Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що на підст.аві свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 23. жовтня 2012 року являється власником житлового будинку [ADDRESS] Перечинського району. З метою одержання у власність земельної ділянки в межах норм безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства, він звернувся з відповідною заявою до відповідача, яка своїм рішенням тридцять третьої сесії шостого скликання № 390 «Розгляд заяви [PERSON].» від 25 січня 2015 року, надала йому дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, що посвідчує право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0801 га в [ADDRESS] відповідно до викопіровки місця розташування та дотримання норм Водного кодексу України в частині прибережних захисних смуг. На виконання вказаного рішення, ним було виготовлено проект землеустрою щодо відведення у власність вказаної земельної ділянки, а також агрохімічний паспорт, які 24 червня 2015 року й подав на затвердження чергової сесії сільської ради. Однак, рішенням відповідача № 448 «Про внесення змін до документації проекту землеустрою, що посвідчує право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства [PERSON] в [ADDRESS]», вирішено внести зміни до документації на виготовлення проекту землеустрою, залишивши проїзд з боку домогосподарства [ADDRESS] шириною 5 м. Крім цього, відповідачем повідомлено, що при розгляді його заяви на пленарному засіданні тридцять сьомої сесії шостого скликання Т.Пасіцької сільської ради Перечинського району 21 серпня 2015 року, за основу для прийняття оскаржуваного рішення було взято колективну заяву ромів (52 осіб), які компактно проживають разом з ним в таборі, та вимагали залишити дорогу, яка була включена в проект землеустрою його земельної ділянки, оскільки така існує там віддавна, є найкоротшим шляхом (50 м) до новобудов ромів та потоку Калний, який можна при потребі використати як протипожежний гідрант. Вважає вказане рішення незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки зазначена колективна заява ромів є підробленою, а підписи у ній зроблені однією особою, спеціально зміненим почерком; будь-якої польової дороги на вказаній земельній ділянці ніколи не було та не має і на даний час, всі користуються центральною дорогою, яка знаходиться безпосередньо біля його житлового будинку. Оскільки, підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації, тому просить позов задовольнити. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. У судове засідання представник відповідача не з'явився, попередньо подавши заяву про розгляд справи у його відсутності, вирішення спору залишив на розсуд суду. Крім цього, подав письмове пояснення, в якому посилається на те, що питання виділення земельної ділянки між домогосподарствами № [NUMBER] ([PERSON], син) та № [NUMBER] ([PERSON], батько) по [ADDRESS] на території ромського поселення розглядалося XVІ сесією ради 22 листопада 2012 року та XXXІ сесією ради 06 листопада 2014 року, за наслідками яких були прийняті рішення № 168 та № 364 про відмову у виділенні земельної ділянки через використання її частини як польової дороги. З черговою заявою позивач звернувся до тридцять третьої сесії ради, яка відбулася 25 січня 2015 року та за проектом якої передбачалося в черговий раз відмовити йому у виділенні земельної ділянки. Однак, рішенням сільської ради № 390 позивачу було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, на виконання якого [PERSON] розробив проект відводу. При розгляді питання про затвердження вказаного проекту на черговій сесії ради 21 серпня 2015 року були присутні біля 20 ромів, які заперечували проти затвердження такого проекту та подали колективну заяву, підписану 52 особами, а також світлини, на яких чітко видно польову дорогу. Враховуючи наведене та з метою прийняття найоптимальнішого рішення, депутати вирішили внести зміни в проект землеустрою позивача, залишивши проїзд шириною 5 м. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будовами та спорудами, який розташований в [ADDRESS] (а. с.16). З метою отримання у приватну власність земельної ділянки, площею 0,0801 га для обслуговування даного будинку, [PERSON] звернувся до Т.Пасіцької сільської ради Перечинського району з відповідною заявою, рішенням тридцять третьої сесії шостого скликання якої № 390 «Розгляд заяв [PERSON]» від 25 січня 2015 року позивачу було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, що посвідчує право власності на вказану земельну ділянку (а. с. 10). Після виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (цільове призначення для ведення особистого селянського господарства), [PERSON] подав його на затвердження чергової сесії Т.Пасіцької сільської ради (а. с. 9, 30-51). Рішенням Т.Пасіцької сільської ради Перечинського району № 448 «Про внесення змін до документації проекту землеустрою, що посвідчує право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства [PERSON] в [ADDRESS]» від 21 серпня 2015 року, з урахуванням колективної заяви мешканців [ADDRESS] (52 жителі), вирішено внести зміни до документації на виготовлення проекту землеустрою, що посвідчує право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] залишивши проїзд з боку домогосподарства [ADDRESS] шириною 5 м (а. с. 11-14). Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Згідно ч. 6 ст. 118 цього Кодексу громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування (ч. ч. 1, 2 ст. 83 ЗК України). Відповідно до п. «а» ч. 4 цієї статті землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо), належать до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність. Як вбачається з оскаржуваного рішення, Т.Пасіцька сільська рада Перечинського району, діючи в межах своєї компетенції, запропонувала [PERSON] внести зміни до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність відповідно до обставин, які реально склалися, щоб запобігти неможливості проїзду по польовій дорозі до місця проживання ромів, а не відмовила позивачу у затвердженні такого, як це зазначено у позовній заяві. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем при винесенні оскаржуваного рішення право позивача [PERSON] не порушено, таке прийняте в межах компетенції сільської ради, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed