Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, у яком зазначив, що на підставі рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 24.02.2017 року у справі № 316/1555/16 (провадження №2/316/93/17) з нього стягуються на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу щомісячно до досягнення дитиною повноліття; та аліменти на користь [PERSON] аліменти на її утримання до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/10 частини усіх видів його доходу щомісячно. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 14.06.2017 року у справі №316/1555/16 (провадження №22-ц/778/1877/17) вищевказане рішення суду першої інстанції скасовано в частині визначення розміру аліментів на утримання [PERSON] та стягнуто з позивача на користь [PERSON], аліменти на її утримання до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу. Просить: зменшити розмір стягуваних з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини з 1/4 частини щомісячно до 1/6 частини щомісячно з усіх видів доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку; припинити стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини усіх видів доходу на користь [PERSON] на її утримання до досягнення дитиною трьох років. Ухвалою судді Енергодарського міського суду Запорізької області від 20.12.2018 року відкрите загальне позовне провадження по справі та призначене підготовче судове засідання (а.с. 38). Ухвалою суду від 18.02.2019 року підготовче провадження закрите та справу призначено до судового розгляду (а.с. 49). Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось. В судове засідання сторони не з'явилися. Позивач [PERSON] через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити (а.с. 58). Відповідач [PERSON] про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується поштовим конвертом з відповідною відміткою (а.с. 42, 53, 57), заперечень проти позову або будь-яких клопотань стосовно заявлених вимог до суду не надсилала. Третя особа [PERSON] через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с. 47). Згідно з вимогами ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст.ст. 128,131 ЦПК України, відповідач повідомлений про слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з'явився у судове засідання без поважних причин. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлена про слухання справи та не з'явилася в судове засідання без поважних причин, відзив на позов до суду не надала, а також за наявності згоди позивача, суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши надані останнім докази, суд встановив на їх підставі такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 11.08.2012 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, актовий запис № 239, що підтверджується свідоцтвом, виданим повторно Енергодарським МВ ДРАЦС ГТУЮ Запорізької області (а.с. 8). Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 24.02.2017 року з [PERSON] були стягнуті на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу щомісячно до досягнення дитиною повноліття; та аліменти на користь [PERSON] аліменти на її утримання до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/10 частини усіх видів його доходу щомісячно (а.с. 10-14). Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 14.06.2017 року вищевказане рішення скасовано в частині визначення розміру аліментів на утримання [PERSON] та стягнуто з позивача на користь [PERSON], аліменти на її утримання до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу (а.с. 15-16). 30.06.2018 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого Енергодарським МВ ДРАЦС ГТУЮ у Запорізькій області (а.с. 17). Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] зазначає, що загальний розмір аліментів, які з нього стягуються, є таким, що призводить до скрутного матеріального становища. Згідно довідки про доходи № 187 від 27.11.2018 року, [PERSON] отримав зарплату, без урахування аліментів, за період з лютого 2018 року по жовтень 2018 у розмірі 95210,56 грн., з яких було сплачено податків- 17178,90 грн., аліментів- 53065,91 грн. (а.с. 22). Згідно листа Енергодарського МВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області від 29.11.2018 року № 19072 заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів складає 7161,90 грн. (а.с. 29). Крім того на його утриманні знаходиться дружина та її дочка від першого шлюбу [PERSON], [INFO] (а.с. 21). На момент звернення з позову до суду [PERSON] згідно виписки ДЗ «СМСЧ №1» № 169 від 30.10.2018 року з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 235 перебувала на медичному обліку по вагітності (а.с. 20). Згідно довідки про доходи, [PERSON] за останні місяці не отримує заробітну плату (а.с. 27-28). Оскільки з родинного бюджету витрачаються значні кошти, більш ніж отриманий дохід, в рахунок аліментів, [PERSON] та його дружина вимушені брати кредити. Згідно відповідних довідок банківських установ про заборгованість, [PERSON] має заборгованість по кредитам в сумі 5225,53грн. та 2957,00грн. (а.с. 24), [PERSON] має заборгованість у сумі 8587,85 грн. (а.с. 23). Також позивач зазначає, що несе витрати, пов'язані з оплатою комунальних послуг, електроенергії та водо-, теплопостачання, обслуговування будинку на загальну суму більш ніж 1000,00 грн., та як доказ даних доводі додав до матеріалів позову відповідні розрахунки та платіжні доручення (а.с. 30-33). Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог частково з наступних підстав. Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тількист.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з'ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров'я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. З урахуванням фактичних обставин справи, враховуючи рівність прав та обов'язків батьків щодо виховання та утримання дитини, виходячи з закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, суд вбачає зміну матеріального стану у платника аліментів, тобто у [PERSON], а тому вважає, що його вимоги щодо зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], до досягнення ним повноліття, підлягають задоволенню. Однак суд критично відноситься до наданих [PERSON] розрахунків за комунальні послуги та платіжних доручень про їх оплату, як на підставу зміни (погіршення) матеріального стану, оскільки, вони не можуть бути взяті до уваги як підстава зменшення розміру аліментів. Крім того, платником в зазначених квитанціях є [PERSON], [PERSON], а не особисто позивач. Щодо позовних вимог в частині припинення стягнення з [PERSON] аліментів в розмірі 1/4 частини усіх видів доходу на користь [PERSON] на її утримання до досягнення дитиною трьох років, позивач посилається на ст. 75 СК України, яка передбачає випадки, коли право на аліменти не виникає, а саме на ч. 5 цієї статті, зазначаючи, що відповідач зневажливо ставилася до сімейних обов'язків. Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Так, у відповідності до ст. 85 СК України це право припиняється в разі припинення вагітності, народження дитини мертвою або якщо дитина передана на виховання іншій особі, а також у разі смерті дитини. Право дружини на утримання припиняється, якщо за рішенням суду виключено відомості про чоловіка як батька з актового запису про народження дитини. Крім того, варто звернути увагу на ч.ч. 2, 3 ст. 91 СК України, за якими жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої-четвертої ст. 84та ст.ст. 86,88 цього Кодексу. Право жінки та чоловіка на утримання припиняється з підстав, встановлених п. 2 і 4 ст. 83, ст.ст. 85, 87 і 89 цього Кодексу. Можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу оцінюється судом при призначенні аліментів на дружину за ч. 4 ст. 84 СК України. При цьому, розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника аліментів у разі зміни його матеріального і (або) сімейного стану, на підставі ч. 3 ст. 80 СК України. З огляду на викладене, оскільки позивач в обґрунтування своїх вимог в частині припинення стягнення аліментів посилається на обставини, не визначені ст. 85 СК України як підстави для припинення утримання, передбаченого ст. 84 СК України, то в цій частині позовних вимог слід відмовити. Суд також відхиляє позицію позивача щодо неможливості надавати матеріальну допомогу відповідачеві, у зв'язку з необхідністю утримання своєї сім'ї та отримання [PERSON] аліментів у розмірі, більшому ніж половина прожиткового мінімуму. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial