Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 11 серпня 2010 року з нього стягуються аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1/2 прожиткового мінімуму, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Оскільки його матеріальний стан погіршився, а призначення розміру аліментів у відсотковій ставці від мінімального прожиткового мінімуму не відповідає вимогам Сімейного кодексу України, тому просить змінити розмір аліментів, що стягуються з нього на підставі рішення цього суду, та встановити такі у розмірі 600 грн. щомісячно до досягнення [PERSON] повноліття. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила такі задовольнити в повному обсязі та не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не зявилася, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причину неявки не повідомила, а тому суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Що стосується поданої [PERSON] заяви про відкладення розгляду справи, то суд таку до уваги не приймає, оскільки в матеріалах справи довіреність чи будь-який інший документ в розумінні ст. 42 ЦПК України, який би підтверджував його повноваження як представника [PERSON] відсутній. Заслухавши представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Встановлено, що рішенням Перечинського районного суду від 11 серпня 2010 року вирішено стягувати з [PERSON], мешканця [INFO], на користь [PERSON], мешканки [INFO], аліменти на утримання дитини: доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/2 прожиткового мінімуму, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 28 липня 2010 року (а. с. 5). Також встановлено, що згідно розрахунку заборгованості по аліментах № 1-584/51 від 16 січня 2016 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів станом на 16 січня 2016 року становить 24 224,20 грн. (а. с. 7). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. У випадках, передбачених ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обовязку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року по справі № 6-143цс13, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Звертаючись із позовом про зміну розміру аліментів із частки від прожиткового мінімуму на тверду грошову суму, позивач вказує на те, що на момент звернення до суду із позовом має нерегулярний, мінливий дохід, що є підставою для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Встановлено, що сторони перебували у шлюбі, від якого мають одну малолітню дитину, а саме доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Перечинського районного суду від 11 серпня 2010 року з [PERSON] стягнуто аліменти на її утримання у розмірі 1/2 прожиткового мінімуму, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення нею повноліття. Крім цього встановлено, що на час розгляду даної справи позивач має нерегулярний, мінливий дохід, що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу від 24 грудня 2015 року та 01 червня 2016 року (форма ОК-5) (а. с. 11-12, 37-40). Таким чином, оскільки матеріальне становище позивача погіршилося, а саме такий має нерегулярний, мінливий дохід, офіційно ніде не працевлаштований, однак є особою працездатного віку, а в матеріалах справи відомостей про будь-які його зобовязання по матеріальному утриманню інших осіб немає, тому суд з огляду на встановлені обставини, виходячи із засад розумності та справедливості, приходить до висновку, що спосіб присудження та розмір аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання їх доньки [PERSON], необхідно змінити та визначити такі у твердій грошовій сумі у розмірі 700 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Разом з цим, як розяснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача, що відповідає положенням ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial