Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначає, що 30.07.2011 він уклав шлюб з відповідачкою, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Слов`янську Слов`янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 321. Від цього шлюбу вони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . На даний час їх сім`я розпалася, подружні відносини припинили. Спроби примиритися у них не було, тому вважає, що їх шлюб припинено остаточно і є підстави розірвати шлюб. Спору про місце проживання дитини не має. Просить суд, шлюб, зареєстрований 30.07.2011 відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Слов`янську Слов`янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 321 між ними, розірвати. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце проведення судового засідання. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином. До суду надано заяву в якій зазначила, що шлюб з позивачем [PERSON] тимчасово припинений для можливості примирення. Заперечує проти розірвання шлюбу на підставі утримання спільної неповнолітньої дитини. Суд, розглянувши подані позивачем документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони 30.07.2021 уклали шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Слов`янську Слов`янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, складено відповідний актовий запис № 321. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження. Їх сім`я фактично розпалася та сторони не підтримують сімейних стосунків, спільного господарства не ведуть. Спору з приводу майна та місця проживання дитини на теперішній час немає. В Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв`язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного кодексу України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї неможливе. Позивач [PERSON] не вимагає від відповідача компенсацію за понесені судові витрати по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved