Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до Билбасівської селищної ради Слов'янського району Донецької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що [INFO] помер його батько - [PERSON]. Після його смерті залишилося спадкове майно, що складається з житлового будинку по [ADDRESS]. Право власності на будинок підтверджується Договором купівлі - продажу від 12 квітня 1972 року реєстровий №2070, посвідчений Першою державною нотаріальною конторою, технічним паспортом виготовленим КП БТІ Слов'янської міської ради 28 лютого 2018 року №202/146-18. На даний час він є єдиним спадкоємцем померлого батька. 15 березня 2018 року він звернувся до Другої Слов'янської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але отримав Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15 березня 2018 року з тих підстав, що житловий будинок придбаний за Договором купівлі - продажу від 12 квітня 1972 року, знесений та на його місті у 1980 році побудований новий будинок, на який в свою чергу право власності не зареєстровано, тобто відсутній правовстановлюючий документ на будинок. За життя спадкодавець не встиг відповідно до діючого законодавства зареєструвати своє право власності на вищезазначений будинок, але введення в експлуатацію житлового будинку умовою набуття права власності до 2004 року не було, що відповідало ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року). Складність у оформленні спадкових прав полягає у тому, що звернувшись до нотаріальної контори, позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на ім'я спадкодавця. Просить суд визнати за ним, [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER], право приватної власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO], на житловий будинок «А-1», розташований за адресою: [ADDRESS], загальною площею - 65,8 кв.м.; житловою площею -29,3 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: погріб - «В», вбиральня, душ - «Г», огорожі №1, колодязю №2. Позивач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання, до суду не з'явився. Представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON], який діє на підставі Договору на надання юридичних послуг від 19 квітня 2018 року, Ордеру серії [NUMBER] від 20 липня 2018 року (а.с.27, 28, 31), у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання. 06 серпня 2018 року надав суду Заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача [PERSON] Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити (а.с.42). Відповідач Билбасівська селищна рада Слов'янського району Донецької області явку свого представника у судове засідання не забезпечила. Суду надано Заяву про розгляд справи у відсутності представника відповідача, в якій Билбасівська селищна рада проти позовних вимог не заперечує (а.с. 41). Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Билбасівської селищної ради Слов'янського району Донецької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на їх законність та обґрунтованість. Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994, заява № 18390/91 вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Згідно дост.4ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у різі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER], виданим 13 лютого 2017 року Виконкомом Билбасівської селищної ради Слов'янського району Донецької області (а.с.9). [PERSON] є батьком позивача - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження, серія [NUMBER], виданого Билбасівською селищною радою Слов'янського району Донецької області 24 травня 1971 року (а.с. 5). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований за адресою: [ADDRESS], який належав спадкодавцю на підставі Договору купівлі - продажу від 20 квітня 1972 року, посвідченого державним нотаріусом Першої слов'янської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в КП БТІ м. Слов'янська Донецької області (а.с. 11). Спадщина вважається належною спадкоємцю з часу її прийняття. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. Згідно до п.3.1 Постанови Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» «Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідно до ч.1ст. 1298 ЦК України Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця». Спадкова справа після смерті [PERSON] не заведена Другою слов'янською державною нотаріальною конторою (а.с. 39). Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області № 243/3317/18 від 06 червня 2018 року встановлено факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на час його смерті [INFO] (а.с. 25-26). У встановленому нотаріальному порядку позивач не може оформити право власності на житловий будинок під [ADDRESS], оскільки відсутній документ, який посвідчує право власності на ім'я спадкодавця на вказаний житловий будинок. У зв'язку з цим, 15 березня 2018 року державним нотаріусом Другої слов'янської державної нотаріальної контори Донецької області, [PERSON] було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] який помер [INFO] на житловий будинок під [ADDRESS] у зв'язку з тим, що право власності на будинок не зареєстровано (а.с.23). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.ст.1216,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України та п. 3.14 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 з наступними змінами та доповненнями незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, прийняття і відмова від прийняття спадщини може мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Вказане також підтверджене і роз'ясненнями, наданими у п. 1 Узагальненої судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, зі змісту якого вбачається, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язки спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у вигляді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті1296,1297 ЦК) та/або не здійснив його державної реєстрації (а.с.1299ЦК України). Захист прав громадян та юридичних осіб на нерухоме майно, здійснюється відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, шляхом визнання прав. Відповідно до 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті15та статті392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Відповідно до п. 3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 оскільки спір про визнання права власності на нерухоме майно - є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності відповідна територіальна громада. Умови для отримання Свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі в позивача немає, тому, відповідно до п. 23Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» його вимога про визнання права на спадщину підлягає судовому розгляду. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З Технічного паспорту на житловий будинок № 1747, складеного Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації», вбачається, що за адресою: [ADDRESS] розташовані наступні будівлі та споруди: житловий будинок «А-1», загальною площею - 65,8 кв.м, житловою площею - 29,3 кв.м, погріб - «В», вбиральня, душ - «Г», огорожа № 1, колодязь №2 (а.с.14-18). Оскільки рік побудови будинку 1980, господарські будівлі та споруди побудовані також до 05 серпня 1992 року про що свідчить копія Технічного паспорту та Довідка КП БТІ м. Слов'янська то відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних будівельні споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 19 березня 2013 №95, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Крім того, п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Держбуду України 24 травня 2001 № 127, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001р.за № 582/5773, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 5 серпня 1992 року. Отже, вищезазначений спадковий житловий будинок не можна віднести до категорії самочинних. За життя спадкодавець не встиг, відповідно до діючого законодавства, зареєструвати своє право власності на вищезазначене нерухоме майно в КП «БТІ», але введення в експлуатацію житлового будинку умовою набуття права власності до 2004 не було, що відповідало ст.227 ЦК УРСР (редакція 1963 року). Складність у оформленні спадкових прав полягає у тому, що звернувшись до нотаріальної контори, позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме: у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на ім'я спадкодавця. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті1296,1297 ЦК) та/або не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). Відповідно до п. 3.3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері [PERSON], померлого [INFO]. Однак його право не визнається, що є, відповідно до п. 23Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», правовою підставою звернення до суду, відповідно до вимог ст. 392 ЦК України. Умов для отримання Свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі у позивача немає, тому, відповідно до п. 23Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» його вимога про визнання права на спадщину підлягає судовому розгляду та підлягає задоволенню. Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті15 та статті392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. На підставі викладеного,

Outcome: approved