Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до Подільського районного суд міста Києва з позовом до ПрАТ «Рівнеазот» в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 44633 грн. 60 коп. та компенсацію втрат частини доходів заробітної плати у розмірі 2966 грн. 32 коп. Позов обґрунтовано посиланням на те, що в період з 11.09.2013 р. по 21.07.2017 р. працював в ПрАТ «Рівнеазот». Згідно наказу№1813-ВК від 10.07.2017 р. позивач звільнений з роботи за статтею 38 КЗпП України за власним бажанням з 22.07.2017 р. Позивачем зазначено, що відповідачем не було виплачено позивачу заробітну плату в повному обсязі, що призвело до порушення його трудових прав. Так, рішенням Подільського районного суд міста Києва від 24.04.2018 року позов [PERSON] до ПрАТ «Рівнеазот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 22.07.2017 року по 13.12.2017 року було задоволено частково та відповідно стягнуто з відповідача на його користь 112699 грн. 84 коп. Позивач в поданому позові зазначив, що 12.02.2018 року відповідачем було виплачено позивачу основну суму боргу. А відтак, за період з 14.12.2017 року по 12.02.2018 року позивач має право на стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку. За таких обставин, позивач просить суд стягнути з ПрАТ «Рівнеазот» користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 44633 грн. 60 коп. за період з 14.12.2017 року по 12.02.2018 року. Позивач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином. До суду звернувся із заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання також не з`явився, про день, час та місце розгляд справи був повідомлений належним чином. До суду подав відзив на позовну заяву, заперечення на відповідь на відзив, в яких просив суд відмовити в задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] згідно наказу від 06.09.2013 р. №1637/ВК з 11 вересня 2013 року був прийнятий на роботу до Приватного акціонерного товариства «РІВНЕАЗОТ» на посаду начальника відділу операційного та комерційного контролінгу Представництва ПАТ «РІВНЕАЗОТ» у м. Києві. Наказом №1813-ВК від 10.07.2017 року позивач був звільнений з роботи з 21 липня 2018 року за статтею 38 КЗпП України за власним бажанням. При звільненні з роботи з ним не було проведено остаточний розрахунок, у зв`язку з чим він спочатку звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про нараховану але невиплачену заробітну. 13.11.2017 р. Подільським районним судому м. Києві по справі №758/14615/17 про стягнення з ПАТ «РІВНЕАЗОТ» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 32 274, 84 грн., позивачу видано судовий наказ. Вказані обставини вбачаються з рішення Подільського районного суд міста Києва від 24.04.2018 року позов [PERSON] до ПрАТ «Рівнеазот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 22.07.2017 року по 13.12.2017 року. Рішенням Подільського районного суд міста Києва від 24.04.2018 року вищевказаний позов було задоволено частково та відповідно стягнуто з відповідача на користь [PERSON] 112699 грн. 84 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 22.07.2017 року по 13.12.2017 року. Як вбачається з виписки по картковому рахунку позивача, 12.02.2018 року відповідачем було здійснено виплату грошових коштів у розмірі 32274 грн. 84 коп., які підлягали стягненню на підстав судового наказу від 13.11.2017 року на вказану суму. Таким чином, за період з 14.12.2017 року по 12.02.2018 року з відповідача підлягає стягненню сума середнього заробітку за час затримки розрахунку. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Кодексу Законів про працю України. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ч. 7 ст. 81 ЦКП України імперативно встановлює, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Позивачем надано розрахунок середньомісячного заробітку за період з 14.12.2017 року по 12.02.2018 року, відповідно до якого загальна сума його становить 44633 грн. 60 коп. (40 робочих днів * 1115,84 грн.) Відповідачем в свою чергу не висловлено заперечень щодо розрахунку середньомісячного заробітку та не надано альтернативного розрахунку. Відтак, сума середньомісячного заробітку за період з 14.12.2017 року по 12.02.2018 року становить 44633 грн. 60 коп. У поданому відзиві та запереченнях на відповідь на відзив відповідач посилався на пропуск позивачем строку позовної давності на звернення до суду з цим позовом. Так, з матеріалів справи вбачається що, суму заробітної плати позивачу було виплачено з боку відповідача 12.02.2018 року. Разом з тим, станом на цю дату, в провадженні Подільського районного суду м. Києва вже перебував позов [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку (суддя Ларіонова Н.М.). Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Відтак, суд не вбачає позивачем пропуск строку позовної давності на звернення до суду з цим позовом, а тому заява відповідача не приймається судом до уваги. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 р. № 108/95 встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідно до ч. 3 вказаного Закону визначено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Відповідно до наданого позивачем розрахунку компенсації частини доходу, загальна сума її становить 2966 грн. 32 коп. Відповідачем не було висловлено заперечень щодо вказаного розрахунку та не надано альтернативного розрахунку. Відтак, суд вбачає доведеною позовну вимогу щодо стягнення компенсації частини доходу в розмірі 2966 грн. 32 коп. З урахуванням вищевикладеного, суд вбачає достатньо підстав для задоволення позову та стягнення на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.12.2017 року по 12.02.2018 року у розмірі 44633 грн. 60 коп. та відшкодування компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати в сумі 2966 грн. 32 коп.

Outcome: approved