Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON] сільської ради Козівського району Тернопільської області, згідно якого просить визнати за [PERSON] право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,3829\~га., кадастровий номер 6123084600:01:001:0216, та площею 0,1694\~га., кадастровий номер 6123084600:01:001:0556, що розташовані на території [PERSON] сільської ради Козівського району Тернопільської області, які належали [PERSON] на підставі державного акта серії ЯА\~№003162 від 18.12.2004 року. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що після смерті чоловіка позивача [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,3829\~га. та 0,1694\~га. Після смерті спадкодавця було здійснено звернення до приватного нотаріуса Козівського районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини. Однак приватним нотаріусом [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів, а саме державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА\~№003162 від 18.12.2004 року. В судове засідання [PERSON] та її представник не з'явилися, проте позивач подала клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, згідно якого позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.36). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, подав клопотання про розгляд цивільної справи за відсутності відповідача, визнання позову відповідачем, згідно якого відмовляється від спадщини після смерті батька та не заперечує щодо визнання за позивачем права власності на спадкове майно (а.с.37). Представник відповідача [PERSON] сільської ради Козівського району Тернопільської області у судове засідання не зявився, подав до суду відзив на позов, відповідно до якого не заперечує щодо позовних вимог [PERSON], просить розглядати справу без його участі (а.с.35). Визнання позову відповідачами не суперечить закону і не порушує чиї-небудь права або законні інтереси. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки сторони в судове засідання не зявились, тому відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч.2 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що чоловіком позивача [PERSON] був [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії ІII-УР\~№868016 виданого 28.09.1962 року (а.с.17). [PERSON] помер 06.08.2010 року у с.Єлизаветівка Петриківського району Дніпропетровської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-КИ №335343 від 09.08.2010 р. (а.с.15). Спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] становлять земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,3829\~га., кадастровий номер 6123084600:01:001:0216, та площею 0,1694\~га., кадастровий номер 6123084600:01:001:0556, що розташовані на території [PERSON] сільської ради Козівського району Тернопільської області, які належали спадкодавцю на підставі державного акта серії ЯА\~№003162 від 18.12.2004 року (а.с.19-20). Після смерті [PERSON], позивач в належному порядку та у строк прийняла спадщину, оскільки була зареєстрований та проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини в с.Єлизаветівка, пр.2й Калиновий (Ленінський) б.\~2, що підтверджується довідкою Єлизаветівської сільської ради №1203 від 22.09.2016\~р. (а.с.11). Державний акт серії ЯА\~№003162 від 18.12.2004 року втрачено, що підтверджується оголошенням в газеті «Вільне слово» №1\~(7267) від 01.01.2014 року (а.с.22). Крім цього, в державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯА\~№003162, який виданий на імя [PERSON] 18.12.2004 року, існують виправлення щодо місця розташування земельних ділянок. Приватним нотаріусом Козівського районного нотаріального округу [PERSON] 04.10.2016 року позивачу було відмовлено в оформленні спадкового майна у звязку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, що належало спадкодавцю [PERSON] (а.с.16). Таким чином, оформлення спадщини в нотаріальній конторі є неможливим, втрата оригіналів документів є підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину та є перешкодою в реалізації права на спадкування, тому позивач змушена звернутися до суду з даним позовом, оскільки в даному випадку визнання права власності на земельні ділянки можливе лише в судовому порядку. Видача державних актів на право власності на земельні ділянки та дублікатів державних актів здійснювалась на підставі Постанови КМУ № 1021 від 09.09.2009 року «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі», яка втратила чинність з 01.01.2013 року на підставі Постанови КМУ № 1051 від 17.10.2012 року. Право власності [PERSON] на вищевказані земельні ділянки підтверджується також витягами із Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 13.10.2016 року, згідно якого [PERSON] належали земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,3829\~га. та 0,1694\~га., що розташовані на території [PERSON] сільської ради Козівського району, кадастрові номера земельних ділянок 6123084600:01:001:0216, 6123084600:01:001:0556 із посиланням у витягу на державний акт від 18.12.2004 року ЯА № 003162 (23-28). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.10, 212 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності зі ст.ст.1217, 1220, 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкоємця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відтак, суд дійшов висновку, що відповідно до ст.1261 ЦК України позивач є спадкоємцем за законом після смерті чоловіка, оскільки відмови від прийняття спадщини не заявляла та в належному порядку прийняла спадщину. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За таких обставин, враховуючи, що позивач прийняла спадщину в належному порядку, а також те, що інших спадкоємців, які б прийняли спадщину немає, ніхто не оскаржує її право на спадщину, виходячи з приписів п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, суд вважає, що це право підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання права власності. Відтак, за встановлених обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємця при оформленні своїх спадкових прав, а тому такі підлягають до задоволення.

Outcome: approved