Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON], Петрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області про відновлення межі земельної ділянки. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що межа його земельної ділянки перенесена з західного боку на південь на 1 метр, а зі східного на 2.3 метра, що відрізняється від межі які були встановлені згідно акту від 28.04.1993 року. Для врегулювання вказаного питання [PERSON] особисто звернувся до Петрівської сільської ради Комінтернівськими району Одеської області з проханням встановити межі між його земельною ділянкою та земельною ділянкою відповідача [PERSON] 28.11.2008 року, був складений Акт комісією у складі сільського голові Петрівської сільської ради Мельниченко Г.А., про встановлення межі земельних ділянок відповідно до існуючих меж. Однак позивач вважає, що цей акт також порушує його права, и не відповідає первіснім межам, які були встановлені актом від 28.04.1993 року. За цих обґрунтувань він просить суд відновити межі його земельної ділянки, яка існувала до квітня 2008 року. Представник відповідача [PERSON], проти позову заперечувала, та вважає, що позов [PERSON] безпідставний та незаконний, так як у позивача жодних правовстановлюючих документів на право власності чи на право постійного користування на частину земельної ділянки не має. Також між спірними земельними ділянками, завжди існувала тверда межа у вигляді дерев'яного паркану (огорожі). Відповідно до акту від 14.12.1993 року межі між землекористувачами були встановлені більш ніж 20 років назад. 28.11.2008 року, був складений новий Акт комісією у складі сільського голові Петрівської сільської ради Мельниченко Г.А., членів комісії з питань екології та земельних ресурсів, депутата Петрівської сільської ради та землевпорядника Петрівської сільської ради, про встановлення межі земельних ділянок відповідно до існуючих меж, використовував кадастрові зйомки села Петрівка Петрівської сільської ради Одеської області, тобто межі не змінились. Позивач [PERSON] не оскаржував на протязі трьох років, та не звертався до суду з цим питанням. Тому представник відповідача вважав, що пропущений строк на подачу позову до суду з цим питанням, та просив суд також застосувати строки позовної давності. Представник Петрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області проти позову заперечував, зазначив, що права позивача, як землекористувача не порушені. Крім того, Петрівська сільська рада Комінтернівського району Одеської області в межах наданих їй повноважень прийняла рішення щодо розмежування спірних земельних ділянок. Також було повідомлено в разі не згоди будь-якої стороні з рішенням комісії, пропоноване звернутись до суду для врегулювання спірного питання. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у позові необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд вирішує даний спір в межах заявлених позивачами вимог і на підставі поданих сторонами доказів. Матеріалами справи встановлено, що позивачу [PERSON] належить на підставі договору купівлі-продажу від 01.11.1989 року житловий будинок [NUMBER] по [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] є власником житлового будинку в [ADDRESS] [NUMBER], з усіма господарчими будівлями та спорудами розташований на земельній ділянці площею 1190,8 кв.м., на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.12.2006р., виданим державним нотаріусом Фьодоровим Є.А. 28 квітня 1993 року був складений акт про проведення обміру земельної ділянки землевпорядником Петрівської сільської ради Кондратьевим С.В., на підставі рішення виконкому від 30.10.1992 року за №43, був проведений обмір земельної ділянки загальної, площею 2333 кв.м, яка належала [PERSON], розташований в [ADDRESS] [NUMBER]-[NUMBER]. Відповідно до акту від 14.12.1993 року про проведення обміру в натурі земельної ділянки, загальної площею 0,222 га. землевпорядником Петрівської сільської ради Кондратьевим С.В., на підставі рішення №79-ХХЇ Петрівської сільської ради від 10.11.1993 року за №43, земельна ділянка була передана батьку відповідача [PERSON] За вказаним актом було встановлені межі, які існують до теперішнього часу. Для врегулювання вказаного питання [PERSON] особисто звернувся до Петрівської сільської ради Комінтернівськими району Одеської області з проханням встановити межі між його земельною ділянкою та земельною ділянкою відповідача [PERSON] 28.11.2008 року, був складений Акт комісією у складі сільського голові Петрівської сільської ради Мельниченко Г.А., членів комісії з питань екології та земельних ресурсів, депутата Петрівської сільської ради та землевпорядника Петрівської сільської ради, вирішено, про встановлення межі земельних ділянок відповідно до існуючих меж. Статтею 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.116 ЗК України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками на підставі рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Право власності та право постійного користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації (ч.1 ст.125 ЗК). Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори в межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок; що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом. В силу ч.1 та 3 ст.103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них. При цьому, необхідність дотримання правил добросусідства покладається як на власників земельних ділянок так і на землекористувачів. Відповідно до ст.106 ЗК України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановлення твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Витрати на встановлення суміжних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах, якщо інше не встановлено угодою між ними. Згідно ст.107 ЗК України, основою відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. Зі змісту вказаної статті вбачається, що відновлення меж це установлення меж земельної ділянки, для якої раніше органами землеустрою було проведено встановлення меж, але з якихось обставин зникли, перемістились, зіпсувались або стали невиразними межові споруди і межові знаки, за допомогою яких визначалися межі земельної ділянки. Системний аналіз вище наведених правових норм свідчить про те, що передбачені Земельним та Цивільним кодексами України права та обов'язків землевласників та землекористувачів набувають лише особи, які у встановленому законом порядку набули право власності (право користування) земельною ділянкою та належним чином це право засвідчили (оформили). Згідно до ч.2 ст.158 Земельного Кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. При цьому, частина 3 ст.158 ЗК передбачає, що встановлення меж земельних ділянок в населених пунктах покладено на органи місцевого самоврядування, якими відповідно Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є сільські, селищні та міські ради. Право судового захисту порушеного земельного права землевласники чи землекористувачі мають лише у разі їх незгоди з рішенням органів місцевого самоврядування (ч.5 ст.158 ЗК). У такому разі, як зазначає Пленум Верховного Суду України в п.7 постанови №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», суд перевіряє правильність рішення органу місцевого самоврядування та вирішує спір по суті. 21.10.2013 року ухвалою суду була призначена судова будівельно-технічна експертиза у справі, виконання якої за повідомленням експерта неможливо без надання технічної документації по складанню правовстановлюючих документів на земельні ділянки [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], розташовані по [ADDRESS], технічні звіти по результатам геодезичних випробувань з встановлення фактичних меж та площі ділянок, архівних матеріалів БТІ з усіх здійснених інвентаризацій, починаючи з первинної. Надання вказаних матеріалів експерту виявилося неможливим, через ненадання вказаних матеріалів позивачем. За таких обставин суд вважає, що задоволення позову [PERSON] у викладеній ним в позовній заяві редакції не можливе, оскільки за загальними приписами цивільного та земельного законодавств України захист порушеного права та його відновлення можливе лише за умови правомірності цього права. Поновлення ж нелегітимного права позивача обраним ним шляхом (способом), зокрема шляхом поновлення межової границі спірних земельних ділянок, визначеної та встановленої ним самовільно, всупереч встановленого законом порядку, не допустимо, оскільки таке поновлення буде порушенням вимог закону щодо розмежування земельних ділянок. Відповідно до ст.10 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 27 ЦПК України - особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Відповідно до ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивач [PERSON] у судовому засіданні не надав суду доказів щодо порушення меж між ділянками його та відповідача, та підстави відновлення межі земельної ділянки. Суд вважає, що ствердження позивача, які він навів, як підстави порушення меж між ділянками його та відповідача, та підстави відновлення межі земельної ділянки не підтверджені ніякими доказами та носять виключно теоретичний характер. За таких обставин, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed