Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, третя особа без самостійних вимог: Вилоцька селищна рада Виноградівського району Закарпатської області. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] є одноосібним власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Право власності на будинок підтверджується витягом з реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.04.2019 року. Відповідач [PERSON] [PERSON] ,\~ зареєстрована в належному позивачеві будинку, фактично не проживає в ньому більше вісім років. Позивач особисто звертався до відповідача з проханням, щоб вона добровільно виписалися з його будинку, однак така добровільно не бажає знятися з реєстрації. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився подав заяву про розгляд справи у його відсутності, просить задоволити позовні вимоги з підстав наведених у позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило. Розгляд справи проведено відповідно до ст.ст. 279, 280, 281 ЦПК з ухваленням заочного рішення. Представник третьої особи подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є одноосібним власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Право власності на будинок підтверджується витягом з реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.04.2019 року (а.с.13). Відповідач [PERSON] [PERSON] ,\~ зареєстрована в належному позивачеві будинку, фактично не проживає в ньому більше вісім років (а.с.5). Як зазначає позивач, реєстрація відповідача у будинку порушує його права та законні інтереси. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475\\97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України) Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло-житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім`ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім`ї на користування цим будинком, оскільки права членів сім`ї власника будинку на об`єкт власності є похідними від прав самого власника. Частина 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім`ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом сімї про безоплатне користування приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. У разі тимчасової відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 ЖК України.\~ Відповідно до частини першої статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.\~ З врахуванням наведеного, відповідач втратив право на проживання та користування вказаним житлом, оскільки не проживає в зазначеному житловому будинку понад 6 місяців, у звязку з чим суд приймає рішення про задоволення позову.

Outcome: approved