Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позову вказує, що 20.11.2006 року між ним та відповідачкою [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого він передав відповідачці [PERSON], а остання отримала та зобовязалася повернути в строк до 20.11.2017 року грошові кошти в сумі 52000 дол. США. Вказаний факт підтверджується власноручно написаною [PERSON], в присутності двох свідків, розпискою. Також вказує, що протягом часу користування грішми відповідачка повернула йому лише 8000 дол. США, а на початку листопада 2017 року відмовилася віддавати йому борг, чим порушила взяті на себе зобовязання. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (Позикодавець) передає у власність другій стороні (Позичальникові) грошові кошти, а Позичальник зобовязується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір є укладеним з моменту передання грошової суми Позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А тому, просить суд, стягнути з відповідачки [PERSON] на його користь борг за Договором позики від 20.11.2006 року в сумі 44000 дол. США, що станом на 04.04.2018 року становить 1158502 грн. 40 коп. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.04.2018 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, направивши до суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність та одночасно вказує, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] [PERSON] позовні вимоги визнав, пояснивши, що 20.11.2006 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] в присутності двох свідків дійсно був укладений договір позики, відповідно до умов якого остання отримала в борг 52000 дол. США та зобовязалася їх повернути в строк до 20.11.2017 року, однак змогла повернути лише 8000 дол. США. Також пояснив, що відповідачка визнає, що залишок боргу перед позивачем становить 44000 дол. США, але через скрутне матеріальне становище не має можливості повернути вказану суму. Тому не заперечував проти задоволення позову та винесення рішення в підготовчому судовому засіданні. Заслухавши пояснення представника відповідачки [PERSON] [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст.ст. 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Частиною четвертою ст. 200 ЦПК України визначено, що ухвалення в підготовчому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що 20.11.2006 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] був укладений Договір позики, відповідно до умов якого позивач передав у власність відповідачці, а остання отримала та зобовязалася повернути в строк до 20.11.2017 року грошові кошти в сумі 52000 дол. США, доказом чого є розписка відповідачки [PERSON] від 20.11.2006 року (а.с. 4). Строк повернення коштів закінчився 20.11.2017 року, однак борг позивачу [PERSON] відповідачкою [PERSON] повернутий лише частково, а саме 8000 дол. США, неповернута сума складає 44000 дол. США. Вказаний факт визнаний в судовому засіданні представником відповідачки [PERSON] Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (Позикодавець) передає у власність другій стороні (Позичальникові) грошові кошти, а Позичальник зобовязується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір є укладеним з моменту передання грошової суми Позичальнику. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Оскільки в судовому засіданні обєктивно встановлено, що відповідачкою [PERSON] зобовязання перед позивачем [PERSON] повністю не виконані, в звязку з чим її борг за Договором позики від 20.11.2006 року становить 44000 дол. США, а також враховуючи, що вказана обставина визнана в судовому засіданні представником відповідачки [PERSON] і це визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] та стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивача боргу за Договором позики від 20.11.2006 року в сумі 44000 дол. США, що станом на 08.05.2018 року за офіційним курсом БНУ складає 1156768 грн. 40 коп. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки [PERSON] на користь держави судовий збір у максимальному для фізичних розмірі, а саме в розмірі 8810 грн., оскільки один процент від суми, яка підлягає до стягнення перевищує максимальний розмір судового збору, що визначений для фізичних осіб. На підставі викладеного та

Outcome: approved