Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

[PERSON] є матірю [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 02.02.2006 серії І-ЖС № 019813. Вироком Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 01.10.2015 [PERSON] було призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На день розгляду справи відповідач відбуває покарання у Дніпродзержинській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області (№ 34), що підтверджується листом начальника зазначеної установи від 28.10.2016 № 34/5-7160, яким також підтверджено отримання відповідачем процесуальних документів по справі. Розпорядженням голови Новомиколаївської районної державної адміністрації Запорізької області від 02.03.2016 № 60 «Про встановлення опіки над малолітньою дитиною [PERSON]» позивача було призначено опікуном над малолітньою дитиною, позбавленою батьківського піклування, [PERSON]. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. За правилами частини четвертої статті 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до частини першої статті 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) можуть присуджуватися у частці від доходу її матері. Частиною другою статті 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього кодексу (визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі). Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною першою статті 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач на пропозицію суду, зазначену в ухвалі про відкриття провадження в справі, не надав суду заперечень проти позову та будь-яких доказів на спростовування наведених позивачем доводів. З огляду на викладене, суд визнає позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. За правилом частини третьої статті 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивача, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнено від сплати судового збору. При цьому, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 80 ЦПК України, ціна позову у позовах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців. Отже, виходячи з мінімальної ставки судового збору за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру, що, відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статі 4 Закону України «Про судовий збір», становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь держави становить: 1378,00 грн.*0,4 = 551,20 грн. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: approved