Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом. В позові зазначив, що він з 1995 р. перебував у трудових відносинах з ПАТ «Запорізький оліяжиркомбінат», працював на посаді слюсаря миловарної дільниці, в подальшому з 17.02.2003 р. був переведений на посаду вантажника в залізничний цех. В 2002 р. він був визнаний інвалідом ІІІ групи, загального захворювання, у зв»язку з захворюванням опорно-рухового апарату. 16.08.2007 р., прийшовши на роботу, що підтверджується журналом передачі змін майстрами залізничних цехів, під час виконання робіт з комплектації залізничних шпал, він отримав виробничу травму, внаслідок падіння шпали на ногу, в результаті чого було нанесено ушкодження основної фаланги середнього пальця лівої стопи. За наслідками травми був встановлений остаточний діагноз: забиття лівої стопи, закритий перелом основної фаланги 3 пальця лівої стопи. Після зазначеної події, він звернувся до медичного пункту відповідача, де його було оглянуто медсестрою, відібрано пояснення та направлено до 8 поліклініки на прийом до травматолога. Надалі, ним та медичною сестрою про подію, що сталася, було повідомлено виконувача обов»язки змінного майстра. Вже після здійснення первинного обстеження, вищезазначений представник відповідача відвідав лікувальний заклад разом з іншими посадовими особами відповідача і, скориставшись його безпорадним станом, внаслідок отриманої травми, загального стану здоров»я, скрутного матеріального становища, тобто подальшої необхідності продовження трудових відносин, фактично змусив його написати пояснення, зазначаючи спотворені факти, відповідно до яких, травма була отримана ним за територією відповідача, а саме - на шляху до роботи. Відповідні пояснення були відібрані також у інших членів бригади, тобто осіб, що перебували у трудових відносинах з відповідачем, внаслідок чого, було складено акт невиробничої травми за формою НТ, затверджені Постановою КМУ від 21.03.2001 р., що була чинна на момент події. 28.09.2007 р. лікарняний за зазначеною травмою був закритий, проте після цього, внаслідок суттєвого погіршення стану здоров»я, викликаного даною травмою та інвалідністю, його неодноразово госпіталізували. Неодноразові звернення до відповідача, правоохоронних та контролюючих органів з вимогою провести розслідування нещасного випадку на виробництві, з відповідним складанням акту форми Н-1 були залишені без задоволення, а їх результатом стало його звільнення з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпПУ. За позовом [PERSON], посилаючись на ст.ст.32, 33, 171, 172, 234 КЗпПУ, Постанову КМУ № 1232 від 30.11.2011 р., просить визнати неправомірними дії (бездіяльність) відповідача щодо нездійснення розслідування нещасного випадку, що стався з ним 16.08.2007 р.; визнати незаконним та скасувати акт невиробничої травми форми НТ; зобов»язати відповідача провести розслідування нещасного випадку, що стався з ним 16.08.2007 р., з відповідним оформленням документів у порядку, визначеному Постановою КМУ від 30.11.2011 р. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити позов з підстав, викладених в ньому. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог через їх недоведеність з підстав, викладених в письмових запереченнях (а.с.52-54). Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] станом на 16.08.2007 р. працював вантажником в ЗДцеху ЗАТ «Запорізький оліяжиркомбінат» (а.с.17 зв., 18). 16.08.2007 р. [PERSON] отримав травму - закритий перелом проксимальної фаланги 3 пальця лівої стопи, що підтверджено висновком спеціаліста № 350/с від 27.02.2009 р. (а.с.25-26). Відповідачем ПАТ «ЗОКЖ» були здійснені заходи по розслідуванню нещасного випадку, що стався з [PERSON] 16.08.2007 р. Викладене підтверджено актом про нещасний випадок невиробничого характеру № 58 від 22.08.2007 р. (а.с.41), з якого вбачається, що позивач отримав травму у зв»язку з особистою необережністю на залізничній платформі «Мотор Січ» по дорозі на місце роботи, травму визнано непов»язаною з виробництвом, листок непрацездатності оплачений у повному обсязі. Висновок акту ґрунтувався на: поясненнях [PERSON] від 16.08.2007 р. (а.с.40), в яких зазначається, що травма отримана ним по дорозі на місце роботи на залізничній станції Мотор Січ»; поясненнях інших працівників залізничного цеху ПАТ «ЗОЖК», в яких зазначалось про необізнаність щодо травми [PERSON] під час виконання роботи 16.08.2007 р. 25.09.2007 р. після надання позивачем листків непрацездатності № 003512 та 138050 (а.с.37, 38), ПАТ «ЗОЖК» звернулось до головного лікаря міської поліклініки № 8 з вимогою внести зміни до листків непрацездатності (а.с.39), враховуючи надані [PERSON] пояснень та складеного акту № 58. Листки непрацездатності № 003512 та 138050 містять причину непрацездатності: «невиробнича травма, отримана по дорозі на роботу». Правомірність прийнятого ПАТ «ЗОЖК» рішення, яке відображено в акті № 58 від 22.08.2007 р. підтверджено результатами численних перевірок за заявою позивача, а саме: актом оперативної перевірки (обстеження) територіального управління державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду по Запорізькій області № 26 від 11.06.2008 р. (а.с.42-43); листом прокуратури Шевченківського району м.Запоріжжя № 166-08 від 19.06.2008 р. (а.с.44); актом оперативної перевірки (обстеження) територіального управління державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду по Запорізькій області № 68 від 02.09.2010 р. (а.с.45); актом оперативної перевірки (обстеження) територіального управління державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду по Запорізькій області № 14 від 02.03.2011 р. (а.с.46). За результатами вищевказаних перевірок встановлено, що жодного порушення при складанні акту про нещасний випадок невиробничого характеру № 58 від 22.08.2007 р. не виявлено. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач стверджував, що 16.08.2007 р. з ним стався нещасний випадок під час виконання трудових обов»язків на ПАТ «Запорізький оліяжиркомбінат» за обставин, викладених в позовній заяві. В процесі розгляду справи належних та допустимих доказів таких тверджень [PERSON] здобуто не було. Навпаки, переліченими вище письмовими доказами такі доводи [PERSON] спростовуються. Допитаний в судовому засіданні за клопотанням позивача свідок [PERSON] пояснив, що 16.08.2007 р. він виконував обов»язки майстра з/д цеху. [PERSON] з»явився на роботу вчасно, на стан здоров»я не скаржився. В післяобідній час до нього підійшов [PERSON] та поскаржився на болі в нозі. Він виписав позивачу записку для того, щоб його пропустили через прохідну комбінату до лікарні. Про обставини отримання травми [PERSON] під час виконання трудових обов»язків йому нічого не відомо. Підстав сумніватись в достовірності пояснень осіб, які працювали разом з [PERSON] 16.08.2007 р. та надали відповідні письмові пояснення, та у свідченнях в судовому засіданні свідка [PERSON], судом не встановлено. Письмові докази надані позивачем в обґрунтування позову - запис в медичній картці (а.с.21-23) та висновок експертизи (а.с.25-26) в частині місця отримання тілесних ушкоджень, суд оцінює критично, оскільки в зазначених документах обставини викладені з пояснень позивача, які не знайшли свого підтвердження в процесі розгляду справи. При вирішенні клопотання представника відповідача про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності суд виходив з наступного. П.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз»яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самосійною підставою для цього. На підставі викладеного, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог [PERSON] через їх недоведеність. У відповідності до ст..88 ЦПК України, стягненню не підлягають і судові витрати.

Outcome: dismissed