Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду із позовною заявою до ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» м. Сєвєродонецьк про усунення порушення чинного законодавства України щодо трудових правовідносин, надання письмового розрахунку заборгованості по заробітній платі та іншим сумам, що належать до виплати, здійснення повного розрахунку по заробітній платі, вихідній допомозі у сумі 30759,25грн., відшкодування суми середнього заробітку за час затримки розрахунку за 28 діб у загальній сумі 5784,8грн., відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000грн. та здійснення усіх відрахувань у Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, які стягувались з заробітної плати, але не потрапили до Фонду, мотивуючи вимоги тим, що позивач [PERSON] з 22.02.2010р. працював в ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» м. Сєвєродонецьк. 06.04.2017р. позивач був звільнений на підставі наказу №0127-КП згідно ч.3 ст.38 КЗпП України у зв'язку із порушенням роботодавцем умов колективного договору. На час звільнення відповідач мав заборгованість перед позивачем по виплаті заробітної плати та компенсацій у розмірі 30759,25грн., який відповідачем не було здійснено. Крім того, оскільки з дня звільнення боржник не сплатив позивачу заробітну плату та вихідну допомогу, відповідно до ст.117 КЗпП України, відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, тобто з 06.04.2017р. по день фактичної виплати, а саме по 04.05.2017р., що складає 28 діб. Оскільки власник не провів розрахунок та письмово не повідомив про суми, які належать позивачу до виплати, у відповідності до власних розрахунків на підставі бухгалтерських листів, середньоденна заробітна плата з урахуванням календарних днів встановлена у розмірі 206,6грн. Враховуючи вищевикладене, сума стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку на користь позивача становить:206,6*28=5784,8грн. У зв'язку з незаконними діями відповідача ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» м. Сєвєродонецьк позивачу [PERSON] була спричинена моральна шкода, яка полягає у тому, що позивачу [PERSON] знадобились додаткові зусилля для організації свого життя (відсутня можливість сплати комунальних послуг, купівлі їжі, необхідність відвідування держустанов). Тому, з урахуванням вимог розумності та справедливості, враховуючи характер порушення прав позивача [PERSON] та глибину душевних страждань (відсутності коштів на існування, призначення мінімальної допомоги з безробіття), вважає за необхідне стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 2000грн. В подальшому позивач [PERSON] уточнив позовні вимоги та просить стягнути з ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» м. Сєвєродонецьк суму боргу 23173,92грн. за час затримки виплати заробітної плати -77 діб; відшкодувати моральну шкоду у розмірі 4000грн. та здійснити усі відрахування у Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, які стягувалися з заробітної плати позивача, але не потрапили до Фонду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з 22.02.2010р. по 06.04.2017р. перебував у трудових відносинах з відповідачем ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» м. Сєвєродонецьк. На день його звільнення відповідач по справі не здійснив розрахунок з позивачем, у зв'язку з чим йому була спричинена моральна шкода, яка полягає у тому, що позивачу знадобились додаткові зусилля для організації свого життя. Крім того, звернувшись до Сєвєродонецького міського центру зайнятості із заявою про нарахування допомоги по безробіттю, за результатами розгляду отримав відповідь, що період роботи у ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» м. Сєвєродонецьк у зарахування страхового стажу не зараховано з тих підстав, що відповідачем не проводились відрахування єдиного соціального внеску, що призвело до призначення мінімальної допомоги по безробіттю. Тому, просить задовольнити позов з урахуванням уточнень, а саме стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодувати моральну шкоду у розмірі 4000грн. та здійснити відрахування у Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, які стягувались з заробітної плати, але не потрапили до Фонду. Представник відповідача Ткаченко К.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що 22.06.2017р. позивачу було проведено оплату у сумі 28135,03грн. Середньогодинна заробітна плата за час затримки виплати заробітної плати при звільненні [PERSON], а саме з 07.04.2017р. по 22.06.2017р. була нарахована згідно постанови КМУ від 08.02.1995р. №100 у розмірі 12053,07грн. На підставі зазначеного зроблено розрахунок середньої заробітної плати, де середньогодинна заробітна плата складає - 37,62грн., середньомісячна кількість часів за період лютий-березень 2017р. - 167,2ч., середньомісячна заробітна плата - 6290,06грн. При цьому, з вимогами позивача [PERSON] щодо стягнення з ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» м. Сєвєродонецьк середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не згодна, оскільки затримка виплати заробітної плати [PERSON] сталася не з вини відповідача, а через форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає , що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Оскільки позивача [PERSON] було звільнено 06.04.2017р. без проведення належних розрахунків з працівником при звільненні, а до суду він звернувся з позовом 04.05.2017р., то суд приходить до висновку, що позивачем [PERSON] не пропущено строк для звернення до суду з даним позовом. Відповідно до ст.ст. 47, 116 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до п.п.20, 21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1993р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995р. №100. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії трудової книжки серії [NUMBER], [PERSON] 22.02.2010р. прийнятий машиністом екструдера цеху битової хімії по 4 розряду; 03.02.2017р. переведено на посаду заступника начальника відділу органічних кислот цеху виробництва органічних продуктів; 06.04.2017р. звільнений за власним бажанням за ч.3 ст.38 КЗпП України у зв'язку з невиконанням власником або уповноваженою особою умов колективного договору. Згідно довідки ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» м. Сєвєродонецьк №33486 від 19.09.2017р., середньогодинна заробітна плата [PERSON] - 37,62грн., середньомісячна кількість часів за період лютий - березень 2017р. - 167,2ч., середньомісячна заробітна плата - 6290,06грн. Відповідно до довідки №3202 від 19.09.2017, виданої ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» м. Сєвєродонецьк, розрахована сума за час затримки розрахунку при звільненні [PERSON] (день звільнення 06.04.2017р.) з 07.04.2017р. по 22.06.2017р. складає 12053,07грн.; 22.06.2017р. проведена оплата у сумі 28135,03грн. Відповідно до копії сертифікату №4978, виданого Торгово-промисловою палатою України 02.09.2015р., остання засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме акти тероризму , військові дії на території Луганської області ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» м. Сєвєродонецьк (93403, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Пивоварова, б.5, код ЄДРПОУ 33270581) щодо зобов'язань з оплати за поставлений постачальником природний газ, за договором поставки природного газу №06/09-1984 від 22.12.2009р., укладеного з Дочірньою компанією «Газ України», Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України». Судом встановлено, що у день звільнення з позивачем [PERSON] не було проведено розрахунку. На день розгляду справи заборгованість по заробітній платі в сумі 28135,03грн. позивачу виплачена. Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016р. за №6-948цс16, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, висловлена правова позиція, яка полягає у тому, що з огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці правовідносини. Вимоги щодо виплати компенсації у зв'язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, а також відшкодування моральної шкоди, що регулюється главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків. Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, визначено Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2.09.2014р., за змістом ч.1 ст.1 якого періодом проведення антитерористичної операції є час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14.04.2014р. №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Згідно до ст.10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. У відповідності до ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна загроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо. Порядок, підстави та строк видачі Сертифікатів про настання форс-мажорних обставин встановлений Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 №44(5). Згідно до п6.2 Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб'єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, податковим та/чи іншим зобов'язанням, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. Аналізуючи викладене вбачається, що протягом терміну дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, є сертифікат Торгово-промислової палати України, який видається по конкретному договору, контракту, податковим та/чи іншим зобов'язанням, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. На підтвердження відсутності вини ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» м. Сєвєродонецьк у невиплаті позивачу заробітної плати при звільненні, відповідач послався на настання обставин непереборної сили, що мали місце на території проведення антитерористичної операції, якою є м. Сєвєродонецьк Луганської області. Відповідачем до суду був наданий сертифікат №4978 (вих. №2856/05.0-4 від 02.09.2015р.) Луганської регіональної Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). Відповідно до вказаного сертифікату №4978, Торгово-промисловою палатою України засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): акти тероризму, військові дії на території Луганської області ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» м. Сєвєродонецьк місцезнаходженням якого є: 93403, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Пивоварова, буд.5, код ЄДРПОУ 33270581 щодо зобов'язань з оплати за поставлений постачальником природний газ, за договором поставки природного газу №06/09-1984 від 22.12.2009р., укладеного з Дочірньою компанією «Газ України», Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», які унеможливили їх виконання. Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання 16.04.2014р. та дата закінчення - тривають на 02.09.2015р., дату встановити неможливо. Зазначені вище обставини свідчать про те, що сертифікат засвідчує лише форс-мажорні обставини про неможливість ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» м. Сєвєродонецьк виконання зобов'язань з оплати за поставлений постачальником природний газ, за договором поставки природного газу №06/09-1984 від 22.12.2009р. укладеного з Дочірньою компанією «Газ України», Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України». Таким чином, у сертифікаті Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини №4978 не містяться обставини непереборної сили для ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» м. Сєвєродонецьк під час здійснення господарської діяльності та дотримання законодавства щодо справляння і сплати податків та обов'язкових платежів, виплати заробітної плати, тому він не може вважатися доказом підтвердження дії обставини непереборної сили як підстави для звільнення відповідача щодо невиплати позивачу заробітної плати при звільненні. Крім того, суд звертає увагу на те, що інших сертифікатів про засвідчення форс-мажорних обставин, виданих Торгово-промисловою палатою України , відповідачем до суду надано не було. Таким чином, суд доходить висновку про те, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у затримці розрахунку при звільненні позивача. Посилання відповідача на постанову Верховного Суду України від 23.03.2017р. №6-365цс16 не заслуговує на увагу, оскільки обставини, які зазначені у постанові Верховного Суду України, та обставини у цій справі є різними. Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем, суд враховує, що позивач [PERSON] був звільнений 06.04.2017р., у зв'язку із чим розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем має обчислюватися з 07.04.2017р. по 22.06.2017р. по день фактичного розрахунку. Здійснення розрахунків середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Згідно до пункту 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Відповідно пункту 8 розділу IV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Аналогічна позиція щодо розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015р. по справі № 6-195цс134. В судовому засіданні представником відповідача Ткаченко К.В. було надано уточнену довідку - рахунок сум за час затримки розрахунку при звільненні №3202 від 19.09.2017р., згідно якої розраховано суму за час затримки розрахунку при звільненні позивача [PERSON] з 07.04.2017р. (наступний день після звільнення) по 22.06.2017р. (день фактичного розрахунку), яка складає 14972,76грн. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999р. справляння та сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Аналізуючи викладене, вбачається, що з відповідача на користь позивача слід стягнути суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.04.2017р. по 22.06.2017р. у розмірі 14972,76грн., при цьому питання вирішення сплати з цієї суми обов'язкових платежів у вигляді податку, зборів та інших обов'язкових платежів є обов'язком сторін при виплаті вказаної суми. Стосовно позовної вимоги позивача [PERSON] щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 4000грн. суд зазначає наступне. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до п.п.3,5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди у даному конкретному випадку, суд враховує ступень вини відповідача, той факт, що відповідач ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» м. Сєвєродонецьк не провів остаточний розрахунок при звільненні позивача [PERSON] у встановлений законодавством строк, а здійснив його з затримкою та ту обставину, що сам позивач [PERSON] жодним чином не обґрунтовує заявлений розмір спричиненої моральної шкоди у розмірі 4000грн., тому, суд вважає, що 2000грн. є достатнім розміром для відшкодування заподіяної моральної шкоди позивачу внаслідок порушення відповідачем строків остаточного розрахунку при звільненні з позивачем, а тому позовна вимога позивача [PERSON] щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 4000грн. підлягає частковому задоволенню. Щодо вимоги позивача про здійснення усіх відрахувань у Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, які стягувались з заробітної плати, але не потрапили до Фонду, суд зазначає наступне. Правовідносини щодо загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття врегульовані Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 року №1533-111 з наступними змінами (далі - Закон). Учасниками цих правовідносин, в тому числі, є страховик Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття; суб'єкти страхування на випадок безробіття застраховані особи, а у випадках, передбачених цим Законом, також члени їх сімей та iншi особи; страхувальники - яким є роботодавець (стаття 1 Закону). Крім того, відповідно до загальнообов'язкове (далі Закон про ЄСВ) єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за визначеними видами загальнообов'язкового державного соціального страхування. Згідно з абз.12 ст. 9 Закону про ЄСВ, єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. У випадку несвоєчасної сплати або сплати в неповному обсязі ЄСВ до платників внеску застосовуються фінансові санкції, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про ЄСВ, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність. Статтею 6 Закону передбачені права та обов'язки платника єдиного внеску, в тому числі захищати свої права та законні інтереси, а також права та законні інтереси застрахованих осіб, на користь яких він сплачує єдиний внесок, у тому числі в суді. У будь-якому разі, для визначення обов'язку відповідача здійснити відповідні єдині страхові внески у спорі, необхідно встановити не тільки право застрахованої особи на виплату допомоги по безробіттю і визначити її розмір, але і встановити правомірність відмови міськрайонного центру зайнятості провести нарахування допомоги по безробіттю при наявності заборгованості страхувальника по страховим внескам. Ці питання (право на нарахування, визначення розміру допомоги по безробіттю тощо) виходять за межі компетенції загального суду, а спори щодо них - за межі цивільного спору. Матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем не проводились відрахування єдиного соціального внеску, що призвело до призначення позивачу мінімальної допомоги по безробіттю у зв'язку із заборгованістю підприємства. Оскільки права та обов'язки сторін у сфері загальнообов'язкового державного соціального страхування, а також наслідки їх невиконання суб'єктами цих правовідносин урегульовані Законом, вимоги позивача про здійснення усіх відрахувань у Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, які стягувались з заробітної плати, але не потрапили до Фонду задоволенню не підлягають. Таким чином, у судовому засіданні було встановлено, що факти, викладені позивачем [PERSON] в обґрунтування позову знайшли своє часткове підтвердження в матеріалах справи. Отже, з урахуванням вищевикладеного, позовна заява [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» м. Сєвєродонецьк про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, відшкодування моральної шкоди та здійснення усіх відрахувань у Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, які стягувались з заробітної плати, але не потрапили до Фонду, підлягає частковому задоволенню. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, то судовий збір у розмірі 640грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial