Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору. В уточненому позові вказував, що 08.12.2006 року між ним та відповідачем Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено договір кредиту №334, згідно умов якого кредитор надав йому у тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 70 000 доларів США, зі сплатою 13 відсотків річних та надано графік погашення суми основної заборгованості з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту до 07.12.2021 року. Кредит надано на споживчі цілі. Обов'язки за кредитним договором виконував добросовісно, своєчасно вносив платежі в розмірі відповідно до умов договору. У січні 2009 року, сплачуючи черговий платіж за договором дізнався, що банк без укладення з ним додаткової угоди по договору, не повідомивши його, в односторонньому порядку з 08.12.2008 року підвищив відсоткову ставку за договором кредиту №334 від 08.12.2006 року до 16% річних, а також працівники банку не захотіли в нього взяти гроші для сплати основного боргу по кредиту, якщо він спочатку не сплатить 16% річних. Протягом 2009 року неодноразово звертався до банку та Національного банку України із зверненнями з приводу неправомірних дій відповідача щодо підвищення відсоткової ставки та ненадання йому відповідей на його звернення до керівництва Вижницького відділення АКБ «Укрсоцбанк», однак відповідей не отримав. 16.07.2009 року після його остаточного переконання в недоцільності листування з банками (відділеннями) та з метою завершення безперспективної для відділень банку зайнятої ними позиції, яка протирічить умовам договору №334 від 08.12.2006 року, відповідно до п.6.2 договору кредиту звернувся із заявою до судді Третейського суду постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків Ярошовця В.М. Однак відповіді не було і тому подав позов до суду, вважаючи дії банку відносно збільшення в односторонньому порядку відсоткової ставки за договором кредиту №334 від 08.12.2006 року незаконними та такими, що порушують його права, встановлені законодавством України. Ухвалою суду від 31.08.2009 року залишено без розгляду цивільну справу за його позовом через наявність третейського застереження в договорі кредитування. Після чого подав позовну заяву до Третейського суду про порушення прав споживача, визнання недійсним та скасування договору кредиту №334 від 08.12.2006 року, але в частині розгляду позову про порушення прав споживача було відмовлено, оскільки це відноситься до компетенції судів загальної юрисдикції. Рішенням Третейського суду від 03.03.2010 року в задоволенні позову відмовлено. Судове засідання відбулось без його участі та його відома. Рішенням Третейського суду від 15.12.2015 року з нього стягнуто 330656,61 грн., при заявленій банком ціні позову 3017149,61 грн. Також зазначив, що жодна з подій, вказаних у пункті 2.3.1 договору кредиту не настала, а тому збільшивши в односторонньому порядку відсоткову ставку по кредиту до 16% річних, банк порушив норми ст.525 ЦК України. Крім того підвищуючи в односторонньому порядку дискримінаційну відносно нього відсоткову ставку, банк не надав розрахунку значення цієї процентної ставки, новий графік платежів за кредитним договором або суму щомісячного платежу, чим порушив норми ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та пункти 3.1, 3.2, 3.3, 3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ №168 від 10.05.2007 року, яка зареєстрована Мінюстом України за №541/13808 від 25.05.2007 року. Тому відповідачем при односторонньому підвищенні відсоткової ставки було порушено його права споживача. Банком не взято до уваги рекомендації НБУ, викладені в п. 2.3 постанови №319. Крім того бездіяльність банку є агресивною і такою, що порушує його права споживача, що є підставою для розірвання договору, що підтверджується нормами п.4 ч.4 ст.19 ЗУ «Про захист прав споживачів». Умова, передбачена п.2.6.3. п.2.6. кредитного договору про право відповідача збільшувати розмір відсоткової ставки в односторонньому порядку є нікчемною, а тому процентна ставка за кредитним договором повинна залишатися без зміни до повного виконання всіх умов обома сторонами договору. Банк продовжує тероризувати його погрожуючи судом - письмовою вимогою про усунення порушень від 26.09.2017 року, в якій значиться сума заборгованості 177223,09 доларів