Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики(розпискою) від 03.10.2016 року в розмірі 15 000,00 дол. США, що становить 406 650,00 грн., три проценти річних, що становить 3 911,00 грн., 22 740,90 грн. інфляційних втрат та 36 988,43 грн. пені за несвоєчасне виконання грошового зобовязання за період з 06.10.2016 року по 31.01.2017 року, стягнення судових витрат, мотивуючи тим, що згідно договору позики(розписки) від 03.10.2016 року відповідач позичив в позивача грошові кошти в розмірі 15 000 дол.США строком на три дні до 05.10.2016 року. Однак, відповідач у визначений в розписці термін кошти так і не повернув, а тому просив стягнути суму заборгованості, 3 % річних від простроченої суми боргу, інфляційні втрати та пеню за період з 06.10.2016 року по 31.01.2017 року та витрати по оплаті судового збору. Позивач в судове засідання не зявився, представник позивача попередньо подав до суду заяву, відповідно до якої просив розглянути справу без участі позивача та його представника, позовні вимоги задоволити, проти заочного розгляду справи не заперечив (а.с.43). Відповідач 04.05.2017 року подав до суду клопотання про відкладення судового засідання призначеного на 05.05.2017 року, у звязку з відрядженням. Проте, в судові засідання призначені на 11.08.2017 року та 16.11.2017 року відповідач не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 33-35, 40-42). З урахуванням думки представника позивача та положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов договору позики(розписки), внаслідок чого [PERSON] позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за договором позики з [PERSON] Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що 03.10.2016 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики(розписка). Відповідно до вказаного договору позики(розписки) відповідач отримав у позивача грошові кошти в розмірі 15 000 дол. США грн. строком до 05.10.2016 року в присутності свідків [PERSON] та [PERSON]М.(а.с. 44). Факт передачі коштів підтверджується письмовими поясненнями свідка [PERSON] (а.с.36). Проте, відповідач по даний час свої зобовязання згідно договору позики не виконав. Зазначена обставина нічим не спростована. За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку розписки позичальника. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу дії ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 625 Цивільного Кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Відповідно до ч.1 цієї статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 2 статті 625 ЦК України - боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (ст.ст. 610, 611 ЦПК України). Згідно вимог ст. 549 ЦПК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Позивачем проведено розрахунок заборгованості [PERSON] за договором позики(розписки) від 03.10.2016 року станом на 31.01.2017 року (100 дол. США 2711,9036 грн.), відповідно до якого за відповідачем наявна заборгованість в розмірі: 15 000 х 27,11 = 406 650,00 грн. - основний борг; 3 911,00 грн. - три відсотки річних від простроченої суми; 36 988,43 грн. - пеня за несвоєчасність виконання грошового зобовязання (а.с.8, 9). Будь-яких доказів, які б спростовували наведену позивачем суму заборгованості за вказаним договором позики(розпискою) та доводи позивача суду не представлено. Що стосується позовної вимоги про стягнення суми інфляційних втрат, то в цій частині в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Як передбачено нормами Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору позики, індексації не підлягає (рішення ВСУ від 28.03.2012р. у справі 6-36736 вов 10). Тому норми ч. 2\~ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні, а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики є обгрунтованими та підлягають до часткового задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки, позовні вимоги підлягають до задоволення на загальну суму 447 549,43 грн., а тому з відповідача слід стягнути на користь позивача 4 475,50 грн. витрат по оплаті судового збору (1% від задоволеної суми). На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527, 549, 610, 611, 625, 1046, 1048, 1049 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ЦПК України,

Outcome: approved