Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до прокуратури Черкаської області, Головного управління Державної казначейської служби в Черкаській області про зобов`язання виплатити матеріальну та моральну шкоду. В обґрунтування позову вказує, що 07.08.2019 року він звертався до Генеральної прокуратури із заявою про службову недбалість органів, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури в м. Черкаси по кримінальному провадженню №12017251010010204 від 22.12.2017 року. В даній заяві він (позивач) вказував на докази вчинення кримінального правопорушення, яке має всі ознаки злочину передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України. 17.08.2019 року він отримав відповідь Генеральної прокуратури від 14.08.2019 року за вих. №15/4/8-р, в якій його було повідомлено, що його заяву від 07.08.2019 року направлено до прокуратури Черкаської області для розгляду відповідно до вимог чинного законодавства і за необхідності вжиття прокурорських заходів з порушених ним (позивачем) питань. 30.08.2019 року він (позивач) отримав листа з прокуратури Черкаської області від 23.08.2019 року №04/2/2-92-19, в якому його повідомили, що підстав для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його зверненням не вбачається. Тобто йому (позивачу) було відмовлено в замовленні заяви, хоча відповідно до ст. 214 КК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування. Також вказує, що в листі від 23.08.2019 року №04/2/2-92-19 простежується погроза з прокуратури Черкаської області, оскільки його попереджують, що згідно ст. 383 КК України особа несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення злочину. Хоча в судовому засіданні 16.07.2019 року по справі №712/10089/19 (провадженні №1-кс/712/5828/19) прокурор Черкаської місцевої прокуратури Шкреба А. А. надала суду копію постанови про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 16.07.2019 року, з якої вбачається, що прокурор встановив, що розслідування проведено без всебічного та повного дослідження всіх обставин, які мають суттєве значення для встановлення об`єктивної істини у справі, та що постанова про закриття кримінального провадження є невмотивованою та передчасною. Тобто самі підтверджують що за весь час досудового розслідування органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування та прокуратура займалися бездіяльністю що має каратися відповідно до ч. 1 ст. 367 КК України. Вказує, що досудове розслідування - це діяльність компетентних правоохоронних органів, що полягає у збиранні, дослідженні, оцінні, перевірці та використанні доказів з метою попередження, запобігання та розкриття злочинів, встановлення об`єктивної істини, забезпечення правильного застосування закону, та закінчується винесенням правозастосовного акту за її наслідками. Відповідно до правової позиції, викладеної в п.п. 1.1 Узагальнень «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування», затверджених на засіданні зборів суддів Вищого спеціалізованого суду України від 23.12.2016 року, визначений ч. 1 ст. 214 КПК України обов`язок слідчого або прокурора не вимагає оцінки цими суб`єктами такої заяви (повідомлення) на предмет наявності ознак складу злочину для того, щоб вчинити процесуальну дію, яка полягає у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. Такі вимоги не передбачають здійснення оцінки обґрунтованості заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а передбачають лише обов`язок уповноважених органів здійснити фіксацію наданих особою відомостей про кримінальне правопорушення, які вона надає усвідомлено для реалізації відповідними органами завдань кримінального провадження. Оскільки прокуратурою Черкаської області було упереджено і навмисно порушено ч. 1 ст. 214 КПК України, яка не внесла відомості до ЄРДР за ч. 1 ст. 367 КК України відносно органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури в м. Черкаси у кримінальному провадженні, йому (позивачу) прийшлося звертатися до слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси зі скаргою на бездіяльність уповноважених осіб прокуратури Черкаської області щодо невнесення відомостей до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 367 КК України. І ухвалою слідчого судді від 17.10.2019 року( справа № 711/7507/19) було задоволено його скаргу. Таким чином бездіяльність прокуратури Черкаської області є доведеною. Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Згідно з ст. 21 КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд і вирішення справи в розумні строки. Розумними вважаються строки, об`єктивно необхідні для виконання процесуальних дій та ухвалення процесуальних рішень. Критеріями для визначення розумності строків є (ст. 28 КПК України): складність кримінального провадження; поведінка учасників кримінального провадження; спосіб реалізації слідчим, прокурором і судом своїх повноважень. Відповідно до ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Згідно ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування. Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР. Положення про ЄРДР, порядок його формування та ведення затверджуються Генеральною прокуратурою України за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, органом що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається. Проте прокуратурою Черкаської області, всупереч ст. 214 КПК України, допущено бездіяльність. Вважає, що відомості, викладені в заяві повинні негайно, але не пізніше 24 години після подання заяви вноситись до ЄРДР. Строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження. Досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину. Згідно з положеннями ст. 219 КПК України, за загальним правилом, досудове розслідування не може тривати більше двох місяців з дня повідомлення особи про підозру в скоєнні злочину. І хоча проектом (як і чинним КПК) допускається продовження розслідування, його загальний строк обмежений 6 місяцями (для злочинів невеликої або середньої тяжкості), або 1 роком (для тяжких злочинів). Судовий розгляд справи повинен бути проведений і завершений упродовж розумного строку (ст. 318 КПК України). Будь-які процесуальні дії також мають здійснюватися без затримок, не пізніше граничних строків, установлених відповідними положеннями КПК. Причому строки, що встановлюються прокурором або судом, повинні давати достатньо часу для здійснення процесуальних дій або ухвалення рішень і в той же час не обмежувати реалізації права на захист (ст. 113 КПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Стаття 56 Конституції України визначає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Вказує, що прокуратура Черкаської області своєю відмовою у відкритті кримінального провадження за ч 1 ст. 367 КК України відносно органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури в м. Черкаси по кримінальному провадженні №12017251010010204 від 22.12.2017 року, своєю бездіяльністю дає зелене світло злочинцям на майбутні злочини. Також вказує, що йому, як інваліду III групи з дитинства, не так легко приїжджати до органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури в м. Черкаси з с. Мельники, Чорнобаївського району, та добиватися справедливості з такою бездіяльністю ще з 27.11.2017 року і по сьогоднішній день. Внаслідок таких дій, а точніше бездіяльності, він, як людина з інвалідністю III групи з вадами серцево-легеневої недостатності, переживаю за справедливе досудове розслідування і справедливе судове рішення для шахраїв по даному кримінальному провадженні. А тому, просить зобов`язати Україну виплатити йому 10000 грн. моральної і матеріальної шкоди за бездіяльність прокуратури Черкаської області; покласти судові витрати по справі на відповідачів та державу. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.11.2019 року позовну заяву [PERSON] до прокуратури Черкаської області, Головного управління Державної казначейської служби в Черкаській області про зобов`язання виплатити матеріальну та моральну шкоду залишено без руху, надано позивачу термін для усунення недоліків. 18.11.2019 року позивачем [PERSON] подано заяву про усунення недоліків позовної заяви (а.с. 28-29). В даній заяві останній вказує, що він і так переживає за справедливе досудове розслідування та притягнення винних до відповідальності, а тут ще і прокуратура Черкаської області не хотіла відкривати кримінальне провадження і вносити відомості до ЄРДР про вчинене кримінальне правопорушення, в зв`язку з чим йому прийшлося звертатися до суду та доводити бездіяльність прокуратури Черкаської області. Також вказує, що і на сьогодні йому прокуратурою не надано витяг з ЄРДР з якого було б видно, що ухвала слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси виконана і що він (позивач визнаний потерпілим). Також вказує, що внаслідок такої бездіяльності з боку прокуратури Черкаської області, яка доведена ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси, він, як людина з вадами інвалідності з серцево-легеневим захворюванням отримав та отримує душевні і моральні страждання, які оцінює в 7000 грн. Крім того, він поніс та очікує пронести в зв`язку із розглядом справи витрати в розмірі 3000 грн. В цю суму входить проїзд в обидві сторони з м. Києва (працює в м. Києві) на судові засідання до слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси - три рази по 360 грн. (разом 1080 грн.), щоб довести бездіяльність прокуратури Черкаської області. Також в цю суму входить 1920 грн. - це витрати, які він очікує понести за відправлення рекомендованих листів через ПАТ «Укрпошта» (відзив, відповідь на відзив, заперечення, клопотання або пояснення щодо позову або відзиву), а також витрачати на проїзди в судові засідання у зв`язку із розглядом справи №711/8573/19). Уточнює в який спосіб необхідно зобов`язати державу Україна виплатити йому (позивачу) моральну та матеріальну шкоду та просить: зобов`язати Україну виплатити йому (грішми) 10000 українських гривень на його картковий разинок № [NUMBER] в ПАТ «Державний ощадний банк України» моральної та матеріальної шкоди за бездіяльність прокуратури Черкаської області. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.11.2019 року позовну заяву [PERSON] до прокуратури Черкаської області, Головного управління Державної казначейської служби в Черкаській області про зобов`язання виплатити матеріальну та моральну шкоду відкрито провадження по справі, визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. 09.12.2019 року відповідачем - прокуратурою Черкаської області подано відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому відповідач просить відмовити [PERSON] в задоволенні позову в зв`язку з його безпідставністю. Також вказує, що позивачем дійсно подавалась до прокуратури Черкаської області заява про службову недбалість органів, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури м. Черкаси по кримінальному провадженні №12017251010010204 від 22.12.2017 року. На вказану заяву [PERSON] отримав відповідь про відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР, яку він оскаржив до слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси. Таку скаргу [PERSON] було задоволено частково та зобов`язано уповноважену особу прокуратури Черкаської області внести до ЄРДР відомості на підставі викладених [PERSON] обставин в його заяві від 07.08.2019 року відносно службових осіб Черкаської місцевої прокуратури та ГУНП в Черкаській області за ч. 1 ст. 367 КК України. Також вказує, що внесенню до ЄРДР підлягають не будь-які заяви, а зави та повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, зміст яких відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства. Звернення [PERSON] за своїм змістом та суттю не було повідомленням про злочин, оскільки не містило жодних даних про його вчинення, а тому підстави для внесення до ЄРДР були відсутні. До того ж, [PERSON] було роз`яснено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора відповідно до вимог ст.