Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] міської ради, виконавчого комітету [PERSON] міської ради, [PERSON] про скасування рішення [PERSON] міської ради №7/3/88 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок по вул. Спортивна» в частині безоплатної передачі [PERSON] земельної ділянки площею 0,0026 га кадастровий номер 6110100000:04:001:0332 для будівництва та обслуговування індивідуального гаража №30 по вул. Спортивна в місті Тернопіль. та визнання права власності на вказану земельну ділянку. [PERSON] мотивовано тим, що на момент прийняття оскаржуваного рішення про передачу у власність земельної ділянки, право власності на гараж, на якій розміщена земельна ділянка, належав позивачу на підставі договору купівлі продажу та у звязку із виникненням права власності на гараж до нього перейшла земельна ділянка необхідна для обслуговування гаража. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав, викладених в ньому. Представник [PERSON] міської ради та виконавчого комітету [PERSON] міської ради проти задоволення позову заперечив, суду пояснив, що на момент прийняття рішення [PERSON] міській раді не було відомо про те, що право власності на гараж набув позивач. Оскаржуване рішення міської ради є законним, прийняте в порядку та відповідно до повноважень ради встановлених Конституцією України та законами. Крім того, позивач не набув у встановленому законом порядку права на землю, оскільки таке не передбачено договором купівлі продажу гаража, а тому необґрунтованим є позов в частині визнання права власності. Вважає, що оспорюваним рішенням не порушено прав позивача. Відповідно до довідки гаражного кооперативу «Кенотрон» №66 від 01.08.2016 року [PERSON], як члену гаражного кооперативу була виділена земельна ділянка розміром 24,6 кв.м. під гаражем №30 в гаражному кооперативі. Рішенням [PERSON] міської ради від 12 червня 2014 року [PERSON] надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування індивідуального гаража №30 по вул. Спортивна. Відповідно до договору купівлі-продажу гаража від 04 грудня 2015 року, який посвідчений нотаріально приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] купив в [PERSON] гараж №30 в гаражному кооперативі «Кенотрон» в місті Тернополі загальною площею 46,8 кв.м., який знаходиться на земельній ділянці загальною площею 3,6035 га, кадастровий номер 6110100000:04:001:0130, яка перебувала в оренді гаражного кооперативу «Кенотрон». На підставі вказаного договору 04.12.2015 року проведено державну реєстрацію права власності на вказаний гараж за [PERSON] Рішенням від 22 грудня 2015 року №7/3/88 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок по вул. Спортивна», [PERSON] міська рада вирішила затвердити проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування індивідуальних гаражів по вул. Спортивна в місті Тернополі, вилучити з користування гаражного кооперативу «Кенотрон» земельні ділянки по вул. Спортивна, враховуючи письмову згоду землекористувача, та передати громадянам безоплатно у власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування гаражів за адресою по вул. Спортивна, згідно з додатком. В списку громадян, яким передаються безоплатно у власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування індивідуальних гаражів за адресою м. Тернопіль, вул. Спортивна, який є додатком до рішення міської ради від 22 грудня 2015 року №7/3/88, під номером 9 значиться [PERSON], номер гаража 30, площа земельної ділянки яка вилучається та передається у власність 0,0026 га кадастровий номер 6110100000:04:001:0332. Як видно із інформації з державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 25.11.2016 року, земельна ділянка кадастровий номер 6110100000:04:001:0332 площею 0,0026 га станом на 25.11.2016 року знаходиться в комунальній власності. Позивач звертався до [PERSON] міської ради із заявами про внесення змін до п. 9 додатку до рішення [PERSON] міської ради від 22 грудня 2015 року №7/3/88, однак виконавчий комітет [PERSON] міської ради вказане питання не передавав на вирішення сесії, а листами від 09.11.2016 року, 30.08.2016 року 09.09.2016 року та 05.10.2016 року повідомляв позивача про відсутність підстав для внесення змін до рішення. [PERSON] помер 06 березня 2016 року. Відповідно до матеріалів спадкової справи, єдиним спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину, є дочка померлого [PERSON]. Відповідно до ч.1,2 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. За частиною третьою статті 7 Закону України від 6 жовтня 1998 року № 161-ХІV «Про оренду землі», до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда. Тому, оскільки судом встановлено, що позивач набув право власності на нерухоме майно гараж №30 в гаражному кооперативі «Кенотрон» на підставі договору купівлі-продажу від 04 грудня 2015 року, відповідно до договору вказаний гараж знаходився на земельній ділянці, загальною площею 3,6035 га, яка перебувала в оренді Гаражного кооперативу «Кенотрон» (п. 5 договору), а тому до позивача в силу ст. 120 Земельного кодексу України, ст. 7 ЗУ «Про оренду землі» перейшло право користування земельною ділянку на якій розташований гараж, тобто, як встановлено в судовому засіданні, це земельна ділянка із кадастровим номером 6110100000:04:001:0332 площею 0,0026 га. Доводи представника відповідача, що до позивача не перейшло право користування земельною ділянкою, оскільки в договорі купівлі-продажу зазначено, що гараж знаходить на земельній ділянці площею 3,6035 кадастровий номер 6110100000:04:001:0130, а не 0,0026 га кадастровий номер 6110100000:04:001:0332, суд вважає безпідставним, оскільки, як встановлено в судовому засіданні, земельна ділянка розміром 0,0026 га є складовою частиною земельної ділянки 3,6035 кадастровий номер 6110100000:04:001:0130, яка перебувала в оренді гаражного кооперативу. Відповідно до ч. 5\~ст. 116 Земельного кодексу України\~земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Згідно з ч. 10\~ст. 123 Земельного кодексу України\~рішенням про надання земельної ділянки комунальної власності у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються, зокрема шляхом затвердження відповідного проекту землеустрою та вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності). Відповідно до ч.ч. 2, 3\~ст. 151 Земельного кодексу України\~вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Із змісту ч.1 ст. 118 Земельного кодексу України вбачається, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених\~статтею 122\~цього Кодексу. Частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) … Отже, оскільки, як встановлено судом, на момент прийняття оскаржуваного рішення [PERSON] міської ради від 22 грудня 2015 року №7/3/88 земельна ділянка перебувала в правомірному користуванні позивача, в силу ч. 5\~ст. 116, ч.6 ст. 118 Земельного кодексу України без згоди [PERSON] [PERSON] міська рада не мала підстав передавати земельну ділянку 0,0026 га кадастровий номер 6110100000:04:001:0332 [PERSON], так як на момент прийняття рішення він не був її користувачем. Із змісту ст. 152 Земельного кодексу України вбачається, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Таким чином, оскільки судом встановлено порушення [PERSON] міською радою внаслідок прийняття рішення 22 грудня 2015 року №7/3/88 права позивача, як користувача земельної ділянки оскільки вказану земельну ділянку, яка перебуває в його правомірному користуванні без його згоди було передано у власність [PERSON], а тому його право підлягає захисту, шляхом визнання недійсним рішення [PERSON] міської ради. При цьому суд приймає до уваги, що [PERSON] неодноразово звертався до [PERSON] міської ради із проханням внести відповідні зміни до оскаржуваного рішення, однак виконавчий комітет, який не має повноважень вносити зміни в рішення ради, звернення позивача не передавав на розгляд сесії, а листами повідомляв [PERSON] про те, що підстави для внесенні змін в рішення сесії відсутні. Що стосується позовних вимог про визнання права власності на земельну ділянку, то суд вважає наступне. Позивач просить визнати право власності на земельну ділянку, покликаючись на вимоги ст. 392 ЦК України, що власник може предявити позов про визнання права власності, якщо таке право не визнається. Відповідно до ч.2 ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю набувається та реалізується на підставі\~Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Як встановлено судом, відповідно до витягу, земельна ділянка 0,0026 га кадастровий номер 6110100000:04:001:0332 перебуває в комунальній власності та перебуває в користуванні позивача. Будь яких доказів набуття позивачем права власності на земельну ділянку суду не надано. Можливість виникнення права власності за рішенням суду\~ЦК України\~передбачає лише у ст.ст.\~335\~та\~376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема, із правочинів (ч.1\~ст. 328 ЦК України). Статтею 392 ЦК України\~визначено, що визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що позивач не надав доказів, що він набув право власності у встановленому законом порядку, а тому позов про визнання права власності до задоволення не підлягає. Також, відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи те, що судом частково задоволено одну вимогу немайнового характеру, тому із відповідачів [PERSON] міської ради та [PERSON] до відшкодування підлягає сплачений позивачем судовий збір в розмірі 551,20 грн. в рівних долях.

Outcome: partial