Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом, в якому просить розірвати його шлюб з [PERSON] Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27 вересня 2003 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Шлюб зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Смілянського міського управління юстиції Черкаської області. Перебуваючи у шлюбу у нього з відповідачем народилися двоє синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Після тривалого спільного проживання шлюбне життя з відповідачем не склалося через різницю поглядів та втрату почуттів. З січня 2018 року ведення спільного господарства з відповідачем фактично припинено. Їх сумісне проживання стало неможливим. На даний час шлюб існує формально та подальше збереження сім'ї є недоцільним, відтак він прийшов до висновку, що їх сім'я розпалася остаточно. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надіслала до суду заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд вивчивши та дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, вважає позовну заяву [PERSON] обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Смілянського міського управління юстиції Черкаської області 27 вересня 2003 року, актовий запис №441 від 27 вересня 2003 року, [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с.3). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Сміла Смілянського міськрайонного управління юстиції Черкаської області 19 грудня 2007 року, [PERSON] та [PERSON] являються батьками малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.4). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Смілянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області 05 жовтня 2016 року, [PERSON] та [PERSON] являються батьками малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.5). Частинами 3,4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, шлюб між сторонами фактично розпався, а сім'я носить формальний характер, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не наполягає на наданні строку для примирення, відтак суд приходить до обгрунтованого висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін, в зв'язку з чим позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Окрім того, відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З матеріалів справи вбачається, що відповідач визнала позов та не заперечує проти його задоволення, за таких обставин суд вважає, його таким, що ґрунтується на вимогах закону, відтак підлягає до задоволення, а невизнане право позивача захисту в судовому порядку. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи визнання позову відповідачем та із аналізу норми ч.3 ст.200 ЦПК України, згідно якої за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, суд знаходить можливим розглянути справу по суті та ухвалює рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, оскільки визнання позову відповідачем не порушує прав третіх осіб. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved