Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернулася до суду з позовом, у якому просить винести рішення про визнання [PERSON] (далі - Відповідача) таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування вимог Позивачем зазначено, що вона є власником квартири [ADDRESS] району Луганської області на підставі витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.04.2006 року. У зазначеному будинку з її згоди був зареєстрований Відповідач, який з 2014 року там не проживає, участі в утриманні будинку та сплаті комунальних послуг не бере. Окрім того, реєстрація Відповідача за вказаною адресою є перепоною у здійсненні права власності на зазначений будинок. У зв'язку з цим Позивач просить визнати Відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. У судовому засіданні представник Позивачки - [PERSON], вимоги, викладені у заяві, підтримала повністю, просила позов задовольнити. Третя особа:Виконавчий комітет Новострільцівської сільської ради Міловського району надали суду клопотання про розгляд справи без їхньої участі, заперечень проти позову вони не мають. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом повідомлення на офіційному веб-порталі Судової влади України, а тому вважається належним чином повідомленим про розгляд справи. Заяв від Відповідача про відкладення розгляду справи до суду не надходили, а тому суд приходить до висновку, що справу можна розглянути на підставі ч. 3 ст. 223 ЦПК України. Свідок [PERSON] у судовому засіданні підтвердила той факт, що Відповідач по справі не проживає за місцем реєстрації з 2014 року. Заслухавши представника Позивача, свідка, розглянувши матеріали справи, дослідивши у сукупності надані докази, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Право власності Позивача на квартиру, належить на підставі витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.04.2006 року. (а.с.12). Порядок реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання громадян визначений Постановою КМУ від 02 березня 2016 року №207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру». Згідно підпункту 4 пункту 18 цієї Постанови, реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, а зняття особи з реєстрації місця проживання, згідно п.п.26 Постанови, здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Тобто на законодавчому рівні Позивач має право зареєструвати у своєму житлі будь-яку особу, але позбавлений можливості самостійно зняти її з реєстрації за власною ініціативою. Відповідно до ст. 71 ЖК України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Обов'язок доказування своїх вимог і заперечень, відповідно до ст. 81 ЦПК України, покладаються на сторони. Факт не проживання Відповідача за місцем реєстрації підтверджується довідкою Виконавчого комітету Новострільцівської сільської ради Міловського району від 06.09.2018 року, згідно якої Відповідач за місцем реєстрації не проживає з 2014 року, (а.с. 14). Крім того, твердження Позивача про те, що Відповідач не проживає у зазначеному будинку з 2014 року, ніким не оспорюється. Окрім того, відповідно до ст. 383 ЦК України, яка за своїм правовим змістом кореспондується з положеннями ст. 71 ЖК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва, а відповідно до ст. 318 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідачем не доведено перед судом існування правових підстав для користування житловим будинком на теперішній час. На підставі статей 16, 386, 391 ЦК України, позивач вправі усунути порушення свого права власності, яке не пов'язане із позбавленням володіння житловим будинком, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Зазначена правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 1316/4731/12. Визнання Відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням не суперечить законодавству та моральним засадам суспільства, і необхідне Позивачеві для захисту свого права власності на житлове приміщення і усунення перешкод у користуванні ним, тому суд вважає з можливе вимоги Позивача задовольнити. Судові витрати вирішити в порядку ст. 141 ЦПК України, стягнувши їх з Відповідача на користь Позивачки. На підставі викладеного, керуючисчь ст.ст. 318, 383, 391 ЦК України, ст. 71, 72 ЖК України,ст.ст. 10-13, 76-81, 141, 259,263-265, 273, 354,355 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved