Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 17 листопада 2010 року виконкомом Родинської міської ради Донецької області зареєстровано шлюб між ним та [PERSON], актовий запис № 63. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09 листопада 2011 року він сплачує аліменти на доньку в розмірі 1/6 частини із всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законодавством України для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до його повноліття. Позивач зазначає, що сімейне життя з відповідачем не склалося. Одночасно з даним позовом він подав позовну заяву про розірвання шлюбу. За час зареєстрованого шлюбу він з відповідачем придбали наступне майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя на загальну суму 11 470 грн., яке складається з: -квартири, загальною площею 50 кв. м., вартістю 31 619 грн., що розташована за адресою: [ADDRESS], права власності, яка зареєстрована на нього на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19 серпня 2011 року; -житлового будинку з надвірними спорудами, загальною площею 54,9 кв. м., вартістю 70 451 грн., який розташований на земельній ділянці площею 0,0652 га, вартістю 13 400 грн. за адресою: [ADDRESS]. Будинок та земельна ділянка зареєстровані на відповідача. Позивач вважає, що поділити майно необхідно наступним чином: йому виділити в користування та у власність житловий будинок з земельною ділянкою, а квартиру залишити відповідачу з виплатою грошової компенсації за різницю у вартості між будинком і квартирою. Враховуючи той факт, що вартість квартири становить 31 619 грн., а загальна вартість житлового будинку з земельною ділянкою - 83 851 грн., то у разі визнання за ним права власності житловий будинок і земельну ділянку він повинен буде сплатити відповідачу грошову компенсацію в сумі 26 116 грн., виходячи з наступного розрахунку: 31 619 грн. + 83 851 грн: 2 - 31 619 грн. = 26 116 грн. З огляду на вищенаведене просить суд позов задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав заяву, в якій підтримав позов, просив справу розглянути за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій позовні вимоги визнала повністю, просила справу розглянути за її відсутності. Суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних доказів за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява є підставна та таку слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 листопада 2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, реєстрацію якого здійснено виконкомом Родинської міської ради Донецької області, актовий запис № 63 (а.с. 31) Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження від 25 травня 2011 року, актовий запис № 35, серія [NUMBER] (а.с.30). Згідно рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09 листопада 2011 року, яке набуло законної сили 21 грудня 2011 року, з відповідача стягнуто аліменти на доньку в розмірі 1/6 частини із всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законодавством України для дитини відповідного віку, починаючи з 17 жовтня 2011 року і до повноліття доньки (а.с. 29). Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 27 квітня 2015 року, зареєстрований в реєстрі за № 1199, який посвідчено приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області Дух І.О. (а.с. 11-12), витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27 квітня 2015 року та від 28 квітня 2015 року (а.с. 9-10), житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON] Згідно свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 18 серпня 2015 року, виданого Реєстраційною службою Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області (а.с. 17), і Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [NUMBER] від 18 серпня 2015 року (а.с. 18), [PERSON] належить земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0652 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]. Згідно звіту з експертної грошової оцінки земельної ділянки, посвідченого експертом ПП «Капітал-Експерт» Колесніковою Г.В., вартість земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS], становить 13 400 грн. (а.с. 19-22). Згідно договору купівлі-продажу квартири від 19 серпня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Красноармійського нотаріального округу Донецької області, зареєстрованого в реєстрі №3570 (а.с. 25-26), Витягу про державну реєстрацію прав серії [NUMBER] від 29 серпня 2011 року (а.с. 23), Витягу з державного реєстру правочинів серії ТУ 522048 від 19 серпня 20011 року (а.с. 24), технічного паспорту (а.с. 27-28), [PERSON] належить квартира, загальною площею 50 кв. м., вартістю 31 619 грн., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, яке подружжя придбало у шлюбі, належить дружині й чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав через поважну причину (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Таким чином, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, тобто ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, відповідно до зазначеної статті воно вважається таким, що належить подружжю. Відповідно до п. 24, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Вирішуючи спір між колишнім подружжям про майно, суд встановлює: 1) обсяг спільного майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства - ним є квартира та комплекс будівель та споруд; 2) з'ясовує джерело та час його придбання, - майно придбане в період наявних офіційно зареєстрованих шлюбних відносин. З урахуванням зазначеного, суд робить висновок, щодо належності спірного майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя, що підлягає поділу. Відповідно до статті 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 3 ст. 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 372 ЦК України, зазначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. З огляду на вищенаведене, суд доходить висновку, що оскільки майно набуто сторонами під час перебування в шлюбі, не відноситься до переліку, яке є приватної власністю чоловіка або дружини, оскільки придбане за договорами купівлі-продажу, воно є спільною сумісною власністю подружжя і частки кожного з них є рівними. Позивач у позовній заяві просив поділити спільне сумісне майно подружжя наступним чином: позивачу виділити в користування та у власність житловий будинок з земельною ділянкою; відповідачу залишити квартиру з виплатою грошової компенсації за різницю у вартості між будинком і квартирою в сумі 26 116 грн., виходячи з наступного розрахунку: 31 619 грн.(вартість квартири) + 83 851 грн. (вартість земельної ділянки та будинку)= 115470 (загальна сума вартості майна подружжя): 2 - 31 619 грн.(вартість квартири) = 26 116 грн. Відповідач, у заяві від 27 квітня 2016 року наданій суду, не заперечила щодо такого розподілу спільного майна подружжя, який визначив позивач. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved