Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, вказавши на ті обставини, що з 29.07.1990 року по 25.05.2015 року з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. За час перебування в шлюбі сторони побудували житловий будинок, що знаходиться у с. Зміїнець Луцького району по вул. Лісовій, 18, що знаходиться на земельній ділянці за зазначеною адресою, площею 0,1773 га, кадастровий номер 0722883700:03:001:1026, Державний акт на право власності від 17.01.2006 року. Крім того, сторони побудували житловий будинок у с. Згорани Любомльського району Волинської області по вул. Лісній, 2, на земельній ділянці площею 0,0831 га, кадастровий номер 0723382200:05:002:0002, Державний акт серії ВЛ № 012595. Зазначений будинок у с. Зміїнець зареєстрований на праві приватної власності за [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно № 309 від 30.12.2011 року, зареєстроване у КП «Волинське ОБТІ» 06.01.2012 року за № 35720585. Земельні ділянки також зареєстровані за відповідачкою. В період шлюбу [PERSON] отримала в дар від матері квартиру [ADDRESS], договір дарування посвідчено 14.11.1997 року. Позивач вважає, що квартира також підлягає розподілу, оскільки є їхньою спільною сумісною власністю, так як була придбана за спільні кошти подружжя, які сторони отримали від продажу квартири № 7 у м. Луцьку по пр. Молоді, 12. За час перебування у шлюбі сторони придбали також автомобіль Мерседес-Бенц, 1996 року випуску, д.н.з. [NUMBER], який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ВНС № 406875 від 07.11.2002 року зареєстрований також на відповідача. Оскільки подружжя не досягло згоди щодо поділу майна, яке було придбано ними в період шлюбу, тому позивач просив поділити житловий будинок у с. Зміїнець Луцького району, земельні ділянки, зазначені вище, квартиру по пр. Молоді, 5а, 34, визнавши за ним право власності по ? частині зазначених обєктів. Просив також визнати за ним право власності на будівельні матеріали, обладнання при будівництві житлового будинку з господарськими спорудами по вул. Лісна, 2 у с. Згорани Любомльського району на суму 907\~365 грн., оскільки будинок не здано в експлуатацію. Також просив стягнути з відповідача в його користь 57\~100 грн., що становить половину вартості автомобіля Мерседес-Бенц, 1996 року випуску, д.н.з. [NUMBER], який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ВНС № 406875 від 07.11.2002 року зареєстрований на відповідача, але є спільною сумісною власністю сторін. В судовому засіданні [PERSON] і його представник [PERSON] підтримали вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві. Додатково уточнили позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на ? частину житлового будинку у с. Згорани, оскільки будинок фактично збудований ще у 2006 році. Позивач і його представник просили в позовній заяві і в судовому засіданні визнавати право власності по ? частині спірного майна і за ним і за відповідачем. В судовому засіданні [PERSON] і її представник [PERSON], визнавши позов частково, пояснили, що майже все майно подружжя придбано ними з допомогою батька відповідача. Не заперечують проти визнання за позивачем права власності на ? частину будинку у с. Зміїнець Луцького району по вул. Лісовій, 18. Земельні ділянки набуті відповідачем в порядку приватизації, а тому позивач не може на них претендувати. Спірна квартира по пр. Молоді, 5а/34 у м. Луцьку відповідачу подарована і не є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Відносно вартості автомобіля Мерседес-Бенц, 1996 року випуску, д.н.з. [NUMBER], який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ВНС № 406875 від 07.11.2002 року зареєстрований на відповідача, то її представник [PERSON] в судовому засіданні подала докази, що після розірвання шлюбу відповідач провела ремонт автомобіля на загальну суму 70\~972,00 грн., а тому зазначену позивачем вартість автомобіля 114\~200 грн. слід зменшити на суму зазначеного ремонту. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши документи справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Згідно ст. 21 СК України шлюб є дійсним при укладенні (реєстрації) його в органах державної реєстрації актів цивільного стану. Статтею 368 ч. 3 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 60 СК України ч. 1 - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку ( доходу). ч. 2 - вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із зазначеною нормою при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною чи особистою приватною власністю зясуванню підлягають як підстави й час набуття такого майна, так і джерела його придбання. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.07.1990 року по 25.05.2015 року (а.с. 9, 11). За час перебування в шлюбі сторони побудували житловий будинок, що знаходиться у с. Зміїнець Луцького району по вул. Лісовій, 18. Даний будинок знаходиться на земельній ділянці за зазначеною адресою, площею 0,1773 га, кадастровий номер 0722883700:03:001:1026, Державний акт на право власності від 17.01.2006 року (а.с. 108, 106). Крім того, сторони побудували житловий будинок у с. Згорани Любомльського району Волинської області по вул. Лісній, 2, на земельній ділянці площею 0,0831 га, кадастровий номер 0723382200:05:002:0002, Державний акт серії ВЛ № 012595 (а.с. 50). Зазначений будинок у с. Зміїнець зареєстрований на праві приватної власності за [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно № 309 від 30.12.2011 року, зареєстроване у КП «Волинське ОБТІ» 06.01.2012 року за № 35720585(а.с. 108, 108 зворот). Земельні ділянки також зареєстровані за відповідачкою. В період шлюбу [PERSON] отримала в дар від матері квартиру [ADDRESS], договір дарування посвідчено 14.11.1997 року (а.с. 40-41). За час перебування у шлюбі сторони придбали також автомобіль Мерседес-Бенц, 1996 року випуску, д.н.з. [NUMBER], який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ВНС № 406875 від 07.11.2002 року зареєстрований також на відповідача (а.с. 152). Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Отже, житловий будинок, що знаходиться у с. Зміїнець Луцького району по вул. Лісовій, 18 є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] і позивач має право на його ? частину. Що стосується земельної ділянки по вул. Лісовій, 18 у с. Зміїнець Луцького району, то суд враховує ту обставину, що зазначена земельна ділянка виділена [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на підставі рішення Маяківської сільської ради № 18/6.2 від 35.12.2005 року. Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 657301 від 17.01.2006 року, виданий на імя [PERSON] не свідчить про приватизацію нею земельної ділянки, як одержану частку із земельного фонду, що давало б суду підстави вважати, що дана земельна ділянка є її особистою власністю, а не майном подружжя. Статтею 89 ЗК України передбачено, що земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності подружжю. Виходячи з вищенаведеного в сукупності, суд прийшов до висновку, що спірна земельна ділянка у с. Зміїнець, площею площею 0,1773 га, кадастровий номер 0722883700:03:001:1026, Державний акт на право власності від 17.01.2006 року, є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON], оскільки право спільної сумісної власності подружжя посідає провідне місце у системі не лише майнових, а й земельних відносин між ними. Аналогічно і з земельною ділянкою площею 0,0831 кадастровий номер 0723382200:05:002:0002, Державний акт серії ВЛ № 012595 від 29.12.2003 року, що знаходиться у с. Згорани Любомльського району, яка також була виділена відповідачу на підставі розпорядження Любомльської райдержадміністрації від 26.12.2003 року № 363. Відповідно до ст. 120 ЗК України при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди. При спільній частковій власності на будівлю чи споруду до кожного з її співвласників переходить така сама доля у спільній власності на земельну ділянку, яку співвласник має у спільній власності на будівлю чи споруду. Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення субєктивних цивільних прав стосовно обєкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Проаналізувавши вищенаведені доводи, суд прийшов до висновку, що спірний будинок у с. Згорани по вул. Лісній, 2 є обєктом незавершеного будівництва, а тому вимога позивача про визнання за ним права власності на ? його частину до задоволення не підлягає, оскільки даний житловий будинок не зданий в експлуатацію та право власності на нього не оформлено, а тому він не є житловим будинком з юридичної точки зору. В період шлюбу [PERSON] отримала в дар від матері квартиру [ADDRESS] відповідно до договору дарування, посвідчено 14.11.1997 року (а.с. 40-41). Позивач вважає, що квартира також підлягає розподілу, оскільки є їхньою спільною сумісною власністю, так як була придбана за спільні кошти подружжя, які сторони отримали від продажу квартири № 7 у м. Луцьку по пр. Молоді, 12. Однак, судом не встановлено, що саме кошти від продажу квартири позивачем були використані матірю відповідача на придбання спірної квартири, а згодом і на дарунок дочці відповідачу по справі. А тому, суд прийшов до висновку, що спірна квартира [ADDRESS] є особистою власністю відповідача і не може бути поділена як спільне майно подружжя. За час перебування у шлюбі сторони придбали також автомобіль Мерседес-Бенц, 1996 року випуску, д.н.з. [NUMBER], який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ВНС № 406875 від 07.11.2002 року зареєстрований також на відповідача (а.с. 152). Сторони не заперечили, що даний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя. Відносно вартості спірного автомобіля Мерседес-Бенц, 1996 року випуску, д.н.з. [NUMBER], то твердження відповідача і її представника [PERSON], подані в судовому засіданні, зокрема, що після розірвання шлюбу відповідач провела ремонт автомобіля на загальну суму 70\~972 грн., а тому зазначену позивачем вартість автомобіля 114\~200 грн. слід зменшити на суму зазначеного ремонту, суд до уваги не приймає, оскільки сторони не заперечили, що автомобілем користувалася виключно відповідач, а тому усі витрати по експлуатації, обслуговуванню автомобіля повинна нести відповідно вона. А тому половину вартості автомобіля слід стягнути з відповідача в користь позивача. Не підлягають до задоволення вимоги позивача про визнання за відповідачем права власності на ? частину спільного майна подружжя, оскільки дане майно зареєстровано на праві власності за нею, а [PERSON] таких вимог не ставила. Виходячи із вищенаведеного, зокрема з часткового задоволення позову, суд прийшов до висновку, що відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені кожною із сторін, слід залишити за сторонами.

Outcome: partial