Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до виконавчого комітету Ковельської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - гаражний кооператив «Промінь», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Реєстраційна служба Ковельського міськрайонного управління юстиції про визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що на підставі розпорядження виконавчого комітету Ковельської міської ради № 384-рв від 10.06.1996 року йому дозволено будівництво індивідуального гаража в кварталі [NUMBER] кооперативу «Промінь». Позивачем на підставі проекту забудови у 1996 році побудовано гараж [NUMBER] в гаражному кооперативі «Промінь» загальною площею 36,3 квадратних метри. Гараж побудований на земельній ділянці, яка передана позивачу у приватну власність. Вказує, що органами виконавчої влади проведено обстеження забудови та зроблено висновок про відповідність побудованого гаража будівельним, протипожежним та санітарним нормам. Через зміни у законодавстві та відсутність у нього свідоцтва про право власності позивачу відмовлено у реєстрації права власності на вказаний гараж. Враховуючи викладене позивач просить визнати за ним право власності на індивідуальний гараж [NUMBER], площею 36,3 квадратних метри в гаражному кооперативі «Промінь», який розташований по [ADDRESS] Позивач в судовому засіданні позов підтримав повністю, з підстав, викладених у заяві, просить його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - гаражного кооперативу «Промінь» в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, заперечень проти позову не подав. Представник Реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції в судове засідання не з'явився. Суд, заслухавши позивача, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Як вбачається з копії виписки з розпорядження виконавчого комітету Ковельської міської ради від 10.06.1996 року № 384-рв «Про дозвіл на добудову, переобладнання, затвердження актів про прийняття в експлуатацію житлових будинків та дозвіл на будівництво гаражів», [PERSON] дозволено будівництво індивідуального гаража в кварталі [NUMBER], як члену кооперативу «Промінь». Згідно будівельного паспорту на забудову земельної ділянки, [PERSON] у 1996 році побудовано гараж [NUMBER] в кварталі [NUMBER] кооперативу «Промінь» в м. Ковелі. Гараж побудовано загальною площею 36,32 квадратних метри. Дата будівництва спірного гаража та його площа підтверджується технічним паспортом на об'єкт нерухомого майна. Земельна ділянка за цільовим призначенням - для гаражного будівництва, площею 40 квадратних метри та належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий на підставі рішення Ковельської міської ради від 24.06.2004 року № 19/12. Згідно висновку відділу містобудування та архітектури виконкому Ковельської міської ради від 13.07.2015 року побудований гараж [NUMBER] площею 36,3 квадратних метри в гаражному кооперативі «Промінь» по [ADDRESS] відповідає вимогам виданого будівельного паспорта, проекту забудови гаражного кооперативу та державним будівельним нормам і правилам. Таким чином, судом встановлено, що позивач на початок будівництва гаражу мав всю необхідну дозвільну документацію, однак у зв'язку з невчасним оформленням правовстановлюючих документів після завершення будівництва в 1996 році не оформив право власності на гараж. Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено законом або договором. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором чи законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності набувається з моменту прийняття до експлуатації. Якщо право власності на майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. На час завершення будівництва гаража у 1996 році передбачалась інша процедура реєстрації права власності. З 1996 року по 2012 рік законодавча база у галузі будівництва зазнала значних змін, що наразі не дає замовнику змоги вирішити порушені питання. На даний час аналогічні питання вирішуються у відповідності до Наказу міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 11 липня 2011 року № 830/19568 «Про затвердження Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж». Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, з урахуванням оспорювання права власності на гараж позивач пред'явив позов про визнання свого права власності. У відповідності до ст. 375 ЦК України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу. Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Порядок прийняття в експлуатацію самочинно збудованих окремо розміщених гаражів на теперішній час чинним законодавством чітко не врегульований, також відсутній порядок оформлення права власності на окремо розміщені гаражі. Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», Постановою КМУ № 461 від 13.04.2011 року «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» не передбачено прийняття в експлуатацію окремо розміщених гаражів. Відповідно до п. 9 Прикінцевих положень ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено спрощений порядок прийняття до експлуатації збудованих до 31 грудня 2009 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них тощо, які збудовано без дозволу на виконання будівельних робіт і заяви про прийняття яких подаються до 31 грудня 2012 року. Згідно п. 1 Постанови КМУ № 461 від 13.04.2011 року «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів», якою затверджений спрощений Порядок прийняття до експлуатації будівель, цей порядок визначає процедуру прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів що належать до певних категорій складності. Питання щодо прийняття до експлуатації окремо розміщених гаражів у Постанові також не врегульоване. За таких обставин, суд вважає, що за відсутності відповідного порядку прийняття до експлуатації окремо розміщених гаражів неможливо оформити право власності на такі гаражі у відповідних компетентних органах. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму ВССУ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва» у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). Відповідно до ст. 182 ЦК України та ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» передбачається, що право власності та інші речові права на нерухомі речі підлягають обов'язковій державній реєстрації. За таких обставин, враховуючи, що гараж побудований за власні кошти на земельній ділянці, яка знаходиться у приватній власності позивача та згідно висновку відділу містобудування та архітектури виконкому Ковельської міської ради побудований гараж [NUMBER] площею 36,3 квадратних метри в гаражному кооперативі «Промінь» по [ADDRESS] відповідає вимогам виданого будівельного паспорта, проекту забудови гаражного кооперативу та державним будівельним нормам і правилам, беручі до уваги відсутність порушення прав інших осіб, суд вважає необхідним відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України визнати за позивачем право власності на даний гараж. Судові витрати по справі залишити за сторонами.

Outcome: approved