Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення боргу по договору позики в розмірі 1400 доларів США, що еквівалентно 37154,46 грн. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 30 травня 2017 року між ним та відповідачем було укладено договір позики у формі письмової розписки (далі - Договір), відповідно до якого позивач передав відповідачу 1400 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути у термін з 30 травня 2017 року по 01 вересня 2017 року таку ж суму грошових коштів. Відповідач не виконав свої обов'язки відповідно до умов Договору, тому позивач просить стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 1400 доларів США, що еквівалентно 37154,46 грн. Позивач, допитаний у судовому засіданні за правилами встановленими для допиту свідка, зазначив, що 30.05.2017 року надав позику [PERSON] у розмірі 1400 доларів США, купюрами по 100 доларів США, у приміщенні гаражу, який перебуває у його власності, про що [PERSON] власноручно написав розписку та зобов'язався повернути вказані кошти до 01.09.2017 року. Позивач підтримав вимоги позову у повному обсязі з підстав наведених у позові. Просив позов задовольнити та не заперечував проти заочного розгляду справи. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] повністю підтримала позовні вимоги та їх обґрунтування, позовні вимоги просила задовольнити та вказала, що борг необхідно стягнути саме в іноземній валюті. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився. Про дату, час і місце слухання справи повідомлений вчасно через засоби масової інформації, про причини неявки суд не повідомляв, тому судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач проти такого вирішення справи не заперечує. Дослідивши докази, що знаходяться в матеріалах справи в їх сукупності та заслухавши показання свідка позивача та пояснення представника позивача, суд встановив наступні обставини. Згідно ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч.1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог Цивільного кодексу України та інших актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.1 ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. В судовому засіданні встановлено, що згідно розписки від 30.05.2017 року, оригінал якої був оглянутий судом в судовому засіданні та повернутий позивачу, [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 1400 доларів США, які зобов'язався повернути з 30 травня 2017 року по 01 вересня 2017 року. Отже, суд визнає доведеним, що між сторонами мав місце вищезазначений договір позики грошей і загальна сума неповернутої позики становить 1400 доларів США. Відповідно до норми ч.2 ст.1047 ЦК України, суд вважає дотриманою письмову форму договору позики, так як була представлена розписка позичальника, що посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, а також строки повернення коштів. Таким чином, судом встановлено, що з 01 вересня 2017 року відповідач [PERSON], згідно письмової розписки від 30.05.2017 року, прострочив виконання свого грошового зобов'язання перед [PERSON] Враховуючи вищевикладене, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за договором позики від 30.05.2017 року, що становить 1400 доларів США. Однак, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст.192 ЦК). Згідно із ст.533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, установлених законом. Такий порядок встановлено також декретом КМ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.93 №15-93, ст.5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. За таких обставин, стягнення суми боргу на користь фізичної особи [PERSON], який не має ліцензії НБУ, можливе тільки у національній грошовій одиниці - гривні, в еквіваленті до суми боргу в іноземній валюті. [PERSON] по договору позики має перед [PERSON] борг в розмірі 1400 доларів США, що становить еквівалент 38 174, 48грн. (за офіційним курсом валют, встановленим НБУ на 14.12.2017р.: 100 доларів США = 2726, 7490 грн.). Згідно ст.88 ЦПК України суд вважає можливим стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] понесені ним та документально підтвердженні судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 640,00 грн., 3000,00 грн. витрат на правову допомогу, розмір яких є обґрунтованим та відповідає Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», та витрат на здійснення виклику відповідача шляхом подання оголошення у ЗМІ в розмірі 160, 00 грн.

Outcome: approved