Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Жмеринського міськрайонного суду з даним позовом в якому просив розгляд справи проводити в спрощеному провадженні з викликом сторін; визнати відсутність контролю відповідачів за кримінальними справами; стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України 50000 грн. моральної шкоди на його користь. До матеріалів позовної заяви додав клопотання про витребування з Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області справ №130/2159/20; №130/728/19 та 130/2635/19. Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 01.12.2020 відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву. Витребувано з Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області справи №130/2159/20; №130/728/19 та 130/2635/19. 28.12.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву представника Вінницької обласної прокуратури Колівошко С.М. в якому зазначив, що позовна заява подана [PERSON] з порушенням норм ст.175 ЦПК України в частині відсутності в ній викладених обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги, а саме: які конкретно рішення, дії чи бездіяльність і яких саме відповідачів, завдали йому моральної шкоди; не зазначено у чому полягає завдана йому моральна шкода; в позові відсутній обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються та не викладений зміст позовних вимог до Вінницької обласної прокуратури. Як вбачається зі змісту позовної заяви підставою для звернення позивача до суду є відсутність контролю відповідачів за кримінальною справою, а тому він просить стягнути з держави моральну шкоду. Натомість позивач не скористався своїм правом на оскарження під час досудового слідства рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора. Також позивачем не зазначено правової підстави позову, не зазначено в чому полягає завдана йому моральна шкода, в розумінні ч.2 ст.23 ЦК України; не надано доказів її завдання; не надано доказів визнання незаконною процесуальної діяльності прокурора у кримінальному провадженні (кримінальних провадженнях), з підстав чого заявлені позовні вимоги. Крім того, позовна заява не оплачена судовим збором, оскільки підстави для звільнення позивача від сплати судового збору на підставі п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» відсутні. У зв`язку з цим просив відмовити в задоволенні позову (а.с.16-27). 22.01.2021 до суду надійшов відзив представника відповідача Державної казначейської служби України Бубели Н.А. в якій вона заперечує щодо позовних вимог [PERSON] з підстав невідповідності позовної заяви вимогам ст.175 ЦПК України; недотримання порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування, визначеного главою 26 КПК України; не зазначено на підставі якого нормативно-правового акту у нього виникло право на відшкодування моральної шкоди. Просила відмовити в задоволення позову. Позивач [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги. Представник Вінницької обласної прокуратури Лук`янчук Д.О. позовні вимоги не визнав повністю, посилаючись на підстави викладені у відзиві на позовну заяву. Просив відмовити в задоволенні позову. Інші учасники справи, які належним чином повідомлялися про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчать довідки про доставку електронних листів Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області, в судове засідання не з`явилися, причини їх неявки суду невідомі. Будь-яких заяв та клопотань суду не надали. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно копії листів-відповідей: - Жмеринської місцевої прокуратури №74-72-16 від 3.05.2019 (а.с.3), №74-72-16 від 06.05.2019 (а.с.4), №74-72-16 від 18.10.2019 (а.с.5-6); - прокуратури Вінницької області №04/2/2-55-19 від 13.09.2019 (а.с.7) [PERSON] надавались відомості про стан розслідування кримінальних проваджень, які були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявами та ухвалами суду. В цих відповідях [PERSON] роз`яснювався порядок та строк оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора до суду. Суд не приймає оглянуті в судовому засіданні постанови Вінницького апеляційного суду від 20.09.2019 в справі №130/728/19 та від 29.10.2020 в справі №130/2635/19, оскільки вони не мають преюдиційного значення, як доказ. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити враховуючи таке. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, що встановлено ст. 5 ЦПК України. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 56 Конституції України, згідно якої, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, а також нормами ст.1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст.1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст.1173, 1174 ЦК України). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст.1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми, обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу. Положеннями ч.1-3 ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до пунктів 3 4, 5, 10, 14 Постанови пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Також що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Аналізуючи вказані норми права суд вважає, що відшкодування моральної шкоди можливе в наслідок порушення прав особи, тобто має бути причинно-наслідковий зв`язок між порушенням прав особи та правом на відшкодування моральної шкоди. Позивач вважає, що бездіяльністю Жмеринської місцевої прокуратури Вінницької області та Вінницької обласної прокуратури йому заподіяна моральна шкода. Моральну шкоду він оцінив у розмірі 50000 грн. Оскільки для виникнення зобов`язання по відшкодуванню шкоди в порядку ст. 1176, 1174, 1167 ЦК України необхідна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу дізнання, попереднього (досудового) слідства та їх посадових осіб, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов`язком позивача (ст.ст. 12, 81 ЦПК України); позивач повинен надати докази, як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також докази наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою йому шкодою. Рішенням Конституційного Суду України №6-рп/2001 від 23 травня 2001 року кримінальне судочинство визнано як врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх Конституційних прав, свобод та законних інтересів. Згідно ст.1 ч.1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Главою 26 КПК України врегульовано порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора, ухвал слідчого судді тощо. Тобто кримінальним процесуальним законодавством визначено інший порядок розгляду скарг учасників кримінального провадження та осіб, права яких порушуються як під час досудового розслідування, так і під час підготовчого провадження у суді. Підставою для стягнення моральної шкоди позивач визначив бездіяльність усіх відповідачів щодо виконання вимог КПК про неупереджене та швидке слідство у кримінальних провадженнях, однак позивач не зазначає чи розглядалося в порядку КПК оскарження дій, бездіяльності та рішень відповідачів у рамках кримінального провадження та не надаються докази на підтвердження їх незаконної бездіяльності. Будь-якого рішення, що набрало законної сили, про визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності відповідачів, позивачем суду не надано. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Належних та допустимих доказів того, що судовим рішенням встановлена бездіяльність відповідачів визнана неправомірною, позивачем не надано, позивач не довів факт протиправних дій або бездіяльності відповідачів, не доведено належними та допустимими доказами конкретні негативні наслідки та їх причинний зв`язок з правом на відшкодування моральної шкоди, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, тому судові витрати по сплаті судового збору слід віднести на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed