Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до Золотоніського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням та позбавлення її права користування квартирою. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він є власником квартири №57, що знаходиться за адресою: вул. Є.Півня, 6, м. Золотоноша Черкаської області. Вказана квартира належить позивачу на підставі рішення апеляційного суду Черкаської області, відповідно до якого за ним визнано право власності на 1/2 частину квартири, яка належала відповідачу як колишній дружині та припинено її право власності з моменту сплати грошової компенсації. Свої зобовязання позивач виконав повністю. Відповідач з липня 2009 року не проживає у вказаній квартирі, жодних контактів позивач із відповідачем не підтримує. Той факт, що відповідач зареєстрована у квартирі відповідача, хоча нею не користується створює позивачу незручності та заважає повноцінно користуватися вказаною квартирою. Хоча позивач виконав усі свої зобовязання щодо сплати коштів, відповідач за своїм місцем реєстрації добровільно не знімається, чим порушує право позивача володіти, користуватися, розпоряджатися своїм нерухомим майном, а тому він звернувся до суду із відповідною позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та позбавлення її права ним користування. Розгляд вказаної справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, на підставі ухвали Золотоніського міськрайонного суду від 18.04.2018 року. Ухвалою суду, яка направлена відповідачу в установленому порядку, останній був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов. Відповідач відзиву на позов, заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, чи клопотанням про розгляд справи за участю сторін до суду не направила. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. ВІдповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.07.2005 року, [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири № 57, по 1/2 за кожним, яка знаходиться за адресою: вул. Лепсе, буд. 6, м. Золотоноша. Відповідно до рішення апеляційного суду Черкаської області від 23.10.2013 року право власності [PERSON] на 1/2 частини вказаної вище квартири припинено після отримання нею коштів в розмірі 44660 грн., та визнано право власності на Ѕ частини квартири за [PERSON]. Згідно із ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Як вбачається з довідки Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби від 20.02.2018 року, у Золотоніському міськрайонному ВДВС ГТУЮ у Черкаській області перебувало виконавче провадження №55396229 по виконавчому листу № 695/1643/13-ц від 11.11.2013 року про стягнення боргу в сумі 44600 грн. з [PERSON] на користь [PERSON] Станом на 22.02.2018 року борг на користь стягувача сплачено повністю. Таким чином, враховуючи наявність судового рішення та підтвердження факту виконання позивачем своїх зобовязань щодо сплати суми боргу на користь відповідача, суд приходить до обґрунтованого висновку про наявність достатніх доказів на підтвердження належності вказаної квартири позивачу. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Судом встановлено, що місце проживання [PERSON] зареєстровано в [INFO], що стверджується повідомленням «Центру надання адміністративних послуг у місті Золотоноша» від 17.04.2018 року, №331. Відповідно до довідки виданої ПрАТ «Янтарь» від 16.3.2018 року, в квартирі №57 по вул. Є.Півня, 6 [PERSON] не проживає з 10 липня 2009 року по даний час. Таким чином суд вважає, що позивачем надано достатньо доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність достатніх обставин вважати обставини, на яких наполягає позивач, доведеними. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Нормами статей ст. 9, 156 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Члени сім»ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім»ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім»ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно із ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, остання не є членом сімї позивача та фактично із ним не проживає. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином судом встановлено, що відповідач фактично не проживає за місцем своєї реєстрації, чим обмежує право позивача на власність та вільного розпорядження нею, а тому суд вважає що позов в частині визнання особи такою, яка втратила право на користування жилим приміщенням необхідно задовольнити. Згідно із ст. 7 ЗУ «про свободу пересування та вільний вибір місмця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підстави заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою). Суд також вважає, що з відповідача необхідно стягти судові витрати відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, сплата яких позивачем стверджується квитанцією №31204849 від 11.04.2018 року. На підставі зазначеного та

Outcome: approved