Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

[PERSON] звернувсь до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів (повернення депозиту) та відшкодування збитків, в якому просить, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, стягнути з ПАТ «АКБ Київ» на користь позивача суму боргу у розмірі 307 345,96 грн., з яких: сума депозиту - 279 088,31 грн. та відсотки у розмірі 28 257,65 грн.; 3% річних в розмірі 27 155,91 грн., сума боргу з урахуванням індексу інфляції у сумі 32 886,02 грн. та моральну шкоду у сумі 50 000,00 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13.09.2009 року між позивачем та ПАТ АКБ «Київ» було укладено договір №16131 про банківський вклад (депозит) у доларах США з виплатою відсотків у розмірі 13,5% в кінці строку на суму 35313,33 доларів США. Згідно п. 1.2 договору банківський вклад залучався на строк 9 місяців, з 13.10.2009 по 13.07.2010 р., датою повернення банківського вкладу є 13.07.2010 р. Після закінчення строку договору №16131, а саме 13.07.2010 р., позивач звернувся до банку з заявою з метою повернення належних йому коштів, тобто депозитного вкладу та нарахованих відсотків, але листом №090 від 13.07.2010 р. позивачеві було повідомлено, що відповідно до заяви №4201 від 22.02.2010 р. на дострокове повернення банківського вкладу (депозиту), його кошти були повернені уповноваженій позивачем особі на підставі довіреності. Як згодом виявилось, невідома позивачу особа, на підставі довіреності, яку позивач ніколи не видавав та яка не посвідчувалася нотаріально, звернулась із заявою про дострокове повернення банківського вкладу позивача. Згідно із п. 4.7 договору №16131, повернення вкладу здійснюється за умови закінчення строку його розміщення, тобто після 13.07.2010 р. Про закриття рахунку позивачу стало відомо лише 13.07.2010 р., під час звернення до банку для отримання належних йому коштів. Таким чином, банк порушив вимоги щодо обов'язкового інформування клієнтів про стан їх рахунків, передбачених інструкцією №337. Зазначив, що в довіреності, наданій банку неналежним стягувачем, стоїть підпис, який не відповідає зразку підпису позивача. Банк видав на підставі довіреності банківський вклад (депозит) в розмірі 35 313, 47 доларів США, що складає 279 088,31 грн. (офіційний курс НБУ доларів США станом на 13.07.2010 р. складає 7,9032); нараховані відсотки у розмірі 3575,47 доларів США, що складає 28 257,65 грн. Крім того, вказаними діями відповідач задав позивачу моральної шкоди, яку позивач оцінює в 50 000.00 грн., та яка виявилась у тому, що позивач не зміг вчасно придбати житло для своєї доньки, стан здоров'я позивача погіршився. Добровільно повернути банківський вклад та нараховані відсотки відповідач відмовляється, тому позивач був змушений звернутися до суду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував та просив відмовити в задоволенні позову, вказавши, що відповідач діяв в межах чинного законодавства України. Треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON], [PERSON], в судове засідання не з'явилися, про дату та час слухання справи повідомлені у відповідності до вимог чинного законодавства України. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Судом встановлено, що 13.10.2009 року між ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Київ» та [PERSON] було укладено договір №16131 про банківський вклад (депозит) «Базис» у доларах США з виплатою відсотків в кінці строку, згідно умов якого банк відкриває вкладнику депозитний рахунок [NUMBER], а вкладник вносить на цей рахунок грошові кошти у сумі 35313,33 доларів США, з виплатою відсотків у розмірі 13,5% річних. Згідно п. 1.2 договору про банківський вклад (депозит) залучався на строк 9 місяців, з 13.10.2009 по 13.07.2010 р., датою повернення банківського вкладу є 13.07.2010 р. Умовами договору №16131 від 13.10.2009 року передбачено повернення вкладу за умови закінчення строку його розміщення (п.4.7. договору); зняття частини банківського вкладу (депозиту) (п.4.8. договору). Крім того, п.4.9. договору №16131 від 13.10.2009 року, після закінчення строку, на який був залучений вклад (депозит), він вважається вкладом на вимогу та обліковується на поточному/поточному картковому рахунку [NUMBER] з процентною ставкою, яка встановлена в банку для вкладів на вимогу на цей момент. Отже договором №16131 від 13.10.2009 року чітко визначені та узгоджені сторонами умови повернення повної суми вкладу, а саме: лише після закінчення строку, на який був залучений вклад. Також договором обумовлено умови обліковування вкладу (депозиту) на поточному/поточному картковому рахунку [NUMBER], а саме: після закінчення строку, на який був залучений вклад (депозит). Позивач виконав взяті зобов'язання за договором та вніс грошові кошти у сумі 35313,33 доларів США, що підтверджується меморіальним валютним ордером №9409 від 13.10.2009 року. 13.07.2010 р., після закінчення строку дії договору №16131, позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою (вх.№271) про повернення депозитного вкладу та нарахованих відсотків, на що відповідач листом №090 від 13.07.2010 р. повідомив позивача, що відповідно до заяви №4201 від 22.02.2010 р. на дострокове повернення банківського вкладу (депозиту), кошти позивача були повернені уповноваженій позивачем особі [PERSON] (довіреність ВМО №439404 від 18.12.2009 року) ідентифікаційний номер [NUMBER], згідно заяви на видачу готівки №6 від 25.02.2010 року. Згідно копії довіреності від 18.12.2009 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] уповноважив [PERSON] керувати та розпоряджатися усім своїм майном. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1. ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідачем, в порушення умов договору (п.4.7, п.4.9. договору №16131) та законодавства України, видано повну суму вкладу та відсотки крім того, що ще до закінчення строку його розміщення так ще і не з депозитного рахунку, а з поточного. Крім того, в заяві на дострокове повернення банківського вкладу (депозиту) від 22.02.2010 року, яка підписана [PERSON], не вказано номеру депозиту. Відповідно до заяви на видачу готівки №6 від 25.02.2010 року вказано - зміст операції: видача готівки з поточного рахунку; рахунок: [NUMBER]. Отже, відповідно до заяви на видачу готівки №6 від 25.02.2010 року зняття коштів відбулося з поточного рахунку [NUMBER], а не з депозитного, а у відповідності до п.4.9 договору №16131, лише після закінчення строку, на який був залучений вклад (депозит), він вважається вкладом на вимогу та обліковується на поточному/поточному картковому рахунку [NUMBER]. Відповідно до ст. 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк зобов'язаний ідентифікувати, як клієнтів, що здійснюють операції з готівкою без відкриття рахунку на суму, що дорівнює або перевищує 150 000 грн., або на суму, еквівалентну зазначеній сумі в іноземній валюті осіб, так і осіб уповноважених діяти від імені клієнтів. Відповідно до п. 10.13 інструкції №492 під час здійснення операцій за вкладним (депозитним) рахунком фізичної особи як зразок підпису власника рахунку використовується зразок підпису, зазначений у договорі банківського вкладу. Відповідачем не надано належних доказів на підтвердження проведення повної ідентифікації особи-отримувача коштів, оскільки у заяві про видачу готівки №6 від 25.02.2010 року, зазначено як отримувача коштів [PERSON] та вказано його дані паспорта, а не прізвище особи, яка отримала кошти та її документи. Крім того в заяві про видачу готівки №6 від 25.02.2010 року вказаний поточний рахунок відмінний від поточного рахунку зазначеного в договорі №16131 від 13.10.2009 року. Відповідно до відповіді приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] (вих..№1 від 24.01.2013 року) повідомлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 18.12.2009 року не вчинялося жодної нотаріальної дії від імені [PERSON] Довіреність видана від імені [PERSON] на керування та розпорядження своїм майном, не видавалася та не посвідчуваласясь. Відмітки та записи в реєстрі нотаріальних дій шодо даної нотаріальної дії відсутні. В реєстрі довіреностей дані відсутні. Суд вважає, що позивачем в судовому засіданні було надано достатньо доказів та обґрунтувань на підтвердження порушення відповідачем зобов'язань за договорами щодо повернення банківського вкладу та процентів. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном, як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. У відповідності з ст.8 ЦПК України, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Згідно з ч. 1, 6 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. З урахуванням того, що в судовому засіданні знайшло своє підтвердження не виконання відповідачем своїх зобов'язань, за укладеними між сторонами договором, суд вважає, що позовні вимоги в частині вимог щодо стягнення заборгованості по договорам загальною сумою 200 017 (двісті тисяч сімнадцять) грн. 55 коп. підлягають задоволенню. Виходячи з викладеного, та беручи до уваги, що довіреність ВМО №439404 від 18.12.2009 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] від імені позивача не видавалася та не посвідчувалась, позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості по договору №16131 про банківський вклад (депозит) «Базис» у доларах США з виплатою відсотків в кінці строку від 13.10.2009 року у сумі 334 501,87 грн., з яких: сума депозиту - 279 088,31 грн., відсотки - 28 257,65 грн., 3% річних - 27 155,91 грн., підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції у сумі 32 886,02 грн., вказана вимога задоволенню не підлягає, оскільки вклад був не в національній валюті, а у доларах США, на що застосування індексу інфляції чинним законодавством України не передбачено. Відповідно до ст..22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. В матеріалах справи, позивачем не наведені належні обґрунтування позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн., не наведено доказів, які підтверджують позовні вимоги в цій частині, не вказано з яких саме міркувань позивач виходив, визначаючи розмір суми відшкодування моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди слід відмовити. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати понесені позивачем - судовий збір у розмірі 1 700 (одна тисяча сімсот) грн. 00 коп. та 120 (сто двадцять) грн. 00 коп. підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial