Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до Кузнецовського міського суду Рівненської області з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб між ним та [PERSON], зареєстрований 03.06.2005 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції, актовий запис №447. Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що спільне життя не склалося. Від шлюбу у сторін народились діти: - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Протягом останніх трьох років сторони не ведуть спільне господарство та проживають окремо. На думку позивача, за таких умов збереження шлюбу є неможливим. Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 14 червня 2017 року провадження у справі було зупинено та надано сторонам двомісячний строк для примирення. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі та пояснив, що за наданий судом строк для примирення змін у їхніх з відповідачем відносинах не відбулось, просив розірвати шлюб. Відповідач в судове засідання не з'явилась, подавши до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій просить надати сторонам додатковий строк для примирення. Розглянувши позов, заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 03.06.2005 року сторони зареєстрували шлюб 03 червня 2005 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції, актовий запис №447. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Діти проживають за згодою двох батьків із відповідачем. Відповідно до положень статті 51 Конституції України, частини 1 статті 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з положеннями пункту 3 частини 2 статті 18, статті 51, частини 3 статті 56, частини 1 статті 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. В судовому засіданні встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання та продовження шлюбних відносин, оскільки втрачено взаєморозуміння та повагу, фактичні шлюбні відносини між ними припинені, примирення між подружжям та збереження сім'ї неможливе і це буде суперечити інтересам та волі позивача. За наданий судом строк подружжя примиритись не змогло. При зазначених обставинах суд дійшов висновку, що сім'я фактично розпалася і шлюб існує формально. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей». Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, примиритися сторони не змогли, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, а збереження шлюбу є недоцільним. Крім того, приймаючи до уваги, що шлюб це добровільний союз чоловіка та жінки, а позивач зберегти сім'ю не бажає, Суд, з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті й майнові права, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст.110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. На підставі вищенаведеного, відповідно до ч.3 ст. 105, ст.ст. 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved