Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON]) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач 1, [PERSON]) та [PERSON] (далі по тексту - відповідач 2, [PERSON]) про відшкодування матеріальної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 17 серпня 2010 року позивач у своїй квартирі [ADDRESS], встановив кондиціонер марки «Genex», зовнішній блок якого був розташований на суміжній стіні будинку, яка межує з квартирою [ADDRESS]. 10 січня 2011 року [PERSON] звернувся до Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві з заявою про злочин, з приводу пошкодження зовнішнього блоку кондиціонера «Genex» його сусідом [PERSON] Постановою Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві від 04.11.2011 року було відмовлено в порушенні кримінальної справи. Оскільки, після встановлення даного кондиціонеру між позивачем та відповідачами неодноразово виникали конфліктні ситуації з приводу розташування його зовнішнього блоку, [PERSON] вважає, що саме відповідачі пошкодили зазначене майно, у зв'язку з чим останні повинні відшкодувати позивачу матеріальну шкоду у розмірі 13 350 грн., яка складається з вартості даного кондиціонеру та вартості його монтажу. Ухвалою суду від 15 жовтня 2013 року відкрито провадження у даній справі та її розгляд призначено в судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, вважав їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Представник відповідачів проти задоволення позовних вимог заперечував, просив суд відмовити в задоволенні позову. Свою позицію обґрунтував тим, що [PERSON] та [PERSON] не мають жодного відношення до пошкодження кондиціонеру позивача та те, що їх вина не підтверджується жодним доказом. Дослідивши матеріали справи, заслухавши у судовому засіданні представників позивача та відповідачів, покази свідка, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 09.02.2004 року позивач є співвласником квартири №161, що знаходиться у будинку №13/10 по вулиці Драгоманова в м. Києві. В квартирі [ADDRESS], яка розташована поруч у цьому ж будинку, зареєстровані [PERSON] та [PERSON] 10 січня 2011 року [PERSON] звернувся до Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві з заявою про злочин на предмет пошкодження зовнішнього блоку кондиціонера «Genex», розташованого на суміжній стіні будинку, яка межує з квартирою [ADDRESS], його сусідом [PERSON], оскільки між сторонами неодноразово виникали конфлікти с приводу розташування зовнішнього блоку даного кондиціонеру. Відповідно до частин 1 та 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За змістом даної правової норми, підставою для виникнення цивільно-правової відповідальності є наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв'язок між ними та наявність вини заподіювача шкоди. Таким чином деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.92, зокрема у її п. 2, роз'яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Разом з тим, 04 листопада 2011 року постановою Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві відмовлено позивачу в порушені кримінальної справи щодо пошкодження невідомими особами кондиціонеру «Genex» та встановлено, що встановити осіб які причетні до його пошкодження не можливо. Крім того, допитаний у якості свідка [PERSON] пояснив, що 06 жовтня 2011 року чекаючи на свою дружину біля будинку [ADDRESS] бачив трьох чоловіків на балконі п'ятого поверху, один з яких виліз на підвіконня балкону та тримаючи в руці сокирку почав робити рухи схожі на удар по зовнішньому блоку кондиціонера, при цьому двоє чоловіків тримали його за ноги таким чином страхуючи останнього. Також у своїх показах вказав, що не може зазначити осіб, причетних до цих дій, оскільки не запам'ятав прикмети даних чоловіків. Інших доказів наявності вини відповідачів у пошкодженні кондиціонеру, або будь-яких доказів взагалі причетності відповідачів до вказаних обставин, позивачем не надано. Суд критично оцінює посилання представника позивача на погрози з боку [PERSON] щодо пошкодження даного кондиціонера, як на докази наявності у його діях вини, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо зазначеного та спростовується матеріалами справи. За таких обставин, суд дійшов висновку, що твердження позивача про неправомірність дій відповідачів щодо належного йому майна не відповідають встановленим обставинам та вимогам закону, а отже є недоведеними та безпідставними. Відповідно до приписів ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Водночас, статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що належних та допустимих доказів, в розумінні стст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження неправомірної поведінки відповідачів внаслідок якої заподіяно шкоду позивачу, ним не надано, а відтак, позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню. Згідно зі ст. 88 ЦПК України суд, відмовляючи в задоволенні цивільного позову, також відмовляє позивачу у стягненні з відповідача на його користь суми сплаченого судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed