Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом мотивуючи його тим, що 22.12.2007 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON]. У шлюбі у подружжя народився син [PERSON]. В 2011 році шлюб між сторонами було розірвано та вони почали проживати окремо. Хлопець залишився проживати з матір'ю, а з відповідача були стягнуті аліменти на утримання дитини. Проте, аліменти [PERSON] жодного разу не заплатив, будь-якої матеріальної допомоги дитині не надавав, життям та здоров'ям сина не цікавиться, в гості не приїздить та в інший спосіб з ним не спілкується. За наведених обставин та на підставі п. 2 ч.1 ст. 164 СК України, позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. В судовому [PERSON], позовні вимоги підтримав на підставах викладених в позовній заяві та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник третьої особи Ніколенко В.В. в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі та при вирішенні питання про їхнє задоволення покладалася на розсуд суду. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. За згодою представника позивача, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача застосувавши заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 22.12.2007 року був зареєстрований мій шлюб між [PERSON] та [PERSON]. [INFO] народився [PERSON] про що в книзі реєстрації народжень зроблено запис №10 та видано свідоцтво серія [NUMBER]. В свідоцтві про народження батьками [PERSON] в графі батьки зазначені, батько: [PERSON], мати: [PERSON]. Рішенням Красногвардійського районного суду АР Крим від 15.02.2011 року шлюб між сторонами було розірвано. Згідно виконавчого листа від 15 лютого 2011року виданого Красногвардійським районним судом АР Крим з відповідача на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 25 листопада 2010р. Проте жодного разу аліменти не були сплачені хоча б за один місяць. Згідно заяви від [PERSON] та [PERSON], що є сусідами [PERSON], засвідченої 29.09.2015 року приватним нотаріусом Голопристанського районного нотаріального округу Желєзняком С.В., батько [PERSON] по місцю проживання дитини [PERSON] [INFO], з 2012року по теперішній час не з'являється, участі у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги не надає. Згідно ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 164 Сімейного кодексу України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, заслухавши думку представника позивача, а також представника служби у справах дітей, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає доведеною винну поведінку відповідача на свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов'язками та ухилення від їхнього виконання, що є підставою для позбавлення його батьківських прав згідно п. 2 ч.1 ст. 164 СК України. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved