Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що їй на праві особистої власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . У зазначеному будинку зареєстровані вона, її донька [PERSON] та [PERSON] . Відповідач зареєстрований в належному їй будинку з 30.10.2001, однак ніколи не проживав і не проживає за цією адресою. [PERSON] зареєстрував своє проживання з дозволу його дядька, а її чоловіка, [PERSON] , померлого [INFO] . Після смерті чоловіка вона неодноразово просила відповідача знятися з реєстрації проживання у вказаному будинку, однак останній спочатку погодився, а згодом почав уникати її. Реєстрація [PERSON] у належному їй будинку обмежує її права, вона вимушена сплачувати за деякі комунальні послуги (воду, вивіз сміття) і за відповідача, а також порушується її право власності - вона не може розпорядитись нерухомим майном. Вважає, що відповідач втратив право проживання та користування житловим приміщенням, оскільки ніколи не проживав і не проживає більше 20 років підряд в належному їй будинку. За вказаних обставин просить суд визнати [PERSON] , 1974 р.н., таким, що втратив право користування житловим приміщенням, будинком, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати у сумі 2208 грн., що складаються із судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору у сумі 908 грн., та за надання правничої допомоги у сумі 1300 грн. Ухвалою суду від 11 березня 2021 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без участі сторін. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін, відзиву не надав. Враховуючи, що від позивача не надходила заява про відсутність заперечень проти заочного розгляду справи та розгляд справи в спрощеному порядку без участі сторін, суд вирішив розглянути справу в спрощеному порядку без винесення заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 13 ЦПК України, сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про прав на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Глухівської міської державної нотаріальної контори Сумської області Сіманенко Т.П. 28 липня 2018 року, зареєстрованого в реєстрі під № 352, позивачу [PERSON] , належить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 48,5 кв. м., житловою площею 21,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 133079127 від 02.08.2018 вбачається, що власником житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований по [ADDRESS] , є [PERSON] (а.с.7). Відповідно до довідки, наданої сектором ведення реєстру територіальної громади Глухівської міської ради за вих. № 201/01-12 від 25.02.2021, [PERSON] , 1974 р.н., дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). З довідок, виданих головою квартального комітету № 20 Солдаткіною Т.П. за вих. № 942 від 16.02.2020, № 421 від 25.09.2020, № 520 від 06.10.2020, № 583 від 20.10.2020, № 1363 від 08.12.2020, № 118 від 02.02.2021 вбачається, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] ; [PERSON] , 1974 р.н., зареєстрований за вказаною адресою але не проживає з 30.01.2001, тобто з дня реєстрації (а.с.12-17). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно із частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями частини першої статті 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно статті 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Відповідно до статті 72 Житлового Кодексу України (далі - ЖК України), визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із частиною першою статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Відповідно до статті 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до роз`яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка вселилась туди і проживала як член сім`ї власника приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Із пояснень Позивача викладених в позові та письмових матеріалів справи вбачається, що відповідач не проживає за місцем реєстрації більше 20 років. Суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача у будинку порушує права позивача як власника, так як позивач обмежена у своєму праві розпорядження власністю, а крім того відповідач в будинку не проживає, витрат по утриманню житла не несе. За таких обставин суд приходить до висновку про визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком, розташованим по [ADDRESS] , відповідно позов підлягає задоволенню повністю. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) України, в зв`язку із задоволенням позову, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений позивачем у сумі 908 грн. (а.с.1) та 1300 грн. витрат за надання правничої допомоги адвокатом (а.с.20,21).

Outcome: approved