Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просить визнати договір дарування серія та номер 2-462, виданий 13.08.2020 р., видавник Приморська державна нотаріальна контора у м. Одесі на 1/3 частки житлового будинку з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] - удаваним, який вчинено для приховання договору купівлі-продажу між продавцем - [PERSON] і покупцем - [PERSON] та недійсним у частині зазначення покупця; визнати договір дарування серія та номер 2-463, виданий 13.08.2020 р., видавник Приморська державна нотаріальна контора у м. Одесі на 1/5 частки житлового будинку з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] - удаваним, який вчинено для приховання договору купівлі-продажу між продавцем - [PERSON] і покупцем - [PERSON] та недійсним у частині зазначення покупця. В обгрунтування позову зазначено, що житловий будинок з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] знаходився у спільній частковій власності [PERSON] та відповідачів [PERSON] і [PERSON] . Не домовившись про поділ спільного майна, зазначені відповідачі 13.08.2020 року на підставі договору дарування № 2-462 та на підставі договору дарування № 2-463, подарували відповідачу [PERSON] свої частки в спільному майні, що позивач вважає приховуванням договорів купівлі-продажу, чим порушується його переважне право, як співвласника спільної часткової власності, на купівлю часток перед іншими особами. Ухвалою суду від 09.12.2020 року позовну заяву залишено без руху та надано строку на усунення недоліків у позові. Після виправлення недоліків, ухвалою суду від 28.12.2020 року по справі відкрито загальне позовне провадження з призначенням підготовчого засідання на 03.03.2021 року. Ухвалою суду від 25.01.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про проведення судового засідання у режимі відеоконференції. 03.03.2021 року у зв`язку з неявкою сторін, підготовче засідання відкладено на 22.03.2021 року. 22.03.2021 року у підготовчому засіданні оголошено перерву до 18.05.2021 року та протокольно витребувано докази по справі. 17.05.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що жодних доказів удаваності спірних договорів дарування позивачем не надано, а всі його твердження є надуманими. 18.05.2021 року у зв`язку з невиконання ухвали суду про витребування доказів, підготовче засідання відкладене на 22.06.2021 року. 01.06.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначив, що про удаваність договору дарування свідчать стосунки представників сторін цього договору, які займалися їх оформленням, а також те, що [PERSON] є сторонньою особою для сім`ї [PERSON] , а [PERSON] , навпаки, є близькою особою до їх сім`ї. 22.06.2021 року судом закрито підготовче провадження, та призначено справу до розгляду по суті на 19.07.2021 року. 06.07.2021 року до суду надійшов відзив, в якому представник [PERSON] та [PERSON] просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що [PERSON] має добрі стосунки з її довірителями, про що позивачеві не може бути відомо, а укладення договору дарування викликано надмірним тягарем, який нести власникам нерухомого майна було вже важко. 19.07.2021 року до суду подано відповідь на відзив, в якій позивач посилається на те, що [PERSON] з`явився у спірному домоволодіння лише у серпні 2020 року, а розміщення Примаченками оголошення про продаж квартири, є свідченням того, що вони мали наміри саме продати свою частину домоволодіння, а не подарувати її сторонній особі. 19.07.2021 року у зв`язку з необхідністю виклику свідків, розгляд справи відкладено на 30.08.2021 року. Ухвалою суду від 26.07.2021 року повернуто заяву позивача про забезпечення позову. Ухвалою суду від 26.07.2021 року повернуто позивачу заяву про забезпечення доказів. Ухвалою суду від 06.08.2021 року повернуто позивачу без розгляду заяву про відвід судді. Ухвалою суду від 16.08.2021 року відмовлено у задоволенні заяви позивача про відвід. Заяву про відвід передано на розгляд іншому складу суду. 13.10.2021 року Одеським апеляційним судом скасовано ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26.07.2021 року про повернення заяви про забезпечення позову, та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви про забезпечення позову. Ухвалою суду від 08.11.2021 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову. 19.11.2021 року судом відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення доказів. У судовому засідання 02.12.2021 року представник позивача позов підтримав, просив задовольнити. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. У судовому засіданні допитані у якості свідків з боку позивача [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які підтвердили інформацію позивача про наміри Примаченків продати свою частину домоволодіння. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, викликані. Про поважність причин не явки суд не повідомили. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що за договором дарування від 13.08.2020 року, посвідченого державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі Масловою М.В. (реєстр. № 2-463), [PERSON] , від імені якої діяв [PERSON] на підставі довіреності від 15.07.2020 року, подарувала, а [PERSON] прийняв в дар 1/5 частку житлового будинку [ADDRESS] . За договором дарування від 13.08.2020 року, посвідченого державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі Масловою М.В. (реєстр. № 2-462), [PERSON] , від імені якої діяв [PERSON] на підставі довіреності від 17.07.2020 року, подарувала, а [PERSON] прийняв в дар 1/3 частку житлового будинку [ADDRESS] . Підстави отримання [PERSON] та [PERSON] у власність зазначених часток житлового будинку не оспорюються. [PERSON] є власником 4/30 часток у спільній частковій власності житлового будинку по [ADDRESS] , реєстраційний номер 11675614 від 20.10.2015 року та власником 4/30 часток у спільній частковій власності житлового будинку по [ADDRESS] , реєстраційний номер 5083074 від 24.03.2014 року. Підстави отримання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у власність зазначених часток житлового будинку не оспорюються. Позивач зазначає, що його переважне право, як співвласника спільної часткової власності, на купівлю часток майна перед іншими особами порушено, оскільки вважає, що вказані договори дарування є удаваними на прикриття реально укладених договорів купівлі-продажу. Згідно до ч.1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно до ст. 356 ЦК України,власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до ч.1 ст. 358 ЦК України,право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Відповідно до положень ст. 362 ЦК України, у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі. Якщо бажання придбати частку у праві спільної часткової власності виявили кілька співвласників, продавець має право вибору покупця. У разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. Одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. До таких вимог застосовується позовна давність в один рік. Передача співвласником свого переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності іншій особі не допускається. Згідно положень ст.ст. 202, 203 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно до ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Згідно ч. 1 ст.717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно до ч.2 ст. 719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Отже, на переконання суду встановлення судом факту передання сторонами договору дарування речі, зокрема, нерухомого майна, за відповідну плату, є свідченням того, що такий договір дарування є удаваним, а відносини сторін у такому випадку має регулюватися за правилами щодо правочину (договору купівлі-продажу), який сторони насправді вчинили до цього. Даний факт, є важливим для визначення судом того чи не були порушені права співвласника майна, яке перебуває у спільній частковій власності, зокрема, переважного право перед іншими особами на купівлю частки у спільному частковому майні, яке, у разі визначення судом такого порушення, може бути захищено шляхом пред`явлення до суду позову про переведення на цього співвласника прав та обов`язків покупця. [PERSON] звернувся до суду з підстав порушення відповідачами його переважного права на викуп частки у спільній власності, однак лише просить визнати договір дарування удаваним (недійсним). Відповідно до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, в постанові Верховного Суду від 14 червня 2021 року по справі № 924/181/20, сформульованій наступний правовий висновок. «Визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права. Задоволення позову про визнання договору дарування удаваним, а відтак доведеності відсутності сторін договору намірів на укладення саме договору дарування, та застосування до правочину тих наслідків, які мали б бути у разі укладення договору купівлі-продажу, свідчить про виключну превентивність такого способу захисту для позивача. Якщо особа, яка вважає, що правочином порушено її переважне право перед іншими особами на її купівлю відповідного майна, то для неї ефективним способом захисту буде той, який спрямований на захист порушеного права, а не на превентивний захист інтересу. Тобто звернення з позовом для усунення правової невизначеності, яка існувала у минулому, в означеній ситуації не є ефективним способом захисту. Отже, ухвалення судом рішення в справі про визнання договору дарування удаваним, якщо такий позов стосується визначення прав позивача щодо придбання частки у спільному майні, буде свідченням порушення принципу правової визначеності, оскільки свідчить про необхідність нового слухання та вирішення справи. Правова визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (рішення ЄСПЛ від 09 листопада 2004 року у справі «Світлана Науменко проти України» (Svetlana Naumenko v. Ukraine), заява № 41984/98, §53). Тому задоволення позову про визнання поруки припиненою в одній справі не є ані підставою перегляду судового рішення в іншій справі за нововиявленими обставинами (частина друга статті 423 ЦПК України), ані підставою визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (частина друга статті 432 ЦПК України). Отже, ефективність позовної вимоги про визнання договору дарування удаваним має оцінюватися, виходячи з обставин справи залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії)». Отже, враховуючи зазначений правовий висновок Верховного Суду в постанові від 14 червня 2021 року по справі № 924/181/20, для забезпечення дотримання принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи, [PERSON] мав заявити вимоги про переведення на нього прав та обов`язків покупця, а значить даний позов має бути залишений без задоволення.

Outcome: dismissed