Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з вказаним вище позовом, в якому просив суд розділити майно подружжя, яке було набуто під час перебування у законному шлюбі, а саме: квартиру [ADDRESS], загальною площею 32,9 кв.м. в рівних частках. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказав, що 24 січня 2003 року між [PERSON] та Відповідачем по справі, [PERSON] було укладено шлюб, актовий запис № 24. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. 19 вересня 2013 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси шлюб між сторонами було розірвано. Під час шлюбу за спільні кошти подружжя [PERSON] придбало вищевказану квартиру. Договір купівлі-продажу був оформлений на ім'я [PERSON] Однак, після розлучення подружжя не може дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема квартири за вищевказаною адресою. Представник позивача в судове засідання не з'явився, в письмовій заяві просив суд справу розглянути заочно та позов задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час, дату та місце розгляду справи була належним чином повідомлена (ч. 5 ст. 74 ЦПК України), про причину неявки суд повідомила, однак суд вважає її неповажною, так як належних доказів суду не надано, заяви про розгляд справи за її відсутністю та заперечень на позов до суду не надала. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Частиною 2 ст. 197 ЦПК України закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом не здійснюється. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), про що позивач в судовому засіданні не заперечував. Виходячи з викладено, суд ухвали провести заочний розгляд справи за відсутності належно повідомленого відповідача без фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом. З'ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та правовідносини сторін, що випливають з таких обставин, дослідивши матеріали справи, надавши їм правову оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини (ч. 1 ст. 114 ЦПК України). Як випливає з матеріалів справи, 24.01.2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, актовий запис № 24. Згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER], [PERSON] після державної реєстрації шлюбу змінила прізвище на «[PERSON]». Пунктом 23 Постанови ПЛЕНУМ ВЕРХОВНОГО СУДУ УКРАЇНИ від 21.12.2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. В позові, [PERSON] зазначає, що під час сумісного проживання подружжям було придбано квартиру [ADDRESS], загальною площею 32,9 кв.м., яка згідно договору купівлі-продажу від 30.08.2004 року належить [PERSON] (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4835999 від 23.09.2004 року). Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19.09.2013 року, яке набрало чинності 30.09.2013 року, шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Проте, після розлучення сторони не дійшли згоди щодо поділу спільного майна, а саме: квартири № 10 (десять), розташованої за адресою: [ADDRESS] Відповідно до ч. 2 ст. 61 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У відповідності до ст. 60 СК України, майно, набуде подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 2 ст. 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Відповідно до ч. 1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, вважається, що частки майна дружини та чоловіка є рівними. Отже, суд дійшов висновку, що квартира [ADDRESS], загальною площею 32,9 кв.м. є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON]

Outcome: approved