США, що й спонукало його звернутись до суду. Про збільшення відповідачем відсотків в односторонньому порядку дізнався з листа від 21.01.2009 року, а в серпні 2009 року звернувся до Вижницького районного суду із позовом про оскарженням дій відповідача по підвищенню відсоткової ставки. В подальшому в 2010, 2013, 2015 роках звертався до Третейського суду, але відповіді не отримав. За таких обставин вважає, що строк звернення до суду ним пропущено з поважних причин. Просив поновити пропущений з поважних причин строк звернення до суду з позовною заявою, визнати неправомірними дії та бездіяльність відповідача, щодо порушення вимог ЗУ «Про захист прав споживачів» в частині незаконного збільшення відповідачем АТ «Укрсоцбанк», в особі начальника Вижницького районного відділення Чернівецької обласної філії АТ «Укрсоцбанк» процентної ставки за користування кредитом за кредитним договором №334 від 08.12.2006 року та визнати недійсним вказаний кредитний договір. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] заявлений позов підтримали, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини просили позовні вимоги задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заявлений позов не визнав, підтримав подану заяву про застосування строків позовної давності, оскільки перебіг позовної давності починається щодо позовної вимоги про визнання недійсним кредитного договору з 09.12.2006 року та закінчується відповідно 09.12.2009 року, а щодо інших позовних вимог починається з 01.02.2009 року та закінчується відповідно 01.02.2012 року. Також зазначив, що позивачем не доведено поважності причин пропуску строку позовної давності, позовні вимоги про порушення прав споживача безпідставні, а провадження щодо позовних вимог про визнання недійсним кредитного договору підлягає закриттю, оскільки є рішення Третейського суду щодо тих самих вимог і підстав. Суд, заслухавши позивача [PERSON], представника позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає з таких підстав. На підтвердження позовних вимог позивачем [PERSON] та його представником [PERSON] надано такі докази. Копію договору кредиту №334, укладеного 08.12.2006 року між Акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та позивачем [PERSON], відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 70000,00 доларів США на споживчі цілі, зі сплатою 13,00% річних з кінцевим терміном повернення 07.12.2021 року. На виконання пункту 1.3.1. Договору кредиту в забезпечення виконання зобов'язань за ним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та позивачем [PERSON] 08.12.2006 року укладено Іпотечний договір №334. У пункті 2.6. Договору кредиту передбачено, що у разі зміни процентних ставок на кредитному ринку України, в тому числі внаслідок прийняття компетентними державними органами України рішень, що прямо або опосередковано впливають на стан кредитного ринку України, а також за рішенням Правління, Комітету з питань управління активами та пасивами, Кредитно-інвестиційного комітету, Тарифного комітету Кредитора, Кредитор має право ініціювати зміну розміру процентів та комісії, визначених, відповідно, в п.п.1.1. та 3.3.16. цього Договору. Підпунктом 2.6.1. Договору кредиту передбачено, що про намір змінити розмір процентів та/або комісії за дострокове погашення Кредиту, Кредитор зобов'язаний повідомити Позичальника не пізніше, ніж за десять робочих днів до дати початку їх застосування, а також надати для укладення відповідний Договір про зміну умов цього Договору. У підпункті 2.6.2. Договору кредиту закріплено, якщо Позичальник погодиться зі зміненим розміром процентів та/або комісії за дострокове погашення Кредиту, він зобов'язаний протягом строку, зазначеного в п.2.6.1. цього Договору, підписати наданий Кредитором Договір про зміну умов цього Договору. А у підпункті 2.6.3. Договору кредиту зазначено, що у разі, якщо Позичальник не погодиться з запропонованими Кредитором розмірами процентів та/або комісії за дострокове погашення Кредиту, він зобов'язаний протягом строку, зазначеного в п.2.6.1. цього Договору, повернути Кредитору існуючу заборгованість за Кредитом, сплатити нараховані проценти, комісії та можливі штрафні санкції (штраф, пеню) в повному обсязі. Після сплати Позичальником зазначених сум дія цього Договору вважається припиненою. Копію листа [PERSON], адресованого керуючому Чернівецької обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» Прохоренко Г.О. (отриманого 15.02.2009 року вх. №7226), згідно якого [PERSON] просив не збільшувати процентну ставку по договору кредиту №334 від 08.12.2006 року, оскільки: Не збільшився рівень доходів, а саме середньомісячна заробітна плата складає 840,00 грн. Додаткові доходи, які він отримував минулого року, значно знизилися. З квітня минулого року дружина знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною віком до 3 років, що в свою чергу збільшило загальносімейні витрати. Збільшення курсу долара призвело до зростання вдвічі платежу по кредиту та відсоткам в гривневому еквіваленті. Зниження платоспроможності внаслідок високого рівня інфляції та фінансової кризи. Зобов'язався вчасно платити кредит та відсотки. При збільшенні відсоткової ставки припинить погашення кредиту та відсотків, усвідомлюючи пов'язані з цим наслідки. Копію вимоги начальника Вижницького відділення Чернівецької обласної філії Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» Пилип'юка О.В. про усунення порушення зобов'язання №610 від 21.01.2009 року, отриманої [PERSON] 22.01.2009 року, якою на виконання вимог п.2.6 пп.2.6.1.2.6.3. Договору кредиту №334 від 08.12.2006 року позивача повідомлено, що станом на 20.01.2009 року сума заборгованості по кредиту становить 60663,67 доларів США, відсотків 756,80 доларів США та 33,24 грн. пені. Зазначено, що 24.11.2008 року ним було отримано лист щодо підвищення з 04.12.2008 року відсоткової ставки за Договором кредиту №334 від 08.12.2006 року до 16% річних. Відповідно до п.2.6.2. Договору кредиту №334 від 08.12.2006 року у випадку погодження зі зміненим розміром процентів та/або комісії за дострокове погашення Кредиту, він зобов'язаний протягом строку, зазначеного в п.2.6.1. цього Договору, підписати надану Кредитором Додаткову угоду про зміну умов Договору кредиту №334 від 08.12.2006 року. Оскільки він не підписав Додаткову угоду про зміну умов Договору кредиту №334 від 08.12.2006 року, то відповідно до п.2.6.3. зобов'язаний протягом строку, зазначеного в п.2.6.1. цього Договору, повернути Кредитору існуючу заборгованість за Кредитом, сплатити нараховані проценти, комісії та можливі штрафні санкції (штраф, пеню) в повному обсязі. Після сплати зазначених сум дія Договору кредиту вважається припиненою. Копію заяви від 07.04.2009 року, адресованої Голові Правління Акціонерно - комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», Голові Правління Національного банку України, начальнику Чернівецької обласної філії Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», начальнику Вижницького відділення Чернівецької обласної філії, якою позивач [PERSON] повідомив про те, що 21.01.2009 року отримав листа відносно підвищення відсоткової ставки за договором кредиту №334 від 08.12.2006 року до 16% річних та безпідставно зобов'язано підписати додаткову угоду про зміну умов договору кредиту №334, що суперечить чинному законодавству, оскільки вказані умови суттєво обмежують його права, зокрема ст.ст.1056-1, 1061 ЦК України та ст.55 ЗУ «Про банки і банківську діяльність». Зазначив, що Додаткової угоди про зміну умов договору кредиту укладати не буде. Також повідомив, що у Вижницькому відділенні не приймають від нього погашення заборгованості у розмірі 13%. Доказів надіслання вказаної заяви адресатам та отримання ними до позову не додано. Копію заяви від 27.04.2009 року, адресованої Голові Правління Акціонерно - комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», начальнику Хмельницької обласної філії Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», начальнику Вижницького відділення Чернівецької обласної філії Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», якою позивач [PERSON] повторно повідомив про те, що 21.01.2009 року отримав листа відносно підвищення відсоткової ставки за договором кредиту №334 від 08.12.2006 року до 16% річних та безпідставно зобов'язано підписати додаткову угоду про зміну умов договору кредиту №334, та звернувся із заявою про неможливість підписання додаткової угоди, на яку не отримав ніякої відповіді. Лист від 17.04.2009 року суперечить чинному законодавству, оскільки вказані умови суттєво обмежують його права, зокрема ст.ст.1056-1, 1061 ЦК України та ст.55 ЗУ «Про банки і банківську діяльність». Зазначив, що Додаткової угоди про зміну умов договору кредиту укладати не буде. Також повідомив, що у Вижницькому відділенні не приймають від нього погашення заборгованості у розмірі 13%. До заяви додано копії рекомендованих повідомлень, з яких вбачається, що всі адресати отримали заяву позивача. Копію листа від 07.05.2009 року, адресованого Голові Правління Акціонерно - комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», керуючому Хмельницької обласної філії Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», керуючому Вижницького відділення Чернівецької обласної філії Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», яким позивач [PERSON] на претензію №17-29/926-200 від 15.04.2009 року про погашення заборгованості за договором кредиту, яку отримав 28.04.2009 року повідомив, що працівники Вижницького відділення за вказівкою керуючого на протязі періоду з 20.01.2009 року по час звернення відмовляються приймати від нього погашення заборгованості в сумі визначеній договором, мотивуючи тим, що ним не підписано додаткової угоди про підвищення відсоткової ставки. Неприйняття банком суми погашення фактично створює заборгованість по кредиту з вини працівників Вижницького відділення. До листа додано копії рекомендованих повідомлень, з яких вбачається, що всі адресати отримали лист позивача. Копію листа від 09.06.2009 року, адресованого Голові Правління Акціонерно - комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», керуючому Хмельницької обласної філії Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», керуючому Вижницького відділення Чернівецької обласної філії «Укрсоцбанк», яким позивач [PERSON] повідомив, що 01.06.2009 року отримав лист за вих. №863 від 26.05.2009 року за підписом начальника Вижницького відділення про те, що листами АКБ Укрсоцбанк №926/23 від 10.10.2008 року, б/н від 24.11.2008 року та від 17.04.2009 року його проінформовано про підвищення розміру відсоткової ставки за договором кредиту №334 від 08.12.2006 року. Однак він неодноразово звертається за роз'ясненням та допомогою, зазначаючи, що за вказівкою керуючого з січня 2009 року по час звернення працівники відділення відмовляються приймати від нього погашення заборгованості в сумі визначеній договором, мотивуючи не підписанням додаткової угоди про підвищення відсоткової ставки. Пункт 2.6.3. договору кредиту №334 від 08.12.2006 року вважає нікчемним в силу положень ст.1056-1 ЦК України. Ним було направлено заяву начальнику Вижницького відділенням Укрсоцбанк від 19.02.2009 року про відмову від підписання додаткової угоди (якої ніколи не бачив) до договору кредиту №334 від 08.12.2006 року. Неприйняття банком суми погашення фактично створює заборгованість згідно п.2.5 договору кредиту з вини працівників Вижницького відділення Укрсоцбанку. До листа додано копії рекомендованих повідомлень, з яких вбачається, що всі адресати отримали лист позивача. Копію заяви-повідомлення від 28.06.2009 року, адресованого Голові Правління Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», керуючому Хмельницької обласної філії Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», керуючому Вижницького відділення Чернівецької обласної філії, яким позивач [PERSON] на претензію №17-29/926-7 від 17.06.2009 року за про погашення заборгованості за договором кредиту отриману 20.06.2009 року повідомив, що працівники Вижницького відділення за вказівкою керуючого з 20.01.2009 року по час звернення відмовляються приймати погашення заборгованості в сумі визначеній договором, мотивуючи не підписанням додаткової угоди про підвищення відсоткової ставки до 16%. Неприйняття банком суми в рахунок погашення фактично створює заборгованість по кредиту з вини керуючої та працівників Вижницького відділення Укрсоцбанк. Доказів надіслання вказаної заяви адресатам та отримання ними до позову не додано. Копію ухвали Вижницького районного суду від 31.08.2009 року по цивільній справі №2-806/09, якою у зв'язку з наявністю третейського застереження у договорі кредиту №334 від 08.12.2006 року, залишено цивільну справу за позовом [PERSON] до Акціонерного комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», Вижницького відділення АКБ «Укрсоцбанк», про визнання бездіяльності неправомірною та визнання незаконною підвищення процентної ставки та умов договору без розгляду. Копію рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 16.12.2015 року по справі №858/15, яким позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з [PERSON], ([INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], паспорт серії [NUMBER], виданий Вижницьким РВ УМВС України в Чернівецькій області 13.08.1996 року, зареєстрований: [ADDRESS]) на користь ПАТ «Укрсоцбанк» (03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29, ЄДРПОУ 00039019) заборгованість по договору кредиту у сумі 330656,61 грн. та третейський збір у сумі 3706,57 грн. Копію Вимоги про усунення порушень №Б 17.09/11 від 26.09.2017 року, надісланої 29.09.2017 року позивачу [PERSON], у якій повідомлено про необхідність у тридцяти денний строк сплатити заборгованість по кредиту, відсотках за користування кредитом та нараховану неустойку, а у разі не усунення порушень зобов'язань за договором кредиту, банк розпочне захист охоронюваних прав кредитора шляхом подачі до суду цивільного позову / вчинення виконавчого напису нотаріуса, буде ініціювати судове провадження про тимчасове обмеження позичальника у праві виїзду за межі України та видачі закордонного паспорта. Копію Вимоги про усунення порушень та Вимоги про добровільне виселення, надісланої 22.02.2018 року позивачу [PERSON], у якій його повідомлено про необхідність у тридцяти денний строк сплатити заборгованість по кредиту, відсотках за користування кредитом та нараховану неустойку, а у разі не усунення порушень зобов'язань за договором кредиту, - відповідно до ст.40 ЗУ «Про іпотеку» протягом тридцяти днів добровільно звільнити предмет іпотеки. Копію повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов'язанням, надісланого 25.03.2018 року позивачу [PERSON], яким повідомлено про необхідність сплати боргу за кредитним договором, розмір якого станом на 02.03.2018 року складав 150290,36 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 02.03.2018 року складало 4008168,15 грн. Попереджено, що у разі невиконання цієї вимоги протягом тридцяти денного строку кредитор має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст.37 ЗУ «Про іпотеку». Також повідомлено, що у випадку задоволення вимог іпотекодержателя в порядку ст.37 ЗУ «Про іпотеку» йому буде прощено (анульовано) залишок заборгованості за кредитом. Копію розрахунку вимог банку у зв'язку з неповерненням [PERSON] кредитної заборгованості за кредитним договором №334 від 08.12.2006 року, з якого вбачається, що останнє погашення заборгованості зроблено [PERSON] 19.12.2008 року, а відсоткову ставку на рівні 16% річних встановлено 18.12.2008 року. Позивач зазначає, що підвищення банком в односторонньому порядку з 18.12.2008 року відсоткової ставки за кредитним договором з 13% річних до 16% річних стало підставою для звернення з даним позовом до суду. У пункті 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року №5 роз'яснено, що при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК України у зв'язку з прийняттям Закону України від 12.12.2008 року №661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10.01.2009 року. Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58), всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10.01.2009 року (Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів). Верховний Суд України у постанові від 26.09.2012 року по справі №6-89цс12 виклав висновок щодо застосування норм права, який зводиться до того, що якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням встановленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним, за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Законом України від 12.12.2008 року №661 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку». На правовідносини, які виникли між сторонами також поширюються положення Закону України «Про захист прав споживачів». Приписами ч.4 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» (у редакції, яка діяла на час зміни відповідачем процентної ставки) передбачено, що у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. З висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду України від 30.11.2016 року по справі №6-82цс16, вбачається, що вирішуючи питання про правомірність зміни банком процентної ставки