Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому прохає визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] в м. Горішні Плавні Полтавської області право власності на 2/3 частки у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Заявлені вимоги мотивує тим, що він є сином [PERSON] , яка померла [INFO] . За життя його мати заповіту не складала, тому спадкування відбувається за законом, а позивач є єдиним спадкоємцем після померлої [PERSON] . Через відсутність документу, що посвідчує право власності спадкодавця [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , позивач не має змоги оформити право на спадщину. Ухвалою суду від 29.07.2020 позовна заява [PERSON] прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження з викликом сторін у підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 25.11.2020 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи сторони в судове засідання не з`явились. Позивач звернувся з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Представник Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області звернувся з клопотанням про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши приєднані до справи матеріали, судом встановлено наступне. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 10.03.2016 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції у Полтавській області, [INFO] померла [PERSON] (а.с.11). Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] в м. Рубцовськ Алтайського краю народився [PERSON] , батьками якого в свідоцтві про народження зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). 25.12.1993 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.13). Згідно довідки № 20-22/6751 від 22.07.2020 виданої сектором з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб житлового відділу департаменту економічного розвитку та ресурсів виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області, [PERSON] , [INFO] , на день смерті була зареєстрована разом з сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). Як вбачається з повідомлення Комсомольської державної нотаріальної контори, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] , через відсутність документу, що посвідчує право власності спадкодавця на зазначену квартиру та рекомендовано звернутися до суду з позовною заявою про визнання права власності (а.с.17). Згідно довідки КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» управління житлово-комунального господарства Полтавської обласної державної адміністрації, право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстровано (а.с.18). Відповідно до довідки, виданої ОСББ «Каштан» 14.10.2009, [PERSON] дійсно був членом кооперативу ЖСК 55/119, наразі ОСББ «Каштан», був зареєстрований і проживав у квартирі [ADDRESS] . Квартира була викуплена в 1991 році повністю за 3030 рублів. Залишкова вартість квартири з урахуванням індексації станом на 24.10.2009 становить 21240,00 грн (а.с.19). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданою відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Комсомольської міської ради Полтавської області (а.с.20). Як вбачається з довідки № 20-22/6196 від 08.06.2020, [PERSON] на день смерті ( [INFO] ) був зареєстрований разом з [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.21). Згідно повідомлення Комсомольської державної нотаріальної контори від 23.09.2016, заповіти померлим [PERSON] не складалися. В Комсомольській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа після померлої [PERSON] , єдиним спадкоємцем якої є [PERSON] ( а.с.17). Відповідно до ст.ст.1216,1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті ( стаття 1218 ЦК України). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( ч.1 ст.1220, ч.1 ст.1270 ЦК України). Статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.ч.1, 3, 5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно). Відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Тлумачення вказаних норм свідчить, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям , як майнового права зумовлює входження права до неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтво про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. Відсутність реєстрації права власності на спірну квартиру за [PERSON] , а також відсутність у [PERSON] свідоцтва про право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] , не є перешкодою для реалізації [PERSON] права на сприйняття спадщини після [PERSON] . Оскільки виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права до неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтво про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Відповідно до ч. 1,ч.2 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у 2 та 3 абзацах пункту 23 постанови від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1 Протоколу до конвенції Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Право власності повинне спиратися на певний титул (правовстановлюючий документ), для того, щоб бути доведеним перед іншими особами. Частина 1 статті 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину позбавляє позивача можливості здійснювати права власника у повному обсязі. Статтею 55 Конституції України гарантовано право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом приписів ст.16 ЦК України захист цивільних прав шляхом визнання права власності здійснює суд. Одним зі способів захисту цивільних прав, згідно із п. 1 ч. 2 ст.16 ЦК України, є визнання права. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання за ним права власності на майно в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, так як позивач в іншій спосіб, окрім як звернутися з позовом до суду про визнання права власності в порядку спадкування за законом, захистити своє порушене право не може. На підставі викладеного та

Outcome: approved