Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач [PERSON] ) звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач [PERSON] ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги обгрунтовувала тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є її зятем та зареєстрований у вказаній квартирі, однак більше двох років за вказаною адресою не проживає, комунальні послуги не сплачує, поточний ремонт не здійснює. Позивач вимушена сплачувати за нього комунальні послуги, а тому дії відповідача порушують права позивача як власника квартири. В своїх позовних вимогах позивач просила суд визнати [PERSON] , зареєстрованого за вказаною вище адресою, таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18.02.2019 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті в судовому засіданні. 10.06.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Пояснив, що 04.07.2007 між ним та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу у подружжя народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 13.04.2010 за згодою та бажанням позивача він був зареєстрований в квартирі [ADDRESS] . В подальшому під час спільного проживання за вказаною адресою між позивачем та сім`єю відповідача постійно виникали сварки, внаслідок яких [PERSON] та її чоловік чинили йому перешкоди у користуванні вказаним житловим приміщенням. Відтак внаслідок вказаних дій позивача, відповідач разом із своєю сім`єю змушені були покинути вказане місце проживання. 13.06.2019 від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій остання заперечувала щодо тверджень відповідача викладених у відзиві. Зазначила, що відповідач добровільно змінив місце проживання, у зв`язку із звільненням з місця роботи. Відповідач був зареєстрований у спірній квартирі на прохання її доньки. Твердження відповідача, щодо створення нею перешкод у користуванні квартирою не підтвердженні належними та допустимими доказами. Так, відповідач жодного разу не звертався з заявами, що йому чинилися перешкоди у користуванні квартирою або з позовом про вселення, що свідчить про його добровільний переїзд на інше місце проживання. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, вважали їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідач та його представник проти задоволення позовних вимог заперечували, пославшись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 26.04.2001 року, копія якого наявна в матеріалах справи. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. А ч. 1 ст. 317 цього Кодексу встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до витягу наданого Реєстром територіальної громади м. Києва від 15.02.2019 [PERSON] , [INFO] зареєстрований в [ADDRESS] . Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. А відповідно до ст. 391 цього Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З наданих в судовому засіданні пояснень позивача вбачається та встановлено судом, що позивач є власником зазначеної квартири, відповідач з 2015 року у спірній квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує, поточний ремонт не здійснює, житлом не цікавиться. Водночас, в судовому засіданні факт непроживання відповідача у вищезазначеній квартирі з 2015 року підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] Так, свідок [PERSON] суду вказала, що позивач є її матір`ю. Вона проживала разом з відповідачем та їх дітьми у квартирі [ADDRESS] , а позивач у квартирі [ADDRESS] . Раніше квартира належала її бабусі, а після її смерті, позивач набула право власності на квартиру. Після народження їх другої дитини, позивач втручалася в їх сімейне життя, а після чергової сварки, вони з відповідачем вирішили звільнити квартиру та переїхали проживати на іншу квартиру. Свідок [PERSON] вказав, що є чоловіком позивача. Підтвердив, що відповідач разом із донькою позивача та дітьми проживали у квартирі його дружини. Заперечив проти того, що позивач чинила перешкоди відповідачу у користуванні квартирою, та стверджував, що між його дружиною та її донькою почали виникати сварки, оскільки остання вимагали подарувати їй квартиру. Після відмови позивача, її дочка разом із відповідачем стали перешкоджати позивачу у побаченнях з онукою. З цих підстав між ними виникали непорозуміння, водночас рішення про звільнення квартири, відповідач із сім`єю прийняв добровільно. Суд не приймає до уваги доводи відповідача, що позивач чинили йому перешкоди у користуванні квартирою, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами. Як пояснив відповідач, він не звертався із заявами до працівників поліції та до Служби у справах дітей з приводу створення позивачем перешкод у користуванні квартирою. Доказів, які б підтверджували, що відповідач цікавився чи цікавиться житловою площею, та намагається вселитися у спірну квартиру, а також поважності причин його відсутності у житлі, суду не надано. Суду також не надано доказів укладення між сторонами угоди щодо певного порядку користування спірною квартирою та інших умов припинення права користування житлом. Таким чином, оскільки відповідач у спірній квартирі не проживає без поважних причин понад чотири роки, не сплачує комунальні послуги, будучи зареєстрованим у ній, що порушує права та законні інтереси позивача, як власника майна, на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись цим майном, суд дійшов висновку про наявність обставин для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Outcome: approved