Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпроптеровська з позовною заявою до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, товариства з обмеженою відповідальністю «Електродпостач», третя особа: відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про зняття арешту (податкової застави) з транспортного засобу. В обґрунтування доводів позову [PERSON] посилається на те, що на законних підставах внаслідок перемоги на електронних торгах придбав у власність автомобіль ГАЗ 330202 2006 року випуску, д/з [NUMBER]. Проте в проведенні реєстрації своїх прав власника на зазначений автотранспортний засіб співробітниками Регіонального сервісного центру позивачу було відмовлено, оскільки цей автомобіль перебуває під обтяженням, а саме у податковій заставі, накладеній ГУ ДФС у Дніпропетровській області. За викладених обставин [PERSON] просив суд зняти арешт (податкову заставу) з автомобіля ГАЗ 330202 2006 року випуску, д/з [NUMBER], зареєстрований за ТОВ «Електродпостач» (код ЄДРПОУ 33611832). Позивач [PERSON] 29 серпня 2018 року надав суду заяву про розгляд цієї справи без його участі. Від представника відповідача [PERSON] 01 квітня 2019 року до суду надійшла заява про розгляд даної справи за її відсутністю. Також надано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на не чинність запису органів державної виконавчої служби про арешт спірного майна. Представник відповідача ТОВ «Електродпостач» у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представником відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Ванжею О.В. суду надані письмові пояснення, в яких зазначено про неправомірність наявності податкової застави на спірному автомобілі, у зв'язку з чим позовні вимоги просив задовольнити. Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що постановою відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 10 серпня 2012 року у виконавчому провадженні № 33845884, боржником за яким є ТОВ «Електродпостач», а стягувачем ПАТ «КБ «Південкомбанк» (в подальшому його правонаступник ТОВ «Компанія з управління активами «Спільні інвестиційні проекти» (а.с. 45-47)), накладено арешт і заборонено відчуження належного ТОВ «Електродпостач» автотранспортного засобу ГАЗ 330202 2006 року випуску, д/з [NUMBER] (а.с. 38). Виконавче провадження № 33845884 було відкрито на виконання виконавчого напису нотаріуса, вчиненого на підставі договору застави, посвідченого 14 березня 2011 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за режстром № 1498, яким в заставу ПАТ «КБ «Південкомбанк» переданий належний ТОВ «Електродпостач» автомобіль ГАЗ 330202 2006 року випуску, д/з [NUMBER] (а.с. 71-76, 77). Згідно з витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 53755736 від 20 жовтня 2017 року (а.с. 49-58) 22 травня 2014 року і 01 листопада 2016 року до Реєстру внесено записи щодо рухомого майна ТОВ «Електродпостач» про передачу його у податкову заставу. 23 жовтня 2017 року відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області направлено до Дніпропетровської філії ДП «Сетам» заявку на реалізацію арештованого майна в межах виконавчого провадження № 33845884, а саме: належного ТОВ «Електродпостач» автотранспортного засобу ГАЗ 330202 2006 року випуску, д/з [NUMBER] (а.с. 59-61). Судом було встановлено і підтверджується актом про проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна в процедурі виконавчого провадження від 16 січня 2018 року, що переможцем торгів з реалізації автотранспортного засобу ГАЗ 330202 2006 року випуску, д/з [NUMBER], став [PERSON] (а.с. 4). В акті зазначається, а також підтверджуєтеся наданим позивачем платіжними документами (а.с. 5 зворот), що [PERSON] в повному обсязі здійснені всі необхідні платежі на виконання обов'язків переможця аукціону. Постановою відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 16 січня 2018 арешт з автомобіля ГАЗ 330202 2006 року випуску, д/з [NUMBER] був знятий арешт (а.с. 68). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями ст. ст. 316, 317, 321 Цивільного кодексу України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Стаття 319 ЦК України визначає що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Пункт 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» містить роз'яснення, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Закону України «Про дорожній рух» та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - Порядок), які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Відповідно до статті 34 Закону України «Про дорожній рух» державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов'язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України. Для автоматизованого обліку транспортних засобів, що використовуються на вулично-дорожній мережі загального користування і підлягають державній або відомчій реєстрації, та відомостей про їх власників ведеться Єдиний державний реєстр, держателем якого є Міністерство внутрішніх справ України. Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. На транспортні засоби оформляються та видаються реєстраційні документи, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України, та закріплюються номерні знаки, які відповідають вимогам стандартів. Закупівля за державні кошти бланків реєстраційних документів та номерних знаків для транспортних засобів здійснюється відповідно до вимог законодавства тими органами, на які покладений обов'язок щодо їх реєстрації. Згідно з пунктом 7 Порядку власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки наявність обтяження у вигляді податкової застави позбавляє позивача права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому на праві власності на законних підставах майном. Щодо посилань відповідача ГУ ДФС у Дніпропетровській області на не чинність запису відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про арешт від 13 серпня 2012 року, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Статтею 572 ЦК України передбачено, що у силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). З наведеного можливо дійти висновку про те, що застава як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-заставодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором переважно перед іншими кредиторами. Таким чином, заставодержатель має переважне право на задоволення його вимог про стягнення боргу з боржника шляхом звернення стягнення на заставлене майно. В даному випадку [PERSON] набув право власності на автомобіль ГАЗ 330202 2006 року випуску, д/з [NUMBER], ставши переможцем електронних торгів в межах виконавчого провадження, відкритого саме за заявою заставодержателя цього транспортного засобу за договором від 14 березня 2011 року (а.с. 71-76). Доходячи до такого висновку, суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). Судові витрати розподілити відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved