Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з зазначеним позовом, у якому просив розірвати шлюб, укладений з відповідачем - [PERSON], та зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Любомльського районного управління юстиції Волинської області 09.07.2013 року, за актовим записом №50. Від шлюбу у сторін народилась одна дитина - [PERSON], [INFO]. В обґрунтування заявлених вимог, позивач вказує, що причиною розлучення з відповідачем є те, що кожен із них має різні погляди на сімейне життя, між ними не досягнуто взаєморозуміння, їх характери несумісні. Під час спільного проживання відповідач влаштовувала постійні скандали, що ображало його честь і гідність, пред'являла йому неогрунтовані претензії, у зв'язку із чим спільне життя з останньою стало нестерпним. Вважає, що їх сім'я фактично розпалась та поновити її неможливо, а подальше проживання у шлюбі буде суперечити принципу добровільності сімейних відносин. В судове засідання сторони не з'явились, однак в канцелярію суду подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. При цьому, у своїх заявах: позивач вказав, що позовні вимоги підтримує повністю та просив позов задовольнити, а відповідач - проти задоволення позову не заперечила. За викладених обставин, розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.197 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підставний і підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 09.07.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Любомльського районного управління юстиції Волинської області, встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 09.07.2013 року, про що складено відповідний актовий запис за №50 (а.с.14). Під час шлюбу у сторін народилась одна дитина - [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Любомльського районного управління юстиції Волинської області 05.04.2014 року (а.с.5). Частиною 1 статті 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно вимог ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З огляду на викладені правові норми та позицію позивача щодо неможливості збереження сімейних стосунків, суд вважає, що викладені останнім доводи, які відповідачем не оспорюються, відповідають фактичним обставинам справи, при яких, в даному випадку збереження сім'ї буде нічим іншим, як примушуванням сторін до збереження шлюбних відносин. Ухвалою суду від 20 липня 2017 року сторонам надавався термін для примирення строком на два місяці, однак і після цього позивач настоював на розірванні шлюбу, а відповідач, у поданій в канцелярію суду заяві від 21.09.2017 року, також не заперечила проти розірвання шлюбу з позивачем, що свідчить про безрезультатність наданого судом строку для примирення та, відповідно, неможливість збереження сім'ї. Судом встановлено, що позивач не бажає примиритися, а відповідач, зі своєї сторони, проти розірвання шлюбу не заперечила, що в своїй сукупності приводить до висновку про те, що подальше спільне життя останніх, як подружжя, і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам обох сторін. З огляду на викладене, суд вважає, що сім'ю зберегти неможливо, шлюб між сторонами існує лише формально, а тому його слід розірвати. Таким чином, суд повно, всесторонньо та об'єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що причини розірвання шлюбу носять глибинний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам обох сторін, а тому шлюб слід розірвати. Згідно зі ст.88 ЦПК України, судові витрати по справі слід покласти на відповідача.

Outcome: approved