Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до Гайворонського районного суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. Позов мотивований тим, що 30 квітня 2018 року у приміщенні сільського будинку культури у селі Соломія Гайворонського району Кіровоградської області проходили збори жителів села. Близько 10 години ранку відповідач в присутності близько 80 осіб, публічно заявив про те, що він причетний до відкриття кримінального провадження відносно відповідача за фактом вимагання неправомірної вигоди, його затримання під час отримання грошової суми (ймовірно неправомірної вигоди) та про те, що це зроблено з метою його усунення від займаної посади. В ході своєї розповіді він заявив, що «цій людині не потрібна була земельна ділянка, а разом із братвою [PERSON] та Золотовим їм треба був сільський голова. Ці люди продумали як убрати сільського голову, щоб робити все, що вони хочуть». При цих словах відповідач ствердно вказав на нього, сказавши «ти-ти», оскільки він сидів поруч у першому ряду. Далі відповідач виклав інформацію стосовно відкритого відносно нього кримінального провадження, про факт затримання та про те, що жодної неправомірної вигоди він не отримував. При цьому акцентував увагу на тому, що ця «підстава», а саме - відкриття кримінального провадження та з його слів, провокація хабаря зроблена позивачем, на замовлення останнього чи за його сприяння. Вищевказані збори були зібрані з метою виставлення його у негативному світлі, однак вислови про те, що комусь не подобається те як він працює і фактично, звинувачення його, на думку відповідача, у причетності до провокування отримання неправомірної вигоди, чи до відкриття будь-яких інших кримінальних проваджень відносно нього, це зовсім різні речі. Відповідач поширив неправдиву інформацію, яка не підтверджується жодними доказами, вона навіть теоретично не могла бути правдивою, оскільки він жодним чином не має та не може мати відношення до відкриття кримінального провадження, проведення будь-яких слідчих дій, затримань і т.д. Ці питання підпадають під виключну компетенцію правоохоронних органів. До того ж, як зазначив сам відповідач у своїй розповіді, кримінальне провадження було відкрито відносно нього на підстави заяви жителя [INFO] по факту вимагання неправомірної вигоди. Поширивши вказану інформацію відповідач принизив його ділову репутацію, оскільки він працює керівником агропідприємства, що розташоване у цьому селі і серед присутніх в залі людей переважна більшість були орендодавцями земельних ділянок, які використовує на правах оренди його підприємство. Тобто, фактично, виставив його у дуже непривабливому світлі перед людьми, з якими він веде свою підприємницьку діяльність і які формують її основу, оскільки без землі діяльність його підприємства неможлива. Поширена недостовірна інформація призводить до негативної оцінки його моральних якостей та небажання людей продовжувати з ним співпрацю. Поширення недостовірної інформації свідчить про принизливе ставлення відповідача до нього, що в свою чергу впливає на зниження цінності його особи - приниження його гідності. Цим же поширенням недостовірної інформації відповідач створив негативну соціальну оцінку його особи в очах оточуючих, чим порушив його честь. Більше того, публічне оприлюднення інформації, зі слів відповідача, що він сприяє притягненню до кримінальної відповідальності невинуватої людини по статті, санкція якої передбачає позбавлення волі на строк від 8 до 12 років з конфіскацією майна та позбавленням права займати певні посади чи займатися певною діяльністю строком на 3 роки, позиціонує його як людину у якої немає нічого святого, ні моралі, ні честі, ні гідності. Така заява відповідача повністю дискредитує його як людину. Все це заподіяло йому моральної шкоди, яка виразилася у моральних стражданнях та переживаннях, порушеннях душевної рівноваги, в зв'язку з тим, що він був ображений та принижений в присутності значної кількості людей, з більшістю з яких він має партнерські відносини. Він являється інвалідом III групи, що саме по собі вказує на поганий стан його здоров'я, однак після оприлюднення недостовірної інформації відповідачем, він пережив додатковий стрес, що негативно відобразився на його здоров'ї. Душевних страждань приніс також той факт, що частина присутніх у залі людей навіть аплодували абсолютно безпідставним звинуваченням з боку відповідача, таким чином створюючи додатковий моральний тиск на нього. Суттєво постраждала і його ділова репутація, оскільки після вищевказаних зборів він спілкувався з декількома орендодавцями, які сприйняли цю інформацію як правдиву і не бажають в подальшому продовжувати з ним співпрацювати. Ключовим аргументом називають саме те, що відповідач назвав його «причетним до кримінальної справи проти нього». При цьому люди самі визнають той факт, що «жодними доказами це не підтверджується, але ж він так сказав». Тому, фактично, відповідач скористався своїм авторитетом серед населення, для приниження його в очах людей. Моральну шкоду, завдану йому, він оцінює у 134028 гривень. Враховуючи зазначені обставини, вважає, що відповідачем внаслідок поширення недостовірної інформації відносно нього, завдано значної шкоди його особистим немайновим благам, порушено його честь, гідність та ділову репутацію. Просить суд, визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність, та порушує право на ділову репутацію [PERSON] інформацію поширену [PERSON] на зборах жителів с. Соломія Гайворонського району Кіровоградської області 30 квітня 2018 року відносно причетності [PERSON] до відкриття кримінального провадження стосовно [PERSON] за фактом вимагання неправомірної вигоди. Зобов'язати [PERSON] спростувати недостовірну інформацію у той самий спосіб, в який вона була поширена. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 134028,00 гривень моральної шкоди та судові витрати. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просить його задовольнити. Пояснив, що по кримінальному провадженню про притягнення до кримінальної відповідальності відповідача він не причетний, фігурантом не є, його не допитували, жодних слідчих дій з ним працівники поліції не проводили. Секретар чи розсильний, не памятає, приніс йому запрошення, пропонувалось прийти на сходку села, яке мало відбутися 30.04.2018 року. З приводу чого збори були йому не повідомили та в запрошенні це не значилося. На зборах було близько 50-80 людей. Надає диск із записом зборів скопійованих з мережі інтернет та другий із записом, який робив [PERSON] на його прохання. Відповідач та його представник в судовому засіданні підтримали поданий відзив та позов не визнали, просили відмовити в задоволенні. Відповідач пояснив, що на зборах по першому питанню були земельні питання. Він жодним чином не принижував ділову репутацію позивача. На зборах були 122 чоловіка. Збори були за ініціативи людей, жителів села і депутатів. Люди хотіли почути за торги (за земельні ділянки). Він відкрив збори як сільський голова. Він не стверджував, що [PERSON] причетний до відкриття кримінального провадження щодо нього. Вважає, що своїм виступом не принижував честь позивача, а висловив факти, які є. [PERSON] в кримінальному провадженню жодним чином не фігурує. В торгах на земельні ділянки сільська рада повноважень не має. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що був присутнім на зборах села, бо побачив обяву про їх проведення. Чув як відповідач звинувачував [PERSON] в тому, що той його підставив у взятці. Біля клубу була обява, що на ній було написано не памятає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він проводив відеозйомку цих зборів. Був присутнім з початку і до кінця зборів. Чув як відповідач кричав, що [PERSON] підставив його. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що був присутнім на зборах. Чув як відповідач казав, що [PERSON] підставив його. Свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні кожний окремо показали, що були присутні на зборах. Збори відбулись з ініціативи жителів села та депутатів сільської ради. На зборах обговорювали земельні питання. Про провокацію хабаря [PERSON] сільський голова не говорив. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, відеозаписи, дійшов наступного висновку. Той факт, що відповідач висловлював на адресу позивача судження, що порочать його честь, гідність та ділову репутацію, підтвердили в судовому засіданні свідки: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а також підтверджується відтвореними в судовому засіданні відеозаписами зазначених вище подій. Пояснення відповідача та свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] спростовуються відтвореними відеозаписами зазначених вище подій. Згідно із статтею 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно із статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Згідно із Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв'язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснено, що згідно з положеннями ст. 277 ЦК України і статті 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. З цього випливає, що тягар доказування достовірності негативної інформації про позивачів покладається на відповідачів, а на позивачів покладено лише обов'язок доказування факту поширення такої інформації відповідачами. Цей висновок узгоджується з приписом абзацу першого частини другої статті 302 ЦК України. Також, у зазначеній постанові вказано, що суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та проявом на повагу на людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування поширеної недостовірної інформації між іншими людьми. Згідно з частиною 5-6 пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009 року, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до змісту частини 1 статті 277 ЦК України особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Також, згідно приписів вказаної статті ЦК України, об'єктивна сторона складу даного цивільного правопорушення передбачає одночасну наявність двох складових елементів - недостовірність Поширеної інформації та її неправильність на порушення особистих немайнових прав потерпілої особи (негативний зміст). Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про спростування недостовірної інформації і захист честі, гідності і ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б однієї особи у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, та містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з ч.1, 3-4 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до ст.ст. 94, 277 ЦК України, фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до частини 1 пункту 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009 року, спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь - яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загально визначених правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка порушує право позивача на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Згідно ч.3 ст.277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Відповідно до ч.1, 3 ст. 9 Закону України «Про інформацію», всі громадяни України, юридичні особи і державні органи мають право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення та зберігання відомостей, необхідних їм для реалізації ними своїх прав, свобод і законних інтересів, здійснення завдань і функцій. Реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Статтею 200 ЦК України встановлено, що інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі; суб'єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права. Згідно із п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009 року, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 2 ст. 471 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути тлумаченні