Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» (надалі АТ КБ «Приват Банк») про стягнення трьох процентів річних та пені за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором банківського рахунка, посилаючись на те, що 24 листопада 2010 року на підставі заяви [PERSON] в ПАТ КБ «Приват Банк» йому було відкрито картковий рахунок і видано картку. Дана угода була укладена шляхом підписання анкети-заяви. Протягом 2010-2013 років він перерахував на картковий рахунок кошти в доларах США, а з 2014 року неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути вкладені кошти, однак отримував відмови з посиланням на припинення діяльності банку на території Автономної Республіки Крим. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 вересня 2015 року з відповідача присуджено стягнути 21\~652 долари США 02 цента. Рішення банком виконано 26 листопада 2019 року. Таким чином починаючи з 01 квітня 2014 року по 25 листопада 2019 року позивач був позбавлений можливості розпоряджатися своїми коштами. За прострочення виконання зобов`язання з повернення коштів позивач просить суд стягнути з відповідача три процента річних в розмірі 3 673 долари США 13 центів та пеню в сумі 4\~490\~141 грн. 94 коп. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав з мотивів наведених у ньому. Представник відповідача у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Причину неявки суду не повідомила. У строк встановлений судом відповідач відзив на позов не подав, будь-яких інших клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов договору банківського рахунка, внаслідок чого клієнт (володілець рахунка) позивається про його відновлення шляхом стягнення трьох процентів річних та пені за прострочення виконання грошового зобов`язання. 24 листопада 2010 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приват Банк», найменування якого змінено на АТ КБ «Приват Банк», укладено договір банківського рахунка та видано позивачу картку. Дана угода була укладена шляхом підписання позивачем анкети-заяви. Рахунок № [NUMBER] був відкритий позивачу у Кримському регіональному управлінні ПАТ КБ «Приват Банк». До 2013 року позивач вносив на картковий рахунок кошти в доларах США. Всього на рахунку знаходилось 21 652 долари США 02 цента. У 2014 році позивач неодноразово звертався до відповідача із вимогою повернути вкладені кошти, однак отримував відмови, оскільки ПАТ КБ «Приват Банк» припинив свою діяльність на території Автономної Республіки Крим. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 вересня 2015 року по справі № 344/864/15-ц, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 травня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2016 року з ПАТ КБ «ПриватБанк» в користь [PERSON] присуджено стягнути 21 652 долари США 02 цента залишку коштів на картковому рахунку № [NUMBER] На виконання зазначено рішення Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області 31 січня 2017 року видано виконавчий лист, який знаходився на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 вересня 2015 року АТ КБ «Приват Банк» виконано 26 листопада 2019 року, шляхом перерахування позивачу коштів в розмірі 528\~805 грн. 08 коп. на картковий рахунок, що підтверджується копією довідки № 4267086882, у зв`язку із чим державним виконавцем 04 грудня 2019 року прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження. За договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами (стаття 1066 ЦК України). Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом (стаття 1068 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України). Невиконання або неналежне виконання зобов`язань банку за договором банківського рахунка, зокрема відмова виконати розпорядження клієнта з видачі йому відповідних сум з рахунка, має наслідком настання відповідальності банку, встановленої договором або законом. В ухвалі від 19 грудня 2016 року по справі № 344/864/15-ц Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ встановив, що в зв`язку з тимчасовою окупацією території Автономної Республіки Крим з боку Російської Федерації, в березні 2014 року ПАТ КБ «Приват Банк» було обмежено доступ до банківських рахунків, відкритих на території АР Крим, в тому числі до рахунка, який належить позивачу [PERSON] . Однак саме банк, як юридична особа, а не його структурна одиниця має відповідати за взятими на себе зобов`язаннями. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов`язків за укладеним і дійсним договором банківського рахунку. Таким чином матеріалами справи підтверджено, що внаслідок протиправного обмеження доступу до банківського рахунку позивач був позбавлений права користуватись коштами в розмірі 21 652 долари США 02 цента з березня 2014 року по 26 листопада 2019 року. Внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за вказаним договором позивач просить суд стягнути з відповідача три процента річних в розмірі 3 673 долари США 13 центів за період з 01 квітня 2014 року по 25 листопада 2019 року (за 2064 дні прострочення) та пеню в сумі 4 490 141 грн. 94 коп. за 246 дні прострочення виконання зобов`язання. Частинами 1 та 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц викладено висновок щодо виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті. Відповідно до цієї постанови передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. При обчисленні 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена в договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Наведене свідчить, що проведений позивачем розрахунок трьох процентів річних, у доларах США відповідає вимогам закону, оскільки долар США є валютою основного зобов`язання. Період з 01 квітня 2014 року по 25 листопада 2019 року становив 2064 календарних дня. Розмір трьох процентів річних за вказаний період на суму 21 652 долари США 02 цента становить 3 673 долари США 13 цента (21\~652,02 ? 3 ? 2064 ? 365 ? 100). Тому позов в частині стягнення трьох процентів річних, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, підлягає задоволенню. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (статті 549, 551, 611 ЦК України). Частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що уразі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Оскільки відповідно до статей 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг, а клієнтом банку є будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі. Наведений висновок узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 20 березня 2019 року, у справі № 761/26293/16-ц. Даним позовом позивач також просить суд стягнути з АТ КБ «Приват Банк» пеню в розмірі три відсотки за 246 дні в сумі 159\~719 доларів США 13 центів, що згідно офіційного курсу НБУ на 24 березня 2020 року становить 4 490 141 грн. 94 коп. У зв`язку із простроченням банком виконання зобов`язання з повернення коштів за договором банківського рахунка, позивач набув право на відшкодування пені відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», за період такого прострочення. Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 11 ЦПК України). Частиною третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Такого висновку дійшли Верховний Суд України постанові від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15, і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц. Пеню за прострочення зобов`язання позивачем розраховано на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» в сумі 4 490 141 грн. 94 коп. (що є гривневим еквівалентом 159 719 доларів США 13 центів), тобто у розмірі що в сім разів перевищує розмір основного зобов`язання. Ураховуючи викладене, суд вважає можливим зменшити розмір неустойки до 100\~000 грн., що відповідатиме принципу пропорційності у цивільному судочинстві. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути 2 032 грн. 61 коп. судового збору на користь держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст. 133 ЦПК України). За змістом ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Позивач в процесі розгляду справи поніс витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № P24A746186301A90850 від 24 березня 2020 року, Актом розрахунку суми гонорару за надання правничої допомоги [PERSON] від 24 березня 2020 року. А тому дані витрати слід стягнути з відповідача в його користь. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 551, 610, 652, 1066, 1068 Цивільного Кодексу України, ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: partial