Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

[PERSON], діючи на підставі ордеру на надання правової допомоги [PERSON], 29.10.2018 року звернувся до суду з позовом в якому просить суд визнати за позивачем право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року. Позов обґрунтовується наступним. Згідно по господарських книг Дніпровської сільської ради Чернігівського району, станом на 1990-1991 роки вищезазначений будинок відносився до категорії «колгоспний двір» і був спільною сумісною власністю батьків позивача [PERSON] та [PERSON]. [INFO] року помер [PERSON], спадщину якого фактично прийняла його дружина в силу приписів ст.549 ЦК УРСР і стала одноосібним власником даного домоволодіння. [PERSON] померла [INFO] року і позивач як єдиний спадкоємець за законом першої черги після смерті матері звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але отримати свідоцтво про право на спадщину він не має можливості із-за відсутності правовстановлюючих документів на дане домоволодіння. У зв'язку з вищевикладеним він змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. У судове засідання позивач не з'явився, від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі. (а.с.35) Представник відповідача - Дніпровської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області у судове засідання не з'явився, оскільки сільський голова подав до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, позовні вимоги визнають. (а.с.28) Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до вимог ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно положень ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов'язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки, що закріплено в статті 43 ЦПК України. Суд повно, всебічно та об'єктивно дослідивши і оцінивши наявні у справі матеріали та докази вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню. Дослідженням свідоцтва про смерть серії «[NUMBER] встановлено, що [INFO] року помер [PERSON] у віці 75 років у с. Дніпровське Чернігівського району Чернігівської області. (а.с.6) За життя [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, підтвердженням чого є свідоцтво про одруження серії «[NUMBER]. (а.с.14) Згідно свідоцтва про народження серії «[NUMBER], [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.14) Таким чином [PERSON] та [PERSON] були спадкоємцями першої черги за законом до спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON], в силу приписів статті 529 ЦК УРСР, положення якої діяли на момент відкриття спадщини. З досліджених у судовому засіданні довідок виконавчого комітету Дніпровської сільської ради Чернігівського району №№184, 185 від 14.06.2018 року встановлено, що згідно даних по господарських книг Дніпровської сільської ради домоволодіння по [ADDRESS] відноситься до категорії господарств «колгоспний двір» і станом на 1.07.1990 року та на 15.04.1991 року в ньому були зареєстровані та проживали голова колгоспного двору [PERSON] та член колгоспного двору [PERSON] Цей будинок подружжя [PERSON] побудували разом, спільно ним користувалися, але свідоцтво на право власності не отримували. (а.с.7, 13) За даним КП «Чернігівське РБТІ» право власності на спірне домоволодіння не зареєстроване, а дані технічного паспорта свідчать, що його дійсна вартість становить 50496 грн. (а.с.8-11) Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.6 Постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року N20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. Відповідно до ч.2 ст.123 ЦК УРСР частки кожного члена колгоспного двору рівні, включаючи неповнолітніх та непрацездатних членів двору. Достовірними доказами встановлено, що після 15 квітня 1991 року, із вступом в силу Закону України «Про власність», майно вказаного колгоспного двору не змінилося і не зменшилося, а тому суд дійшов висновку, що голова колгоспного двору та його член: [PERSON], [PERSON] мали право кожний на ? частину спірного домоволодіння, на праві спільної сумісної власності, адже стороною відповідача не доведено ту обставину, що вони втратили право на частку у майні колгоспного двору. Доказів того, що спірний житловий будинок станом на 15 квітня 1991 року було переведено до іншої суспільної групи, матеріали цивільної справи не містять. Підстав вважати його самочинно збудованим майном суд не вбачає. Інформаційна довідка із Спадкового реєстру №54224622 від 26.11.2018 року свідчить, що спадкова справа до майна [PERSON], який помер [INFO] року, не відкривалась. (а.с.34) Відповідно до довідки Дніпровської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області №175 від 08.06.2018 року [PERSON], на день смерті [INFO] року був зареєстрований і проживав за адресою: [ADDRESS] разом з дружиною [PERSON]. (а.с.7) Згідно приписів ст.548 ЦК УРСР Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини З наведеного суд робить висновок, що оскільки дружина померлого [PERSON], проживала з ним за однією адресою, а отже вступила в управління і володіння нерухомим майном останнього, то відповідно вона прийняла його спадщину і відповідно стала фактичним власником домоволодіння по [ADDRESS], однак юридично своє право власності не зареєструвала. Суд, роблячи такий висновок, бере до уваги те, що відповідно до приписів ст.560 ЦК УРСР спадкоємець закликаний до спадкоємства може, а не зобов'язаний одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про смерть серії «[NUMBER] свідчить, що [PERSON] померла [INFO] року у с. Дніпровське Чернігівського району Чернігівської області. (а.с.12) Довідка виконавчого комітету Дніпровської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області №176 від 08.06.2018 року свідчить, що [PERSON], на день смерті [INFO] року була зареєстрована і проживала одна за адресою: [ADDRESS] (а.с.13) Згідно вимог ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як вбачається з копії спадкової справи №61/2018 [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері [PERSON], подавши відповідні заяви до Чернігівської районної державної нотаріальної контори, однак свідоцтво про право на спадщину не отримував, у зв'язку з відсутністю документів на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою:[ADDRESS]. (а.с.16. 30-33) Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ № 296/5 від 22 лютого 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна. Ураховуючи, що за життя спадкодавець [PERSON] не оформила та не зареєструвала своє право власності на вказане вище спірне нерухоме майно, то це унеможливлює реалізацію спадкоємцем [PERSON] його спадкових прав та є перешкодою у їх реєстрації. Отже, виходячи з наведеного, позивач позбавлений можливості відновити свої права у позасудовому порядку, а тому його права підлягають судовому захисту, шляхом визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS], як за спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved