Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області та, після уточнення позовних вимог 22.08.2017 року, просив ухвалити рішення суду, яким визнати договір фінансового лізингу № 01/14-00549 від 27.10.2014 року, укладений із ТзОВ «ЛК«Автофінанс» недійсним та застосувати двосторонню реституцію. В обґрунтування позову вказує на те, що у спірному договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом, звужені обовязки відповідача, які передбачені Законом України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена його відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам законодавства. Крім того, відповідач не мав ліцензії для надання фінансових послуг, що передбачено Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», та договір фінансового лізингу не було нотаріально посвідчено, що суперечить у сукупності положенням ЦК України (а.с.3-5,64). У судове засідання сторони не зявилися. Представник позивача у заяві до суду просила справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги позивача підтримала, які просила задовольнити. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за місцем реєстрації, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи від останнього не надходило, а тому суд ухвалив за можливе розглянути справу у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів, з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечувала представник позивача. Доповівши зміст заявлених вимог, дослідивши письмові докази, які знаходяться у матеріалах справи, суд приходить до наступного. Встановлено, що 27 жовтня 2014 року між позивачем і відповідачем було укладено договір фінансового лізингу № 01/14-00549 з додатками, за умовами якого ТзОВ «ЛК «Автофінанс» зобов'язалося придбати у свою власність предмет лізингу у вигляді автомобіля ЗАЗ Vida (срібляста мідь) та передати його у користування позивача, який у свою чергу зобов'язувався сплачувати за користування ним періодичні лізингові платежі згідно графіку в розмірі 1248 грн. 97 коп. щомісяця. Договір фінансового лізингу передбачав право\~[PERSON] отримати автомобіль у власність за умови повної сплати вартості автомобіля та інших витрат. Згідно пункту 1.7 договору автомобіль передається у користування\~[PERSON] не пізніше 120 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок товариства авансового платежу в розмірі 50 % вартості предмета лізингу, комісії за організацію і оформлення даного договору в розмірі 10 % вартості предмета лізингу та комісії за передачу автомобіля в розмірі 3 % від вартості предмета лізингу.\~\~ Пунктом 8.2.1 договору визначено, що перший лізинговий платіж складається із: а) комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням цього Договору\~\~(надалі - «Комісія за Організацію»), яка розраховується як: комісія за організацію, яка визначена у додатку № 1 до даного договору та становить 10 % від вартості предмету лізингу; б) авансу ціни предмета лізингу, який розраховується: авансовий платіж, який визначений у додатку № 1 до даного договору та становить 50 % вартості предмету лізингу; в) комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу, як платіж, що покриває витрати лізингодавця, пов'язані з організацією передачі предмета лізингу на користь лізингоотримувача. Розмір комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу визначений в додатку № 1 до даного договору та становить 3 % від вартості предмета лізингу. Згідно з пунктом 8.2.3 договору [PERSON] зобов'язаний сплачувати «другий лізинговий платіж», який складається з: відшкодування вартості предмета лізингу; сплати відсоткової ставки за користування предметом лізингу; сплати комісії за супроводження договору. Позивачем було отримано лист від відповідача від 28.10.2014 року, згідно якого передача автомобіля мала відбутись з 28.10.2014 року по 12.11.2014 року в м. Житомир (а.с.15). На виконання умов договору 27.10.2014 року, 28.10.2014 року та 11.11.2014 року позивач сплатив комісію за організацію та оформлення договору фінансового лізингу у розмірі 10500 грн., що становить 10 % від вартості предмета лізингу, і авансовий платіж в розмірі 52500 грн., що становить 50 % предмету лізингу, що підтверджується квитанціями (а.с.18). Однак відповідач у встановлений строк автомобіль не передав, у звязку з чим 17.12.2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про дострокове припинення дії договору фінансового лізингу, у звязку із порушенням строку передачі обєкта лізингу та повернення сплачених коштів за цим договором (а.с.16). Відповідно до частин першої, другої\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями\~ЦК України\~про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж,\~Законом України «Про фінансовий лізинг». Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті\~3, частина третя статті\~509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи\~\~умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Судом встановлено, що аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу від 27 жовтня 2014 року, укладеного між сторонами дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом (пункт 8.17, розділ 10 договору), звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в\~Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях\~ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.\~\~ Згідно пункту 1.4 договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець.\~\~ За змістом\~статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням\~статті 808 ЦК України. Окрім того, згідно пункту 4 частини першої\~статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»\~діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1\~статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до частини першої\~статті 227 ЦК України\~правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Судом не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства. Відповідно до частини другої\~статті 806 ЦК України\~до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до\~статті 628 ЦК України. Згідно\~статті 799 ЦК України\~договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої\~статті 220 ЦК України\~у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Зі змісту статті 216 ЦК України слідує, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 27 жовтня 2014 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «ЛК «Автофінанс», нотаріально посвідчено не було. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про те, що посилання позивача про несправедливі умови спірного договору, відсутність у відповідача відповідної ліцензії для надання фінансових послуг та відсутність нотаріального посвідчення спірного договору є обґрунтованими, а тому заявлені вимоги підлягають задоволенню. До такого ж висновку, прийшов Верховний Суд України у постанові від 16.12.2015 року по справі № 6-2766цс15. Крім того, з урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України, суд рахує за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати та, з урахуванням п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», повернути внесений судовий збір у більшому розмірі, ніж встановлено законом. Разом з тим, суд рахує залишити без задоволення клопотання представника відповідача щодо закриття провадження у справі (а.с.27), оскільки у справі № 285/2995/15-ц мали місце інші вимоги та підстави їх предявлення ніж у даній справі, а у справі № 285/1243/16-ц рішення по суті заявлених вимог не прийняте.

Outcome: approved