Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про вселення та усунення перешкод в користуванні житлом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 21.12.2010 року визнано спільною сумісною власністю квартиру [ADDRESS] та визначено кожному з них по ? частці. Крім того, рішенням апеляційного суду Волинської області від 23.04.2015 року було визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: м. Луцьк пр. Соборності, 37а/51, укладений між [PERSON] та [PERSON]. Вказує, що на даний час він не може вселитись у квартиру та йому чиняться перешкоди у цьому. В звязку з чим, просить суд вселити його у спірну квартиру та зобовязати відповідача не чинити йому перешкод у користуванні нею. Ухвалою суду від 29.12.2015 року до участі в справі в якості третьої особи залучена [PERSON] Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримав з підстав в ній викладених. Просив суд її задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилася, хоча про час та місце слухання справи була повідомлена судом через судове оголошення в пресі. Заяви про розгляду справи у її відсутності не подала. А тому, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача в порядку ст. 224 ЦПК України. Третя особа в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши представлені письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 20.12.2010 року квартиру [ADDRESS] визнано спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] та визначено, що кожному з них належить по 1/2 частині помешкання. (а.с.4-6). При цьому, рішенням апеляційного суду Волинської області від 23.04.2015 року було визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: м. Луцьк пр. Соборності, 37а/51, укладений між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12-15). Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Згідно ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Проте, як слідує із пояснень позивача та третьої особи, саме сімя останньої проживає у спірній квартирі і [PERSON] позбавлений права користування нею. Таким чином, оцінивши зібрані і дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд не вбачає підстав для відмови в позові про захист права позивача та вважає, що його вимоги слід задовольнити. При цьому, суд не зважає на доводи третьої особи стосовно відсутньої вказівки у згадуваному рішенні про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним про повернення сторін у попередній стан, оскільки дана обставина не позбавляє позивача права власності на частку у даній квартирі та проживання у ній. У звязку з чим порушене право позивача підлягає захисту шляхом вселення його та зобовязати відповідача не чинити перешкод у користуванні житлом. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимога позивача про відшкодування відповідачем судових витрат також підлягає до задоволення і з [PERSON] слід стягнути 487,20 грн. сплаченого судового збору та 150,00 грн. витрат, повязаних з публікацією судового оголошення.

Outcome: approved