Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним вище позов, який було уточнено 16.10.2014 року, та просив суд: визнати недійсним Договір позики, укладений 22 грудня 2011 року між ним та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусам Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 13475; визнати недійсним Договір іпотеки, укладений 22 грудня 2011 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусам Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 13477; визнати недійсним Договір про задоволення вимог іпотекодержателя , укладений 22 грудня 2011 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусам Одеського міського нотаріального округу, [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 13478; скасувати рішення державного реєстратора реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції щодо реєстрації права власності [PERSON] на двохкімнатну квартиру [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на вищевказану квартиру. Ухвалою суду від 27.11.2014 року, за заявою представника позивача, позов в частині скасування рішення державного реєстратора реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції щодо реєстрації права власності [PERSON] на двохкімнатну квартиру №54 було залишено без розгляду. В обґрунтування заявлених вимог, представник позивача зазначив наступне. 22 грудня 2011 року між [PERSON] (далі - Позивач) та [PERSON] (далі - Відповідач) був укладений та підписаний договір позики (далі - Договір 1), згідно якого позивач у якості позичальника повинен був прийняти від позикодавця, а саме Відповідача в борг, суму в розмірі 74.400,00 (сімдесят чотири тисячі чотириста) доларів США, що в еквіваленті на гривню, станом на дату вчинення відповідного правочину за курсом НБУ (100 доларів США - 798.9300 гривень), складало суму в розмірі 594.403,92 грн., строком на один рік. Позивач у нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON], підписав документи, які нотаріус та гр. [PERSON] надали йому на підпис. На ознайомлення зі змістом відповідних документів та на підписання нотаріус допустила тільки [PERSON] та [PERSON], однак будучи недосвідченою особою у галузі права та законодавства, Позивач не зрозумів, що саме він підписав, на засадах довіри поставив свій підпис під відповідними документами, а при подальшому вивченні відповідних документів юристом виявились, що він підписав не кредитний Договір, а Договір позики, Договір іпотеки та Договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Однак, як зазначає Позивач, коштів він так і не отримав. Приблизно у червні 2012 року Позивачу почали дзвонити невідомі особи від імені Відповідача та почали вимагати від нього гроші, які він повинен був отримати від [PERSON], а інакше вони реалізують належну йому на праві власності квартиру за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку із відповідними погрозами, шахрайськими діями Відповідачки, Позивач звернувся до міліції із заявою про вчинення злочину, передбаченому статтею 190 ч. 4 та ст. 189 ч. 2 Кримінального кодексу України та, на підставі відповідної заяви, 03.07.2013 року, слідчим Приморського РВ ГУМВС України в м. Одеса було відкрите кримінальне провадження №12013170500007440 Також, представник позивача зазначає, що Відповідачка умисно занизила вартість предмета іпотеки, а приватний нотаріус не проконтролював справедливість, достовірність, та дійсність відповідної оцінки. В судовому засіданні представники позивача позов підтримали та просили задовольнити з викладених в ньому підстав, представник відповідача проти задоволення позову заперечував, надав письмові заперечення на позов, в яких зазначив про безпідставність позовних вимог та їх недоведеність. З'ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, правовідносини сторін, що випливають з таких обставин, вислухавши учасників цивільного процесу, перевіривши їх доводи наявними в справі доказами, дослідивши матеріали справи, надавши їм правову оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю, виходячи з наступного. Як випливає з матеріалів справи, 22 грудня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений та підписаний договір позики, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу - [PERSON], згідно якого позивач у якості позичальника повинен був прийняти від позикодавця, а саме Відповідача в борг, суму в розмірі 74.400,00 (сімдесят чотири тисячі чотириста) доларів США, строком на один рік. Вищевказані кошти потрібні були позивачу для приведення квартири [ADDRESS], в придатний для проживання стан. Із відповідачкою, як зазначає представник позивача, [PERSON] познайомився в Малиновського відділення ПАТ «УкрСиббанк», яка погодилася надати йому кошти у розмірі 60.000,00 доларів США, проте, враховуючи податки, сума позики склала 74.400,00 доларів США. Позивач у нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON], підписав документи, які нотаріус та гр. [PERSON] надали йому на підпис. На ознайомлення зі змістом відповідних документів та на підписання нотаріус допустила тільки [PERSON] та [PERSON], однак будучи недосвідченою особою у галузі права та законодавства, Позивач не зрозумів, що саме він підписав, на засадах довіри поставив свій підпис під відповідними документами, а при подальшому вивченні відповідних документів юристом виявились, що він підписав не кредитний Договір, а Договір позики, Договір іпотеки та Договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Однак, як зазначає Позивач, коштів він так і не отримав. Вказане вище було підтверджено допитаними в якості свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Після підписання зазначених вище договорів, [PERSON] покинула нотаріальну контору зі словами, що вона поїхала за грошима, однак так і не з'явилися. Приблизно у червні 2012 року Позивачу почали дзвонити невідомі особи від імені Відповідача та почали вимагати від нього гроші, які він повинен був отримати від [PERSON], а інакше вони реалізують належну йому на праві власності квартиру за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку із відповідними погрозами, шахрайськими діями Відповідачки, Позивач звернувся до міліції із заявою про вчинення злочину, передбаченому статтею 190 ч. 4 та ст. 189 ч. 2 Кримінального кодексу України та, на підставі відповідної заяви, 03.07.2013 року, слідчим Приморського РВ ГУМВС України в м. Одеса було відкрите кримінальне провадження №12013170500007440 Під час проведення досудового слідства були допитані [PERSON], її юрист - [PERSON], Начальник Малиновського відділення ПАТ «УкрСиббанк» - [PERSON], та бізнесмен - [PERSON], які у своїх показаннях вказують, що гроші, які повинен був отримати Позивач - [PERSON], як учасник та сторона відповідного правочину, начебто були передані Відповідачем - [PERSON], не [PERSON] (Позивачу), а його батьку - [PERSON], який не був учасником правочину, не є опікуном Позивача, який є повністю дієздатною особою, та, навіть, не мав повноважень (довіреність) на отримання грошей від імені свого сина - [PERSON], від [PERSON], що вказує на недійсність даного правочину та Договору позики, так як Відповідач свої зобов'язання за Договором позики, а саме передання суми у розмірі 74.400,00 (сімдесят чотири тисячі чотириста) доларів США Позивачеві, не виконала. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. До того ж, як було визначено вище, відсутність факту передання грошових коштів боржнику [PERSON] підтверджено матеріалами кримінального провадження №12013170500007440. У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч.1 статі 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Статтею 230 ЦК України визначено, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Відповідно до статті 236 Цивільного кодексу України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Згідно приписів частини 2 статті 548 Цивільного кодексу України, недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину, щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Отже, 22 грудня 2011 року [PERSON] умисно ввела в оману [PERSON], а саме: запевнила його в настанні таких наслідків правочину (саме його суті - передання грошових коштів у відповідному розмірі), які насправді не можуть наступити через прямий умисел [PERSON], з метою укладення із ним договору позики, договору іпотеки та договору про задоволення вимог іпотекодержателя з метою привласнення нерухомості позивача. Внаслідок означених дій, договір позики є недійсним, так як і недійними є договори, укладені в його забезпечення - договір іпотеки та договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно приписів ст. 114 Цивільного процесуального кодексу України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК У країни, судові витрати складаються з судового боргу та витрат, пов'язаних з розглядом справи. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved