Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

[PERSON], діючи на підставі довіреності від 07.07.2014 р. та в інтересах [PERSON], 15.12.2014 року звернувся до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу ? частини житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS], Чернігівський район, Чернігівська область дійсним та визнання за позивачкою права власності на дану частину будинку. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 12.05.2000 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований на Чернігівській універсальній товарній біржі «Джі-Ай-Пі» за №2000/028. Даний договір згідно ст.15 ЗУ «Про товарну біржу» не був посвідчений нотаріально, що на даний час позбавляє фактичного власника [PERSON] права вільно розпорядитись належним їй майном та відчужити його. У судове засідання позивачка не з'явилась, завчасно через канцелярію суду представник позивачки подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги письмово підтримав у повному обсязі, просить їх задовольнити та проти заочного розгляду справи не заперечує. /а.с.43/ Згідно положень ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце засідання повідомлений належним чином, відповідно до приписів статей 74, 77 ЦПК України, причини неявки не повідомлені. /а.с.27-28, 34, 38-42/ Третя особа у судове засідання не з'явилась, про час та місце засідання Чернігівська універсальна товарна біржа «Джі-Ай-Пі» повідомлялась належним чином. /а.с.25-26/ Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов'язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки, що закріплено в статті 27 ЦПК України. Згідно вимог ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ураховуючи, що відповідач по справі у судове засідання не з'явився, а сторона позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність [PERSON], на підставі наявних у справі доказів. Суд повно, всебічно та об'єктивно оцінивши наявні у справі матеріали та докази вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Такий спосіб захисту цивільних прав був передбачений і ст.6 ЦК УРСР 1963 р. Судом встановлено, що між [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON] з іншої сторони, 12.05.2000 року був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: ? частини житлового будинку з господарськими спорудами по [ADDRESS] у с. Малійки, Чернігівського району Чернігівської області, який зареєстрований на Чернігівській універсальній товарній біржі «Джи-Ай-Пи», в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» з реєстраційним №2000/028 від 12.05.2000 року. Продаж вчинено за 3961,50 грн. /а.с.4, 5/ Свої права на зазначену ? частину житлового будинку позивачка зареєструвала у КП «Чернігівське РБТІ» 17.05.2000 року, що підтверджується записом у реєстровій книзі №1 сторінка 524 за реєстровим номером 59 та отримала відповідне реєстраційне посвідчення від 24.12.1997 року. Дані про нового власника ? частини житлового будинку були внесені в технічний паспорт на будинок. /а.с.8-11, зворотна сторона а.с.5/ Відповідно до ст.ст.57, 58 Конституції України, ст.5 чинного ЦК України та ст.3 ЦК УРСР, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини виникли у травні 2000 року, а відповідно, для їх врегулювання слід застосувати ЦК України в редакції 1963 року. Згідно зі ст.227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. За змістом ст.ст.128, 153 ЦК УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов'язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Судом встановлено, що між продавцем та покупцем було досягнуто згоди з усіх істотних умов, що підтверджується змістом біржового договору №2000/028 від 12.05.2000 року, в якому зазначено предмет продажу, його характеристика, порядок передачі предмета продажу у власність покупця, визначена ціна продажу. При укладанні договору між сторонами було досягнуто згоди по всім важливим пунктам, які сторони виконали. З матеріалів справи встановлено, що покупець повністю сплатив продавцю (п.6 угоди) вартість ? частини будинку, обумовлену у договорі та зареєстрував 17.05.2000 р. право власності у БТІ. Як вбачається з інформації Чернігівського РБТІ за №168 від 22.12.2014 року право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: Чернігівський район [ADDRESS], станом на 19.12.2014 року, зареєстровано на ? частину за [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 12.05.2000 року №2000/028 та на ? частину за [PERSON] згідно договору дарування від 27.05.2004 року №686. /а.с.24/ Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об'єкта нерухомого майна право власності на ? частину житлового будинку за адресою [ADDRESS] з 01.06.2004 року зареєстровано за [PERSON], відомості про інші речові права відсутні, а з 28.01.2014 року право власності на ? частину житлового будинку і ? частину земельної ділянки зареєстровано за [PERSON] в порядку спадкування, а на іншу ? частину земельної ділянки за [PERSON] Станом на 19.12.2014 року відомості на інші речові права на ? частину житлового будинку відсутні. /а.с.19-22/ З моменту придбання вищевказаного нерухомого майна і до цього часу, позивач здійснює право користування та володіння вказаною частиною будинку у повному обсязі. Згідно ст.15 Закону України «Про товарні біржі» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Правила державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, були затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству №56 від 13 грудня 1995 р., зареєстровані у Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за №31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею. Відповідно до п.5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 р. за №1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Проте, на даний час позивачка не може здійснити відчуження вищезазначеного житлового будинку, оскільки укладена 12.05.2000 року біржова угода потребує обов'язкового нотаріального посвідчення. Згідно п.1.1, п.1.7 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, який діє з 07 березня 2012 року, правочини щодо відчуження майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується. Крім правовстановлюючого документа на житловий будинок, квартиру садибу та інше нерухоме майно, якщо воно підлягає реєстрації, долучається витяг із Реєстру прав власності на нерухоме майно. Оскільки покупець [PERSON] повністю виконала умови договору купівлі-продажу квартири, сплатила за придбане майно 3961,50 грн, договір у відповідності з вимогами ч.2 ст.227 ЦК УРСР зареєстрований в Чернігівському РБТІ, у передбаченому законом порядку, угода купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалася недійсною, [PERSON] на підставі ст.ст.128, 153 ЦК УРСР і ст.49 Закону України «Про власність» набула право власності на спірну ? частину житлового будинку і правомірно володіє нею. З огляду на зазначені обставини суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання в судовому порядку дійсним неоспореного договору купівлі-продажу спірної ? частину житлового будинку. Відповідно до положень ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд враховує положення ст.124 Конституції України, згідно якої юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. При цьому можливий судовий захист, як тих цивільних прав, що прямо названі в ЦК, так і тих, що випливають із норм Конституції чи іншого Закону. Отже, виходячи з наведеного, позивач позбавлена можливості відновити свої права у позасудовому порядку, а тому її права підлягають судовому захисту, шляхом визнання за нею права власності на ? частину житлового будинку. На підставі викладеного,

Outcome: partial