Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до АТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі відділення № 73 про повернення банківського вкладу та відшкодування заподіяної моральної шкоди. Свій позов обґрунтовує тим, що 19.12.2014 року між ним та АТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі відділення № 73 був укладений договір банківського вкладу № 300131/150942/07-14, відповідно до умов якого банк прийняв від нього грошові кошти у розмірі 30000 грн. під 21,2% річних з кінцевим терміном повернення 19.03.2015 року. 13.03.2015 року він звернувся із письмовою заявою до відповідача про повернення вкладу та відсотків у зв'язку із закінченням строку дії договору, однак останній відмовився повернути кошти та сплачені відсотки. На підставі наведеного просить стягнути з відповідача в його користь банківський вклад за договором №300131/150942/07-14 від 19.12.2014 року в розмірі 30000 грн., нараховані на суму вкладу проценти, 3% річних, індекс інфляції за період з 19.03.2015 року по день фактичного розрахунку та 5000 грн. заподіяної моральної шкоди. До початку розгляду справи позивач [PERSON] подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладнику таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Судом встановлено, що 19.12.2014 року між [PERSON] та АТ«Банк «Фінанси та кредит» в особі відділення № 73 був укладений договір банківського вкладу № 300131/150942/07-14, відповідно до умов якого банк прийняв від позивача грошові кошти у розмірі 30000 грн. під 21,2% річних з кінцевим терміном повернення 19.03.2015 року, що підтверджується квитанцією № 7 від 19.12.2014 року (а.с.6). Згідно п.2.1 договору нарахування процентів за вкладом за ставками, визначеними п.1.2 цього договору проводяться від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню клієнту або списано з рахунка клієнта , за методом факт/факт. Проценти за цим договором нараховуються лише на суму вкладу. Відповідно до п.2.11 договору після закінчення строку, визначеного п.1.1.13 цього договору, кошти з депозитного рахнку повертаються клієнту за його вимогою шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний або інший депозитний рахунок, а дія цього договору припиняється. 13.03.2015 року він звернувся із письмовою заявою до відповідача про повернення вкладу та відсотків у зв'язку із зікінченням строку дії договору, однак останній відмовився повернути кошти та сплачені відсотки. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладнику таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ст.610 ЦК України невиконання зобов'язання є порушенням зобов'язання. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов цього договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 2 ст. 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частку на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України на вимогу кредитора боржник зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до розрахунку за період з 19.03.2015 року по 07.05.2015 року сума відсотків з розрахунку 21,2% річних складає 871,23 грн., 3% річних - 123,29 грн., сума інфляційних втрат становить 1358,71 грн. Таким чином, дослідивши та оцінивши представлені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач не виконав своє зобов'язання щодо повернення банківського вкладу у строки та порядку визначені договором та вимогами чинного законодавства. Тому з відповідача слід стягнути в користь позивача внесені позивачем кошти згідно договору банківського вкладу № 300131/150942/07-14 від 19.12.2014 року в розмірі 30000 грн. та за період з 19.03.2015 року по 07.05.2015 року несплачені відсоки в розмірі 871,23 грн., 3% річних в розмірі 123,29 грн., а також сума інфляційних втрат в розмірі 1358,71 грн., всього на загальну суму 32353,23 грн. Водночас, на думку суду не підлягають до задоволення вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди. Відповідно до п.2 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Однак, зважаючи, що між сторонами існують договірні відносини, які не передбачають відшкодування моральної шкоди, тому у стягненні цих коштів слід відмовити. Суд приходить до висновку також, що згідно ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути 323,53 грн. судового збору. В решті позовних вимог слід відмовити. На підставі ст.ст. 625, 1058-1062 ЦК України,

Outcome: partial