Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,1508 га. яка розташована с. Руська Лозова Дергачівського району Харківської області вул. Зоряна, 37, в порядку спадкування після смерті [PERSON]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 13 грудня 2013 року померла мати позивача, [PERSON]. 30 травня 2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] заведена спадкова справа №06/2014 після померлої [PERSON], яка постійно проживала в [INFO]. Як вказує позивач, у зв'язку з тим, що [PERSON] за час свого життя не склала заповіт як розпорядження на випадок своєї смерті, позивач, є спадкоємцем першої черги за законом, оскільки є її сином. Інші спадкоємці, які б були віднесені до першої черги спадкування за законом надали заяви про відмову від спадщини на користь позивача. Позивач звернувся до приватного нотаріуса ХМНО ХМУЮ із заявою про прийняття спадщини та видачею свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку розташовану за адресою с. Руська Лозова Дергачівського району Харківської області вул. Зоряна, 37 загальною площею 0,1508 га. У відповідь на зазначену заяву він отримав лист №323/02-14 від 23.09.2014 року відповідно до якого йому було відмовлено у прийнятті спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку на підставі відсутності документа, що підтверджує право власності спадкодавця на земельну ділянку, витягу з Державного земельного кадастру стосовно спадкового майна. В судове засідання позивач не зявився, просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачем, сільським головою Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області надано до суду заяву, в якій він просив розглядати справу без участі його представника, відповідно до вимог діючого законодавства. Начальником відділу Держземагенства у Дергачівському районі Харківської області до суду надані письмові пояснення, з проханням слухати справу за відсутності їх представника. Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріалами справи достовірно встановлено, що 13 грудня 2013 року померла мати позивача, [PERSON], про що 17 грудня 2013 року видано свідоцтво про смерть серії І-ВЛ №423404. 30 травня 2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] заведена спадкова справа №06/2014 після померлої 13.12.2013 року [PERSON] [INFO], яка постійно проживала в [INFO]. Після смерті [PERSON] спадкоємцем першої черги є її син, [PERSON] Інші спадкоємці, які б були віднесені до першої черги спадкування за законом і мали право на рівні з позивачем здійснювати право на спадкування надали заяви про відмову від спадщини на користь позивача. Так, [PERSON], [INFO], який є чоловік спадкодавця, подав заяву, яка була зареєстрована у Книзі обліку та реєстрації спадкових справ 30.05.2014 року за №10; [PERSON] [INFO] - син спадкодавця, подав заяву, яку було зареєстровано у Книзі обліку та реєстрації спадкових справ 30.05.2014 року за №11. Крім того, мати спадкодавця - [PERSON] подала відповідну заяву 19.09.2014 року. Таким чином єдиним спадкоємцем є позивач у справі, [PERSON], син померлої [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії IV-BЛ №440939 виданим Відділом запису актів громадянського стану Московської районної ради народних депутатів від 08.12.1988 року. Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач звернувся до приватного нотаріуса ХМНО ХМУЮ із заявою про прийняття спадщини та видачею свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку розташовану за адресою с. Руська Лозова Дергачівського району Харківської області вул. Зоряна, 37 загальною площею 0,1508 га. У відповідь на зазначену заяву ним було отримано лист №323/02-14 від 23.09.2014 року відповідно до якого йому було відмовлено у прийнятті спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку розташовану за адресою с. Руська Лозова Дергачівського району Харківської області вул. Зоряна, 37 загальною площею 0,1508 га. на підставі відсутності документа, що підтверджує право власності спадкодавця на земельну ділянку, витягу з Державного земельного кадастру стосовно спадкового майна. Так, за життя [PERSON] отримала на підставі рішення Русько-Лозівської сільської ради XVIII сесії V скликання від 12.10.2007 року та рішення Русько-Лозівської сільської ради XVIII сесії V скликання від 12.09.2008 року у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,1508 га, яка розташована с. Руська Лозова Дергачівського району Харківської області вул. Зоряна, 37. Однак, як зазначив позивач [PERSON] не встигла здійснити державну реєстрацію права власності на зазначену земельну ділянку та виготовити на власне ім'я державний акт. На підставі наданих письмових пояснень начальника Відділу Держземагенства у Дергачівському районі Харківської області, відповідно до книг записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, наявних у Відділі, станом на 29.12.2012 рік, право власності на земельну ділянку розташовану в с. Руська Лозова Дергачівського району Харківської області вул. Зоряна, 37 або користування нею за [PERSON] не зареєстровано. Оскільки спадкодавицею право власності на земельну ділянку не набуто у встановленому чинним законодавством порядку, оформити право власності на дану земельну ділянку спадкоємець має право в порядку передбаченому ст.118 ЗК України. У відповідності до ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ст.118 Земельного кодексу України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель. Сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. Так, за положеннями ст.ст.3,11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалася, вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. За положеннями глави 5 цивільно-процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. На виконання вимог цивільно-процесуального законодавства позивач, на обґрунтування своїх позовних вимог не надав доказів належності право власності земельної ділянки померлій [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.2 ст.11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає вимоги позивача не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed