Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

[PERSON] є власником земельної ділянки за кадастровим номером 0522886200:04:002:0027 площею 0,8100 га, яка розташована на території Рівненської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області. 25 липня 2007 року [PERSON] уклала договір оренди земельної ділянки із ПП «Ланцет» строком на 10 років, який цього ж числа був зареєстрований у Вінницькій регіональній філії Державного підприємства «Центр ДЗК». У листопаді 2015 року [PERSON] від представника СТОВ «Агрокряж» [PERSON] стало відомо, що існує договір оренди цієї ж земельної ділянки, укладений 02 березня 2015 року від її імені із СТОВ «Агрокряж», а також, що за 2015 рік їй виплачено орендну плату в сумі 618 гривень. Заперечуючи факт укладання і підписання [PERSON] договору оренди земельної ділянки із СТОВ «Агрокряж», а також вважаючи, що такий договір суперечить нормам чинного законодавства, її представник [PERSON] (а.с. 49) 28 грудня 2016 року звернувся до суду з позовом про визнання недійсним Договору № 0522886200:04:002:0027 оренди земельної ділянки від 02 березня 2015 року та стягнення з відповідача судових витрат. Представник позивача у судовому засіданні 22 березня 2017 року повністю підтримав позов з підстав, наведених у ньому. Зокрема, [PERSON] суду пояснив, що, не дивлячись на свій поважний вік, його довіритель [PERSON] все дуже добре розуміє, памятає, а також залишається бездоганно грамотною (колишня вчителька). [PERSON] дуже вразила безтактність представників СТОВ «Агрокряж», які заявляли, що вона забула, що підписала з ними договір оренди землі, що отримала орендну плату, а також безграмотність і неакуратність, з якою було складено договір оренди від 02 березня 2015 року (її прізвище в чотирьох місцях було записано з помилкою, вказана невірна і невідома для неї адреса її проживання). Наголошував, що [PERSON] договір оренди земельної ділянки від 02 березня 2015 року не укладала та не підписувала, волевиявлення на вчинення цього договору не виявляла, а тому цей договір суперечить вимогам ч. 3 ст. 203, ст. 207 ЦК України та має бути визнаний недійсним. Крім того, просив врахувати, що заяву від 22 березня 2016 року, видатковий касовий ордер від 03 липня 2015 року та видатковий касовий ордер від 24 березня 2016 року [PERSON] написала і підписала під тиском представників СТОВ «Агрокряж», оскільки відчувала страх за своє здоровя і життя. У судове засідання на 24 березня 2017 року представник позивача [PERSON] не зявився. 24 березня 2017 року електронною поштою направив до суду заяву, у якій просив закінчувати розгляд справи у його відсутності (а.с. 176). 22 березня 2017 року представник позивача через канцелярію суду подав клопотання про залучення доказів, зокрема, заяви [PERSON] (а.с. 155-157). У заяві позивач виклала послідовність дій посадових осіб СТОВ «Агрокряж» щодо питання оренди її земельної ділянки, зокрема, зазначила, що заяву про укладення нею із СТОВ «Агрокряж» договору оренди землі, ордер про отримання 103 гривні орендної плати та інформацію на ордері від 24 березня 2016 року про те, що претензій до СТОВ «Агрокряж» не має, вона написала, перебуваючи під тиском і у стресовій обстановці, коли до неї в будинок зайшли представники товариства, сільської ради та техпрацівники Рівненської школи. В тому числі у цій заяві [PERSON] зазначила, що з кінця 2015 року, коли від представника СТОВ «Агрокряж» їй стало відомо про існування договору оренди від 02 березня 2015 року і що вона уже отримала 15 квітня 2015 року орендну плату за 2015 рік у сумі 618,08 гривень, вона уклала договір про правову допомогу із адвокатським обєднанням «Яр. Вал», а також видала довіреність на представлення її інтересів одним із партнерів обєднання. Представник відповідача сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокряж» [PERSON] (а.с. 113) у судовому засіданні 22 березня 2017 року позов не визнала і суду пояснила, що зі слів керівництва та працівників СТОВ «Агрокряж» їй відомо, що 02 березня 2015 року [PERSON] уклала договір оренди землі із СТОВ «Агрокряж», про що сама ж зазначила в заяві від 22 березня 2016 року та у видатковому касовому ордері від 24 березня 2016 року. Заявляє, що договір оренди цієї ж земельної ділянки з ПП «Ланцет» не доведено, оскільки у цьому договорі відсутня його дата, в реєстрі не зареєстровано даних про реєстрацію права оренди за іншою юридичною особою, а також, що СТОВ «Агрокряж» жодних претензій від ПП «Ланцет» щодо використання земельної ділянки не отримувало. Щодо заяви представника позивача про відсутність волевиявлення [PERSON] на укладення договору, стверджує, що таким волевиявленням був, крім підписання договору оренди, факт отримання орендної плати. Заперечує належність висновку експертного дослідження за результатами судово-почеркознавчої експертизи як доказу, оскільки воно проведено поза судовим провадженням. Відповідаючи на запитання представника позивача, де, коли і ким було підписано договір оренди від 02 березня 2015 року, представник відповідача [PERSON] припустила, що 02 березня 2015 року за місцем проживання [PERSON] було досягнуто згоди по всіх пунктах договору, вона його підписала, а пізніше договір підписав генеральний директор СТОВ «Агрокряж» [PERSON] На запитання головуючої у справі, чи будуть у звязку з такою заявою клопотання, представник відповідача [PERSON] клопотала лише про виклик додаткових свідків. У судове засідання 24 березня 2017 року зявився представник відповідача [PERSON] (а.с. 177). Позовну вимогу не визнав і суду пояснив, що йому достеменно відомо про укладення договору оренди землі між [PERSON] та СТОВ «Агрокряж», а також цей факт доводиться заявою [PERSON] від 22 березня 2016 року та обставиною, що вона отримувала орендну плату за цим договором. Наполягає на тому, що позивачем не доведено відсутність волевиявлення, оскільки поданий її представником висновок експертного дослідження зроблено не на підставі ухвали суду, як того вимагає цивільно-процесуальне законодавство, а тому є недопустимим доказом. Одночасно просив суд звернути увагу на проект договору оренди землі, який пропонували СТОВ «Агрокряж» представники [PERSON] (а.с. 74-77). З цієї пропозиції слідує, що особа орендаря (СТОВ «Агрокряж» чи ПП. «Ланцет») не цікавлять орендодавця, її (їх) метою є отримання за здачу в оренду 0,81 га землі орендної плати в розмірі 100 доларів США. На такі умови СТОВ «Агрокряж» не може піти, навіть з огляду на поважний вік орендодавця, оскільки є неприпустимим в політиці товариства надання переваг одному орендодавцю перед іншими. Одночасно представник відповідача [PERSON] ствердив суду, що домовленості про укладення договору оренди землі та про його умови було досягнуто між [PERSON] та представниками СТОВ «Агрокряж» саме 02 березня 2015 року у с. Рівне, а генеральний директор СТОВ «Агрокряж» [PERSON] підписав його за місцем реєстрації юридичної особи у с. Яришів за кілька дні по тому. На запитання головуючої у справі, чи будуть клопотання, представник відповідача [PERSON] просив закінчувати судовий розгляд справи. Третя особа, яку представник зазначив у своєму позові, Публічне акціонерне товариство «Миронівський Хлібопродукт», будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи (а.с. 136, 137, 152), у судове засідання не забезпечив явку представника і не повідомив про причину своєї неявки. Зазначена у позовній заяві третьою особою реєстраційна служба Могилів-Подільського міськрайонного управління юстиції Вінницької області ліквідована відповідно до закону (а.с. 58, 122). За клопотанням представника відповідача [PERSON] судом було допитано як свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], а за клопотанням представника відповідача [PERSON] - [PERSON]. Так, свідок [PERSON] суду пояснив, що у 2015-2016 роках він працював виконавчим директором СТОВ «Агрокряж». Оскільки орендодавець [PERSON] заперечувала факт отримання нею у квітні 2015 року орендної плати у сумі 618 гривень, він з бухгалтером, представниками сільської ради та громади (працівники школи) 24 березня 2016 року повторно сплатили їй суму орендної плати. Це було зроблено дома у [PERSON], остання нічого не заперечувала, не спростовувала, добровільно і без будь-якого тиску отримала гроші і підписалася в ордері. Свідок [PERSON] заявив, що у березні 2016 року його як представника Рівненської сільської ради керівництво СТОВ «Агрокряж» запросило бути присутнім при передачі [PERSON] орендної плати. Виплату коштів проводила бухгалтер у веранді будинку, а інші присутні стояли за порогом будинку, але все бачили і чули. Ні тиску, ні погроз на адресу [PERSON] не було, вона не висувала ніяких вимог, не заперечувала будь-які факти. Свідок [PERSON] суду пояснила, що з 2015 року вона - Рівненський сільський голова, але є постійним членом Рівненської громади, а тому добре знає [PERSON] З усієї поваги до неї як до вчительки, не може не зазначити про її чварний характер, зокрема, вона постійно перевіряла-перепровіряла отримання нею певних виплат, факт підписання документів і таке інше. Стверджує, що була присутня, коли у березні 2016 року працівники СТОВ «Агрокряж» виплачували [PERSON] орендну плату, заперечуючи, що при цьому був присутній [PERSON] Заявляє, що [PERSON] добровільно отримала кошти і поставила свій підпис в ордері, ніхто тиску на неї не чинив. Свідок [PERSON] пояснила, що вона працює бухгалтером у СТОВ «Агрокряж» і 24 березня 2016 року на пропозицію керівництва виїхала у с. Рівне для виплати орендної плати [PERSON] Крім неї, до [PERSON] поїхали виконавчий директор СТОВ [PERSON], два представники сільської ради і ще два працівники з Рівненської школи. До веранди будинку для передачі коштів зайшла лише вона, а інші залишилися на порозі. Ніяких зауважень орендодавець не заявляла, отримала кошти, поставила підпис в ордері і записала, що не має претензій до СТОВ «Агрокряж». Судом було досліджено також письмові докази, які подали суду сторони, зокрема: правовстановлюючий документ на право власності на землю (а.с. 9-10), договір оренди між [PERSON] та ПП. «Ланцет» (а.с. 11-14), реєстраційну справу за договором оренди між [PERSON] та СТОВ «Агрокряж» (а.с. 15-29), проект договору оренди між [PERSON] та СТОВ «Агрокряж» (а.с. 74-77), висновок експертного дослідження за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 11047/11048/16-32 від 10 серпня 2016 року (а.с. 92-104), заява [PERSON] від 22 березня 2016 року про укладення договору та отримання орендної плати (а.с. 114), видатково-касові ордера від 03 липня 2015 року та та 24 березня 2016 року (а.с. 115, 116), заява [PERSON] від 04 червня 2016 року (а.с. 155-157), інформація про правонаступника ПП. «Ланцет» (а.с. 158-166). Заслухавши пояснення сторін та свідків у судовому засіданні, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення, виходячи з наступного: Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є абсолютним і найширшим із існуючих прав. Непорушність права приватної власності є загальним принципом, на підставі якого законами України передбачаються конкретні норми та механізми, що забезпечують дієвість цих гарантій. Ця конституційна гарантія втілюється у заборону протиправного позбавлення власності. Законом України «Про оренду землі» визначено, що оренда - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Обєктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян (статті 1, 3 Закону України «Про оренду землі»). Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. За змістом ст. ст. 16, 18, 19, 20 вказаного Закону договір оренди земельної ділянки набирає чинності після досягнення домовленості з усіх істотних умов, підписання його сторонами і державної реєстрації у порядку, встановленому законом. Відповідно до ст.ст. 124, 125, 126 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Право оренди землі оформлюється договором, який реєструється відповідно до закону. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВН № 154573 володіє земельною ділянкою площею 0,8100 гектара, що розташована на території Рівненської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області (а.с. 9-10). 25 липня 2007 року [PERSON] уклала договір оренди землі із ПП «Ланцет» на належну їй земельну ділянку площею 0,81 га строком на 10 років (а.с. 11-14). Договір 25 липня 2007 року зареєстрований у Вінницькій регіональній філії державного підприємства «Центр ДЗК». Суд не приймає заперечення представника відповідача (а.с. 110) про припинення юридичної особи ПП «Ланцет», оскільки представником позивача доведено реєстрацію правонаступника цієї юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Біоленд Вінниця» (а.с. 158-166), а також заперечення з приводу неукладення договору оренди між [PERSON] та ПП «Ланцет» у звязку з відсутністю дати договору та відсутністю даних про реєстрацію права оренди, оскільки ці обставини спростовуються відповідною відміткою посадової особи, що провела державну реєстрацію договору оренди (а.с. 14). Як слідує із позовної заяви та заяви [PERSON] від 04 червня 2016 року (а.с. 155-157), від представника СТОВ «Агрокряж» [PERSON] у листопаді 2015 року [PERSON] дізналась, що існує договір оренди землі, укладений 02 березня 2015 року від її імені із СТОВ «Агрокряж», та що вона отримала 16 квітня 2015 року орендну плату у розмірі 618 гривень 08 копійок. Таку обставину доведено реєстраційною справою державної реєстрації договору оренди земельної частки паю за № 0522886200:04:002:0027 (а.с. 15-29) та відомістю на виплату грошей від 16 квітня 2015 року (а.с. 30). Позивач та її представник [PERSON] стверджують, що [PERSON] не підписувала договір оренди землі із СТОВ «Агрокряж». Як на доказ підроблення документів сторона позивача посилається на те, що наявна в договорі оренди від 02 березня 2015 року адреса проживання орендодавця (с. Лядова Могилів-Подільського району) не відповідає даним її паспорта (а.с. 27), а прізвища орендодавця записано не у відповідності з її паспортними даними. Крім того, як на доказ відсутності волевиявлення [PERSON] на укладення договору оренди землі із СТОВ «Агрокряж», представник позивача посилається на висновок експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведеної судово-почеркознавчої експертизи № 11047/11048/16-32 від 10 серпня 2016 року (а.с. 92-104). Сторона відповідача, не погоджуючись із заявою позивача про непідписання договору оренди землі зі СТОВ «Агрокряж», стверджує, що воля [PERSON] на укладення 02 березня 2015 року договору зі СТОВ «Агрокряж» підтверджується її заявою від 22 березня 2016 року (а.с. 114), а також фактами приймання орендної плати 03 липня 2015 року (а.с. 115) та 24 березня 2016 року (а.с. 116). Заперечуючи допустимість висновку експертного дослідження як доказу у цій цивільній справі, жоден із представників відповідача не заявив клопотання про проведення такої експертизи в рамках цієї цивільної справи за ухвалою суду. В той же час, із висновку експертного дослідження № 11047/11048/16-32 від 10 серпня 2016 року слідує, що підписи від імені [PERSON] у графі «Орендодавець____Герасимів О.М.» договору № 0522886200:002:0027 оренди земельної ділянки від 02 березня 2013 року, акту визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 02 березня 2015 року, акту прийому-передачі земельної ділянки, переданої в оренду СТОВ «Агрокряж» терміном на 10 років без дати, виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням підпису [PERSON] (а.с. 92-104). Суд розглядає цей висновок експертного дослідження як доказ, враховуючи наступне: Стаття 59 ЦПК України, зокрема її частина 1, встановлює, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Доказування в цивільному судочинстві здійснюється на основі законів логіки і за допомогою доказів, якими є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі, зокрема, пояснень сторін, їх представників, показань свідків, письмових доказів, висновків експертів (стаття 57 ЦПК України). Правові межі використання спеціальних знань в цивільному процесі визначаються законом і судом з урахуванням правил належності, допустимості, достовірності й достатності доказів для вирішення конкретної справи. Правило належності полягає в тому, що суд повинен досліджувати лише ті докази, котрі відносяться до справи або кримінального провадження. Під допустимістю доказів слід розуміти придатність доказів з точки зору законності джерела, методів і прийомів отримання відповідної інформації у справі. Достовірність це точна відповідність встановлених обставин справи фактичним обставинам, що мали місце. Достатність доказів це якісна характеристика процесу (стану), яка дозволяє із сукупності доказів дійти однозначного висновку та вирішити справу по суті. Отже, весь процес доказування у цивільному судочинстві спрямований на встановлення обставин справи та їх оцінку. Дійсно, ч. 1 ст. 143 ЦПК України встановлено, що для зясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Одночасно, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 10 ЦПК України), тобто сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження, а також зобовязані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд прийшов до висновку, що позивач (її представник) подала суду допустимий, тобто здобутий із законного джерела та із застосуванням законних методів і прийомів дослідження, і достатній, тобто такий, що дав однозначну відповідь на поставлене питання, доказ. Так, п. 6 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про судову експертизу», експерт незалежно від виду судочинства має право проводити на договірних засадах експертні дослідження з питань, що становлять інтерес для юридичних і фізичних осіб, з урахуванням обмежень, передбачених законом; експертна установа, що провела таке дослідження, має відповідну ліцензію; дослідження проведено з дотриманням вимог «Методики дослідження підписів» та методики «Почеркознавче дослідження підписів, виконаних за допомогою технічних прийомів». Представники ж відповідача, заперечуючи допустимість поданого представником позивача доказу, не скористалися своїм змагальним обовязком довести заперечення. А докази, якими представники відповідача доводили факт підписання [PERSON] договору оренди землі від 02 березня 2015 року, зокрема, заява [PERSON] від 22 березня 2016 року (а.с. 114), видаткові касові ордера на виплату орендної плати (а.с. 115, 116), показання свідків про те, що 24 березня 2016 року [PERSON] було виплачено орендну плату, припущення представника відповідача [PERSON] та запевняння представника відповідача [PERSON] про те, що [PERSON] підписала договір оренди землі, або не доводять факту укладання (підписання) нею договору, як то заява, ордери, пояснення свідків, або самі по собі є недопустимими, недостовірними і недостатніми і, крім того, спростовуються висновком експертного дослідження. У системі юридичних фактів, які становлять основу виникнення, зміни та припинення цивільних правовідносин, найбільш значне місце займають правочини, оскільки саме вони найчастіше породжують відносини приватно-правового характеру між суб'єктами. Правочин - це дія особи, яка відображає її внутрішню волю. Якщо волевиявлення виражене не чітко, можливе різне тлумачення волі сторін правочину. Тому виникає необхідність у встановленні особливих правил тлумачення волі сторони правочину. Як вольова дія правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обовязки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Волевиявлення є важливим чинником, без якого неможливо вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, установленою статтею 627 ЦК України. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди (ч. 4 ст. 124 ЗК України). Положеннями ч. 1 ст. 16 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. У ч. 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. У частині 3 ст. 203 ЦК України зазначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Своє волевиявлення на укладення договору учасники правочину виявляють у момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України, правочин між фізичною особою та юридичною особою належить вчиняти письмово. При цьому, правочин вважається таким, що вчинений у письмові формі, якщо він підписаний сторонами (ч. 2 ст. 207 ЦК України). Належність підпису органу юридичної особи чи фізичної особи є домінуючою умовою при констатації волевиявлення сторони щодо визначеного договором кола істотних умов Висновок про недійсність договору на підставі ч. 3 ст.\~203\~та ч. 1 ст.\~215 ЦК України\~в звязку з тим, що спірний договір було підписано від імені позивача не ним, а іншою особою, тобто без волевиявлення сторони договору, викладено в постанові ВСУ від 22.04.2015 року у справі № 6-48цс15. Отже, з урахуванням поданих сторонами і досліджених та оцінених судом в цьому судовому засіданні доказів, положень цивільного законодавства щодо правочину і наслідків недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону, правову позицію Верховного Суду України, суд прийшов до переконливого висновку, що не було волевиявлення [PERSON] на встановлення цивільних прав та обов'язків щодо передачі в оренду земельної ділянки площею 0,81 га., яка перебуває у її власності, СТОВ «Агрокряж», а тому договір № 0522886200:04:002:0027 оренди земельної ділянки від 02 березня 2015 року, укладений від імені [PERSON] із СТОВ «Агрокряж» слід визнати недійсним. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (ч. 1 ст. 88 ЦПК України). Судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України). При зверненні до суду з цим позовом позивачем було сплачено 551 гривню 20 копійок судового збору (а.с. 1), а тому саме така сума має бути компенсована [PERSON] за рахунок відповідача.

Outcome: approved