Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасихліб ЛТД» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, вихідної допомоги та моральної шкоди. В обґрунтування позову вказує, що він з 01.01.2012 року працював на посаді механіка (по випуску автотранспортних засобів) по переведенню з ПАТ «Черкасихліб». Звільнений з роботи 25.09.2015 року по ст. 38 КЗпП України. При його звільненні були порушені вимоги КЗпП України, а саме: ст. 47 КЗпП України, яка покладає на власника обовязок видати йому (позивачу) трудову книжку у день звільнення та провести з ним повний розрахунок згідно ст. 116 КЗпП України. Вказує, що трудова книжка була видана йому 28.09.2015 року замість 25.09.2015 року, а перші розрахункові кошти в сумі 1520 грн. були перераховані йому на карточку 07.10.2015 року. Крім того, після звернення до керівництва йому були доплачені кошти по окремим касовим ордерам від 17.11.2015 року в сумі 1765 грн. та від 19.11.2015 року в сумі 2300 грн. Просить стягнути з ТзОВ «Черкасихліб ЛТД» на його користь середньомісячну заробітну плату за період з 25.09.2015 року по даний час; вихідну допомогу відповідно до ст. 44 КЗпП України; моральну шкоду в розмірі двох невиплачених сум. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив стягнути з ТзОВ «Черкасихліб ЛТД» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку починаючи з 25.09.2015 року по день розрахунку; вихідну допомогу відповідно до ст. 44 КЗпП України в розмірі трьохмісячного середнього заробітку; моральну шкоду в розмірі 10000 грн. В судовому засіданні представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Черксихліб ЛТД», за довіреністю [PERSON], заперечувала проти задоволення позову, пояснивши, що позивача [PERSON] було звільнено з роботи з 25.09.2015 року на підставі його заяви про звільнення від 11.09.2015 року. В день звільнення з роботи позивачу було видано трудову книжку. Крім того підприємством було проведено кінцевий розрахунок, видано касовий ордер на суму 1520 грн. 05 коп. та повідомлено позивача про те, що заробітну плату необхідно отримати в касі підприємства. Оскільки позивач до каси підприємства за отриманням розрахунку не звернувся, то 07.10.2015 року вказана сума була перерахована на банківську картку позивача в ПАТ КБ «Приватбанк». Також пояснила, що підстав для нарахування позивачу вихідної допомоги за ст. 44 КЗпП України не було, тому така вихідна допомога йому і не нараховувалася. Просила врахувати і той факт, що порушення трудових прав позивача не було, тому його вимоги в частині моральної шкоди є взагалі безпідставними. А тому, просила відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, журнал обліку руху трудових книжок і вкладишів до них (в оригіналі), суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з 01.01.2012 року по 25.09.2015 року працював на посаді механіка (по випуску автотранспортних засобів) по переведенню на ПАТ «Черкасихліб», що стверджується наказом № 12 від 30.12.2011 року «По особовому складу» та записом в трудовій книжці [PERSON] 11.09.2015 року позивачем [PERSON] на імя директора ТОВ «Черкасихліб ЛТД» була подана заява про звільнення за власним бажанням. Наказом № 126 від 25.09.2015 року позивач був звільнений із зайнятої посади на підставі ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням) з 25.09.2015 року. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплати працівникові його середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про застосування судами законодавства про оплату праці» - установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Як вбачається з Журналу обліку руху трудових книжок і вкладишів до них (досліджено оригінал) позивачу [PERSON] в день звільнення 25.09.2015 року була видана трудова книжка, що стверджується його власноручним підписом, дійсність якого позивач підтвердив в судовому засіданні. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що згідно витягу штатного розпису ТОВ «Черкасихліб ЛТД» заробітна плата механіка (по випуску автотранспортних засобів) складає 1380 грн. Як вбачається з відомості розподілу заробітної плати від 23.09.2015 року позивачу було нараховано 500 грн. авансу, факт отримання якого не заперечувався позивачем. Також в судовому засіданні встановлено, що 25.09.2015 року відповідачем було проведено розрахунок сум належних позивачу [PERSON] при звільненні та видано касовий ордер від 25.09.2015 року на суму 1520 грн. 05 коп. В цей же день у відділі кадрів підприємства позивачу було повідомлено про нарахування йому заробітної плати (кінцевого розрахунку) та про необхідність отримання кінцевого розрахунку в касі підприємства. До каси підприємства 25.09.2015 року позивач не зявився, про що комісією у складі начальника відділу організації праці та заробітної плати [PERSON], провідного бухгалтера відділу організації праці та заробітної плати [PERSON], старшого інспектора з кадрів [PERSON] було складено відповідний акт. Крім того, в судовому засіданні позивач [PERSON] пояснив, що в день звільнення в касу підприємства він не підходив. Оскільки заробітна плата позивачем не була отримана, то видатковий касовий ордер було анульовано, а заробітну плату позивача 07.10.2015 року в сумі 1520 грн. 05 коп. було перераховано на банківську картку позивача в ПАТ КБ «Приватбанк». Факт отримання вказаної суми 07.10.2015 року позивачем не заперечується. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що 07.10.2015 року з позивачем [PERSON] проведений повний розрахунок. Вини відповідача у несвоєчасності проведення цього розрахунку судом не встановлено. Крім того, в судовому засіданні не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач порушив права позивача [PERSON] і виплатив йому частину заробітної плати 17.11.2015 року - 1765 грн. та 19.11.2015 року - 2300 грн., а тому має виплатити йому середньомісячну заробітну плату за час затримки розрахунку. Доводи позивача [PERSON] в цій частині не підтверджені належними доказами, а відповідач надав довідку про те, що такі касові ордери [PERSON] 17.11.2015 року та 19.11.2015 року не видавалися і грошові кошти по них в касі підприємства він не отримував. Крім того, вказані суми перевищують заробітну плату позивача, визначену штатним розписом та отримувану ним щомісячно. А тому, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] в частині стягнення з ТзОВ «Черкасихліб ЛТД» середнього заробітку за час затримки розрахунку. Позовні вимоги позивача [PERSON] в частині стягнення з відповідача - ТзОВ «Черкасихліб ЛТД» на його користь вихідної допомоги (ст. 44 КЗпП України) також не підлягають до задоволення, виходячи із наступних підстав. Так, відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Тобто право на отримання вихідної допомоги у випадку звільнення працівника за ст. 38 КЗпП України виникає лише тоді, коли таке звільнення обумовлене тим, що власник або уповноважений ним орган не виконує законодавства про працю, колективного чи трудового договору (п. 3 ст. 38 КЗпП України). В даному випадку звільнення позивача [PERSON] відбулося за його власним бажанням та не було обумовлене невиконанням відповідачем - ТзОВ «Черкасихліб ЛТД» законодавства про працю чи колективного, трудового договору, тому підстави для стягнення з відповідача на користь позивача вихідної допомоги відсутні, а тому суд відмовляє і в цій частині позову. Також не підлягають до задоволення і позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача - ТзОВ «Черкасихліб ЛТД» на його користь моральної шкоди, оскільки відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а в судовому засіданні не встановлено порушення відповідачем законних прав позивача [PERSON]

Outcome: dismissed