Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних, індексу інфляції та відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 12.07.2010 р. було стягнуто з [PERSON] в його користь 317040 грн. суми боргу за договором позики, 4508,05 грн. три проценти річних та судові витрати по справі. У зв'язку з цим він, отримавши виконавчий лист, пред?явив його до виконання у Відділ Державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції (далі - ВДВС ЛРУЮ). В подальшому рішенням Луцького міськрайонного суду від 11.07.2013 року, яке набрало законної сили, з відповідача на користь позивача за невиконання вищевказаного грошового зобов'язання стягнуто три відсотки річних та індекс інфляції на загальну суму 66 895,44 грн. за період прострочення виконання зобов'язання з 01.018.2010 року по 01.04.2013 року. Однак, відповідач кошти не повертає. Вказує також, що у зв'язку із умисними діями відповідача щодо неповернення коштів, йому завдана моральна шкода, що виявилася у постійних психологічних переживаннях, погіршенні здоров?я. Завдану шкоду оцінює у 20 000 грн. З врахуванням збільшених позовних вимог, просить суд, стягнути з відповідача в його користь суму трьох відсотків річних - 8718,40 грн., індекс інфляції в розмірі - 4438,56 грн., 20 000 моральної шкоди та судові витрати. Позивач [PERSON] в минулому судовому засіданні позов підтримав з підстав, зазначених в заяві. Суду пояснив, що відповідач свідомо не повертає борг, у зв'язку з чим йому завдана моральна шкода. В дане судове засідання не з'явився з невідомих суду причин. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримав із підстав, зазначених в позовній заяві та в заяві про збільшення позовних вимог. Просив суд позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково щодо стягнення трьох відсотків річних, в решті заперечив проти позову з підстав, викладених в письмових запереченнях. Просив суд позов задовольнити частково. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до частково задоволення. Відповідно до ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що 22.09.2009 року [PERSON] відповідно до розписки позичив у [PERSON] суму в розмірі 40 000 доларів США, яку відповідач зобов'язувався повернути до 31.10.2009 року. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 12.07.2010 року, яке набрало законної сили, встановлено факт невиконання [PERSON] своїх зобов?язань за договором позики та стягнуто з відповідача на користь позивача вищевказану суму боргу в національній валюті в розмірі 317 040 грн. та три проценти річних в розмірі 4508,05 грн. (а.с.38-39) Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 07.09.2010 року Луцьким міськрайонним судом було видано [PERSON] виконавчий лист, який був пред'явлений до виконання у ВДВС ЛРУЮ та 14.09.2010 р. відкрито виконавче провадження. Однак, станом на 09.12.2013 р. стягнення за виконавчим листом № 2-4860/10 від 12.07.2010 р. не проводилось, що підтверджується довідкою ВДВС ЛРУЮ (а.с. 6). Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні підтвердив той факт, що на час розгляду справи в суді його довіритель [PERSON] не виконав рішення суду про стягнення коштів на користь позивача. Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 11.07.2013 року, яке набрало законної сили, з відповідача на користь позивача за невиконання вищевказаного грошового зобов'язання стягнуто три відсотки річних та індекс інфляції на загальну суму 66 895,44 грн. за період прострочення виконання зобов'язання з 01.018.2010 року по 01.04.2013 року (а.с. 41). Отже, прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання в даному випадку становить з 01.04.2013 року по 01.03.2014 року, тобто 334 дні. Враховуючи наведене, суд вважає частково підставними позовні вимоги про стягнення з відповідача трьох відсотків річних в сумі 8703,40 грн. (317 040 Ч 3% : 365 днів Ч 334 днів). З урахуванням встановленого ст..11 ЦПК України принципу диспозитивності підлягають до задоволення також вимоги позивача про стягнення встановленого індексу інфляції за час прострочення з 01.04.2013 року по 01.02.2014 року включно в розмірі 4438,56 грн., оскільки, позивачем у відповідних розрахунках ціни позову (а.с. 7, 45, 46) проведено вірні розрахунки зазначеної суми із врахуванням розмірів індексу інфляції у 2013-2014 роки за даними Державного комітету статистики України. При цьому суд враховує ту обставину, що в даному випадку грошове зобов'язання відповідача перед позивачем згідно рішення суду було переведене з доларів США в національну валюту, а тому вимоги про стягнення індексу інфляції є підставними. Посилання представника відповідача на невірність проведених позивачем розрахунків індексу інфляції суд вважає безпідставними, так як, індекс інфляції в даному випадку повинен розраховуватися за кожен місяць, в якому мала місце інфляція, а не за рік в цілому. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача коштів на загальну суму 13 141,96 грн. (8703,40+4438,56 грн.). Однак, не підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 20 000 грн., оскільки, умови договору позики не передбачають можливість стягнення моральної шкоди при порушенні стороною своїх зобов'язань, хоча саме на цю обставину посилався позивач в судовому засіданні, як на підставу для задоволення позову в цій частині. Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково.

Outcome: partial