Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту позивач, [PERSON] ) звернулась до Московського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] (далі по тексту відповідач, [PERSON] ), в якому просять визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстрований відповідач, однак останній з 01.09.2018 року у вказаній квартирі не проживає, оплату комунальних платежів не здійснює, додаткових витрат на утримання квартири не несе, у добровільному порядку зняти з реєстрації своє місця проживання за вказаною адресою відмовляється. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо) не застосовувалися. Відповідачем у встановлений строк та станом на момент прийняття рішення по справі не надано заперечень щодо розгляду справи у порядку спрощеного провадження, відзиву на позовну заяву та доказів, котрими підтверджуються заперечення проти позову. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 22.03.1999 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Біккінеєвою І.А., зареєстрованим в реєстрі за № 787. Відповідно до довідок про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 28.11.2019 року та від 09.12.2019 року, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до паспорту громадянина України серії [NUMBER] , [PERSON] є сином [PERSON] . Згідно акту, складеного 04.12.2019 року [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , починаючи з 01.09.2018 року і по даний час фактично за адресою: [ADDRESS] , не проживає, особистих речей у вказаній квартирі не має. На даний час у вказаній квартирі фактично проживають: [PERSON] , [PERSON] . Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Крім того, за нормами міжнародного права, зокрема ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як у громадських інтересах і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. У даних правовідносинах підлягає застосуванню положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України, що регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Частиною 1 статті 383\~Цивільного кодексу України та статтею 150\~ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Статтею 405\~ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статті 391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майна. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Враховуючи, що [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , яка належить позивачу на праві приватної власності, не проживає понад один рік, що в свою чергу встановлює перешкоди у користуванні власником своєю власністю, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved