Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спільно нажите майно. Свій позов мотивує тим, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 жовтня 2011 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 10 червня 1988 р. у відділі ЗАГСу м. Рівне актовий запис № 816 розірвано. З 01 вересня 2011 року він почав проживати разом як чоловік і жінка з [PERSON], та вести спільне господарство, з якою і проживаю по цей час однією сім'єю без реєстрації шлюбу. 18 вересня 2011 року він за особисті кошти придбав диван Гольф вартістю 10 142 грн. 22 жовтня 2011 року [PERSON] за його кошти та за його дорученням придбала від свого імені бігову дорожку вартістю 3 796 грн. 04 грудня 2011 року [PERSON] за їхні з нею спільні кошти придбала від свого імені міксер «Зельмер» вартістю 599 грн. 07 січня 2012 року [PERSON] за їхні з нею спільні кошти придбала від свого імені шкіряні диван та два крісла з коричневого кольору вартістю 29 650 грн. 08 жовтня 2012 року [PERSON] за їхні з нею спільні кошти придбала від свого імені холодильник [PERSON] ХМ-6025-031 білого кольору вартістю 4065 грн. Вищевказані факти підтверджується накладними, чеками, ордерами на придбання вищевказаного майна, копії яких він додав до цієї позовної заяви, та можуть бути підтверджені показами свідків: [PERSON] та [PERSON]. На даний час між ним та [PERSON] є спір щодо належності кожному з нас вищевказаного майна, тому був вимушений звернутися до суду. В судовому засіданні [PERSON] пояснив, що в 1 вересня 2011 року він почав проживати разом як чоловік і жінка з [PERSON], з якою проживає і по теперішній час, але в них виникли деякі не порозуміння щодо права власності на деякі, придбані ними речі, зокрема на диван Гольф, який він придбав 18 вересня 2011 року за свої особисті кошти, 22 жовтня 2011 року відповідачка за його кошти придбала бігову доріжку, але квитанцію виписала на своє імя . 07.01.2012 року вони придбали за спільні кошти шкіряні диван та два крісла, 08.10.2012 року вони придбали холодильник [PERSON]. В даний час між ними виник спір стосовно майна та відповідачка претендує на те, що придбані речі чеки, які були виписані на неї належать тільки їй особисто, а тому позивач хоче визначити в правовому полі належність кожної із речей та просить визнати за ним і відповідачкою право власності по ? частині на кожну придбану ними спільно річ. Відповідач [PERSON] заявила, що диван Гольф було дійсно придбано позивачем за свої кошти, а всі інші речі вона придбала самостійно, що стосується міксера «Зельмер», то вона вважає це подарунком від позивача і є її особистою власністю. Третя особа [PERSON] пояснила, що цей позов зі сторони позивача є надуманим і вказане рішення він може використати , як проти неї в судових спорах, які є в наявності судів, так як вони сперечаються за майно, а також таким чином він намагається уникнути від опису та арешту вказаного майн атак, як є боржником і справи знаходяться у виконавчій службі. До вказаного майна вона немає ніяких претензій, бо вони дійсно були придбані після розірвання шлюбу неї з [PERSON] Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що знають сторін по справі, знаходяться з ними у близьких стосунках та підтверджують факт сумісного їх проживання з вересня 2011 року, речі , які ними були придбані купувалися під час спільного проживання, а за чиї саме кошти їм не відомо. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, в результаті повного об'єктивного та всебічного їх дослідження вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 74 СК України , якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, або в будь-якому іншому шлюбі ,майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Згідно до ч. 2 ст. 74 СК України на майно, що є об'єктом права спільної влансоті жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положенням глави 8 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України , кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст.60, 70 СК України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю; в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В судовому засіданні достовірно встановлено, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.10.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було розірвано шлюб, судове рішення вступило в законну силу 23.10.2011 року. А також як пояснила [PERSON], рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 24.10.2011 року в неї також було розірвано шлюб. А тому за таких обставин суд не може констатувати факт того, що вони проживали однією сім'єю та спільно вели господарство з 01 вересня 2011 року, оскільки це буде протирічити вимогам ст. 74 СК України. З урахуванням того, що відповідач не надала суду рішення суду про розірвання шлюбу, а тому суд позбавлений можливості встановити точну дату їх сумісного проживання та може констатувати з урахуванням пояснення, що шлюб було розірвано 24.10.2011 року, тобто не раніше середини листопада 2011 року. Що стосується визнання права власності на майно, то суд, враховуючи пояснення сторін та надані докази приходить до висновку, що диван Гольф вартістю 10142 грн., придбав за свої кошти саме позивач, без участі відповідачки, а тому за ним слід визнати право власності на вказану річ, так як він його придбав до початку сумісного проживання та ведення господарства із відповідачкою. Щодо придбання бігової доріжки, то враховуючи те, що позивач наполягає, що відповідач за його кошти її придбала по його дорученню, а відповідачка стверджує, що вона придбала вказану доріжку за свої кошти, що підтверджується чеком про оплату вказаного товару , а також гарантійний талон, де зазначено прізвище покупця [PERSON], то суд вважає, що дану річ потрібно взагалі виключити із предмета, що підлягає розподілу, оскільки сторони не надали суду будь-яких об'єктивних даних за рахунок яких коштів було придбано дану доріжку і суд позбавлений можливості яким - небудь чином добути інші докази. Їхні ствердження, що вказана річ придбана за кошти особисті кошти кожного з них нічим об'єктивно не підтверджується . Також підлягає виключення із загального майна, стосовно якого ставиться питання про визнання права власності міксер «Зельмер», оскільки сторони в судовому засіданні визнали, що це подарунок позивача відповідачці. Враховуючи ту обставину, що суд приходить до висновку, що з урахуванням наявних у справі доказів та пояснень сторін можливо встановити факт сумісного проживання позивача і відповідачки з листопада 2011 року, то придбані 07.01.2012 року ними шкіряний диван та два крісла вартістю 29 650 грн. та холодильник [PERSON], придбаний 08.10.2012 року вартістю 4065 грн. можливо визнати спільним майном, а по скільки сторони не заперечують, що за кожним із них необхідно визнати право власності на ? частки вказаних речей, без їх реального розподілу, а тому ці позовні вимоги підлягають до задоволення. Такий розподіл, в даному випадку на думку суду буде відповідати вимогам ст. 71 СК України, оскільки сторони пришли до згоди, щодо порядку поділу майна та заперечують проти присудження кожному з них грошової компенсації за належну їм частку в спільному майні. Оскільки позивач не ставить питання про відшкодування йому витрат на сплату судового збору, то суд вважає за необхідне покласти сплату судового збору на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial