Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-30 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , Гарасимівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області, про визнання права власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, розташованими по [ADDRESS] , в т.ч. на належну йому 1/2 частину домоволодіння та на 1/2 частину домоволодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Свої вимоги обґрунтовували тим, що у зв`язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності на вказане домоволодіння, в нотаріальному порядку було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що позбавляє його можливості оформити спадщину на спадкове майно та оформити право власності на належну йому частку домоволодіння. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві просив справу розглянути у його відсутності. Представник відповідача Гарасимівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області в підготовче судове засідання не з`явився, до суду подав письмову заяву, у якій вказав, що позов визнає, не заперечує проти його задоволення та просив справу розглядати без його участі. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, однак до суду подав письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає, не заперечує проти його задоволення та просив розгляд справи провести без його участі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому\~статтями 206,\~207 цього Кодексу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав: Судом встановлено, що згідно виписки із погосподарської книги № 3 Гарасимівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області станом на 01.07.1990 року за [PERSON] , яка була головою двору, та [PERSON] (позивач) значилось господарство, розташоване\~по [ADDRESS] (а.с. 18). Згідно копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 07.02.2017 року, житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що розташовані за адресою: [ADDRESS] побудовані у період з 1974 по 1991 роки та не є самовільним будівництвом (а.с. 5-7). Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, при вирішенні питань щодо визнання права власності на житлові будинки у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності із іншими доказами. У п. 6 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~від 22\~грудня 1995\~року №\~20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Отже, [PERSON] та [PERSON] (позивач) в рівних долях (по 1/2 частині кожному) належало майно господарського двору, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] (позивач), [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 24). [INFO] [PERSON] (мати) померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 21). Ще за життя [PERSON] (мати) посвідчила на ім`я синів [PERSON] (позивач) та [PERSON] (відповідач) заповіти від 15.07.2011 року, якими заповіла [PERSON] (позивач) все належне їй на день смерті майно, в т.ч. житловий будинок, розташований по [ADDRESS] та земельну ділянку, а [PERSON] (відповідач) житловий будинок, розташований по [ADDRESS] та земельну ділянку біля даного будинку (а.с. 19, 20). В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. [PERSON] (позивач) прийняв спадщину в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , оскільки він на день смерті спадкодавиці постійно проживав разом з нею та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (довідка Гарасимівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 27 від 29.01.2019 року, а.с. 17). Дані обставини також підтверджуються копією спадкової справи № 21/2017 від 03.02.2017 року, заведеної приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Дузінкевич С.М. після смерті [PERSON] (а.с. 41-57), з якої вбачається, що [PERSON] (позивач) та [PERSON] (відповідач) є єдиними спадкоємцями в порядку спадкування за заповітами після смерті [PERSON] (мати), інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом немає. Отже, на момент звернення до суду позивач правомірно претендує на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в цілому, розташованими по [ADDRESS] , в т.ч. на належну йому 1/2 частину домоволодіння та на 1/2 частину цього ж домоволодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] . Позивачу [PERSON] в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини за заповітом на житловий будинок з господарськими буділями та спорудами, розташованими по [ADDRESS] , після смерті матері [PERSON] , оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності на спадкове домоволодіння, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданою приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. за № 70/02-31 від 05.02.2019 року (а.с. 23). Зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, а саме в сумі 730,55 грн. На підставі ст.ст. 316-319, 391, 392, 1216 - 1222, 1268 ЦК України,

Outcome: approved