Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення коштів в якості відшкодування за автомобіль та доплачених коштів по обміну автомобілями. В позовній заяві зазначено, що у вересні 2011 року за усною домовленістю про обмін автомобілями, позивач доплатив кошти в сумі 16000 грн. відповідачу за автомобіль «Ауді 100 2.8» та оформлено довіреність на розпорядження та користування автомобілями. Довіреність отримана позивачем, була надана власником авто [PERSON], натомість довіреність на автомобіль «ВАЗ-210994» надана [PERSON], як власником авто відповідачу та проведено останньому оплату вищезазначених коштів - 16000 грн. В травні 2012 року автомобіль, що перебував у позивача був вилучений органами ДАІ за заборгованість власника авто. Рішенням суду від 24.07.2013 року позивачу було відмовлено у визнанні права власності на автомобіль «Ауді 100 2.8». 15.05.2012 р. позивач відкликав довіреність видану на право розпорядження автомобілем «ВАЗ-210994», однак відповідач відмовляється повернути автомобіль власнику [PERSON] та повернути кошти, які доплачувались позивачем за авто «Ауді 100 2.8». Вартість автомобіля ВАЗ на сайті інтернету та ЗМі становить 41500 грн., а тому саме таку суму позивач просить стягнути з відповідача за автомобіль, який не повернуто позивачу. В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, зазначив, що автомобіль передано в користування іншій особі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 08.09.2011 року [PERSON] видав довіреність [PERSON] на підставі усного безоплатного договору доручення, якою уповноважив останнього на користування та розпорядження транспортним засобом «ВАЗ-210994 20» 2007 р.в., д.р.н. [NUMBER], чинністю до 08.08.2021р. з правом передоручення повноважень третім особам (а.с.11). 15.05.2012 р. позивач відкликав довіреність видану відповідачу на право розпорядження даним автомобілем, про що свідчить витяг з Єдиного реєстру довіреностей (а.с.9). За період дії довіреності даний транспортний засіб не відчужувався відповідачем, про що ствердив представник відповідача, однак був переданий в користування іншій особі, в підтвердження чого відповідачем не надано копії довіреності чи договору. Також відповідачем не одержано тимчасового Свідоцтва про реєстрацію ТЗ за відповідачем, про що зазначив його представник. З врахуванням того, що ТЗ не вибував з володіння позивача, позивач є власником даного автомобіля «ВАЗ-210994 20» 2007 р.в., д.р.н. [NUMBER], про що свідчить і облікова картка ТЗ (а.с.10, 12). З пояснень сторін встановлено, що у вересні 2011 року була усна домовленість між сторонами про обмін автомобілями «ВАЗ-210994 20» та «Ауді 100 2.8», в зв'язку з чим позивач оплатив кошти відповідачу в сумі 16000 грн. за отримання в користування автомобіль «Ауді 100 2.8» та відповідно також було оформлено довіреність на право розпорядження та користування на автомобіль «Ауді 100 2.8». Довіреність яка отримана позивачем, була надана власником авто [PERSON] Постановою державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції м.Києва від 01.11.2011 р. на даний автомобіль накладено арешт (а.с.14). Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 24.07.2013 року [PERSON] було відмовлено у визнанні права власності на автомобіль «Ауді 100 2.8», зняття з-під арешту (а.с.7-8), при цьому судом зазначено, що жодного правочину [PERSON] про обмін автомобілями не вчиняв та доказів щодо цього не надав. Позивач стверджує, що фактично відбувся оплатний усний правочин, а саме обмін автомобілями та фактично купівлі-продажу з доплатою коштів, який був оформлений довіреністю. Проте з такими доводами позивача суд погодитися на може, оскільки оформлення обміну автомобіля шляхом видачі довіреності не відповідає вимогам законодавства. Згідно зі ст. ст. 237, 244, 245 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, ґрунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до ст. 240 ЦК України представник зобов'язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто; він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє. Згідно вимог п.3 ч.1 ст.208 ЦК України вчинення правочинів між фізичними особами у письмовій формі є обов'язковим на суму що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» також передбачено письмову форму договору купівлі-продажу автомобіля. А як слідує з п.4 даної постанови перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Що стосується позовних вимог позову про повернення коштів, то позивачем обрано не вірний спосіб захисту в суді, про що неодноразово роз'яснювалось судом під час розгляду справи, оскільки позивач вправі вимагати повернення автомобіля «ВАЗ-210994 20» 2007 р.в., д.р.н. [NUMBER] від відповідача, який з 15.05.2012 р. (відкликання довіреності) не вправі використовувати даний ТЗ та розпоряджатися ним, оскільки позивач є власником цього автомобіля, а передача відповідачем іншій особі в т.ч. за довіреністю після зазначеного періоду ТЗ (без належного права в особи на таке) є порушенням чинного законодавства. Окрім того, позивачем не надано на підтвердження вимоги щодо повернення коштів в сумі 16000 грн. жодного доказу про передачу таких коштів відповідачу, а також не обґрунтовано вимогу щодо повернення суми 41500 грн. саме таким розміром реальної вартості автомобіля (без повернення його власнику як речі, а не коштів за реальну вартість такої втрати майна). Враховуючи це, суд приходить до висновку, що видачу генеральної довіреності чи передоручення повноважень на транспортний засіб без укладення договору обміну чи купівлі-продажу не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності до третіх осіб. А тому, відповідно і вимагати повернення коштів за такий обмін. Тому, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не є обґрунтованими та не підлягають до задоволення. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.206-208, 237, 240, 244 ЦК України,

Outcome: dismissed