Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить зобов`язати [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , усунути перешкоди [PERSON] у користуванні земельною ділянкою площею 0,1060 га, кадастровий номер 0722184600:01:007:0213, призначеною для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] , шляхом повернення [PERSON] у власність частини даної земельної ділянки площею 75 кв.м., яку самовільно захопили відповідачі. Крім цього, позивач просить стягнути з відповідачів судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що житловий будинок [ADDRESS] побудований в 1970 році. На даний час він є власником даного житлового будинку. Рішенням Мощенської сільської ради «Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадян по Мощенській сільській раді згідно списку» від 15.12.1993 року №19/1, його матері - [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1060 га для будівництва та обслуговування вищезгаданого жилого будинку, господарських будівель і споруд. Позивач вказує, що його мати 27.12.2011 року отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1060 га (кадастровий номер 0722184600:01:007:0213) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] , а 05.04.2012 року його матір подарувала вищевказану земельну ділянку йому. Користувачем сусідньої земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , яка в листопаді 2012 року приватизувала дану земельну ділянку. З даного моменту між ними почали виникати конфлікти відносно меж суміжних земельних ділянок, так як землевпорядна організація, що виготовляла технічну документацію [PERSON] , допустила накладення їх земельних ділянок одна на одну. [PERSON] користується своєю земельною ділянкою згідно своїх межових знаків. Відповідно до схеми накладення земельних ділянок існує перетин меж суміжних земельних ділянок площею 48 кв.м. (кадастрові № 0722184600:01:007:0213 та 0722184600:01:007:0297) та перетин меж суміжних земельних ділянок площею 27 кв.м. (кадастрові № 0722184600:01:007:0213 та 0722184600:01:007:0298). Окрім цього, позивач вказує, що, згідно повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, земельна ділянка з кадастровим номером 0722184600:01:007:0240 була поділена на дві інші земельні ділянки з кадастровими номерами 0722184600:01:007:0297, що належить [PERSON] та 0722184600:01:007:0298, що належить [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 23.07.2014 року. Позивач звертався до сусідів щодо мирного врегулювання земельного спору, однак такі звернення не знайшли відгуку з боку сусідів, а тому, беручи до уваги те, що його матір раніше за відповідачів зареєструвала право власності на земельну ділянку, встановивши її межі, відповідачі незаконно користуються земельними ділянками площею 48 кв.м та 27 кв.м відповідно. Враховуючи вищевикладене та покликаючись на норми чинного законодавства, позивач звернувся до суду та просить заявлений ним позов задовольнити повністю. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18.09.2019 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач [PERSON] відзив на пред`явлений позов не подала. Відповідач [PERSON] подала відзив на пред`явлений позов, з якого вбачається, що відповідач позовні вимоги [PERSON] не визнає у повному обсязі покликаючись на наступне. [PERSON] , є власником земельної ділянки площею 0,19 га з кадастровим номером 0722184600:01:002:0297 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а [PERSON] , є власником земельної ділянки площею 0,06 га з кадастровим номером 0722184600:01:002:0298 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Обидві земельні ділянки сформовані, мають визначені площі, межі та зареєстровані в Державному земельному кадастрі, як такі, що виникли внаслідок поділу належної [PERSON] земельної ділянки площею 0,25 га. Поділ належної [PERSON] земельної ділянки площею 0,25 га на дві земельних ділянки (площею 0,19 га та 0,06 га) був проведений у 2013 році шляхом виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки. Відповідна технічна документація містить, поміж іншого, акт встановлення та погодження меж із суміжними землекористувачами (землевласниками), схему розташування земельної ділянки, позитивні висновки Відділу містобудування та архітектури Ковельської районної державної адміністрації та Управління Держземагенства у Ковельському районі Головного управління Держземагенства у Волинській області щодо площі, меж та конфігурації земельних ділянок, кадастровий план із визначенням координат та поворотних точок відповідних земельних ділянок, відомість вирахування дирекційних і внутрішніх кутів, відстаней між точками повороту меж з контролем, координат та площі відповідних земельних ділянок та креслення перенесення меж земельних ділянок в натуру. Окрім того, у 2017 році відповідачами було повторно встановлено межі належних їм земельних ділянок в натурі, що підтверджується, зокрема, актом про встановлення границь ділянки в натурі та передачу на зберігання межових знаків [PERSON] від 27.07.2017 року та актом про встановлення границь ділянки в натурі та передачу на зберігання межових знаків [PERSON] від 27.07.2017 року. Відповідач [PERSON] у відзиві на позовну заяву вказує, що з листа Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 18.08.2017 року вбачається, що в межах земельних ділянок з кадастровими номерами 0722184600:01:002:0298, власником якої є [PERSON] , та 0722184600:01:002:0297, власником якої є [PERSON] , виявлено розташування частини земельної ділянки з кадастровим номером 0722184600:01:002:0213, власником якої на той час була [PERSON] . Відтак, ще до моменту набуття позивачем права власності на належну йому земельну, його матір, [PERSON] , здійснила самовільне зайняття, - накладення, на належні їм земельні ділянки. Із урахуванням вищевикладеного відповідач [PERSON] просить відмовити у задоволенні заявленого [PERSON] позову за безпідставністю, оскільки її діями ніяким чином не порушені права позивача на користування та розпорядження належною йому земельною ділянкою. В подальшому, позивачем [PERSON] подано відповідь на відзив відповідача [PERSON] , в якому останній виклав свої спростування обставин, які зазначені у відзиві, та просив позов задовольнити повністю, оскільки він неодноразово звертався до відповідачів щодо мирного врегулювання спору та не отримав позитивної відповіді. 28 жовтня 2019 року відповідачем [PERSON] було подано до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому остання просить відмовити у позові [PERSON] з підстав, викладених у відзиві на позов. Окрім цього, просить стягнути з позивача на її користь понесені судові витрати, документальне підтвердження яких буде подано відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні серед матеріалів справи докази, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відтак, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорене право чи інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. У даній цивільній справі позивач визначив предмет позову - усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом повернення йому у власність частини даної земельної ділянки. Остаточно позивач обрав такий спосіб захисту, як зобов`язання відповідачів усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, шляхом повернення йому у власність частини даної земельної ділянки, яку вони самочинно захопили. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд, відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 2 ст. 373 ЦК України, право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю набувається і здійснюється відповідно до закону. Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації (ст. 125 ЗК України). Судом встановлено, що згідно Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.08.2018 року, позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1050 га з кадастровим номером 0722184600:01:007:0213, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться в [ADDRESS] . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.07.2019 року, відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,19 га з кадастровим номером 0722184600:01:002:0297, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться в [ADDRESS] . Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.07.2019 року, відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,06 га з кадастровим номером 0722184600:01:002:0298, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться в [ADDRESS] . З вищевказаних правовстановлюючих документів вбачається, що позивачем та відповідачами правомірно набуто у приватну власність вищевказані земельні ділянки. Згідно положень ст. 79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Окрім того, згідно із пунктом 2.1 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 № 376, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Відповідно до пункту 2.3 вищезгаданої Інструкції для встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) охоплюється комплекс робіт, а саме: підготовчі роботи, топографо-геодезичні, картографічні роботи та роботи із землеустрою, камеральні роботи, складання і оформлення матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками. Отже, за змістом статті 55 Закону України «Про землеустрій», межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) визначаються згідно з наявними планово-картографічними матеріалами та матеріалами кадастрової зйомки. З повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 10.08.2017 року №22-29467/0/1-17 вбачається, що в результаті перевірки відомостей про земельні ділянки у Державному земельному кадастрі та документації із землеустрою, яка стала підставою внесення земельних ділянок до Державного земельного кадастру було виявлено, що в межах земельних ділянок з кадастровими номерами 0722184600:01:002:0298 (власник земельної ділянки згідно речових прав, що надійшли в порядку інформаційної взаємодії - [PERSON] ) і 0722184600:01:002:0297 (власник земельної ділянки згідно речових прав, що надійшли в порядку інформаційної взаємодії - [PERSON] ) виявлено розташування частини земельної ділянки з кадастровим номером 0722184600:01:002:0213 (власник земельної ділянки згідно даних Державного реєстру земель - [PERSON] ) (а на даний час - позивач [PERSON] ). Відповідно до вимог перехідних положень до Закону України «Про Державний земельний кадастр», у разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам), такі помилки за згодою власника земельної ділянки можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Таким чином, судом встановлено, що під час перенесення інформації про земельні ділянки позивача та відповідачів з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру були допущені помилки меж земельних ділянок, а саме: розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки. Відтак, будь-яких порушень прав, свобод чи інтересів позивача з приводу користування належною йому земельною ділянкою з боку відповідачів, та доказів самочинного захоплення відповідачами частини земельної ділянки, належної позивачеві, судом не встановлено. Окрім цього, із вищевказаного повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 10.08.2017 року вбачається, що виправлення помилок, допущених під час ведення Державного земельного кадастру проводиться згідно пп.138-161 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року №1051 зі змінами. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було надіслано повідомлення про виявлення помилки в координатах поворотних точок меж земельних ділянок та шляхи виправлення зазначених помилок. Крім цього, як вбачається з актів встановлення та погодження меж суміжними землекористувачами (землевласниками), які містяться в технічних документаціях як [PERSON] (попереднього власника земельної ділянки позивача), так і [PERSON] , останні у встановленому порядку погодили межі їх суміжних ділянок без будь-яких зауважень, а тому доводи позивача про самовільне зайняття його земельної ділянки відповідачами є безпідставними та необґрунтованими. Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення його цивільних прав саме відповідачами, а тому суд прийшов до висновку про безпідставність вимог позивача, а відтак - про наявність підстав для відмови в задоволенні позову в цілому. Відмовляючи в задоволенні позову, суд, на підставі ст. 141 ЦПК України, залишає за позивачем понесені ним судові витрати. Крім цього, згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи зазначені вимоги, суд стягує з позивача в користь відповідача [PERSON] понесені нею та документально підтверджені судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги, в сумі 4000 грн.

Outcome: approved