Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свій позов мотивує тим, що 24 листопада 1984 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Володимир-Волинський Володимир-Волинського міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 293, та відповідно було видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER]. Від спільного подружнього життя у них народилось двоє дітей, які на даний час вже є повнолітніми. Одруження з відповідачем виявилось невдалим і спільне життя з нею не склалося. В сім'ї склались складні взаємовідносини, постійно виникають непорозуміння та сварки. Вони різні за характерами, в сім'ї відсутні взаєморозуміння та довір'я. Шлюбні відносини між ними впродовж останніх 10 років не підтримуються, а сам шлюб носить формальний характер. Подальше перебування в шлюбі суперечить його інтересам, просить суд шлюб з відповідачем розірвати. Позивач в судове засідання не з'явився, подав суду письмову заяву згідно якої позовні вимоги підтримав повністю, просить суд слухати справу у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явилась, подала суду заяву згідно якої позов визнала повністю, просить суд слухати справу у її відсутність. Дослідивши зібрані матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 24.11.1984 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Володимир-Волинський Володимир-Волинського міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 293. Дана обставина стверджується свідоцтвом про одруження. Як встановлено судом, від спільного подружнього життя у сторін народилось двоє дітей, які на сьогоднішній день вже є повнолітніми. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч.ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Згідно до вимог ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З матеріалів справи слідує, що сторони впродовж останніх 10 років не підтримують подружніх відносин, спільного господарства не ведуть, майнового спору у них немає. Їх шлюб існує лише формально, надання судом строку для примирення позивач не бажає, а збереження шлюбу суперечить його інтересам. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а підстави для його збереження відсутні.

Outcome: approved