Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилається не те, що з 21.10.2010 р. перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилася донька [PERSON], [INFO]. Останнім часом подружнє життя між ними не складається. Відповідачка не хоче його розуміти, ігнорує та з байдужістю ставиться до їхніх сімейних відносин. Сумісне проживання між ними припинено, а тому підтримувати сімейні відносини не бажає, оскільки це суперечить його інтересам. Ведення спільного господарства між ними припинено. Просить розірвати з відповідачкою шлюб. Ухвалою суду від 22.04.2016 р. прийнято до спільного розгляду зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, а позовні вимоги за зустрічним позовом обєднано в одне провадження з первісним позовом. У зустрічному позові [PERSON] посилається на те, що на даний час донька [PERSON] проживає з нею та знаходиться на її повному утриманні. Вона повністю займається вихованням доньки, створює їй всі умови для повного та всебічного розвитку. Відповідач працює за кордоном та отримує мінливий дохід. А тому, з метою забезпечення інтересів дитини, просить визначити місце проживання доньки з матірю та стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання доньки в розмірі 2000 грн. щомісячно. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав посилаючись на викладені в позовній заяві обставини і просив позов задовольнити. Зустрічний позов [PERSON] визнав частково та пояснив, що після того як він проживає окремо від позивачки за зустрічним позовом та їх дитини, він щомісячно передає їй кошти. Твердження про те, що він працює за кордоном не відповідають дійсності, він дійсно відвідує інші країни, проте не по робочим питанням і не регулярно. Вимоги позивачки про стягнення з нього аліментів у розмірі 2000 грн. є необґрунтованими та непідтвердженими. Йому наразі важко знайти роботу і крім того, його повнолітній син від іншого шлюбу [PERSON] зараз є студентом 4-го курсу денного відділення УжНУ та не отримує стипендію, а тому він повинен надавати допомогу своєму повнолітньому сину, який не отримує ніяких доходів. У звязку з цим не заперечує проти стягнення з нього аліментів на користь позивачки за зустрічним позовом на утримання їхньої доньки в розмірі 800 грн. щомісячно, а також не заперечує проти визначення місця проживання дитини з матірю. Відповідачка [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу визнала та просила суд задовольнити її позовні вимоги за зустрічним позовом. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обовязків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до 112 СК України, під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засідання встановлено, що 21.10.2010 р. між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі ДРАЦС по м. Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області за актовим записом № 455. Згідно даних свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], її батьком значиться позивач [PERSON], а мати відповідачка [PERSON] Малолітня дитина сторін проживає з матірю [PERSON] та знаходиться на її утриманні і вихованні. Подружнє життя між сторонами не склалося. Про це свідчать ті обставини, що позивач та відповідачка сімейних стосунків не підтримують та разом не проживають, обоє наполягають на розірванні шлюбу і не бажають спільно проживати. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони остаточно втратили почуття поваги, любові і довіри один до одного, їхня сімя розпалася остаточно. Умови для примирення сторін відсутні, а цей шлюб є формальним і подальше його збереження суперечить інтересам сторін. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд враховує майновий стан сторін, працездатний вік відповідача, відсутність у нього постійного місця праці, де заробіток його носить нерегулярний (мінливий) характер, а також часткове визнання ним зустрічного позову. Також судом враховується стан здоровя доньки сторін, яка знаходиться на обліку у дільничного педіатра з вродженою вадою серця, відвідує різного роду гуртки. А тому, суд вважає, що вимоги позивачки за зустрічним позовом слід задовольнити частково і стягнути з [PERSON] на її користь аліменти в розмірі по 1200 грн. щомісячно на утримання дитини. Беручи до уваги, що згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 1 травня 2016 року становить 1228 грн., така сума аліментів, на думку суду, повинна забезпечити дитину хоча б найнеобхіднішим. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказів того, що [PERSON] має можливість сплачувати по 2000 грн. щомісячно позивачка за зустрічним позовом суду не надала. Розмір аліментів визначений судом відповідатиме принципам розумності та справедливості. При цьому суд зазначає, що сторони не позбавлені права в подальшому, відповідно до положень ст. 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів. Принципом 6 «Декларації прав дитини» від 20 листопада 1959 року визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю. Враховуючи, що донька сторін [PERSON], [INFO], постійно проживає з [PERSON], а спору про її подальше місце проживання не виникає, місце проживання дитини слід визначити з матірю. За правилами ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць (п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України). У відповідності до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] сплачений ним судовий збір у сумі 551.2 грн. за вимогу про розірвання шлюбу та стягнути з [PERSON] судовий збір у сумі 551.2 грн. в дохід держави за вимогу про стягнення аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: partial