Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та відсотків. Свій позов мотивує тим, що 05.12.2009 року позичив [PERSON] кошти в розмірі 1290 доларів США, які остання зобовязалась повернути до 01.09.2010 року. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.03.2012 року з відповідача на його користь було стягнуто 10301.94 грн. боргу і на даний час воно виконано лише частково. Разом з тим, вважає, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України він має право на отримання інфляційних втрат та 3% річних, у звязку з чим, просить стягнути з відповідача на його користь 15054,74 грн. інфляційних втрат та 2242,15 грн. 3% річних. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити. Крім того, просив стягнути з відповідача на його користь 8000,00 грн. моральної шкоди. Відповідач та її представник в судовому засіданні позов визнали частково у меншому розмірі. В решті просили відмовити у його задоволенні. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.03.2012 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 10301,94 грн. боргу за договором позики (а.с. 2). Відповідно до ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Частиною 2 ст. 625 УК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як зясовано судом та слідує із повідомлення Другого відділу ДВС м. Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області від 24.11.2017 року, [PERSON] сплачено в рахунок погашення боргу 6640,00 грн. (а.с. 48). Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 3 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. А тому, зважаючи на клопотання про застосування строку позовної давності, заявленого відповідачем у відзиві, то суд приходить до висновку про необхідність його застосування до позовних вимог та стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі - 4209,16 грн. та 3% річних в розмірі 496,00 грн. за період з грудня 2014 року по жовтень 2017 року включно, оскільки із позовом до суду позивач звернувся 19.12.2017 року. При цьому, у стягнення моральної шкоди слід відмовити у повному обсязі, оскільки договірні відносини не передбачають можливості їх стягнення. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави 704,80 грн. судового збору.

Outcome: partial