Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON]) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON]) про стягнення додаткових витрат на дитину. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не надає коштів на утримання неповнолітнього сина, а тому позивач має право стягнення 50% фактично понесених додаткових витрат на його утримання, пов'язаних з забезпеченням, навчання та розвитку дитини, які були понесені у 2013-2014 роках у розмірі 4 975 грн. (9 550 : 2). Ухвалою суду 08 липня 2014 року відкрито провадження у даній справі та її розгляд призначено у судовому засіданні. В судове засідання сторони не з'явилися, хоча були повідомлені про розгляд справи належним чином. Однак, позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] додаткові витрати на дитину у розмірі 1 000 грн. Також в даній заяві уточненні позовні вимоги підтримала та просила розгляд справи проводити у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак, надав заяву в якій уточненні позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти стягнення додаткових витрат у розмірі 1 000 грн. не заперечував та просив розгляд даної справи проводити за його відсутністю. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини. Як встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі до 16 березня 2000 року. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER]. Дитина проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні, відповідач не надає добровільної матеріальної допомоги на його утримання та виховання. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Згідно п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. Водночас, додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У даному випадку мова йде про додаткові витрати, а не про додаткове стягнення коштів на утримання дитини. Проте, в окремих випадках, через особливі обставини (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини тощо) потрібні значні додаткові витрати. Тому розмір додаткових витрат, що стягуються повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат. У своїй позовній заяві щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини, позивач зазначила, що відносить до таких витрат сплачені нею кошти на навчання дитини та витрати необхідні на забезпечення належних умов розвитку дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду. А згідно з частиною 4 цієї статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оцінюючи в сукупності надані до суду докази та те, що дії відповідача стосовно визнання позову не суперечать закону та не порушують прав, свобод та інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з урахуванням їх уточнення. Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved