Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], у якому просить визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням житловим будинком № 12 по вул. Магістральна (Чапаєва) в смт. Козелець Козелецького району Чернігівської області. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він являється власником вищевказаного домоволодіння. В якості члена сімї на належній позивачу житловій площі зареєстрований його син [PERSON]. З 1998 останній, забравши свої речі, виїхав до іншого місця проживання. При цьому добровільно знятися з реєстрації відмовляється. Враховуючи наведене та на підставі ст. 405 ЦК України, позивач просить суд визнати відповідачку такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Позивач в судове засідання не зявився, подавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує, не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, відповідно до вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України була повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи. При цьому відповідач причини неявки не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутності не подавав. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням підлягає задоволенню із наступних підстав: як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями № 12 по вул. Магістральна (Чапаєва) в смт. Козелець, Козелецького району, Чернігівської області, що підтверджується витягом з реєстру речових прав на нерухоме майно № 376093 від 08.02.2013 року. Згідно довідки Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області № 5340 від 16 листопада 2017 року [PERSON] у житловому будинку № 12 по вул. Магістральна (Чапаєва) в смт. Козелець, Козелецького району, Чернігівської області не проживає. Згідно акту обстеження будинковолодіння від 16 листопада 2017 року, складеного комісією у складі депутата Козелецької селищної ради [PERSON], жителів смт. Козелець [PERSON] та [PERSON], у житловому будинку № 12 по вул. Магістральна (Чапаєва) в смт. Козелець, Козелецького району, Чернігівської області зареєстровані [PERSON] та [PERSON]. Останній в даному будинку зареєстрований з 12.03.1997 року, але фактично за місцем реєстрації не проживає з 1998 року, комунальні послуги не сплачує, його особистих речей в будинку немає. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Обєктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ст. 405 ЦК України\~\~член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік. Згідно з правової позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник згідно вимог ст.16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. Наявність факту реєстрації відповідачки в даному будинку перешкоджає можливості позивачу розпорядитись своїм майном на власний розсуд, тобто позивач обмежений у здійсненні свого права власності. Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] більше одного року без поважних причин не проживає в [INFO] (Чапаєва) в смт. Козелець, Козелецького району, Чернігівської області, який належить позивачу на праві приватної власності, суд вважає позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування вищевказаним житловим приміщенням є обґрунтованими, а тому їх слід задовольнити. Сплачені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved