Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] (далі - Третя особа) про стягнення боргу та трьох процентів річних в якому вказує, що 05 грудня 2018 року вона надала Відповідачу позику - грошові кошти в розмірі 4636.00 доларів США. На підтвердження отримання коштів у борг, Відповідачем була власноруч складена та підписана розписка від 05 грудня 2018 року, згідно якої Відповідач прийняв на себе зобов`язання повернути отриману суму в розмірі 4636.00 доларів США до 01 липня 1019 року. Позивач зазначає, що Відповідач не виконав прийняте на себе зобов`язання і не здійснив повернення боргу у визначений строк. Зі своєї сторони, Позивач неодноразово, за допомогою дзвінків на мобільний номер, намагалася зв`язатися з Відповідачем та вирішити питання щодо повернення грошових коштів. З початку Відповідач в усному порядку запевняв, що поверне борг якомога скоріше, а вже через деякий час перестав відповідати на дзвінки, що свідчить про його навмисне ухилення від виконання прийнятого на себе зобов`язання щодо повернення боргу. На підставі вищевикладеного, Позивач просить стягнути з Відповідача на свою користь борг в розмірі 4636.00 доларів США та три проценти річних в розмірі 291.12 доларів США. Ухвалою суду від 11 серпня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження по даній справі. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечували, просили відмовити в його задоволенні. 23 жовтня 2021 року від представника Відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він зазначає, що згідно розписки від 05 грудня 2018 року Відповідач взяв на себе зобов`язання повернути грошові кошти у розмірі 4636.00 доларів США до 01 липня 2019 року. При цьому, надана суму розписка не містить інших умов договору які були передбачені усними домовленостями між Позивачем та дружиною Відповідача - [PERSON] , серед таких умов була можливість повернення грошових коштів у національній валюті - гривні, частинами та узгодження номеру банківської карти на яку Відповідач або його дружина мали перераховувати грошові кошти в рахунок погашення боргу та частину грошових коштів було повернуто на вказаний Позивачем номер. Проте, Позивач приховала той факт, що відповідно до домовленостей дружина Відповідача сплатила на вказаний Позивачем рахунок грошові кошти в розмірі 26400.00 гривень (941.26 доларів США), в зв`язку з чим є завищеним і розмір 3 % річних. На підставі вищевикладеного, просить врахувати вказані докази при ухваленні рішення та в задоволенні позову відмовити. /т.1 а.с.43-50, 174-180/ Третя особа в судовому засіданні проти позову заперечила, просила відмовити в його задоволенні. Справу судом розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження, згідно з вимогами статей 274-279 ЦПК України. Суд, вислухавши Позивача, Відповідача, його представника та Третю особу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановлену цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається з розписки від 05 грудня 2018 року, [PERSON] взяв у борг на умовах безвідсоткової позики в [PERSON] грошові кошти 4636.00 доларів США на період до 01 липня 2019 року. Зобов`язувався дану суму повернути до вказаного строку. /т.1 а.с.7/ Згідно роздруківки руху коштів по картці від 09 вересня 2021 року, клієнт - [PERSON] на рахунок « [PERSON] » було переслано кошти: 03 жовтня 2020 року - 300.00 гривень; 02 жовтня 2020 року - 1700.00 гривень; 30 серпня 2020 року - 2000.00 гривень; 29 серпня 2020 року - 4000.00 гривень; 28 серпня 2020 року - 4000.00 гривень; 01 жовтня 2020 року - 4000.00 гривень; 29 вересня 2020 року - 4000.00 гривень. /т.1 а.с.30-32/ Відповідач в судовому засіданні додав до матеріалів справи роздруківку переказів, згідно якої 04 листопада 2021 року, 03 листопада 2021 року на картку № [NUMBER] було направлено кошти в сумі 2400.00 гривень та 4000.00 гривень. /т.1 а.с.33/ Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 20 січня 2006 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] було укладено шлюб. /т.1 а.с.58, 190/ До матеріалів справи представником Відповідачем додано роздруківку письмового спілкування за допомогою додатку - меседжеру «Viber» [PERSON] з номера - [NUMBER] та [PERSON] з номера - [NUMBER] . /т.1 а.с.66-99, 118-151, 194-227/ Як вбачається з квитанцій, [PERSON] на картку [PERSON] № [NUMBER] , відправила - 28.08.2020 року - 4000.00 гривень; - 29.08.2020 року - 4000.00 гривень; - 30.08.2020 року - 2000.00 гривень; - 29.09.2020 року - 4000.00 гривень; - 01.10.2020 року - 4000.00 гривень; 02.10.2020 року - 1700.00 гривень; - 03.10.2020 року - 300.00 гривень; - 03.10.2020 року - 4000.00 гривень; - 04.11.2020 року - 2400.00 гривень. /т.1 а.с.100-108, 229-236/ Представником Відповідача додано до матеріалів справи роздруківки офіційного курсу гривні щодо курсу іноземних валют, а саме долара США з 28 серпня 2020 року по 04 листопада 2020 року. /т.1 а.с.109-117, 237-245/ Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з Відповідача коштів за договором позики в розмірі 4636.00 доларів США та трьох процентів річних в розмірі 291.12 доларів США, з тих підстав, що Відповідач не виконав свої зобов`язання та кошти у встановлений в договорі строк не повернув. Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Вказаний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 464/3790/16-ц. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Факт отримання позичальником в борг коштів оформлено розпискою. Зі змісту даної розписки вбачається, що у ній зазначено: сторони зобов`язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передається, особистий підпис позичальника [PERSON] , обов`язок позичальника повернути кошти позикодавцю та строк. В судовому засіданні Відповідач, його представник та Третя особа вказали, що кошти за договором позики Відповідач не отримував, а їх було надано Третій особі, проте Позивачка в категоричній формі заперечує проти зазначених обставин та вказує, що вона особисто надавала кошти Відповідачу при свідках, які зазначені в розписці, разом з тим, Відповідач клопотань про виклик зазначених свідків в судове засідання не заявляв та належних підтверджень на обґрунтування вищевказаних обставин про передачу грошових коштів суду не надав. Крім того, під час розгляду справи представник Відповідача надав роздруківку письмового спілкування за допомогою додатку - меседжеру «Viber» [PERSON] з номера - [NUMBER] та [PERSON] з номера - [NUMBER] /т.1 а.с.66-99, 118-151, 194-227/ та вказав, що зазначене свідчить про часткову сплату боргу в розмірі 26400.00 гривень (941.26 доларів США). Позивач в судовому засіданні заперечувала, що вказані кошти, відправлені на картковий рахунок « [PERSON] № [NUMBER] » було сплачено в рахунок погашення боргу за договором позики, а Третя особа сплачувала їх в зв`язку з іншими наявними між нею та Позивачем відносинами (кошти на лікування чоловік, видання книги, тощо). Таким чином, Відповідач взяв у борг у Позивача кошти в розмірі 4636.00 доларів США, які зобов`язувався повернути до 01 липня 2019 року, проте він свої зобов`язання не виконав, в зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що з Відповідача підлягають стягненню на користь Позивача вказані кошти за договором позики. В частині першій статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. В охоронних правовідносинах права та інтереси Позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, а саме боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань». З огляду на ту обставину, що Відповідач у встановлений договором строк не повернув Позивачу грошові кошти, суд приходить до висновку, що з Відповідача підлягають стягненню три відсотки річних за порушення зобов`язання в розмірі 291.12 доларів США (строк повернення коштів закінчився 02 липня 2019 року, а Позивач звернувся з позовом 04 серпня 2021 року, строк для обчислення пені становить 765 днів). Щодо стягнення коштів за договором позики в іноземній валюті - доларах США, суд зазначає наступне. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому не встановлено заборону щодо можливості використання в Україні грошових одиниць інших держав. Відповідно до статті 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Згідно статті 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що гривня, як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути, як резиденти, так і не резиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно - правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти, позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана в позику. Аналогічні правові позиції викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц та від 23 жовтня 2019 року в справі № 723/304/16-ц. Тобто, як укладання, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству України, а з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України та частини першої статті 1049 ЦК України, належним виконанням зобовязання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не у всіх випадках та безумовно в національній валюті України. Вищевикладене також вказує на можливість визначення 3 % річних у доларах США, оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, а тому вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Крім того, передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Наведені обставини вказують на те, що стягнення з Відповідача коштів за договором позики в іноземній валюті - доларах США не суперечить чинному законодавству. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Частиною першою статті 77 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Позивачем в ході розгляду справи доведено обставини викладені нею в поданому позові, а саме підтвердження, що Відповідач отримав від неї кошти в борг та не повернув їх, що є підставою для стягнення з нього суми боргу в розмірі - 4636.00 доларів США та трьох процентів річних в розмірі - 291.12 доларів США. Згідно частини другої статті 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За наведених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до статті частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні до суду позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 1325.86 гривень /а.с.1/, який підлягає стягненню з Відповідача на її користь.

Outcome: approved