Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в розмірі 7668.09 грн., стягнення судових витрат. В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити, посилаючись на те, що 25.01.2013 року позивач надав за розпискою відповідачу суму 7335 грн., терміном повернення всієї суми до 31.01.2013 року, проте кошти відповідачем не повернуто. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що гроші в позивача не позичала, розписку не надавала. Просила в задоволенні позовних вимог відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25.01.2013 року позивач надав за розпискою відповідачу суму 7335 грн., терміном повернення всієї суми до 31.01.2013 року (а.с.20). За вимогами ст.1046 ЦК України за договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Факт підписання відповідачем розписки, свідчить про отримання позичальником всієї грошової суми. Доводи відповідача про те, що вона працювала декілька місяців у позивача, а розписку вона не писала, не є підтвердженими жодним доказом зі сторони відповідача чи експертизою по справі. Так, відповідно до ухвали суду від 29.11.2013 року на клопотання відповідача призначена почеркознавча експертиза з переліком питань, зазначених ухвалою, витрати по експертизі покладено на [PERSON] та зобов'язано сторін надати на вимогу експерта в його розпорядження всі необхідні для експертизи матеріали (а.с.31-33). Відповідно на вимогу експерта, судом листом від 15.01.2014р. було зобов'язано [PERSON] невідкладно надати експерту відповідні документи відповідача не менше 10 штук за період 2012р.-2013р. та нагадування оплати рахунок-фактури наданої їй експертом (а.с.36), однак отримавши дане зобов'язання суду 21.01.2014р. (а.с.37), [PERSON] не виконала вимоги. Відповідно матеріали цивільної справи були повернуто до суду (а.с.38). 28.03.2014р. під час судового засідання [PERSON] просила направити на адресу експертної установи матеріали цивільної справи для проведення експертизи, надавши зошити з її рукописним текстом для звірки почерку (а.с.44) та судом було роз'яснено повторно виконання вимог суду та експертної установи. 11.04.2014 року та 13.05.2014р. експертна установа повторно направила суду вимогу (а.с.45-48) надати додаткові документи, а саме документи з підписом відповідача не менше 10 штук за період 2012р.-2013р. (вдруге вимагалось такі документи) та експериментальні зразки почерку з текстом зазначеним експертом в кількості не менше 10 аркушів, з нагадуванням повторно оплати експертизи. Відповідно аналогічне невідкладне зобов'язання направлено судом відповідачу 18.04 та 16.05.2014р.(а.с.30, 54). Отримавши 21.05.2014р. лист суду від 16.05.2014р., відповідач тільки 11.06.14р. надала один зраз0к почерку з текстом зазначеним експертом (а.с.56-57) та 26.06.2014р. ще 7 таких зразків розписки (замість 10 на вимогу суду та експерта). При цьому документи з підписом відповідача не менше 10 штук за період 2012р.-2013р. так до суду і не були направлені, незважаючи на всі вимоги. А тому, судом 23.06.2014р. було скеровано в експертну установу ті документи, які надала [PERSON] суду, із зазначенням відсутності інших документів, що вимагалось для проведення експертизи (а.с.60-61). 03.07.2014 року НДЕКЦ при управлінні МВС України в Івано-Франківській області було повернено цивільну справу з повідомленням про неможливість проведення експертизи у звязку із ненаданням вільних підписів [PERSON] на документах не менше 10-ти в період з 2012-2013 року (а.с.62-64). Як слідує зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та в порядку, що встановлені договором. Оскільки, примірник оригіналу розписки позикодавець [PERSON] надав до справи як доказ неповернення позики, суд дійшов висновку, що позика не повернута. Відповідач на підтвердження не підписання нею такої розписки належних доказів не подала, не сприяла щодо отримання такого доказу від експертної установи, сама не виконуючи і не надаючи необхідні документи для встановлення такого факту. Згідно з ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Таким чином, порушення, невизнання, оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення кожної особи до суду за захистом свого особистого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а заперечення відповідача щодо цього не підтверджено доказами. За змістом ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача 229.4 грн. судового збору та 400 грн. витрат на правову допомогу (а.с.9). На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 15, 16, 265, 1049 ЦК України,

Outcome: approved