Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про зобовязання вичиняти певні дії. Свій позов обґрунтовує тим, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 вересня 2016 року частково задоволено його позовні вимоги до [PERSON] про визнання права власності на майно. Визнано за [PERSON] право власності на холодильник ВЕКО СSA 3400 та монітор TFT LG L204WT-SF 20``Wide, які на час ухвалення даного рішення знаходяться за адресою м. Черкаси вул. Припортова (до перейменування вул. [PERSON]), 4 кв. 44. Відповідач відмовляється в добровільному порядку повернути йому вказані речі. При зверненні до виконавчої служби йому розяснили, що примусово зобовязати відповідача повернути майно можливо лише на підставі рішення чи ухвали суду. У відповідності до ч.ч.1,2 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Просив суд зобовязати відповідача не чинити перешкоди у вилучені та видачі майна, а саме: холодильника ВЕКО СSA 3400 та монітора TFT LG L204WT-SF 20``Wide, які належать позивачу на праві власності та знаходяться за адресою м. Черкаси вул. Припортова (до перейменування вул. [PERSON]), 4 кв. 44. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити його повністю, з підстав вказаних вище. Відповідачка повторно не зявилася в судове засідання з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. У відповідності до ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Позивач проти проведення заочного розгляду справи не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до\~ст.3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Фактичною передумовою судового розгляду справи є наявність спору про право (для справ позовного провадження). Спір повинен мати правовий характер, тобто стосуватися прав, обовязків, свобод чи інтересів конкретної особи. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 вересня 2016 року частково задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на майно. Визнано за [PERSON] право власності на холодильник ВЕКО СSA 3400 та монітор TFT LG L204WT-SF 20``Wide, які на час ухвалення даного рішення знаходяться за адресою м. Черкаси вул. Припортова (до перейменування вул. [PERSON]), 4 кв. 44. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. В судовому засіданні позивачем не надано доказів, які підтверджують те, що між позивачем та відповідачем виникло зобовязання, згідно з яким відповідач взяв на себе зобовязання передати позивачу холодильник ВЕКО СSA 3400 та монітор TFT LG L204WT-SF 20``Wide, і не виконання цього зобовязання з боку відповідача стало підставою для звернення до суду. Крім цього, суд зазначає, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невідємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобовязання адміністративних органів виконувати рішення (наприклад, п.41 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.97). Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження. Відповідно до\~частини п'ятої статті 124 Конституції України\~судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У\~пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України\~до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду. Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною [PERSON] України, - і за її межами. Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Позивачем в судовому засіданні не надано доказів про те, що після набрання рішенням суду від 28 вересня 2016 року законної сили, позивач звертався з до державної виконавчої служби з заявою про відкриття виконавчого провадження з присувого виконання рішення суду і державним виконавцем було відмовлено у відкритті виконавчого провадження. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, у звязку з його недоведеністю. На підставі наведеного, ст. 509 ЦК України,

Outcome: dismissed