за користування кредитом, суд відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору та вимог ч.4 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» не врахував, що боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Тобто, у разі підвищення банком процентної ставки за кредитним договором до моменту набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12.12.2008 року №661, з'ясуванню судом під час розгляду справи про стягнення відповідної заборгованості підлягають питання: про наявність визначеної договором процедури підвищення процентної ставки; про належне повідомлення позичальника про зміну умов кредитного договору в односторонньому порядку банком; дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора, тощо. Надаючи оцінку представленим позивачем та безпосередньо дослідженим у судовому засіданні доказам на підтвердження позовних вимог судом установлено, що: у п.2.6. Договору кредиту №334 від 08.12.2006 року його сторони передбачили і погодили право банку ініціювати зміну розміру процентної ставки у разі зміни процентних ставок на кредитному ринку України, а також за рішенням Правління, Комітету з питань управління активами та пасивами, Кредитно-інвестиційного комітету, Тарифного комітету Кредитора; у пп.2.6.1. Договору кредиту №334 від 08.12.2006 року його сторони передбачили і погодили, що про намір змінити розмір процентів, Кредитор зобов'язаний повідомити Позичальника не пізніше, ніж за десять робочих днів до дати початку їх застосування, а також надати для укладення відповідний Договір про зміну умов цього Договору; починаючи з 18.12.2008 року, до моменту набрання чинності 09.01.2009 року ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12.12.2008 року №661, відповідачем в односторонньому порядку було змінено процентну ставку по кредиту з 13% річних на 16% річних; позивач заперечує, що відповідачем виконано вимоги пп.2.6.1. Договору кредиту №334 від 08.12.2006 року - повідомлено його не пізніше, ніж за десять робочих днів до дати початку застосування змінених в односторонньому порядку умов кредитного договору з 04.12.2008 року та надіслано йому для укладення відповідний Договір про зміну умов Договору кредиту, і представником відповідача цих доводів не спростовано; позивачем сплачено черговий платіж за договором кредиту 19.12.2008 року, тобто після зміни процентної ставки, однак у подальшому ним не вчинено жодних дій щодо прийняття пропозиції банку по зміні процентної ставки шляхом сплати коштів за кредитом після зміни умов договору; позивач відмовився укласти з відповідачем передбачений підпунктом 2.6.1. Договору кредиту №334 від 08.12.2006 року Договір про зміну умов цього Договору, та всупереч підпункту 2.6.3. Договору кредиту протягом строку, зазначеного в п.2.6.1. цього Договору, не повернув Кредитору існуючу заборгованість за Кредитом, не сплатив нараховані проценти, комісії та можливі штрафні санкції (штраф, пеню) в повному обсязі. Тобто позивач [PERSON] не прийняв пропозиції кредитора щодо зміни відсоткової ставки за договором кредиту №334 від 08.12.2006 року. З урахуванням наведених вище вимог закону, досліджених судом доказів та встановлених на їх підставі обставин, Суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами, що договором кредиту №334 від 08.12.2006 року було визначено процедуру підвищення процентної ставки в односторонньому порядку банком, процентну ставку було підвищено до набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12.12.2008 року №661, однак всупереч вимогам ч.4 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» (у редакції, яка діяла на час зміни відповідачем процентної ставки) та умов договору кредиту позивача не було належно повідомлено про зміну умов кредитного договору в односторонньому порядку банком та не укладено з ним договір про зміну умов договору кредиту, і жодних дій, щодо прийняття пропозиції кредитора, позивачем не вчинено. Встановлених судом обставин представником відповідача не спростовано. Тому позовна вимога [PERSON] про захист прав споживача є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Разом з тим представник відповідача [PERSON] подав письмову заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності та просив відмовити в позові. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність, це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з заявою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена ст.257 ЦК України і становить три роки. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Частиною 1 ст.265 ЦК України передбачено, що залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року передбачено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч.4 вказаної статті сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ч.5 ст.267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. З досліджених доказів судом установлено, що: [PERSON] довідався про порушення АТ «Укрсоцбанк» його права шляхом підвищення в односторонньому порядку відсоткової ставки за договором кредиту 21.01.2009 року, про що він неодноразово зазначав у своїх листах, адресованих керівництву АТ «Укрсоцбанк» протягом 2009 року та зазначив у своєму позові; у серпні 2009 року [PERSON] звернувся до Вижницького районного суду Чернівецької області з позовом до Акціонерного комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», Вижницького відділення АКБ «Укрсоцбанк», про визнання бездіяльності неправомірною та визнання незаконною підвищення процентної ставки та умов договору, який ухвалою суду від 31.08.2009 року по цивільній справі №2-806/09 залишено без розгляду - тобто відповідно до положень ст.264 ЦК України перебіг позовної давності було перервано; тому початком трирічного строку позовної давності, у межах якого [PERSON] необхідно було звернутися до суду із позовом про захист прав споживача є 31.08.2009 року, позивач звернувся до суду із позовною заявою тільки 23.08.2018 року, що свідчить про пропуск строку позовної давності; позивачем у позові заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду, мотивоване тим, що даний строк пропущено ним з поважних причин, оскільки в 2010, 2013 та 2015 роках він звертався до Третейського суду з позовом про оскарження дій відповідача по підвищенню відсоткової ставки, однак жодних доказів на підтвердження вказаних обставин ні позивачем, ні його представником суду не надано. З урахуванням наведених вище вимог закону, досліджених судом доказів та встановлених на їх підставі обставин, Суд дійшов висновку, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності, у межах якого йому необхідно було звернутися до суду із позовом про захист прав споживача, представником відповідача подано клопотання про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, відсутні підстави для поновлення строку звернення до суду, а тому у задоволенні позовної вимоги [PERSON] про захист прав споживача необхідно відмовити у зв'язку зі спливом строку позовної давності. Це підтверджено дослідженими в суді належними доказами, доказів протилежного сторонами не надано. Щодо позовної вимоги про визнання договору кредиту недійсним. У статті 3 ЦК України передбачено, що одним із принципів цивільного законодавства є свобода договору. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом, спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У ст.204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, а саме - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до роз'яснень п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійним лише з підстав, встановлених законом та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. З урахуванням наведених вище вимог закону, досліджених судом доказів та встановлених на їх підставі обставин, Суд дійшов висновку, що позивачем [PERSON] та його представником [PERSON] не наведено жодної встановленої законом підстави для визнання недійсним договору кредиту №334 від 08.12.2006 року та не надано доказів на її підтвердження, а тому дана вимога задоволенню не підлягає за безпідставністю та недоведеністю. Доводи представника відповідача [PERSON] про те, що провадження щодо позовних вимог про визнання недійсним кредитного договору підлягає закриттю, оскільки є рішення Третейського суду щодо тих самих вимог і підстав - є безпідставними, оскільки доказів на підтвердження вказаних обставин ним суду не надано. На підставі наведеного, ст.ст.3, 11, 15, 202-204, 215, 216, 256, 257, 261, 264, 265, 267, 1056-1 ЦК України, ч.4 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 18.12.2008 року), п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року,

Outcome: dismissed