ст. 303-307 КПК України. Також вказує, позивач помилково посилається на обставини, вказані в ухвалі Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.10.2019 року, як на підставу для задоволення позовних вимог за даним позовом. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України., відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, дією чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні норми відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої, ніж передбаченої ч.ч. 1-5 цієї статті, незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Тобто, слід виходити із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). Шкода, завдана фізичній особі, незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, незалежно від її вини, а на державу Україна. Незважаючи на те, що відшкодування шкоди на підставі ст. 1174 ЦК України застосовується незалежно від наявності вини, обов`язковим є доведення інших складових правопорушення: протиправності поведінки, шкоди та причинно-наслідкового зв`язку. Вказує, що слідчим суддею Придніпровського районного суду м. Черкаси в ухвалі від 17.10.2019 року, на яку посилається позивач, не визнано дії прокурора протиправними, відтак таку складову правопорушення повинен довести саме позивач. Інших обставин, як б свідчили про протиправну поведінку посадових або службових осіб органів прокуратури позивачем не наведено. Сам же факт про зобов`язання ухвалою суду внести відповідні відомості до ЄРДР не свідчить про протиправність дій прокуратури та завдання моральної та матеріальної шкоди позивачу, враховуючи, що права позивача були поновлені. Лише незгода позивача з прийнятими працівниками прокуратури процесуальними рішеннями, які були ним оскаржені в передбаченому КПК України порядку не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди в межах відповідного кримінального провадження Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди) від 31.03.1995 рок № 4 при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди позивач повинен довести: наявність акої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Вказує, що позивачем не доведено жодного із елементів цивільно-правової відповідальності, не визначено характер моральної та матеріальної шкоди, не надано обґрунтування, не мотивовано, у чому полягає протиправна дія або бездіяльність заподіювача та причинний зв`язок між протиправним діяннями та наслідками. Крім того, позивачем не надано жодних обставин та доказів на підтвердження понесення ним матеріальних витрати або зазнання втрат матеріального характеру. А тому, просить відмовити [PERSON] в задоволенні позову. В підготовчому судовому засіданні позивач [PERSON] подав до суду заяву (про уточнення позовних вимог), в якій просить зобов`язати державу Україна виплатити йому 10000 грн. моральної та матеріальної шкоди за бездіяльність прокуратури Черкаської області через Головне управління Державної казначейської служби в Черкаській області. Судові витрати покласти на відповідачів (а.с. 58). Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.01.2020 року закрито підготовче судове засідання по справі за позовом [PERSON] до прокуратури Черкаської області, Головного управління Державної казначейської служби в Черкаській області про зобов`язання виплатити матеріальну та моральну шкоду. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, але 17.09.2020 року подав до суду клопотання, в якому просив розглнути справу у його відсутність, позовні виоги задовольнити. В судовому засіданні прокурор Хабло О.М. просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] з зв`язку з його безпідставністю. Також при винесення рішення просив врахувати обґрунтування наведені у відзиві на позовну заяву. В судове засідання представник відповідача - Головного управління Державної казначейської служби в Черкаській області не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Заслухавши пояснення прокурора Хабло О.М., дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] звертався до Генеральної прокуратури України із заявою про вчинення кримінального правопорушення (службової недбалості) органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органами досудового розслідування, прокуратурою м. Черкаси у кримінальному провадженні №12017251010010204 від 22.12.2017 року (а.с. 7-15). Така заява 14.08.2019 року була скерована до прокуратури Черкаської області для розгляду відповідно до вимог чинного законодавства, за необхідності вжиття заходів прокурорського реагування (а.с. 16). Листом прокурора відділу прокуратури Черкаської області від 23.08.2019 року вих. №04/2/2-92-19 [PERSON] було повідомлено про відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР по його зверненню (а.с. 17-18). В подальшому вказана відмова [PERSON] була оскаржена до суду. Ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.10.2019 року скаргу [PERSON] на бездіяльність уповноважених осіб прокуратури Черкаської області щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 367 КК України відносно органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури в м. Черкаси по кримінальному провадженню № 12017251010010204 від 22.12.2017 року задоволено частково. Зобов`язано уповноважену особу прокуратури Черкаської області внести відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі викладених [PERSON] обставин в його заяві від 07.08.2019 року відносно службових осіб Черкаської місцевої прокуратури та ГУНП в Черкаській області за ч. 1 ст. 367 КК України (а.с. 21-23). Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] просить відшкодувати йому шкоду (моральну та матеріальну) завдану йому бездіяльністю посадових осіб прокуратури Черкаської області, яка полягала у невнесенні до ЄРДР відомостей по його заяві від 07.08.2019 року. При цьому посилався на норми ст.ст. 1167, 1174 ЦК України. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршенням здібностей потерпілого або позбавленням його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються принципи розумності і справедливості. Враховуючи роз?яснення п. 3, п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року зі змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», - під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров?я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому, слід виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, норми права дають підстави вважати, що під моральною шкодою фізичної особи слід розуміти наявність такого негативного емоційного сприйняття особою вчинених стосовно неї протиправних дій чи бездіяльності, що досягло певного психологічного стану фізичних чи душевних страждань (відчуття неспокою, хвилювання, образи, дискомфорту тощо). Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1167, 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Відповідно до змісту частини першої статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора. За правилом частини другої статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги. Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду. Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого чи прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності. При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Вищевказані висновки узгоджуються з мотивами викладеними у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року, справа № 686/13212/19, провадження № 61-21982св19. В даному випадку позивач [PERSON] не довів належними і допустимими доказами факт завдання йому моральної шкоди внаслідок дій уповноважених осіб прокуратури Черкаської області, які полягали у невнесенні до ЄРДР відомостей по його заяві про вчинення кримінального правопорушення від 07.08.2019 року. Крім того, права [PERSON] на порушення яких останній посилався були відновлені шляхом оскарження такої бездіяльності в порядку, визначеному законом та за результатами якого була прийнята ухвали слідчим суддею від 17.10.2019 року. Сам по собі факт, що ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.10.2019 року задоволено скаргу [PERSON] та зобов`язано уповноважену особу прокуратури Черкаської області вчинити дії, а саме внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР на підставі викладених [PERSON] обставин в його заяві від 07.08.2019 року відносно службових осіб Черкаської місцевої прокуратури та ГУНП в Черкаській області за ч. 1 ст. 367 КК України, не є належною правовою підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не підтверджує заподіяння моральної шкоди позивачу, а також не встановлює наявність причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю прокуратури Черкаської області пов`язаною із невнесенням до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення із шкодою, яка, на його думку, настала. Крім того, чинним законодавством, а саме нормами КПК України, передбачено механізм захисту порушеного права особи шляхом оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей до ЄРДР. Вказаний висновок узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, що викладений в постанові від 28.01.2019 року в справі №686/7576/18, яка в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України підлягає до врахування судом при виробі та застосуванні норм права до спірних правовідносин. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. А тому, враховуючи вищевикладене, докази, якими обґрунтовується даний позов, суд приходить до висновку про відмову позивачу [PERSON] в задоволенні його позову до прокуратури Черкаської області, Головного управління Державної казначейської служби в Черкаській області в частині зобов`язання виплатити моральну шкоду. Разом з тим, суд приходить до висновку і про відмову позивачу [PERSON] в задоволенні позову в частині зобов`язання виплати йому матеріальну шкоду, яку він згідно уточної позовної заяви оцінює в 3000 грн. та вказує, що це витрати пов`язані з розглядом справи, які він вже поніс та ще очікує понести, виходячи із наступних підстав. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду до її розгляду. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Позивач [PERSON] не довів належними та переконливим доказами, що він поніс матеріальну шкоду чи витрати, пов`язані з розглядом справи в загальній сумі 3000 грн. (як про це зазначено в заяві про усунення недоліків позовної заяви, а.с. 28-29), тому підстав для відшкодування таких коштів позивачу немає. А тому, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] . Судові витрати віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed