Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] з вимогами про визнання майна, а саме квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю та поділу вказаного спільного подружнього майна. У судовому засідання позивач підтримав позовні вимоги, пояснивши, що 30 серпня 1991 року між ним, [PERSON], та [PERSON] було укладено шлюб. За час шлюбу разом з дружиною вони придбали трикімнатну квартиру [ADDRESS], уклавши 11 липня 2005 року відповідну угоду купівлі-продажу. В серпні 2007 року подружжя у відділу РАЦС розлучилося. Проте, після розлучення уу них залишилися добрі взаємовідносини, вони продовжували проживати разом та в січні 2008 року продали трикімнатну квартиру [ADDRESS] та одночасно придбали однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Угода купівлі-продажу однокімнатної квартири була укладена від 8 січня 2008 року на ім'я дружини [PERSON] У вказаній квартирі позивач з дружиною зробив ремонт, придбали побутову техніку, разом мешкали. [INFO] року [PERSON] померла. Після смерті дружини, позивач не в змозі потрапити до спірної квартири, так як [PERSON] у той час, коли позивач перебував на дачі, змінила замки в квартирі та не впустила позивача, про що свідчить відповідна заява до Київського РВ ОМУ ГУМВД України в Одеської області. Більш того, відповідачка [PERSON] відмовилася від спадщини на користь своєї доньки [PERSON] Позивач згодом дізнався, що [PERSON] в судовому порядку ще до спливу шестимісячного строку після смерті спадкодавця, відповідно до рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2011 року отримала право власності на вказану квартиру. У суді відповідачка [PERSON] приховала факт, що спірна квартира була придбана за спільні кошти [PERSON] та [PERSON] Отримавши рішення суду, відповідачка [PERSON] продала квартиру сторонній особі [PERSON], яка вселилася до квартири та мешкає там досі. Вказані обставини змусили позивача звернутися з позовом до суду для захисту свої прав співвласника спірного майна. Відповідачі [PERSON], [PERSON] до суду не з'явились, повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не сповістили. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що придбала спірну квартиру у [PERSON], проте договір купівлі-продажу оформили договором дарування від 19 грудня 2011 року. За вказаним договором дарування від 19 грудня 2011 року, [PERSON] передала 55 000 доларів США [PERSON] Також, вона заперечує проти задоволення позову вважаючи, що прав позивача не порушувала. Представник [PERSON], за довіреністю [PERSON], пояснив, що між [PERSON] та [PERSON] були добрі відносини. [PERSON] допомагав їй, лікував, давав гроші. За поясненнями представника, [PERSON], вважає, що спірна квартира є власністю [PERSON], так як до [PERSON] у власність перейшла дача, на якій він постійно мешкав, а в квартирі бував дуже рідко. Вислухавши пояснення сторін, присутніх в судовому засіданні, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що зазначений позов підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що 30 серпня 1991 року між [PERSON] та [PERSON] у відділі РАЦС Київського району м. Одесі було укладено шлюб. Зазначена обставина вбачається з відповідного штампу у громадянському паспорті [PERSON] 11 липня 2005 року, в період шлюбу, подружжям [PERSON] та [PERSON] було придбано трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Відповідно до договору купівлі-продажу від 11 липня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] у реєстрі № 2601, та витягу про реєстрацію права власності за № 8391192 від 20 вересня 2005 року, право власності на придбану квартиру було оформлено на [PERSON] Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого відділом РАЦС Київського районного управління юстиції м. Одеси 21 серпня 2007 року Серія [NUMBER], шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Як вбачається з копії договору купівлі-продажу, 08 січня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] трикімнатну квартиру [ADDRESS] було продано. В той же день, 08 січня 2011 року, за договором купівлі-продажу, посвідченого тим самим нотаріусом, що посвідчував угоду купівлі-продажу трикімнатної квартири, на ім'я [PERSON] було придбано однокімнатну квартиру [ADDRESS], яка складається з однієї житлової кімнати житловою площею 20,3 кв. м. та підсобних приміщень. Загальна площа квартири складає 37,9 кв.м. Право власності на вказану однокімнатну квартиру було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» за № 3500 в книзі 670-пр-15, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18 березня 2008 року за № 18144398. Вбачається, що між сторонами судового спору виникли правовідносини спільної сумісної власності, які регулюються нормами Сімейного кодексу України, що набув чинності з 2004 року. Як вбачається з вимог ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вбачається, що трикімнатна квартира [ADDRESS] рахується спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON], так як була набута за час шлюбу, укладеного у встановленому законом порядку. Відповідно до вимог ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Таким чином, грошові кошти як особливий вид речей, виручені у випадку продажу спільного сумісного майна, є також об'єктом спільної сумісної власності. За таким рахунком, майно, придбане за рахунок спільних грошових коштів, також рахується спільним сумісним майном чоловіка та жінки, які не перебували на час такої купівлі у шлюбі, проте мешкали однією родиною. Фактами, що підтверджують мешкання однією родиною [PERSON] та [PERSON], є ті обставини, що позивач постійно зареєстрований за адресою придбаної однокімнатної квартири [ADDRESS], постійно мешкав у вказаній квартирі, усі витрати з поховання [PERSON] поніс самостійно. Крім іншого, свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] також підтвердили той факт, що [PERSON] мешкав разом з [PERSON] однією родиною по день її смерті, утримував сім'ю, займався похованням дружини. Так, свідок [PERSON], колишня власниця однокімнатної квартири [ADDRESS], пояснила, що вказану квартиру приходили дивитися [PERSON] разом з дружиною, гроші за квартиру платив особисто [PERSON], привозив свою краску для ремонту. Після продажу бачила їх разом як біля дому, так і в магазині, так як близько мешкали. Свідок [PERSON], подруга померлої [PERSON], зазначила, що знає [PERSON] 20 років. Підтвердила, що квартиру він та його дружина купували разом, мешкали однією сім'єю. [PERSON] утримував усю родину, також доньку та онучок померлої дружини. Сплатив поховання дружини [PERSON], доньки [PERSON] не було навіть на похованні матері. Свідок [PERSON], також підтвердила, що знає [PERSON] більше 20 років. Він завжди утримував родину. Подружжя [PERSON] посварилось та розірвали шлюб через те, що дружина усі кошти витрачала на онучок. [PERSON] лікував та возив до лікарні дружину. Мешкали разом після розлучення, мали спільний бюджет, зробили ремонт, купили меблі, вбудовану кухню. Свідок підтвердила, що померла при ній неодноразово давала кошти онучкам [PERSON] та її чоловіку. Донька [PERSON] з померлою [PERSON] не спілкувалася. Суд приймає до уваги свідчення [PERSON], [PERSON], так як вони дійсно тісно спілкувалися з [PERSON] та [PERSON] як друзі родини, навідували родину за адресою мешкання та знають родинні відносини. Також, суд приймає до уваги свідчення свідка [PERSON], яка продавала квартиру [ADDRESS], так як не вбачає у свідчення свідка будь-якої зацікавленості. Суд також критично відноситься до свідчень свідка [PERSON], голови правління «Наш будинок», який пояснив, що померла [PERSON] робила ремонт, зверталася зареєструвати [PERSON], мешкала одна. [PERSON] він не бачив, усі платежі по квартирі сплачувала [PERSON] Проте, як пояснив свідок, він ніколи не був у квартирі [PERSON], тісно з родиною не спілкувався. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] після офіційного розлучення, примирилися та почали мешкати разом як одна родина, та 08 січня 2008 року однокімнатну квартиру [ADDRESS] придбали у спільну сумісну власність. Факт придбання квартири у сумісну власність також підтверджує та обставина, що [PERSON] не має у власності іншого житла, що підтверджується довідкою КП «ОМБТІ та РОН» № 432942.67.13 від 14 грудня 2013 року. Проте, як було встановлено у судовому засіданні, [PERSON] померла [INFO] року, про що свідчить свідоцтво про смерть Серія [NUMBER], видане 03 травня 2011 року Першим Малиновським відділом ДРАЦС Одеського міського управління юстиції. Після смерті [PERSON], її спадкоємиця донька [PERSON], відмовилася від успадкування спадщини на користь своєї доньки, онуки померлої - [PERSON] [PERSON] у судовому порядку, відповідно до рішення Київського районного суду м. Одеси 15 серпня 2011 року, отримала право власності на спірну квартиру [ADDRESS], як на спадщину після смерті [PERSON] Проте, рішенням Апеляційного суду Одеської області від 12 грудня 2012 року, рішення Київського районного суду було скасовано та ухвалено нове рішення, яким у позовних вимогах [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадщину у вигляді квартири [ADDRESS] було відмовлено. Вказане рішення суду набуло законної чинності. Але, до скасування вказаного рішення Київського районного суду м.Одеси від 15 серпня 2011 року, [PERSON] встигла продати спірну квартиру [PERSON] Як було встановлено у судовому засіданні, між [PERSON] та [PERSON] було укладено саме договір купівлі-продажу спірної квартири [ADDRESS] який був прихований договором дарування від 19 грудня 2011 року. Факт укладання саме договору купівлі-продажу підтверджується власноруч написаною розпискою, яка надала [PERSON] [PERSON] на підтвердження отримання нею 55 000 доларів США від покупця квартири. За вимогами ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Як було встановлено у судовому засіданні, спірна однокімнатна квартира [ADDRESS] була продана [PERSON] без згоди іншого співвласника квартири [PERSON] Укладеним договором дарування вказаної квартири від 19 грудня 2011 року [PERSON] був позбавлений права власності на частку у праві власності на квартиру, тому як співвласник він має право на витребування вказаного майна від набувача [PERSON] Суд не погоджується з доводами [PERSON] щодо пропоску [PERSON] строку позовної давності на звернення до суду з вказаним позовом. Спірна квартира [ADDRESS] була придбана позивачем та його «цивільною» дружиною 08 січня 2008 року. З часу придбання позивач вважав вказану квартиру спільним сумісним майном, та, відповідно вважав себе співвласником квартири. За час життя [PERSON] права позивача як співвласника не порушувалися. Та тільки після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, та з оформленням спадкових прав [PERSON], він дізнався про порушення своїх прав співвласника. За вимогами ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності, ділиться ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. За ст.. 70 СК України, уразі поділу майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду № 11 від 21 грудня 2007 року вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Враховуючи, що співвласник [PERSON] на час поділу спільної сумісної власності померла та не може здійснити дій, передбачених ст.71 СК України, суд вважає за доцільне поділити спільне сумісне майно у вигляді квартири [ADDRESS] шляхом визнання за позивачем права власності на 1/2 частину зазначеної квартири. Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд розглянувши справу в межах заявлених позивачем вимог, на основі дотримання принципів диспозитивності, змагальності справедливості судочинства, всебічного та повного дослідження обставин справи, перевірки їх наданими сторонами доказами, оцінивши їх у сукупності, виконавши вимоги процесуального закону, дійшов висновку, що позовну заяву слід задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved