Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до ПСП «Обрій» (далі відповідач), треті особи: відділ Держгеокадастру у Чорнобаївському районі Черкаської області, виконавчий комітет Мельниківської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, про визнання договорів оренди землі недійсними та скасування державної реєстрації договорів оренди землі. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що позивач є власником двох земельних ділянок (паїв), які з 2002 року перебували в оренді у відповідача. У 2007 році позивач продовжила договори оренди до 2012 року. Приблизно в кінці літа 2012 року строк дії договорів оренди закінчився та директор ПСП «Обрій» (відповідач) привіз по три примірника договір оренди, які не містили ані дати їх підписання, ані номерів, та разом зі своєю дружиною вмовив позивача підписати їх без вивчення змісту, скориставшись юридичною неграмотністю позивача. Пізніше, зрозумівши помилковість своїх дій, позивач вирішила розірвати вказані договори, проте, дізнавшись, що вони не зареєстровані у встановленому законом порядку, через свого сина усно повідомила директора відповідача про те, що має намір особисто обробляти свою землю. Коли позивач почала готуватися до обробітку землі, директор ПСП «Обрій» повідомив, що обидва договори зареєстровані у 2016 році та будуть дійсними ще 10 років. Перевіривши дану інформацію, позивач встановила, що дійсно договори зареєстровано 15 вересня 2016 року. Посилаючись на зміст укладених договорів оренди, позивач стверджувала, що вони не могли бути укладені раніше квітня 2015 року, оскільки містять пункти, зміст яких не відповідає вимогам законодавства, що діяло на момент їх державної реєстрації, зокрема щодо наявності додатків до договорів оренди, моменту передачі земельної ділянки, індексації орендної плати, щодо органу реєстрації договорів оренди. Додатково зазначала, що в договорах оренди неправильно вказано її імя, а саме «Зінаїда» замість правильного «Зіновія». Стверджуючи, що договори оренди підписані нею помилково, позивач просила визнати їх недійними та скасувати державну реєстрацію. Відповідач подав до суду письмові заперечення, відповідно до змісту яких вважав позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та таким, що не підлягають до задоволення. Зокрема, зазначалося, що позивачем недоведено наявність обставин, що свідчать про помилку, а саме неправильне сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення. При цьому відповідач стверджував, що договори оренди були укладені 1 квітня 2015 року і позивач весь цей час отримувала орендну плату, на підтвердження чого надав копії договорів оренди, датовані 1 квітня 2015 року, а також копії видаткових касових ордерів. Відповідач також заперечив доводи позивача про невідповідність договорів оренди вимогам законодавства та наголосив, що орендна плата нараховувалася та виплачувалася виходячи з дійсної вартості земельних ділянок. З огляду на викладене відповідач просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Третя особа Мельниківська сільська рада Чорнобаївського району Черкаської області листом від 12 січня 2017 року № 16 просила розглянути справу за відсутності її представника (а.с. 49). Третя особа відділ Держгеокадастру у Чорнобаївському районі Черкаської області у судові засідання не зявлявся, будь-яких письмових пояснень не надав. У судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] підтримали позов та просили задовольнити з підстав, викладених у ньому. При цьому заперечили доводи відповідача про те, що спірні договори оренди укладені 1 квітня 2015 року та наполягали на тому, що вони укладалися у 2012 році. Крім того, стверджували, що в деяких наданих суду представником відповідача копіях видаткових касових ордерів містяться підписи, зроблені не позивачем, а також звертали увагу, що зазначення одержаної суми орендної плати прописом вчинено не позивачем, а іншою особою, що суперечить вимогам до їх оформлення, у звязку з чим просили призначити судову почеркознавчу експертизу. У додаткових письмових поясненнях представник [PERSON] наголошував, що спірні договори оренди не містять істотної умови щодо передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Представник позивача [PERSON], який є сином позивача, пояснив суду, що договори оренди були укладені у 2012 році, а саме після закінчення строку дії минулих договорів оренди. Представник відповідача [PERSON] у судових засіданнях підтримав викладені у письмових запереченнях доводи, просив у задоволенні позову відмовити. Наголошував, що спірні договори укладені саме 1 квітня 2015 року та відповідають умовам чинного на момент укладення законодавства. Стверджував, що позивач весь час отримувала орендну плату та жодні її права порушено не було. За клопотання позивача судом допитано свідків. Зокрема, свідок [PERSON], який є сином позивача, повідомив, що разом з братом [PERSON] був у матері (позивача), коли директор ПСП «Обрій» разом з дружиною дійсно приїздив до неї на початку осені 2012 року. Через деякий час директор ПСП «Обрій» та його дружина поїхали. Після цього вони с братами запитали у матері (позивача) про мету візиту директора ПСП «Обрій», а мати (позивач) відповіла, що уклала договори оренди земельних ділянок. Свідок [PERSON] пояснив, що як йому стало відомо від односельчан директор ПСП «Обрій» уклав вказані договори оренди з позивачем у 2012 році. Свідок [PERSON], який є зятем позивача, повідомив, що директор ПСП «Обрій» під час розмови, яка відбулася між ними у 2016 році, просив його переконати братів [PERSON] не розривати договори оренди, оскільки він вже орендує її чотири роки. Свідок [PERSON], який є сином позивача, пояснив, що разом з братами [PERSON] і [PERSON] у липні 2012 року перебував на земельній ділянці біля будинку матері (позивача), та бачив як до матері приїздив директор ПСП «Обрій». Більше з приводу укладення договорів оренди землі нічого пояснити не може. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, а також покази свідків, суд встановив таке. Позивач є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,45 га (кадастровий номер 7125183200:02:000:0864), що підтверджується копіями державного акту на право приватної власності на землю від 6 серпня 2002 року серії ІІІ-ЧР № 028790 (а.с. 17) та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 21), а також земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,4532 га (кадастровий номер 7125183200:02:000:0865), що підтверджується копіями державного акту на право власності на земельну ділянку від 3 жовтня 2006 року серії ЯБ № 570405 (а.с. 29) та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 33). Між позивачем та відповідачем укладено договори оренди вказаних земельних ділянок, що не заперечується сторонами При цьому позивачем до позовної заяви додано копії договорів оренди, які не містять дати їх укладення (а.с. 13-14, 25-26). Разом з тим відповідачем як додатки до письмових заперечень (а.с. 75-81) та третьою особою - Мельниківською сільською радою Чернобаївського району Черкаської області у відповідь на запит суду надано копії аналогічних за змістом договорів оренди (а.с. 103-104, 109-111), в яких зазначено дату їх укладення, а саме 1 квітня 2015 року. Відповідно до п. 8 договорів оренди строк їх дії становить 10 років. 15 вересня 2016 року право оренди за вказаними договорами оренди від 1 квітня 2015 року зареєстровано третьою особою - виконавчим комітетом Мельниківської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, що підтверджується копіями витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с. 22, 34). Судом встановлено, що починаючи з квітня 2015 року вказані договори оренди виконувалися сторонами, оскільки відповідач отримувала орендну плату, на підтвердження чого представником відповідача надавалися видатково касові ордери від 10 жовтня 2014 року № 53; 18 вересня 2015 року № 28, 25 листопада 2015 року № 58, 25 листопада 2015 року № 59, 25 листопада 2015 року № 60, 25 листопада 2015 року № 71, 25 листопада 2015 року № 72, 21 березня 2016 року № 5, 22 квітня 2016 року № 8, 2 серпня 2016 року № 18, 6 вересня 2016 року № 35, 7 грудня 2016 року № 64, 7 грудня 2016 року № 65, 25 грудня 2016 року № 84. Так, відповідно до змісту висновку експертів за результатами проведення комплексної судово-технічної експертизи документів та судово-почеркознавчої експертизи від 16 серпня 2017 року № 504/896/17-23 (а.с. 155-168) підписи у графах «Підпис одержувача» вказаних видатково касових ордерів виконані позивачем. Разом з тим рукописний текст в графах «Одержав» виконаний не позивачем. За вказаних обставин представник позивача [PERSON] стверджував, що зазначені видаткові касові ордери є неналежними доказами та не можуть прийматися судом до уваги, оскільки не відповідають вимогам п. 3.5. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні (затверджено постановою НБУ від 15 грудня 2004 року № 637), відповідно до якого фізична особа розписується у видатковому касовому ордері або видатковій відомості про одержання готівки із зазначенням одержаної суми (гривень словами, копійок цифрами), використовуючи чорнильну або кулькову ручку з чорнилом темного кольору. Однак суд відкидає вказані доводи, оскільки вони не спростовують отримання позивачем орендної плати за договорами оренди, а недотримання правил заповнення видатково касових ордерів не потягло за собою порушення прав відповідача. Відносно дати укладення договорів оренди суд виходить з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт їх укладення саме у 2012 році. Зокрема, пояснення представника позивача [PERSON], свідків [PERSON] і [PERSON] суд оцінює критично з огляду на те, що вони є синами позивача та відповідно зацікавлені у вирішенні спору на користь позивача. Це саме стосується і свідка [PERSON], який є зятем позивача. При цьому суд звертає увагу на розбіжності у поясненнях [PERSON], показах свідка [PERSON], які стверджували, що укладення договорів оренди відбулося у кінці серпня на початку вересня 2012 року, та показами свідка [PERSON], який повідомив, що укладення договорів відбулося у липні 2012 року. Всі допитані свідки безпосередньо під час укладення договорів присутні не були, а свідок [PERSON] давав покази з чужих слів. Суд також сприймає критично доводи щодо невідповідності укладених договорів вимогам законодавства, яке діяло на момент їх реєстрації, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частина 3 цієї статті Кодексу встановлює, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми. Так, сторонами було фактично підписано договори оренди, які відповідають формі Типового договору оренди землі (затверджено постановою КМУ від 3 березня 2004 року № 220), яка не змінювалася з 2008 року по 2016 рік. Судом встановлено, що умови договорів оренди містять всі істотні умови відповідно до вимог ст. 15 Закону України «Про оренду землі» як у редакції, що діяла у серпні-вересні 2012 року, так і в редакції, чинній на станом на 1 квітня 2015 року. Доводи позивача, що договори оренди вважаються укладеними з моменту їх державної реєстрації, а тому мають містити всі істотні умови, передбачені ст. 15 Закону України «Про оренду землі» в редакції, яка діяла на момент їх реєстрації, а саме 15 вересня 2016 року, є помилковими, оскільки реєстрація не може змінювати моменту кладення договорів оренди. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року у справі № 6-118цс13, від 19 лютого 2014 року у справі № 6-162ц13, що в силу вимог ст 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Також на думку суду не може бути підставою для визнання договорів оренди недійсними невірне зазначення імені позивача, оскільки фактично допущено технічну помилку, що у свою чергу не вплинуло на дійсне волевиявлення сторін під час укладення договорів оренди та не призвело до порушення прав та законних інтересів позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на те, що позивач не довів наявність підстав для визнання договорів оренди недійсними, у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed