Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-15 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про визнання права власності. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер рідний батько позивача - [PERSON] , якому належали на праві приватної власності: 1/2 частини квартири [ADDRESS] та 1/6 частина квартири [ADDRESS] , які останній заповів позивачу. Позивач звернувся до приватного нотаріуса Кагарлицького районного нотаріального округу Київської області Воловенко Раїси Павлівни з заявою про видачу позивачу свідоцтв про право на спадщину на нерухоме майно, однак отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії. Підставою для відмови став факт відсутності у позивача документів, які підтверджують право власності спадкодавця на вказане нерухоме майно. Відсутність зазначених правовстановлюючих документів і зумовило звернення позивача до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно, зокрема на 1/2 частини квартири [ADDRESS] та 1/6 частини квартири [ADDRESS] . Ухвалою Дарницького районного суд м. Києва від 05 березня 2018 року відкрито провадження у справі, залучено до участі у ній у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Приватного нотаріуса Кагарлицького районного нотаріального округу Київської області Воловенко Раїси Павлівни, Дарницьку районну в м. Києві державну адміністрацію, Комунальне підприємство Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» та призначено її розгляд у судовому засіданні. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 08 липня 2019 року витребувано у Приватного нотаріуса Кагарлицького районного нотаріального округу Київської області Воловенко Раїси Павлівни спадкову справу №64/2017 щодо спадкового майна, що відкрилось після смерті [PERSON] , яка була надана на виконання даної ухвали суду. 09.09.2020 протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею по розгляду справи визначено суддю Дарницького районного суду м. Києва Каліушка Ф.А. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15.09.2020 року прийнято дану справу до провадження та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання. Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, у якому остання заперечує проти задоволення позовних вимог, вважає їх такими, що не підлягають задоволенню з підстав, що вона не є належним відповідачем у даній справі та відсутністю предмету спору. Ухвалою Дарницького районного суд м. Києва від 09 червня 2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті на 16 липня 2021 року. У судове засідання, яке відбулось 16 липня 2021 року, позивач та його представник не з`явились, через канцелярію суду представник позивача подала заяву про проведення судового засідання без її участі, та у якій підтримала позов, просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання також не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, при цьому нею направлено до суду клопотання про відкладення розгляду справи. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) суд зобов`язаний відкласти судовий розгляд справи в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Частиною 3 ст. 223 ЦПК України також визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Суд бере до уваги, що відповідач була належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду справи, в жодне підготовче судове засідання не з`являлась, а враховуючи строки розгляду справи і той факт, що справа перебуває у провадженні суду більше двох років, суд визнає за можливе проводити судовий розгляд справи у відсутності сторони відповідача, яка була належним чином повідомлена про день та час судового засідання, а свою правову позицію по справі нею висловлено у відзиві на позовну заяву. Треті особи в судове засідання своїх представників не направили, однак в матеріалах справи наявні заяви/клопотання про розгляд даної справи за їх відсутністю. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 3 ст. 12, чч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , який у відповідності до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.05.2017 року був батьком позивача. Після смерті [PERSON] Приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу Київської області Воловенко Раїсою Павлівною за заявою позивача заведено спадкову справу щодо майна померлого №64/2017. Статтею 1217 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. А згідно з ч. 2 ст. 1223 цього Кодексу у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, прийняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкування за законом). Як вбачається із матеріалів даної спадкової справи, спадкоємцями першої черги за законом є позивач та відповідач, яка також є донькою померлого у відповідності до свідоцтва про народження. Інших спадкоємців не має. 06 травня 2915 року [PERSON] складено заповіт, який посвідчений секретарем Бендюгівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, та за яким померлий все своє майно, де б воно не знаходилось, із чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті, заповів своєму сину [PERSON] . За приписами статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, зокрема інформацією наданою Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» у листі за №062/14-6867 від 04.06.2021 року на ухвалу суду, що 1/2 частини квартири [ADDRESS] та 1/6 частини квартири [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі свідоцтв про право власності на житло, виданих 20.08.2007 року та 27.10.2003 року відповідно. Частинами першою та другою ст. 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Стаття 1297 ЦК України встановлює обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. А відповідно до п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за №296/5, видача свідоцтва про право власності на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Як встановлено судом, позивач, на виконання вимог ст. 1296 ЦК України, звернувся до Приватного нотаріуса Кагарлицького районного нотаріального округу Київської області Воловенко Раїси Павлівни з заявою про видачу йому свідоцтв про право на спадщину на нерухоме майно, зокрема 1/2 частини квартири [ADDRESS] та 1/6 частини квартири [ADDRESS] , проте приватним нотаріусом було відмовлено у видачі зазначених свідоцтв, у зв`язку з відсутністю документів, які підтверджують право власності спадкодавця на вказане нерухоме майно. Таким чином, з огляду на наведене, суд дійшов висновку, що позивач реалізувати своє право на спадщину не може через відсутність у нього правовстановлюючих документів на майно, частка якого належала на праві власності його батьку. Положеннями статті 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За змістом цієї норми цивільне право підлягає захисту в разі, коли сторони не перебувають між собою в зобов`язальних відносинах, і при цьому має місце його реальне оспорювання учасником цивільних відносин, унаслідок чого власник майна (у цьому випадку позивач) не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з існуванням сумнівів або претензій щодо спірного майна з боку третіх осіб. Як вбачається з обставин справи, в цьому випадку, воля особи (позивача у даній справі) щодо вільного використання свого права, тобто володіння, користування та розпорядження майном, - зв`язана волею сторонніх осіб (відповідача у даній справі), що суперечить вищевказаній презумпції. Доказом реального оспорювання відповідачем права позивача на спадкування майна за померлим слугує поданий відзив у якому висловлено заперечення щодо задоволення позовних вимог та враховуючи, що відповідач також є донькою померлого, суд не бере до уваги викладені у відзиві доводи стосовно її неправомірного визначення відповідачем у даній справі з тих підстав, що вона не є суб`єктом спірних цивільно-правових відносин. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а статтею 16 цього Кодексу встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого, немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту, зокрема, може бути визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З огляду на те, що відповідно до вимог закону позивач належним чином прийняв спадщину за заповітом після померлого батька, але у зв`язку з відсутністю у нього правовстановлюючих документів на частину спадкового майна не може оформити на це майно право власності, що унеможливлює в повній мірі володіти та користуватись ним, а також виходячи з положень ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за яким рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно є правовстановлюючим документом, що підтверджує право власності на вказане майно, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі та визнання за позивачем права на спадкове майно, зокрема на 1/2 частини квартири [ADDRESS] та 1/6 частини квартири [ADDRESS] . На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved