Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Марїнського районного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив стягнути 88\~714,05 грн., з яких: заборгованість за договором позики у розмірі 36\~000 грн., втрати від інфляції у розмірі 36\~081,06 грн., 3% річних за користування коштами у розмірі 3\~600,99 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобовязання у розмірі 13\~032,00 грн. У судове засідання зявився [PERSON]. У судове засідання відповідач не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне. 31 березня 2014 року [PERSON] позичила у [PERSON] грошові кошти у розмірі 36\~000 грн. Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується власноруч написаною розпискою від 31.03.2014 року. Зобовязалась повернути кошти до 31.06.2014 року. Однак у встановлений між сторонами строк [PERSON] грошові кошти не повернула, у звязку з чим позивач змушений звернутись до суду. Відповідно до\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою\~статті 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобовязанням її повернення та дати отримання коштів. Вирішуючи справу суд враховує, що позивач на підтвердження своїх вимог надав розписку, складену відповідачем про те, що він отримав в борг грошові кошти та зобов'язався їх повернути у визначений строк та договір позики із заставним забезпеченням, укладений між сторонами, відповідно до якого відповідач отримав в борг грошові кошти та зобов'язався їх повернути у визначений строк. Оскільки сторони дійшли обопільної згоди про те, що такі кошти будуть перебувати у користуванні відповідача певний час і визначили строки повернення грошей про що склали відповідну розписку та договір, зазначене підтверджує факти укладення договорів позики між ними та їх умови. Таким чином, відповідач взяв на себе зобов'язання повернути кошти, які мають виконуватись належним чином у встановлений строк, відповідно до умов договорів та вимог ЦК України. Як вбачається з пояснень позивача у визначений в розписці та договорі строк відповідач позики в повному обсязі не повернув, свої зобовязання не виконав. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно частини другоїстатті 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Таким чином позовні вимоги в частині стягнення заборгованості підлягають задоволенню. Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 36\~081,06 грн. та 3% річних за користування коштами у розмірі 3\~600,99 грн. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню за несвоєчасне виконання зобовязання у розмірі 13\~032,00 грн. Відповідно до п. 9 договору позики із заставним забезпеченням від 31.03.2014 року, сторони визначили, що у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобовязань по поверненню суми позики позикодавець задовольняє свої вимоги в повному обсязі, обумовленому до моменту фактичного задоволення, за рахунок майна, що служить забезпеченням зобовязань позичальника шляхом його реалізації. А також, за прострочення виконання зобовязань за цим договором позичальник виплачує пеню в розмірі 1 відсоток від простроченої суми за кожен день прострочення, а саму несплаченої позики має бути виплачена з урахуванням офіційно встановленого індексу інфляції. Відповідно до\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга\~статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя\~статті 549 ЦК України). Суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені є законними та підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved