Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Орджонікідзевського міського суду із позовною заявою до [PERSON] про, з урахуванням уточнення позовних вимог, припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, починаючи з вересня 2017р. та звільнення від їх сплати. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, які підтримані ним у судовому засіданні, позивач посилається на те, що його неповнолітня донька - [PERSON], [INFO], на утримання якої за рішенням суду із нього стягуються аліменти, із вересня 2017 року проживає у АРК Крим, а не за місцем свого мешкання із матір'ю, відповідач матеріального забезпечення доньки не здійснює, а тому стягнення із нього на користь відповідача аліментів є безпідставним та суперечить чинному законодавству. Відповідач та його повноважний представник проти задоволення позовних вимог заперечували у повному обсязі, посилаючись на їх необґрунтованість, зокрема відсутність будь-яких належних та допустимих доказів нецільового використання аліментів, а також відсутність будь-яких інших, передбачених чинним законодавством підстав для припинення стягнення із позивача аліментів та звільнення від їх сплати. Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи позивача та заперечення відповідача, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. У відповідності до ст..4 ЦПК України, із нормами якої кореспондується ст. 16 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як встановлено у судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, [PERSON] являється батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. Рішенням Орджонікідзевського міського суду від 21.09.2010р. присуджено до стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO] аліменти у розмірі ? частини зі всіх видів заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини, починаючи з 31.10.2010р. до досягнення повноліття доньки. Як не заперечується учасниками процесу та підтверджується долученими до матеріалів справи копіями квитанцій, позивач сплачував аліменти згідно рішення суду на утримання своєї неповнолітньої доньки по вересень 2017р. У відповідності до ст..180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно частини першої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За змістом ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.02.1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Згідно ст..181 СК України, в редакції статті, що діяла на час виникнення правовідносин, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Так, обґрунтовуючи підстави для припинення стягнення аліментів на користь відповідача на утримання неповнолітньої [PERSON] позивач вказує на те, що неповнолітня [PERSON] разом з відповідачем не проживає, а тому остання матеріальним утриманням доньки не займається. Так, відповідач у судовому засіданні підтвердила, що їх донька періодична виїжджає до АРК Крим, однак постійним місцем її проживання є м.Покров разом із відповідачем. Крім того зазначила, що лише вона займається утриманням доньки, оскільки остання самостійного заробітку немає, а позивач із вересня 2017р аліменти не сплачує, що ним і не заперечується у судовому засіданні. Крім того, у судовому засіданні була допитана неповнолітня [PERSON], яка надала показання про те, що вона періодично виїжджала до АРК Крим, однак потім поверталася до м.Покров, де проживала разом зі своєю матір'ю. Також зазначила, що всі аліментні платежі, які сплачувались її батьком на її утримання матір їй віддавала та вона самостійно ними розпоряджалась. Також повідомила, що вона розповідала батькові про те, що у неї є власна банківська карточка, проте він сплачувати на дану карточку аліменти їй не пропонував. Крім того вказала, що саме матір займається її матеріальним утриманням. Як підтверджується матеріалами справи, зокрема, довідкою Державної прикордонної служби України та не заперечується учасниками справи, [PERSON] періодично із жовтня 2017р. виїжджала до АРК Крим. Відповідно до ст..19 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. У свою чергу тимчасова відсутність [PERSON] за місцем своєї реєстрації та тимчасовий її виїзд за межі м.Покров не може бути підставою для припинення стягнення аліментів із позивача на її утримання. Разом з тим, жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про нецільове використання відповідачем сплачених позивачем на утримання доньки аліментних платежів, позивачем суду не надано. Натомість у судовому засіданні із показань [PERSON] беззаперечно встановлено, що аліментами, які сплачував на її утримання позивач вона розпоряджалась сама. Крім того, приписами ст..186 СК України встановлено, що контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Проте, як встановлено у судовому засіданні, позивач до органу опіки та піклування із заявою про нецільове використання аліментів з метою перевірки таких обставин не звертався. Приписами ст.188 СК України унормовано, що батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Водночас, жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність таких обставин, зокрема, працевлаштування дитини, наявність у неї самостійного заробітку, який значно перевищує дохід позивача, останнім до суду не надано. Відповідно до вимог ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на наведене та враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, а відтак у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. У відповідності до ст..141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір останньому не відшкодовується. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed