Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Бериславського районного суду Херсонської області з позовом до [PERSON] , про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей; третя особа: Служба у справах дітей Бериславської районної державної адміністрації Херсонської області. В обґрунтування позову посилається на те, що 15.07.2006 року було зареєстровано шлюб між ним та відповідачкою. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Однак, подружнє життя у сторін не склалося через постійні сварки, з підстав того що відповідачка зловживає спиртними напоями, не працює, не займається вихованням дітей. Втратили почуття поваги та любові один до одного. Із серпня 2019 року спільне проживання припинено. Ведення спільного господарства припинено, шлюб існує формально. Спору про поділ майна, що є їх спільною власністю немає. У зв`язку з розірванням шлюбу виникло питання щодо визначення місця проживання дітей. Тому, у зв`язку з викладеним, позивач просить суд, розірвати шлюб між ним та відповідачкою. Визначити місце проживання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] . Ухвалою суду від 11.01.2020 року провадження у даній справі було відкрито в загальному порядку та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 02.04.2020 року провадження у зазначеній справі було призначено до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву, в якій просив провести розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позову наполягав. Відповідач в призначене судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена, належним чином, подала до суду заяву про визнання позову, просила справу розглядати у її відсутність. У встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надав. Представник третьої особи Служби у справах дітей Бериславської районної державної адміністрації Херсонської області в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені, належним чином, подали до суду заяву про розгляд справи у відсутність їх представника. Надали до суду висновок про доцільність визначення місця проживання дітей з батьком. У відповідності до ч.3 ст.211, ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч.1 ст.81, ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до п.п. 3,4 п. 5 ст. 12 ЦПК України - суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє захисту їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Частиною третьою статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 15.07.2006 року, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Бериславського районного управління юстиції Херсонської області було видано свідоцтво про шлюб, актовий запис № 39, про що свідчить свідоцтво про шлюб (а.с. 8). Сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 8,9,10,11,12). Спільне життя сторін не склалося через відсутність порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, ігноруванням налагодження сімейних відносин, що призвело до втрати почуття поваги та любові. Сторони не підтримують сімейно-шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, не живуть однією сім`єю. Діти проживають з позивачем та знаходяться на його утриманні. Щодо примирення позивач в позовній заяві відмовляється, вказавши про те, що подальше сімейне життя не є можливим, це лише погіршить стан їх відносин, оскільки даний шлюб існує формально, а тому він свідомо прийняв рішення про розірвання шлюбу. Суд вважає, що позивач довів дійсність та незмінність волевиявлення про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3,4 ст.56 СК України). Згідно ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України). Проте судом встановлено, що вказані паритетні засади побудови сімейних відносин у даного подружжя відсутні. Судом встановлено, що сім`я розпалась остаточно із-за того, що відповідачка зловживає спиртними напоями, неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП, відповідачка ухиляється від піклування про фізичний та духовний розвиток дітей, а тому подальше спільне життя сторін неможливе, збереження шлюбу є недоцільним та суперечить їх інтересам. Враховуючи вищезазначені обставини та приймаючі до уваги, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами по даній справі припинені, позивач наполягає на розірванні шлюбу, зберігати шлюб з відповідачем не бажає, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що шлюб сторін по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому підлягає розірванню. Вирішуючи спір в частині визначення місця проживання дітей судом встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи (а.с. 7 об.). В ході обстеження місця проживання [PERSON] в орендованому будинку за адресою: [ADDRESS] встановлено, що володіння за вищевказаною адресою позивач орендує, проживає без реєстрації. В будинку 4 житлові кімнати, в яких виконано косметичний ремонт, ванна кімната. Кімнати мебльовані всіма необхідними речами, наявна побутова техніка. В будинку здійснюється електроопалення. Для дівчат виділені дів кімнати (спальня та для навчання), для хлопчиків виділена одна кімната, але здорова площею 20 м.кв. Умови проживання відповідають вимогам для проживання батька з дітьми, що підтверджується актами про обстеження матеріально-побутових умов (а.с. 15,16). Відповідно до громадської характеристики виданої виконавчим комітетом Бериславської міської ради Херсонської області, [PERSON] , 1985 року народження проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . За час проживання на території Бериславської міської ради зарекомендував себе добре. Офіційно працевлаштований, підтримує дружні стосунки з родичами та сусідами. На обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, скарг на його поведінку до Бериславської міської ради не надходило, приводів до Бериславського відділу поліції ГУНП в Херсонській області не мав (а.с. 18). [PERSON] працює в Прат «Бериславський машинобудівний завод» на посаді токар 3-го розряду, отримує заробітну плату, що підтверджується довідками виданими ПАТ «Бериславський машинобудівний завод» (а.с. 23,19). За місцем роботи [PERSON] , 1985 року народження характеризується позитивно. Свою трудову діяльність розпочав з 2002 року, добросовісний, працьовитий, вимогливий, ініціативний працівник. З великою відповідальністю відноситься до виконання своїх обов`язків. Коректно поводиться з працівниками дільниці, ввічливий, доброзичливий, має авторитет серед робітників, що підтверджується характеристикою (а.с. 18). В результаті огляду [PERSON] , 1985 року народження, психіатричних та наркологічних протипоказань відносно [PERSON] не виявлено, що підтверджується медичними довідками виданими КНП «Бериславська центральна районна лікарня» (а.с. 13,14). [PERSON] , [INFO] навчається в Бериславській початковій школі №4 з 1 вересня 2019 року. [PERSON] , [INFO] навчається в Бериславській початковій школі №4 з 1 вересня 2018 року. Навчально-пізнавальна мотивація розвинена слабо, низький рівень навчальних досягнень. Діти потребують постійного контролю батьків. Педагогічний вплив з боку мами відсутній, навчанням дітей не цікавиться, мати вживає алкогольні напої, що негативно позначилося на успішності дітей, що підтверджується характеристиками (а.с. 20,21). [PERSON] , [INFO] навчається в 6-му класі Бериславського опорного закладу повної загальної середньої освіти з 1 вересня 2019 року. За цей час показав середній та достатній рівень знань з більшості предметів. Зарекомендував себе як веселий, доброзичливий, ввічливий, тактовний учень. У спілкуванні з дітьми відкритий, товариський, дотримується правил поведінки та спілкування. Бере посередню участь у житті класу, що підтверджується характеристикою (а.с. 22). Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. З матеріалів справи убачається про відсутність існування між колишнім подружжям конфлікту щодо існуючих прав та обов`язків обох батьків по відношенню до дітей та їх реалізації. Відповідач в своїй заяві зазначив, що не заперечує проти проживання дітей з батьком. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. За змістом статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюють вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач надав суду докази, що він належним чином виконує свої батьківські обов`язки, має самостійний дохід, створив дітям належні умови для проживання. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки несуть основу відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 9 Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч її бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно із статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей. Їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4). Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч.5). На підставі проведених співбесід зі сторонами та дослідження умови проживання, Орган опіки та піклування Бериславської РДА дійшла висновку, що у інтересах дітей місце їх проживання слід визначити з батьком. З висновку органу опіки та піклування Бериславської районної державної адміністрації у справах про визначення місця проживання малолітніх дітей вбачається, що орган опіки та піклування районної державної адміністрації,

Outcome: approved