Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить визнати свідоцтво про право на спадщину серії ВАМ № 978071 реєстраційний №2-1378 від 01 вересня 2003 року, видане Другою рівненською державною нотаріальною конторою, недійсним та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частину домоволодіння по вул. Блока, 2 в м. Рівне. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 30 квітня 2002 року помер [PERSON] Заповіту останній після себе не залишив, а спадкоємцями за законом були його дружина [PERSON] та діти [PERSON] та [PERSON] [PERSON] на момент його смерті на праві спільної сумісної власності подружжя належало домоволодіння за адресою: вул. Блока, 2, м. Рівне. Після смерті [PERSON] його дружина [PERSON] звернулася до Другої рівненської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої їй було видано свідоцтво про право на спадщину серії ВАМ № 978071 реєстраційний № 2-1378 від 01 вересня 2003 року. В той же час, інший спадкоємець - [PERSON], фактично прийняв спадщину, оскільки проживав за місцем проживання спадкодавця, утримував належне йому майно та володів ним, від спадщини не відмовлявся. Враховуючи те, що спадкоємцями [PERSON] було троє осіб, то кожному з них були належні по 1/3 частини спадщини [PERSON], тобто 1/6 частини домоволодіння по вул. Блока, 2 в м. Рівне. 20 серпня 2006 року [PERSON] померла. Спадкоємцем майна, належного [PERSON], а відтак і частки належної [PERSON] після смерті [PERSON], став [PERSON] 25 січня 2015 року [PERSON] помер. Заповіту після себе він не залишив, спадкоємцями за законом є вона та її сестра [PERSON] як спадкоємці першої черги. [PERSON] із заявою про прийняття спадщини не зверталася. Інших спадкоємців за законом першої черги у [PERSON] немає. Повідомленням державного нотаріуса Другої рівненської державної нотаріальної контори [PERSON] №1497/02-14 від 11 листопада 2016 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки право власності на цілий житловий будинок за адресою: вул. Блока, 2, м. Рівне, зареєстроване на іншого власника [PERSON] Відтак позивач вважає, що до складу спадщини, яка залишилася після [PERSON], входить також частина спадщини, що залишилася після смерті його батька [PERSON] Оскільки при видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину було порушено право [PERSON] на частину спадщини, що залишилася після смерті його батька [PERSON] позивач вважає, що наявна підстава для визнання недійсним оспорюваного свідоцтва про право на спадщину та визнання за нею права власності на спірне майно. Відповідач заперечує проти задоволення позову, оскільки [PERSON] спадщину після смерті батька [PERSON] не прийняв. Сам факт реєстрації його за адресою: вул. Блока, 2, м. Рівне не свідчить про те, що він там проживав і прийняв спадщину. Показами свідків зі сторони позивача також не підтверджено, що [PERSON] постійно на протязі 6 місяців після смерті батька проживав за вказаною адресою, натомість показами свідків зі сторони відповідача підтверджено, що [PERSON] після смерті батька, протягом наступних 6 місяців за даною адресою не проживав, так як жив з іншою жінкою. Окрім того, ще за життя [PERSON] написав заяву, що йому відомо про спадщину відкриту після смерті батька [PERSON], яку він не приймає, тобто за життя [PERSON] висловив свою волю з приводу спадщини батька. 01 вересня 2003 року [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яким охоплено усе спадкове майно [PERSON] Прийняття усієї спадщини лише матірю [PERSON] [PERSON] за життя не оспорював, відтак такого права не має і позивач. Сторонами були заявлені клопотання про витребування доказів, виклик і допит свідків, які судом задоволені. Заслухавши сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом 30 квітня 2002 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим міськвідділом реєстрації актів громадянського стану м. Рівне 30 квітня 2002 року серії 1-ГЮ №113710 (а.с.77). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями, 1/2 частини незакінченої будівництвом житлової добудови, готовністю 98 відсотків, які знаходяться за адресою: вул. О. Блока, буд.2, м. Рівне та 1/2 частини грошових вкладів з нарахованими відсотками та компенсаціями, які знаходяться на зберіганні у відділеннях ВАТ «Державний ощадний банк України», що підтверджується свідоцтвом про право власності серії САА №992639, виданого виконавчим комітетом Рівненської міської ради 26 червня 2003 року, витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно серії ВАА №217794 від 14 липня 2003 року, довідками Рівненського обласного управління ВАТ «Державний ощадний банк України» від 23 липня 2003 року №669, свідоцтвами про право власності на частку в спільному майні подружжя від 01 вересня 2003 року (а.с.80, 81, 84, 85, 88, 91). Заповіту [PERSON] після себе не залишив (а.с.73-74). Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті були його дружина [PERSON] та діти: [PERSON]; [PERSON] 30 серпня 2003 року [PERSON] та [PERSON] подали до Другої Рівненської державної нотаріальної контори заяву, в якій вказали, що їм відомо про відкриття спадщини після смерті їхнього батька [PERSON], померлого 30 квітня 2002 року, і заявляють, що спадщину після його смерті вони не приймають (а.с.76). 01 вересня 2003 року [PERSON] звернулася до Другої Рівненської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, яке залишилося після смерті її чоловіка [PERSON] (а.с.75). 01 вересня 2003 року [PERSON] державним нотаріусом Другої Рівненської державної нотаріальної контори [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого [PERSON] успадкувала 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, 1/2 частину незакінченої будівництвом житлової добудови, готовністю 98 відсотків, які знаходяться за адресою: вул. О. Блока, буд.2, м. Рівне та 1/2 частину грошових вкладів з нарахованими відсотками та компенсаціями, які знаходяться на зберіганні у відділеннях ВАТ «Державний ощадний банк України» (а.с.92-93). 20 серпня 2006 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції 21 серпня 2006 року серії 1-ГЮ №026964 (а.с.56). Після її смерті відкрилася спадщина, зокрема і на майно, яке було успадковане нею після смерті [PERSON] 18 січня 2005 року [PERSON] склала заповіт на користь сина [PERSON], щодо частини майна, а саме житлової добудови до будинку, за адресою: вул. О. Блока, буд.2, м. Рівне (а.с.58 зворот). 09 жовтня 2006 року [PERSON] звернувся до Другої Рівненської державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке залишилося після смерті його матері [PERSON], у вигляді домоволодіння по вул. Блока, 2 в м. Рівне, земельної ділянки за тією ж адресою, іменних цінних паперів, грошових вкладів з нарахованими відсотками та компенсаціями (а.с.59). 21 вересня 2007 року [PERSON] звернувся до Другої Рівненської державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом та законом на спадкове майно, яке залишилося після смерті його матері [PERSON], у вигляді житлової добудови, яка знаходиться по вул. Блока, 2 в м. Рівне, житлового будинку з надвірними будівлями, за тією ж адресою, іменних цінних паперів, грошових вкладів з нарахованими відсотками та компенсаціями (а.с.55 зворот). Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 10 грудня 2008 року, яке набрало законної сили 03 листопада 2010 року, за [PERSON] визнано право власності на спадкове майно після смерті [PERSON], а саме на будинковолодіння №2 по вул. Блока в м. Рівне, а [PERSON] в позові відмовлено, оскільки він був лише зареєстрований за місцем проживання матері, але не мешкав там на час відкриття спадщини, із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину звернувся з пропущенням установленого законом строку для прийняття спадщини (а.с.40-42, 47-50). 25 січня 2015 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції 02 квітня 2015 року серії І-ГЮ №172496 (а.с.6). 11 листопада 2016 року [PERSON], яка є дочкою померлого [PERSON], звернулася до Другої рівненської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], який помер 30 квітня 2002 року, а саме на частину житлового будинку з надвірними будівлями №2, що знаходиться в м. Рівне по вул. Блока, в чому їй було відмовлено (а.с.12). Згідно з п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила книги шостої ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Отже, за змістом указаної норми ЦК України застосовується до спадщини, яка відкрилася, але була прийнята спадкоємцями після 1 січня 2004 року; якщо спадщина була прийнята до 1 січня 2004 року - застосовується ЦК Української РСР. Згідно з\~положеннями статей 548, 549, 554 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня її відкриття. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (ст. 553 зазначеного Кодексу). Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подання заяви до нотаріальної контори виражає свою незгоду прийняти спадщину. Як слідує з довідки Рівненського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області від 20 червня 2015 року №5610/14-3020 [PERSON] був зареєстрований за адресою: [INFO], в період з 04 квітня 2001 року по 04 березня 2015 року (а.с.10). Однак, сама по собі реєстрація місця проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до ст.549 ЦК УРСР про прийняття спадщини. Як слідує з наведеної вище заяви [PERSON] від 30 серпня 2003 року, яку він спільно з [PERSON] подав до Другої Рівненської державної нотаріальної контори, [PERSON] вказує, що спадщину після смерті батька [PERSON] він не приймає, що свідчить про те, що станом на 30 серпня 2003 року [PERSON] вказану спадщину не прийняв, що він особисто підтвердив відповідною заявою. Вказана обставина про неприйняття в будь-який спосіб спадщини після смерті батька [PERSON] [PERSON] підтверджується також показами, допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] при житті проти спадкування спірного домоволодіння його матірю [PERSON] не заперечував, свідоцтво про право на спадщину серії ВАМ № 978071 реєстраційний №2-1378 від 01 вересня 2003 року, видане Другою рівненською державною нотаріальною конторою не оскаржував, свої права на спадкове майно, відкрите після смерті\~[PERSON] не заявляв. Показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про те, що [PERSON] протягом шестимісячного строку після смерті [PERSON] проживав за адресою: [INFO] і фактично вступив в управління та володіння спадковим майном суд до уваги не приймає, оскільки вони суперечать встановленим в ході судового розгляду дійсним обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до вимог ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Аналізуючи вказані норми права, з'ясовуючи обставини справи, що мають значення для правильного вирішення спору, та оцінюючи належність, допустимість, достовірність наданих сторонами у справі доказів кожний окремо й у їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами те, що після смерті батька [PERSON] волевиявлення [PERSON] було направлено на прийняття спадщини і з цією метою він здійснював протягом шестимісячного строку встановлені законом певні дії.\~Сам по собі факт реєстрації за спірною адресою на момент смерті спадкодавця не може служити підставою для визнання за ним права на спадщину. Судом з достовірністю встановлено, що після смерті [PERSON] спадщину у вигляді спірного домоволодіння прийняла [PERSON], дружина померлого [PERSON], яка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном у встановлений законом строк, з чим за життя погоджувався [PERSON], свої права на спадкове майно, відкрите після смерті\~[PERSON] не заявляв. Таким чином, суд приходить до висновку, що підстав для визнання\~свідоцтва про право на спадщину серії ВАМ № 978071 реєстраційний №2-1378 від 01 вересня 2003 року, видане Другою рівненською державною нотаріальною конторою, недійсним та визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частину домоволодіння по вул. Блока, 2 в м. Рівне не має, а відтак в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed