Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до Олександрійського міськрайонного суду з позовом, який згодом уточнив, до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики - 100 доларів США за курсом валют станом на 07 вересня 2017 року та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 27 лютого 2014 року між ним та відповідачем укладено договір позики на суму 100 доларів США з умовою повернення до 30 березня 2014 року, що підтверджується розпискою позичальника. В установлений термін відповідач гроші не повернув, посилаючись на відсутність коштів, та сторони погодились перенести розрахунок на інший час, а саме, до 05 квітня 2014 року, що відображено в розписці, але пізніше відповідач став відмовлятись повернути кошти, посилаючись на різкий ріст курсу доллара і небажання сплатити борг по новому курсу доллара США. Тому позивач змушений звернутись до суду з позовом про стягнення боргу в сумі 100 доларів США. У зв'язку з простроченням виконання зобов'язання він також просить стягнути з відповідача 3% за прострочення виконання грошового зобов'язання. Позивач надав письмову заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, визнав позовні вимоги про стягнення з нього на користь позивача 100 доларів США за курсом валют станом на 07.09.2017 року та 3% річних за користування грошовими коштами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 27 лютого 2014 року сторони у справі уклали договір позики: позивач передав у власність відповідача 100 доларів США, а останній зобов'язався повернути отримані кошти до 30 березня 2014 року. Укладення договору позики підтверджується розпискою, оригінал якої перебував у позивача та долучений ним до справи (а.с.6). В подальшому через відсутність коштів у відповідача сторони домовились перенести розрахунок на інший час, а саме, до 05 квітня 2014 року, що відображено в розписці. Проте відповідач не виконав зобов'язання. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін (строк). Термін виконання зобов'язання, передбаченого цим договором, настав. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 11 листопада 2015 року у справі №6-1967цс15, яку суд зобов'язаний застосовувати при ухваленні рішень. Крім цього, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13). Таким чином, судом встановлено, що між сторонами укладено договір позики та його предметом виступають грошові кошти в сумі 100 доларів США. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розмір трьох відсотків річних в грошовому еквіваленті, починаючи з 06 квітня 2014 року по день подачі позову - 20 березня 2017 року в межах заявлених позивачем вимог - 1079 днів, становить 230,42грн. (2598,22х3х1079:365:100). Наразі з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 100 доларів США, що еквівалентно в межах заявленої суми 2598 грн. 22 коп. та 230 грн. 42 коп. 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання. Оскільки суд задовольняє вимоги позивача, то відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на загальну суму 640 гривень.

Outcome: approved