Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, третя особа [PERSON], посилаючись на наступне. [PERSON] є власником 1/3 частини квартири, яка розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Менделєєва, 58/32, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Фондом комунального майна від 08.07.1994 року згідно з розпорядженням (наказом) № 4988 від 28.06.1994 року. В спірній квартири зареєстрований відповідач, пасинок позивача, [PERSON], який з 2000 року не проживає в спірній квартирі без поважних причин. У звязку із викладеним позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 32 будинку № 58 по вулиці Менделєєва в місті Сєвєродонецьку Луганської області. В судове засідання позивач не зявився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. В судове засідання відповідач не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило. В судове засідання третя особа не зявився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. У звязку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно положень ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В судовому засіданні було встановлено, що 1/3 частина квартири [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, виданого Фондом комунального майна від 08.07.1994 року згідно з розпорядженням (наказом) № 4988 від 28.06.1994 року. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 93091244 від 28.07.2017 року вбачається, що право власності на 2/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON]. Згідно із довідкою № 6484, виданої Центром надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку Сєвєродонецької міської ради від 19.07.2017 року, в квартирі, яка розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Менделєєва, 58/32, зареєстровані позивач [PERSON], [INFO], пасинок позивача (відповідач по справі) [PERSON], [INFO]. Згідно із Актом, затвердженим КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» від 20.07.2017 року, відповідач [PERSON] не проживає за місцем реєстрації в квартирі [ADDRESS] з 2000 року. Таким чином, враховуючи, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з 2000 року без поважних причин, тобто більше одного року, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги позивача стосовно визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 32 будинку № 58 по вулиці Менделєєва в місті Сєвєродонецьку Луганської області, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved