Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обгрунтував тим, що він з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 22.01.2004 року. У шлюбі у них народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Вказав, що протягом останніх семи років вони разом не проживають, оскільки у них виникали різні непорозуміння, вони неодноразово вияснювали між собою відносини, однак у них різні характери та погляди на життя. Вони обоє вирішили, що надалі їхній шлюб не може існувати, а тому примирення між ними є неможливим. Просив шлюб між ними розірати. Відповідно до частин 2-6 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову дана справа, відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України, підпадає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Ухвалою судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 06.09.2021 року прийнято до розгляду дану справу та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження о 09 год. 00 хв. 28.09.2021 року з викликом сторін, з метою заслухання їх усних пояснень. Крім цього, даною ухвалою було встановлено: відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ним відзиву на позовну заяву, а позивачу - п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив; відповідачу - п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак 15.09.2021 року через канцелярію суду подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив залишити проживати з ним доньку [PERSON] , [INFO] , а малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , залишити проживати разом з відповідачем [PERSON] (а.с. 16). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак 20.09.2021 року на електронну адрусу суду надіслала заяву (а.с. 17), оригінал якої надійшов на адресу суду 21.09.2021 року (а.с. 20), в якій позов при уточненому розмірі позовних вимог визнала, просила його задовольнити, сина [PERSON] , [INFO] , залишити проживати разом з нею та справу розглянути у її відсутності. У відповідності до ч.ч. 1, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. У відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов, при уточненому розмірі позовних вимог, підлягає до задоволення, з таких підстав: Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що сторони згідно свідоцтва про одруження, перебувають в зареєстрованому шлюбі з 22.01.2004 року (а.с. 3). У шлюбі у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 4, 5) , де у графі батько вказано « [PERSON] », а в графі мати - « [PERSON] ». Сімейне життя у сторін не склалося, через різні характери, сімейні цінності та погляди на життя. Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, а тому шлюб слід розірвати. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що відповідач не просила відновити їй дошлюбне прізвище, суд вважає, що після розірвання шлюбу їй слід залишити шлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Як зазначено в правовому висновку Верховного Суду в постанові від 15.01.2020 року у справі №200/952/18 (провадження №61-14859св19) за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Враховуючи те, що позивач у заяві про уточнення позовних вимог, просив залишити малолітнього сина на виховання відповідача, а відповідач повністю визнав позовні вимоги при уточненому розмірі позовних вимог, та також просила малолітнього сина залишити проживати разом з нею, суд, вважає, що малолітнього [PERSON] , [INFO] , слід залишити на проживання з матір`ю - відповідачем по справі [PERSON] . Враховуючи те, що неповнолітня [PERSON] , [INFO] , на час розгляду справи досягла чотирнадцяти років, вона самостійно обирає собі місце проживання. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд вважає, що позивачу слід повернути 50 відсотків судового збору з державного бюджету, сплаченого ним при поданні позову, а саме 454,00 грн. (квитанція № 0.0.2250724389.1 від 01.09.2021 року (а.с. 7), оскільки на час розгляду справи клопотання позивача [PERSON] про стягнення з відповідача на його користь судового збору на адресу суду не надходило, суд вважає, що решту понесених позивачем судових витрат по сплаті судового збору в сумі 454,40 грн., слід віднести на його рахунок. На підставі ст.ст. 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved