Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свій позов мотивує тим, що 13 жовтня 2007 року між ним - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], був укладений шлюб, який вони зареєстрували у Відділі реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 676 від 13 жовтня 2007 року. Вказує, що від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO], підтвердженням чого являється свідоцтво про народження [PERSON] 1-ФМ № 107684 від 10 вересня 2008 року, видане міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області та доньку [PERSON], [INFO], підтвердженням чого являється свідоцтво про народження [PERSON] І-ФМ № 206917 від 30 серпня 2011 року, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, які проживають разом з [PERSON]. Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося. На даний час шлюбні відносини між ними припинені, проживають окремо, спільного господарства не ведуть приблизно з серпня 2015 року. Через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів, подальше сумісне життя та\~збереження сім'ї вважає неможливим. Спору про розподіл майна, що є їхньою спільною сумісною власністю у них не виникає. Пояснює, що в результаті їхніх розмов вони обоє прийшли до висновку, що розлучення це єдиний для них вихід побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сім'ю їхніх спільних дітей. Тим більше той факт, що з серпня 2015 року вони проживають окремо, відтак, вони вирішили розірвати будь-які відносини. З наведених підстав вважає, що збереження їхньої сім'ї та подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим. Стверджує, що підстави, які б перешкоджали звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, передбачені ст. 110 Сімейного кодексу України, зокрема такі як вагітність або ж недосягнення їхніми спільними дітьми одного року, - відсутні. Також зазначає, що примирення між ними не можливе. Спору про розподіл спільного майна не виникає. Між ним та відповідачем на момент пред'явлення цього позову досягнуто згоду з приводу проживання їхніх спільних дітей. На підставі наведеного, просить суд шлюб між ним та відповідачкою розірвати. 29.11.2018 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. 14.12.2018 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та його представник в судове засідання не зявилися, однак, представник позивача [PERSON] подав 14.12.2018 року через канцелярію суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, в заяві зазначив, що вони позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не зявилася, хоча про час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, шляхом надіслання судової повістки про виклик рекомендованим поштовим відправленням, відзиву на позовну заяву не подала, про причини неявки не повідомила, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно на підставі наявних у справі доказів, оскільки проти цього не заперечує позивач. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Судом втсановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], (прізвище після реєстрації шлюбу [PERSON]), уклали шлюб 13.10.2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що 13 жовтня 2007 року в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 676, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ФМ № 032230, виданим 13.10.2007 року. У позивача з відповідачем є спільні діти: син [PERSON], [INFO], що стверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії 1-ФМ № 107684, виданого 10.09.2008 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області та дочка [PERSON], [INFO], що стверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії 1-ФМ № 206917, виданого 30.08.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області. Відповідно до ч. 1 ст.\~21\~СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Стаття 51\~Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені уст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч. 3 та ч. 4 ст.\~56\~СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Судом встановлено, що подружнє життя між позивачем та відповідачем не склалось, шлюбних стосунків вони не підтримують, даний шлюб існує тільки формально. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Враховуючи наведене, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сімя розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб підлягає розірванню. Позовних вимог щодо поділу спільного майна сторін не заявлено. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сплачений останнім судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved