Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Львівської регіональної дирекції «Філії ПрАТ СТ «Гарантія», ПРАТ «Страхова компанія «Гарантія»», третьої особи: ПАТ «Райфайзен Банк Банк Аваль» про стягнення заборгованості по виплаті страхового відшкодування. В подальшому ним були уточнені позовні вимоги. Покликається на те, що 16 вересня 2008 року між ним, та відкритим акціонерним товариством «Страхове товариство «Гарантія» в особі директора філії «Львівська регіональна дирекція» Чайки М.Б. було укладено договір №5-1499/08.002 добровільного страхування наземного транспорту, згідно умов якого об'єктом страхування стали майнові інтереси Страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням вказаним у договорі транспортним засобом марки «Мітсубіші Паджеро 3,2» р.н. [NUMBER] (п.5 Договору). Страховик згідно умов даного Договору взяв на себе зобов'язання виплатити страхове відшкодування у разі настання передбачених п.6 Договору наступних страхових випадків (автокаско) - незаконне заволодіння (викрадення); пошкодження, знищення або втрата ТЗ внаслідок викрадення, ДТГІ, протиправних дій третіх осіб, стихійних лих, пожежі, вибуху. Згідно п.18 даного Договору передбачено, що під терміном «незаконне заволодіння» мається на увазі таємне заволодіння транспортним засобом шляхом крадіжки або відкрите заволодіння транспортним засобом шляхом грабежу або розбійного нападу. Крім цього, відкритим акціонерним товариством «Страхове товариство «Гарантія» в особі директора філії «Львівська регіональна дирекція» Чайки М.Б. було застраховано його, цивільно-правову відповідальність, що підтверджується Полісом №ВС 2715975. 02 вересня 2009 року належний позивачу транспортний засіб було викрадено, а по даному факту незаконного заволодіння транспортним засобом слідчим відділенням Червоноградського МВ ГУМВС України у Львівській області було порушено справу за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 289 КК України. 31 жовтня 2009 року досудове слідство у даній кримінальній справі зупинено згідно ст. 206 п.3 КПК України, що підтверджується довідкою № 149 від 30 червня 2011 року, виданою начальником СВ Червоноградського МВ ГУМВСУ у Л/о. У відповідності до умов договору добровільного страхування наземного транспорту ним було повідомлено страховика про настання страхового випадку, після чого працівниками Львівської регіональної дирекції «Філія ПрАТ СТ «Гарантія» його було проінформовано про те, що про подальші дії та висновки страхової компанії він буде повідомлений письмово. 17 травня 2010 року на виконання п.22.1.1 договору добровільного страхування наземного транспорту №5-1499/08.002 позивач передав представнику Львівської регіональної дирекції «Філія ПрАТ СТ «Гарантія» свідоцтво про реєстрацію ТЗ, ключ запалювання, пульт управління електронною сигналізацією та код, про що було складено акт прийому-передачі. Проте страховик всупереч неодноразовим зверненням не надає жодної інформації стосовно суми та термінів виплати страхового відшкодування і ухиляється від згаданих виплат, а відтак він змушений звернутися з даним позовом до суду В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просять їх задоволити, вважають, що дії страхової компанії, які полягають у неправомірній відмові у виплаті страхового відшкодування є незаконними. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив та вказав що вважає, що згідно Договору № 5-1499/08.002 добровільного страхування наземного транспорту від 16 вересня 2008р. вигодонабувачем є «Райффайзен Банк Аваль», у [PERSON] наявна заборгованість перед Вигодонабувачем за кредитним договором, Вигодонабувач не відмовлявся від свого права вимоги за договором страхування, а також ту обставину, що [PERSON] просить стягнути страхове відшкодування на свою користь, вважаємо, що в даному випадку [PERSON] є неналежним позивачем, а відтак просить відмовити у задоволенні даного позову. Крім того вказує, що позивачем були порушені умови договору страхування. Представник третьої особи в судовому засіданні просить позов задоволити та вважає, такий підставним. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів. У судовому засіданні встановлено, що 16 вересня 2008 року між ним, та відкритим акціонерним товариством «Страхове товариство «Гарантія» в особі директора філії «Львівська регіональна дирекція» Чайки М.Б. було укладено договір №5-1499/08.002 добровільного страхування наземного транспорту, згідно умов якого об'єктом страхування стали майнові інтереси Страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням вказаним у договорі транспортним засобом марки «Мітсубіші Паджеро 3,2» д.н.з. [NUMBER]. Відповідно до пункту 4 Договору страхування вигодо набувачем є АТ «Райффайзен Банк Аваль» до моменту погашення заборгованості за кредитним договором №014/9723/73/59766 від 18.09.2008 року 02.09.2009 року вказаний автотранспорт було викрадено, а по даному факту незаконного заволодіння транспортним засобом слідчим відділенням Червоноградського МВ ГУМВС України у Львівській області було порушено справу за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 289 КК України. 31 жовтня 2009 року досудове слідство у даній кримінальній справі зупинено згідно ст. 206 п.3 КПК України, що підтверджується довідкою № 149 від 30 червня 2011 року, виданою начальником СВ Червоноградського МВ ГУМВСУ у Львівській області Дійсно 17 травня 2010 року на виконання п.22.1.1 договору добровільного страхування наземного транспорту №5-1499/08.002 позивач передав представнику Львівської регіональної дирекції «Філія ПрАТ СТ «Гарантія» свідоцтво про реєстрацію ТЗ, ключ запалювання, пульт управління електронною сигналізацією та код, про що було складено акт прийому-передачі. Водночас, згідно п. 20.3.12 Договору страхування «Страхувальник зобов'язаний надавати можливість експлуатувати транспортний засіб тільки водіям, зазначеним у Договорі». А згідно вимог п. 20.3.14 Договору страхування та п. 7.11, пп. «в» п. 8.2. Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) № 5/06 від 15.12.2006р. «Страхувальник зобов'язаний при укладенні договору страхування надати інформацію Страховику про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, і надалі письмово повідомляти Страховика до настання страхового випадку про обставини, що впливають на зміну ступеня ризику, а саме: відчуження транспортного засобу, передача транспортного засобу у заставу та (або) обтяження його іншими способами: зміна номерних агрегатів(кузова, двигуна і т.п.); установка додаткового обладнання; передача права на керування транспортним засобом третій особі (видача доручення на керування ТЗ, здача ТЗ в оренду і т.п.); утрата ключів чи реєстраційних документів на транспортний засіб; зміна умов експлуатації транспортного засобу, території переважної експлуатації транспортного засобу, цілей використання транспортного засобу, зберігання транспортного засобу в нічний час доби тощо. Слід при цьому відмітити, що згідно п. 14 Договору страхування особою, допущеною до керування крім страхувальника є лише [PERSON]Згідно ж п. 15 Договору страхування цілями використання транспортного засобу є «побутові, домашні, службові». Таким чином під час підписання Договору страхування Сторони обумовили, що використовувати транспортний засіб будуть лише [PERSON] та [PERSON] Було встановлено, що в період з 16.09.2008р. по 27.08.2009р. [PERSON] неодноразово видавав довіреності на третіх осіб на керування вказаним транспортним засобом. Такі дії Позивача, на думку суду, значно підвищували страховий ризик, однак позивач всупереч вимогам Договору та Правил страхування письмово не повідомив Страховика про підвищення страхового ризику, тобто не виконав своїх обов'язків, передбачених Договором страхування. Згідно вимог ч. 1 ст. 991 ЦК України та ч. 1 ст. 26 Закону України «Про страхування» «Страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов'язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом». Водночас, згідно положень 2 ст. 991 ЦК України та ч. 2 ст. 26 Закону України «Про страхування» «Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону» Згідно п. 24.6. Договору страхування «Страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування у наступних випадках: невиконання або неналежного виконання Страхувальником своїх обов'язків, передбачених цим договором та Правилами. Суду не було надано достатніх доказів того, що позивач повідомляв відповідача належним чином про існування згаданих вище довіреностей на третіх осіб, а твердження позивача, що він жодного разу не передавав вказаний транспортний засіб для керування особам вказаних у довіреностях жодними доказами також не підтверджено. Крім того у відповідності до ст. 985 ЦК страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку. Страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування». Питання укладення договору на користь третьої особи регулюються ст. 636 ЦК України та ст. 3 Закону України «Про страхування». Враховуючи, що згідно Договору № 5-1499/08.002 добровільного страхування наземного транспорту від 16 вересня 2008р. вигодонабувачем є «Райффайзен Банк Аваль», у [PERSON] наявна заборгованість перед Вигодонабувачем за кредитним договором, суду не надано доказів, того, що Вигодонабувач не відмовлявся від свого права вимоги за договором страхування, а також ту обставину, що [PERSON] просить стягнути страхове відшкодування на свою користь, суд вважає, що в даному випадку [PERSON] є неналежним позивачем по справі.

Outcome: dismissed