Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), відповідно до якої просив стягнути з відповідача на свою користь: -за договором позики від 18.07.2008 суму заборгованості за тілом договору у розмірі 25 798, 08 доларів США в гривні за курсом НБУ на момент виконання рішення; -за договором позики від 18.07.2008 суму заборгованості за процентами договору у розмірі 36 967, 77 доларів США в гривні за курсом НБУ на момент виконання рішення; -за договором позики від 14.11.2008 суму заборгованості за тілом договору у розмірі 7 430, 40 доларів США в гривні за курсом НБУ на момент виконання рішення; -за договором позики від 14.11.2008 суму заборгованості за процентами договору у розмірі 10 356, 84 доларів США в гривні за курсом НБУ на момент виконання рішення; -судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.07.2008 та 14.11.2008 між дружиною позивача, [PERSON] та відповідачем, [PERSON] укладено договори позики. За вказаними договором [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти у розмірі 25 798, 08 доларів США та 7 430, 40 долари США відповідно, на які відповідач мала намір придбати земельні ділянки. Строк та розмір відсотків у договорі не визначались. На підтвердження отримання коштів відповідачем були видані розписки. Загальна сума коштів становить 33 228, 48 доларів США. [INFO] [PERSON] померла і позивач успадкував за законом все належне їй майно та майнові права, у тому числі право вимоги за вказаними вище договорами позики. Так позивач у грудні 2019 року звернувся до відповідача з вимогою про повернення зазначених коштів, однак відповідач повідомила, що кошти у неї відсутні і вона може переоформити належні їй земельні ділянки, які були придбані на зазначені кошти, на позивача. Водночас позивач не був зацікавлений в отриманні зазначених земельних ділянок та наполягав на поверненні коштів. Зазначив також, що за відповідачем на праві власності зареєстровані дві земельні ділянки та квартира, яку відповідач намагається продати після вимоги позивача про повернення коштів. Відтак позивач вважає, що дії відповідача свідчать про свідоме ухилення від виконання договорів позики, що стало підставою для звернення останнього до суду з вказаним позовом. Крім того, просив також стягнути з відповідача розмір процентів за користування позикою, розрахований на підставі ст. 1048 ЦК України за період з 2008 по 2020 рік, що на рівні облікової ставки НБУ становлять 36 967, 77 доларів США та, відповідно 10 356, 84 долари США. Відповідач у своєму відзиві проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні. Зазначає, що 11.11.2013 між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було укладено договір про участь в спільному фінансуванні №1. Також 11.11.2013 між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було укладено договір про участь в спільному фінансуванні №2, за умовами якого відповідач склала розписки, які є невід`ємними частинами вказаних договорів. За умовами вказаних договорів сторони у визначених частках вносять кошти з метою придбання земельної ділянки, частки внесених грошових коштів відповідають часткам земельної ділянки. Отже грошові кошти, по які зазначає позивач, фактично отримувались відповідачем для купівлі земельних ділянок відповідно до Договору № 1 та № 2 про участь у спільному фінансуванні та не є за свою суттю позикою. При цьому, між [PERSON] та відповідачем укладено договір про спільну участь у фінансуванні, а не договір позики. Крім того, відповідач вказує, що не уникає спілкування з позивачем, а навпаки неодноразово пропонувала останньому зареєструвати на себе право власності на земельну ділянку, передбачену Договором, однак останній відмовляється реєструвати на себе право власності. За таких обставин, розписки видані на підтвердження виконання Договору доручення, тобто Договору про спільну участь у фінансуванні та є його невід`ємною частиною. При цьому, зазначені розписки не підтверджують факт укладення між сторонами договору позики. 02.10.2020 ухвалою суду по справі відкрито провадження, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 04.03.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву та заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, клопотання про виклик свідка. 05.03.2021 ухвалою суду задоволено частково заяву представника відповідача та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні. 13.05.2021 ухвалою суду задоволено заяву представника відповідача про виклик свідка [PERSON] , [PERSON] 14.05.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні. Суд, заслухавши пояснення сторони позивача та сторони відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, дійшов до такого висновку. У судовому засіданні встановлено, що відповідачем [PERSON] написано розписку № 1, відповідно до якої відповідач отримала від [PERSON] грошові кошти у сумі 25 798, 08 доларів США для придбання 15, 2019 соток земельної ділянки, яка є частиною ділянки площею 37, 15 соток, яка була придбана ними в дольову спільну власність. Також в розписці зазначено, що ділянка площею 37, 15 соток була оформлена на ім`я відповідача за домовленістю з [PERSON] . Також відповідачем було написано Розписку № 2, відповідно до якої відповідач отримала від [PERSON] грошові кошти у сумі 7 430, 4 долари США для передачі [PERSON] для придбання земельної ділянки площею 168, 01 соток (1, 68 га), який був придбаний ними в дольову спільну власність та оформлений на ім`я [PERSON] за згодою сторін. Площа ділянки, оплаченої [PERSON] складає 10 соток (0, 10 га). Позивач вказує, що вказані кошти передані відповідачу у позику його покійною дружиною. Відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконує, позику не повертає, що і стало підставою для звернення позивача з вказаним позовом до суду. Право вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є спадкоємцем після померлої [PERSON] , на підтвердження чого надає Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори, 05.04.2018, зареєстровано в реєстрі за № 6-230. Відповідач з вказаним твердженням не погоджується та зазначає, що кошти, отримані за розписками, передавались відповідачу на виконання вимог Договорів про спільну участь у фінансуванні. Так з розписки № 1 вбачається, що відповідач зобов`язується всі дії, пов`язані з продажом ділянки (прийняття рішення про вартість, час та місце проведення угоди, розрахунок покупця з продавцем), погоджувати та виконувати спільно з [PERSON] . Також в розписці №1 вказано, що вказану розписку розглядати спільно з Договором про участь у спільному фінансуванні № 1 від 11.11.2013. У свою чергу в розписці № 2 зазначено, що вказану розписку розглядати разом з Договором про участь у спільному фінансуванні № 2 від 11.11.2013. На розписці № 2 міститься підпис відповідача, а також відмітка [PERSON] про те, що розписку отримав 28.06.2015. На розписці № 2 міститься відмітка Постскриптум, відповідно до якої відповідачем отримана розписка від [PERSON] про отримання нею грошових коштів на придбання її і [PERSON] часток ділянки. Також судом встановлено, що згідно Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18.07.2008 № 3935 на відповідача оформлений Державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0, 3715 га, що розташована в Макарівському районі Плахтянської сільської ради. В матеріалах справи міститься Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 14.11.2008, з якого вбачається, що [PERSON] було придбано земельну ділянку площею 1, 680 га, кадастровий № 3222786800:02:023:0043, що розташована на території Плахтянської сільської ради Макарівського району Київської області. Крім того, у судовому засіданні встановлено, що 11.11.2013 між [PERSON] , [PERSON] (далі по тексту - сторона 1) з одного боку та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (далі по тексту - сторона 2) було укладено договір про участь в спільному фінансуванні №1, предметом якого була 1/4 частка земельної ділянки площею 1, 4861 га, що складає 0, 371525 га, придбаний у спільну часткову власність при спільних діях. Згідно п. 3.1.-3.2. Договору № 1, на момент продажу ділянки всі витрати сторони 1 ( [PERSON] , [PERSON] ) складають 63049, 00 доларів США та повертаються стороні 1 наступним чином: [PERSON] , яка сплатила всі витрати на придбання 0, 591 частки ділянки, що складає 21, 9506 соток або 0, 219506 га - 37 251, 00 долар США, [PERSON] , яка сплатила всі витрати на придбання 0, 409 частки ділянки, що складає 15, 2019 соток або 0, 152019 га - 25 798, 00 доларів США. Дохід від продажу ділянок ділиться між стороною 1( [PERSON] , [PERSON] ) та стороною 2 ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ) наступним чином: сторона 1 - 70 %, сторона 2 - 30 %. Крім того, 11.11.2013 між [PERSON] , [PERSON] (далі по тексту - сторона 1) з одного боку та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (далі по тексту - сторона 2) було укладено договір про участь в спільному фінансуванні №2, предметом якого була частка земельної ділянки площею 0, 26706 га від спільної земельної ділянки площею 0, 1,68 га, придбаної сторонами у спільну часткову власність при спільних діях. Інші 1, 41294 га ділянки є спільною частковою власністю сторони 2 і третіх осіб. Ділянка 1, 68 га розміщена в межах території земель Плахтянської сільської ради в Макарівському районі Київської області і нотаріально оформлений договором купівлі-продажу на представника сторони 2 [PERSON] . Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] також вказали, кошти, отримані відповідачем за розпискою 1 та розпискою 2 передавались не в якості позик, а для придбання земельних ділянок чи передачі коштів для придбання земельних ділянок. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У свою чергу, відповідно до ч. 1, 2 ст. 1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного. Відповідно до ч. 1 ст. 1001 ЦК України, договором доручення може бути визначений строк, протягом якого повірений має право діяти від імені довірителя. Згідно ч. 1 ст. 1004 ЦК України, повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим. Так судом встановлено, що відповідачем дійсно було написано дві розписки на ім`я [PERSON] про отримання для придбання та передання грошових коштів у сумі 25 798, 08 доларів США 7 430, 4 долари США. Разом з тим, вказані розписки не містять посилання відповідача на обов`язок повернути кошти, не містять дати повернення вказаних коштів, а містять посилання на результат, який має бути досягнутий внаслідок передання вказаних коштів, а саме придбання 15, 2019 соток земельної ділянки, та передачі [PERSON] для придбання земельної ділянки площею 168, 01 соток (1, 68 га). При цьому, сам позивач у судовому засіданні не заперечував той факт, що вказані кошти передавались відповідачу для придбання земельних ділянок. Отже розписки за своєю суттю не є борговими, а лише підтверджують отримання відповідачем коштів для вчинення певних дій (передання коштів третій особі або придбання земельної ділянки) на виконання договору про спільну участь у фінансуванні, а не договору позики. Відтак між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір, який містить елементи договору доручення, проте аж ніяк не договір позики, а тому до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення ст. 1046-1049 ЦК України, оскільки вказані правовідносини врегульовані ст. 1000-1010 ЦК України. Так кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Положеннями ч. 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. При цьому, відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до підходу, зазначеного в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Отже суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що кошти, які були передані відповідачу за розпискою 1 та розпискою 2 не є позикою у розумінні положень ст. 1046-1049 ЦК України. При цьому, самі розписки не підтверджують укладення договору позики, а правовідносини, які виники між сторонами стосуються виконання договору доручення та врегульовані положеннями ст. 1000-1010 ЦК України. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню через недоведеність та безпідставність позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed