Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом до [PERSON] , за участю третьої особи: Першого Київського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту, в якому просив зняти арешт та заборону відчуження на майно [PERSON] , накладених Постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 06.03.2006 року, винесеній на підставі виконавчого листа № 1-85, виданого 20.12.2005 року Суворовським районним судом м. Одеси. Позов обґрунтований такими обставинами. Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 18.12.2003 року задоволено цивільний позов потерпілого у кримінальній справі № 1-465 [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 6348,00 гривень та моральної шкоди у розмірі 20000,00 гривень. Вирок суду набрав чинності 02.01.2004 року. На виконання вищевказаного судового рішення, 20.12.2005 року Суворовським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист № 1-85. Позивач заявляє, що шляхом перерахування грошових сум поштовим відправленням на адресу стягувача у 2007 році, виконав рішення суду, та сплатив [PERSON] усі кошти. При цьому, з 2007 року жодних відомостей або претензій з приводу неналежного виконання, застосування будь-яких санкцій чи інших листів від [PERSON] не отримував. 26.06.2018 року [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] , та довідався у нотаріуса, що в реєстрі прав власності міститься заборона на її відчуження, у зв`язку із накладенням арешту на все майно та заборону його відчуження у 2006 році. Таким чином, позивач вважає, що наявність вказаного арешту порушує його цивільні права та інтереси як власника майна. Позивач та його представник, у відкрите судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Представник позивача подала до канцелярії суду заяву, в якій позов підтримала в повному обсязі, просила судове засідання провести у її відсутність. Відповідач про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових ухвал та повісток на адресу місця реєстрації, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність та відзив не подавав. Представник третьої особи про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових ухвал та повісток на адресу місцезнаходження третьої особи, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність не подавав. 22.06.2020 року представником третьої особи було подано пояснення стосовно позову та обставин справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. У зв`язку з тим, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, та відповідачем не подано відзив у встановлений судом термін, в порядку ст. 280 ЦПК України, за відсутності заперечення позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 223 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Правовідносини між сторонами виникли внаслідок захисту права власності та регулюються Главою 29 ЦК України, ЗУ «Про виконавче провадження». Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 18.12.2003 року задоволено цивільний позов потерпілого у кримінальній справі № 1-465 [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 6348,00 гривень та моральної шкоди у розмірі 20000,00 гривень. Вирок суду набрав чинності 02.01.2004 року (а.с. 7). На виконання вищевказаного судового рішення, 20.12.2005 року Суворовським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист № 1-85. З постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження серії АА № 765311 від 06.03.2006 року вбачається, що державним виконавцем державної виконавчої служби у Київському районі м. Одеси при примусовому виконанні виконавчого листа № 1-85 від 20.12.2005 року, виданого Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 26348,00 гривень, з метою виконання рішення накладено арешт на все майно [PERSON] та заборонено здійснювати його відчуження (а.с. 12). Позивач заявляє, що шляхом перерахування грошових сум поштовим відправленням на адресу стягувача у 2007 році, виконав рішення суду, та сплатив [PERSON] усі кошти. При цьому, з 2007 року жодних відомостей або претензій з приводу неналежного виконання, застосування будь-яких санкцій чи інших листів від [PERSON] не отримував. Судом встановлено, що 26.06.2018 року [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] (а.с. 14), та довідався, що в реєстрі прав власності міститься заборона на її відчуження у зв`язку з накладенням арешту на все майно та заборону його відчуження у 2006 році. З листа Одеського державного нотаріального архіву №522/01-20 від 18.02.2020 року вбачається, що в матеріалах Третьої одеської державної нотаріальної контори серед документів, переданих на державне зберігання міститься Постанова ДВС у Київському районні м. Одеси від 06.03.2006 про накладення арешту на все майно [PERSON] та заборону його відчуження. Відомості щодо зняття арешту в матеріалах справи відсутні (а.с. 11). З листа Першого Київського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 15319 від 28.04.2020 року вбачається, що на виконанні в Першій державній виконавчій службі у Київському районі м. Одеси у 2006 році перебувало виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №1-85 Суворовського районного суду м. Одеси від 20.12.2005, в ході проведення виконавчих дій по якому 06.03.2006 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження АА № 765311. Дане виконавче провадження знищено за терміном зберігання, інша інформація у виконавчій службі відсутня (а.с. 13). Відповідно до ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Відповідно до ч. 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є рішення суду. В зв`язку із тим, що виконавче провадження, при примусовому виконанні якого постановою серії АА № 765311 від 06.03.2006 року, накладено арешт закінчено, а матеріали виконавчого провадження знищено за завершенням строку зберігання, суд вважає, що наявність арешту на все майно, та зокрема на квартиру [ADDRESS] порушує право власності позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Так як виконавче провадження, в межах якого накладався арешт, знищено, позивач не має можливості здійснити дії щодо зняття арешту з майна, тому арешт підлягає зняттю за рішенням суду.

Outcome: approved