Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-14 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю. В позовній заяві зазначив, що згідно договору купівлі-продажу йому належить будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі [PERSON] та [PERSON] також зареєстровані в даному будинку, однак не проживають в ньому понад один рік. Їх адреса проживання йому не відома, добровільно знятись з реєстрації вони не хочуть. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають в даному будинку, не сплачують комунальних платежів, в утриманні будинку не беруть участі, особистих речей у будинку не мають. Не зняття з реєстраційного обліку відповідачів створює суттєві перешкоди для здійснення його прав, як власника будинку. Тому, він звернувся в суд та просив визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву згідно якої просив справу розглянути без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про розгляд справи в суді шляхом направлення повісток за їх зареєстрованим місцем проживання, а саме: [ADDRESS] . Також, виклик відповідачів здійснювався через оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою https://court.gov.ua/sud0211//. Враховуючи викладене, а також положення ч. 11 ст. 128 ЦПК України суд вважає, що відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Статтею 41Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю… Право приватної власності є непорушним. Згідно із ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно з ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного ним приміщення або обмежений у праві користуватись жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян. Згідно роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в п. 10 постанови № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового Кодексу України) необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку посвідченого 29.12.2005 державним нотаріусом Другої Тростянецької державної нотаріальної контори Вернюк Т.М. та Витягом з про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9614286 від 19.02.2006. В житловому будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , що вбачається із відповідей на запити суду наданих відділом ведення реєстру Ладижинської територіальної громади Ладижинської міської ради та копією з домової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають у буд. [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тому суд вважає, що [PERSON] , як власник майна, має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування своїм майном шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Такий висновок суду повністю узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в постанові від 16.01.2012 року по справі № 6-57цс11. Відповідно до вказаного рішення Верховного Суду України, зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 64, 150, 156 ЖК України; ст. 391, 405 ЦК України). Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] втратили право користування житлом, так як були відсутні без поважних причин у будинку понад один рік. А тому вони не мають права користування житловим приміщенням у даному будинку. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] будучи зареєстрованими в належному позивачу будинку, тривалий час не проживають в ньому, а тому обмежують право позивача на користування даним будинком. При цьому судом не встановлено жодних поважних причин, які б перешкоджали відповідачам користуватись будинком, в разі наявності в них такого права. Виходячи із наведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved