Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

[PERSON] (далі - позивачка), діючи через свого представника [PERSON], звернулася до суду з позовом до Новгород-Сіверської районної державної адміністрації Чернігівської області про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю, виданого на ім'я її чоловіка [PERSON]. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є спадкоємцем свого чоловіка [PERSON], який помер [INFO] і належним чином прийняла його спадщину. Після смерті [PERSON] на ім'я останнього, на підставі розпорядження Новгород-Сіверської районної державної адміністрації №264 від 27 серпня 2002 року було видано державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER] від 01 квітня 2003 року. Оскільки державний акт виданий у порушення вимог законодавства після смерті [PERSON], це призвело до порушення прав позивачки на спадкування майна, яке входить до спадкової маси [PERSON], а саме права на земельну частку (пай). У судове засідання позивачка та її представник не з'явилися, при цьому представник позивачки подав заяву про те, що позовні вимоги підтримує повністю, просить розглянути справу без його участі. Представник відповідача - Новгород-Сіверської районної державної адміністрації Чернігівської області у судове засідання не з'явився, при цьому подав заяву про розгляд справи без його участі та про визнання позову. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено, [INFO] в с. Шептаки Новгород-Сіверського району Чернігівської області помер [PERSON] (а.с. 6). На день смерті [PERSON] разом з ним постійно проживала позивачка, яка була його дружиною, що підтверджується довідкою Шептаківської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області від 06 січня 2015 року та свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] від 13 травня 1978 року (а.с. 7, 9). Статтею 529 Цивільного кодексу УРСР (далі - ЦК УРСР) (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачалося, що діти є спадкоємцями першої черги при спадкоємстві за законом. Пунктом 1 частини першої статті 549 ЦК УРСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин) визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Оскільки встановлено, що позивачка була дружиною [PERSON], проживала разом з ним та вела спільне господарство і після смерті [PERSON], фактично вступила в управління та володіння майном останнього, суд приходить до висновку, що вона належним чином прийняла спадщину свого чоловіка. Вже після смерті [PERSON] на ім'я останнього, на підставі розпорядження Новгород-Сіверської районної державної адміністрації №264 від 27 серпня 2002 року, було видано держаний акт на право приватної власності на землю, розташовану на території Шептаківської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області, площею 2,62 га [NUMBER] від 01 квітня 2003 року та здійснено його державну реєстрацію в книзі записів реєстрації державних актів за №500 (а.с. 10). Відповідно до частини другої статті 9 ЦК УРСР (в редакції на час виникнення правовідносин) правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю. Згідно зі статтею 10 ЦК УРСР, в якій розкрито зміст правоздатності громадян, громадяни, серед іншого, можуть відповідно до закону мати майно в особистій власності, право користування жилими приміщеннями та іншим майном, успадковувати і заповідати майно. Частиною першою статті 125 Земельного кодексу України (в редакції станом на 01 квітня 2003 року) передбачалося, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Частиною першою статті 126 Земельного кодексу України (в редакції станом на 01 квітня 2003 року) було визначено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Враховуючи наведені вище законодавчі положення суд приходить до висновку, що видача Новгород-Сіверською районною державною адміністрацією Чернігівської області на ім'я [PERSON] державного акту про право приватної власності на землю була здійснена в порушення вимог норм цивільного законодавства України, оскільки після смерті особа не може набувати право власності на майно, зокрема й на земельні ділянки. Водночас, відповідно до пункту 17 розділу Х Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної ділянки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Таким чином, у зв'язку з видачею на ім'я [PERSON] після його смерті державного акту на право приватної власності на землю, сертифікат на право на земельну частку (пай), що посвідчував право вимоги останнього на відведення у приватну власність земельної ділянки, яке входило до складу спадкового майна [PERSON], став недійсним. Це в свою чергу призвело до порушення прав позивачки щодо набуття у власність в порядку спадкування за законом права на земельну частку (пай). За таких обставин суд вважає за необхідне захистити права позивачки, визнавши недійсним державний акт на право приватної власності на землю, виданий на ім'я [PERSON] Відповідно позов підлягає задоволенню повністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved