Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до Слов'янського міськрайонного суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 18 січня 2017 року відповідач отримав від нього у борг грошові кошти в розмірі 20062,00 гривні, із зобов'язанням повернути дані грошові кошти за першою ж вимогою [PERSON] та не пізніше 14 днів з дня пред'явлення вимоги про повернення боргу, про що склав на його ім'я відповідну розписку. До теперішнього часу, відповідач вказаний борг не повернув. На прохання добровільно повернути вказані кошти не відповідає та не реагує. Позивачем, з метою встановлення конкретного строку повернення боргу, 31 січня 2017 року було направлено [PERSON] вимогу про повернення боргу протягом чотирнадцяти днів з моменту отримання вимоги. Вказану вимогу відповідачем було отримано 03 лютого 2017 року. Крім того, при відвідуванні відповідача за місцем його мешкання, 16 лютого 2017 року, позивачем особисто було вручено [PERSON] вимогу про повернення боргу, про що свідчить особистий підпис на копії вимоги про її отримання та ознайомлення відповідача із нею. Втім, до теперішнього часу, борг позивачеві залишаться неповернутим. У зв'язку із наведеним, позивач просив суд ухвалити рішенням яким стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 20 062 грн. 00 коп. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, на задоволенні позову наполягав та не заперечував проти ухвалення по справі заочного рішення. Під час розгляду справи судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача про місце, день та час розгляду справи. Так, відповідно до вимог ст.127 ЦПК України, судом за місцем фактичного проживання відповідача було надіслано повідомлення про виклик до суду, копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви разом із доданими документами. Але відповідач не з'явився до поштового відділення для отримання судової кореспонденції, про що свідчить відповідна відмітка на повернутому конверті /а.с. 13-14,14зб./. Відповідно до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України, судом на адресу відповідача було спрямовано листи про необхідність явки в судові засідання, із роз'ясненням положення ч. 4 ст.169 ЦПК України. Втім, відповідач в черговий раз не з'являвся до поштового відділення для отримання судової кореспонденції /а.с.19-20,20з.б./. У зв'язку із чим, про дату, час та місце розгляду справи відповідача було повідомлено шляхом публікації оголошення про виклик у засобі масової інформації державної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур'єр» Втім, незважаючи на прийняті судом заходи, відповідач у судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило. Аналізуючи наведені обставини, суд приходить до переконання, що відповідачем недобросовісно здійснюються його процесуальні права, у зв'язку із чим, суд приходить до висновку про належне повідомлення відповідача, а тому, відповідно до положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України, та враховуючи згоду позивача, суд вважає можливим відповідно до правил частини 1 статті 224 ЦПК України розглядати справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст.11 ЦПК України) встановив наступне. Згідно із текстом розписки, 18 січня 2017 року відповідач отримав від позивача у борг грошові кошти в розмірі 20062,00 гривні, із зобов'язанням повернути дані грошові кошти за першою ж вимогою [PERSON] та не пізніше 14 днів з дня пред'явлення вимоги про повернення боргу (а.с.5). Позивачем, з метою встановлення конкретного строку повернення боргу, 31 січня 2017 року було направлено [PERSON] вимогу про повернення боргу протягом чотирнадцяти днів з моменту отримання вимоги (а.с. 6). Вказану вимогу відповідачем було отримано 03 лютого 2017 року, про що свідчить відповідне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 7). При відвідуванні відповідача за місцем його мешкання, 16 лютого 2017 року, позивачем особисто було вручено [PERSON] вимогу про повернення боргу, про що свідчить особистий підпис на копії вимоги про її отримання та ознайомлення відповідача із нею (а.с. 8). До теперішнього часу, відповідач [PERSON] зазначені кошти в розмірі 20 062 грн. 00 коп. [PERSON] не повернув. Суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач у судове засідання не з'явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 Цивільного кодексу України закріплено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Вказана розписка відповідає встановленій формі договору позики, згідно із ст. 1047 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із ст.ст. 526, 527, 530, 532 ЦК України, зобов'язання повинно бути виконане належними сторонами, у встановлений договором або законом строк, у встановленому місці, встановленим у договорі чином. У судовому засіданні з достовірністю встановлено, що відповідачем було порушено зазначені вимоги закону, а саме зобов'язання не було виконане у встановлений договором строк. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку, що встановлені договором. За таких обставин, суд приходить до висновку щодо необхідності стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики в розмірі 20 062 грн. 00 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Позивачем при зверненні до суд із даним позовом був сплачений судовий збір розмір якого становить 640 грн. 00 коп. Враховуючи, що позов судом задоволений, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп. Крім того, відповідно до роз'яснень, викладених у п.49 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 р. №10, витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, підлягають розподілу судом відповідно до статті 88 ЦПК України, Як видно із витягу газети «Урядовий кур'єр», дійсно, було здійснено оголошення у пресі про виклик відповідача до суду, вартість якого, згідно із наданою позивачем квитанцією, склала 420 грн. 00 коп. Враховуючи наведене, з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення також витрати позивача пов'язані із публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача розмір яких становить 420 грн. 00 коп. На підставі викладеного та,

Outcome: approved