Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 46 749,97 грн., заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Просив також стягнути з відповідача на його користь витрати понесені у зв'язку із залученням експерта у розмірі 1 000,00 грн., судовий збір у розмірі 467,00 грн., а також 3 410,40 грн. витрат пов'язаних із наданням правової допомоги. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що 03 червня 2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль «Джип», д.н.з. [NUMBER], яким керував [PERSON] Пошкодження заподіяні внаслідок зіткнення з автомобілем «Шевролет», д.н.з. [NUMBER], яким керував [PERSON] Відповідно до постанови Дарницького районного суду м. Києва від 01 серпня 2014 року винною особою у вказаній вище дорожньо-транспортній пригоді визнано [PERSON] Згідно Висновку №346/15 від 30 липня 2015 року експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, позивачу заподіяно матеріальну шкоду на суму 46 749,97 грн. Оскільки, відповідач у добровільному порядку відмовляється відшкодувати матеріальний збиток, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Представник позивача позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про день, час і місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Тому суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України вважає за можливе проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, врахувавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 03 червня 2014 року [PERSON] керуючи автомобілем «Шевролет», д.н.з. [NUMBER] не вибрав безпечної швидкості та при виникненні перешкоди не справився з керуванням, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Джип», д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п.12.1, 12.3 ПДР України та будучи причетним до ДТП залишив місце пригоди, чим порушив п. 2.10 ПДР України. Згідно з даними постанови Дарницького районного суду м. Києва від 01 серпня 2014 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.ст. 122-4, 124 КУпАП та притягнуто його до адміністративної відповідальності (а.с. 10-11). Відповідно до даних Висновку №346/15 від 30 липня 2015 року експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля «Джип», д.н.з. [NUMBER], внаслідок його пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 03.06.2014 року, становить 46 749,97 грн. (а.с.а.с. 12-14). Згідно договору про надання експертних послуг від 22 червня 2015 року (а.с. 31) та з даних квитанції вбачається, що позивачем було сплачено 1000,00 грн. за послуги експерта (а.с. 32). Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі, або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно зі ст. 1187 ч. 2 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Згідно з п. 3 зазначеної постанови володілець джерела підвищеної небезпеки не відповідає за шкоду, заподіяну цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, а не з його вини. Судом встановлено, що ДТП сталася з вини водія [PERSON] Зазначена обставина, зокрема, підтверджується даними постанови суду про притягнення до адміністративної відповідальності. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи викладене, суд вважає, що матеріальну шкоду у розмірі 47 749,97 грн. (46 749,97 грн. + 1000,00 грн.) необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, також, витрати на правову допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до ч. 2 ст. 84 ЦПК України, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно наданого позивачем розрахунку розмір витрат на правову допомогу складає 3 410,40 грн., з розрахунку 40% розміру мінімальної заробітної плати (487,20 грн.) за годину роботи та включає в себе: 1 948,80 грн. вартість консультування з юридичних питань, складання позовної заяви (487,20 грн.* 4 год. = 1 948,80 грн.); 1 461,60 грн. особиста участь та представництво в судових засіданнях. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого ним судового збору у розмірі 467,00 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 3 410,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved