будинку, однак [PERSON] ніколи там не проживав. Умов для проживання у зазначеному будинку немає. Будучи допитаним в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він знає [PERSON] з 1962 року, коли проживав по сусідству з ним. [PERSON] проживав разом із сестрою та матір'ю. Стосовно вселення [PERSON] у займаний ним будинок, то в радянський час ніхто не міг вселитися самовільно, відтак у [PERSON] було законне право на проживання у вищевказаному будинку. Заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, суд проходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування від 14.06.1994 року належить житловий будинок по [ADDRESS]. Будинок йому подаровано [PERSON] Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. [PERSON] набула права власності на даний будинок на підставі рішенні виконавчого комітету Трускавецької міської ради народних депутатів Львівської області від 17.06.1993 року № 160 «Про розгляд заяви [PERSON]», а саме: п.1 «рішення Трускавецького міськвиконкому від 18.01.1956р. №7 в частині взяття на баланс держави будинку [ADDRESS] скасувати як таке, що було прийняте без достатніх на то підстав.»; п.2 «визнати за [PERSON] право особистої власності на будинок по [ADDRESS] з видачею свідоцтва про право власності на цей будинок». Однак п.5 вказаного рішення містив застереження про те, що «Трускавецькому ЖЕК-2 після повного відселення сторонніх осіб, що проживають, у будинку по [ADDRESS] зняти даний будинок зі свого балансу та передати його в особисту власність [PERSON]» (а.с.66). Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням суду від 14.06.2012 року, яке набрало законної сили, у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: виконком Трускавецької міської ради про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, виселення з будинку та стягнення квартплати, встановлено, що спірний житловий будинок рішенням Трускавецького міськвиконкому від 18.01.1956р. №7 націоналізовано, як залишений без нагляду та взятий на баланс ради. 01.01.1957 року батькові позивача [PERSON] було видано ордер на право вселення його та членів його сім'ї: дружина [PERSON], дочка [PERSON], син [PERSON].у двохкімнатну квартиру [ADDRESS], на даний час [ADDRESS], та укладено договір найму жилого приміщення (а.с.28-32). У відповіді міського голови Б. Матолича від 09.06.2000 р. громадянину [PERSON] зазначено, що рішення виконавчого комітету Трускавецької міської ради від 17.06.1993 року №160 було прийнято згідно поданих підтверджуючих документів про право власності, що подані спадкоємцем [PERSON] Даним рішенням враховано захист житлових прав мешканців будинку і проведено часткову передачу житлових приміщень власнику будинку. Враховуючи приписку у спірному будинку та укладений в 1957 році договір житлового найму, квартиронаймачам гарантовано право на користування житловим приміщенням (а.с.51). Громадяни, які підлягають відселенню з будинків, що повернуті колишнім власникам поставлені на чергу для відселення. Зокрема станом на 12.12.2014 року будинок [ADDRESS] перебуває в черзі на відселення під № 8 (а.с.50). При наявності вільного житла Трускавецькою міською радою проводилось відселення мешканців з будинків, повернутих колишнім власникам (а.с. 63-65). Як встановлено в судовому засіданні, житловий будинок [ADDRESS] станом на 02.02.2015 року знаходиться на балансі КП «Трускавецьжитло» (а.с.62). З вищезазначеного вбачається, що твердження позивача про те, що відповідач незаконно проживає в даному будинку є безпідставними. У відповідності до ст. 25 Загальної Декларації прав людини кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд та необхідне соціальне обслуговування, який є необхідним для підтримання здоров'я і добробуту її самої та її сім'ї. В міжнародному пакті про економічні, соціальні та культурні права також вказується, що беручи участь у даному Пакті держави визнають право кожного на достатній життєвий рівень для нього і його сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг і житло, та неухильне поліпшення умов життя (ст.11). Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом. Необхідно зазначити, що відповідно до статті 64 Конституції України право громадянина на житло в будь-яких випадках не може обмежуватись. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до вимог ч.1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Частиною 1 ст. 116 ЖК України передбачено, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. У всіх випадках до винних осіб повинні попередньо вживатись заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України обов'язок доказування і подання доказів лежить на сторонах. Позивачем не було надано в суді, і судом не було здобуто доказів, які б підтверджували факт систематичного руйнування чи псування жилого приміщення відповідачем, або використання його не за призначенням, або систематичного порушення відповідачем правил співжиття, які б робили неможливим для інших проживання позивача з ним в одній квартирі, а заходи запобігання і громадського впливу, які б застосовувалися до відповідача виявились безрезультатними. На підставі вищевикладеного та зважаючи, що у відповідача відсутнє інше жиле приміщення, поселення відповідача відбувалось на законних підставах, а тому відповідно до вимог ЖК України він може бути виселений з цього приміщення тільки з наданням іншого благоустроєного житла, позивач заперечує щодо розгляду питання про виселення відповідача з наданням іншого жилого приміщення, відповідач перебуває на черзі на відселення з будинків, що повернуті власникам суд приходить до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у позов [PERSON] є безпідставним.

Outcome: dismissed