як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема, гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції. Так, Європейський суд наполягає, що свобода вираження поглядів становить одну з основних підвалин демократичного суспільства і одну з принципових умов його прогресу і самореалізації кожної особи, та робить розрізнення між твердженнями факту та оціночними судженнями (справа «Лінгенс проти Австрії»). Вимога щодо доведення правдивості оціночного судження є неможливою та порушує свободу вираження поглядів та думки. Люди мають право мати думки та висловлювати їх вільно з питань, які становлять їх інтерес, думки, які дехто чи навіть усі можуть вважати перебільшеними, обмеженими або упередженими, але думки, яких вони чесно дотримуються. Європейський Суд у своїй судовій практиці дотримується підходу щодо захисту свободи вираження, вказуючи, що свобода висловлювати свої погляди є правом людини, визнаним у світі, мабуть, найбільш широко. Свобода слова визнається цінною, оскільки публічні обговорення є можливим інструментом досягнення суспільних цілей та вираження особистих поглядів саме по собі є Людським благом пошуку істини, досягнення справедливості, викриття негативних тенденцій у суспільстві і взаємовідносинах між людьми. Вільне передавання почуттів, поглядів та ідей є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, так само, як і здатність людини сприймати заперечення, спонукання, заохочення через ідеї, висловлені іншими людьми, яка є також важливою для формування особистих переконань. Проте, тією ж ст. 10 ч.2 Конвенції передбачено законодавче обмеження права на свободу думки та слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань, зокрема, для захисту репутації або прав інших осіб, тощо, і є необхідним в демократичному суспільстві. Аналогічне положення передбачено і ст.34 Конституції України, відповідно до якого здійснення права на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, права вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір, може бути обмежене законом для захисту репутації або прав інших людей. Тому, навіть коли твердження становить оціночне судження, має бути наявна фактична основа для такого судження. Оціночне судження, як стверджує практика Європейського суду з прав людини (справа «Лінгенс проти Австрії»), є висновком, отриманим\~\~ в результаті інтелектуальної, логічної обробки узагальнення фактів, оцінок інших людей, інформації довідкового характеру та причинно-наслідкового зв'язку між зазначеними джерелами інформації. Отже, враховуючи зміст сказаного відповідачем відносно позивача, що було викладено як фактичне твердження, така інформація порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача, так як поширена ним інформація не відповідає дійсності, оскільки позивач жодним чином не причетний до кримінального провадження відносно відповідача. Тому, дані твердження відповідача не відповідають дійсності, порочать честь і гідність та завдають шкоди діловій репутації, а поширення та розповсюдження відповідачем недостовірної інформація носить негативний характер. Право на честь і гідність громадян є конституційним. Людина, її життя і здоров'я, честь та гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, проголошується в ст. 3 Основного Закону. Відповідно до ст. 7 ЦК України, громадянин або організація вправі вимагати через суд спростування відомостей, що не відповідають дійсності або викладені неправдиво, які ганблять їх честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди їхнім інтересам, якщо той, хто поширив такі відомості, не доведе, що вони відповідають дійсності. Відповідно до ст. ст. 28, 68 Конституції України, кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність. Кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Згідно зі ст. ст. 270, 297 ЦК України кожен має право на повагу до гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. А тому позов в частині визнання недостовірною та такою, що принижує честь, гідність, та порушує право на ділову репутацію [PERSON] інформацію поширену [PERSON] на зборах жителів с. Соломія Гайворонського району Кіровоградської області 30 квітня 2018 року відносно причетності [PERSON] до відкриття кримінального провадження стосовно [PERSON] за фактом вимагання неправомірної вигоди підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.( ч.3 ст. 23 ЦК ) Згідно зі ст. 280 ЦК України фізична особа, особисте немайнове право якої порушено, має право на відшкодування майнової та (або) моральної шкоди, яку їй завдано у зв'язку з таким порушенням. Відповідно до п.п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та урахуванням інших обставин. В судовому засіданні встановлено, що позивачу завдано моральну шкоду приниженням честі, гідності та ділової репутації відповідачем оскільки в даному випадку мало місце порушення прав позивача, а саме, порушення конституційного права, яке закріплено в преамбулі Загальної декларації прав людини та гарантоване Конституцією України. Також внаслідок поширення недостовірної інформації відповідачем стосовно позивача, останній зазнав моральних страждань та переживань, порушення душевної рівноваги, в зв'язку з тим, що він був ображений та принижений в присутності значної кількості людей. Суттєво постраждала і його ділова репутація. Тому суд вважає, що враховуючи принцип розумності та справедливості моральну шкоду слід відшкодувати з відповідача\~на користь позивача в розмірі 5000 грн. Виходячи із змісту частини 1 статті 277 ЦК України, відповідно до якої особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача спростувати недостовірну інформацію, поширену ним на зборах села у спосіб найбільш близький до способу її поширення, шляхом її спростування на зборах села, у строк не пізніше одного місяця з дня набрання рішення суду законної сили. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволенню позовних вимог.

Outcome: partial