Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

[PERSON] звернувсь з позовом до [PERSON] сільської ради Вінницького району Вінницької області, [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок, посилаючись на те, що він позивач по справі [PERSON] 6 червня 1987 року зареєстрував шлюб з [PERSON] проживають вони в [INFO]. Станом на 15 квітня 1991 року двір, в якому розташований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 10 по вул. Шевченка в с. Дорожне Вінницького району Вінницької області відносився до категорії колгоспних. Відповідно до свідоцтва про право власності №31 від 12 жовтня 1989 року головою колгоспного двору була [PERSON]. Членами колгоспного двору на цю дату згідно погосподарської книги за 1991-1995 роки значились -дочка [PERSON], зять [PERSON], внук [PERSON], невістка [PERSON] та правнучка [PERSON]. Станом на 15 квітня 1991 року право власності на майно колгоспного двору, зокрема на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 10 по вул.Шевченка в с. Дорожне Вінницького району набули [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Дружина позивача [PERSON] та [PERSON] права власності на майно колгоспного двору не набули, оскільки участі в придбанні майна колгоспного двору не приймали. Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами був побудований задовго до їх реєстрації в будинку та проживання в ньому. Крім того, [PERSON]Д . зареєстрована в будинку з жовтня 1988 року і права на майно колгоспного двору не набула, оскільки не приймала участі в придбанні даного майна. [PERSON] також не набув права на майно колгоспного двору, оскільки відповідно до довідки, виданої виконкомом [PERSON] сільської ради за №288 від 22 грудня 2016 року був зареєстрований в [INFO], але не проживав в даному господарстві до 1991 року. 26 січня 1997 року [PERSON] помер. Згідно діючого на той час Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно з ч.1 ст.120 ЦК Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів. Таким чином, частка кожного члена колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року складала ?, а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] 12 травня 1998 року померла голова двору [PERSON]. Даний факт підтверджується свідоцтвом про її смерть серії 1-АМ №009389. Після її смерті відкрилась спадщина на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за №10 по вул. Шевченко в с. Дорожне Вінницького району Вінницької області. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] була її дочка, мати позивача [PERSON]. Інших спадкоємців першої черги за законом чи спадкоємців за заповітом, не було. Спадщину після смерті [PERSON], а саме 1/4 частку колгоспного двору прийняла спадкоємиця першої черги - її дочка [PERSON], вступивши відповідно до вимог ст.549 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, в оперативне управління спадковим майном, оскільки проживала та користувалась у встановлений законом шестимісячний строк житловим будинком, господарськими будівлями та спорудами. Таким чином після смерті [PERSON], частка [PERSON] збільшилась на ? і стала 1/4 +1/4 = 1/2. Частки інших членів колгоспного двору, а саме, [PERSON] та [PERSON] складали по 1/4. Відповідно до виписки із по-господарської книги [PERSON] сільської ради за 2006-2010 роки дочка позивача [PERSON] вибула з колгоспного двору. 28 жовтня 2007 року вона вийшла заміж, змінила прізвище на [PERSON]. Тому частки колишніх членів колгоспного двору змінились, збільшившись на 1/8 (1/4 : 2 = 1/8). Після вибуття [PERSON] /дівоче прізвище [PERSON]/ [PERSON] з господарства частки у праві власності на житловий будинок складали: у [PERSON]Л 5/8 (1/2 + 1/8), і частка позивача по справі [PERSON] - 3/8 (1/4+1/8). 19 травня 2008 року в с. Дорожне Вінницького району померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на 5/8 частин житлового будинку № 10 по вул. Шевченка в с. Дорожне Вінницького району, інвентаризаційною вартістю 358040 грн. Самочинно збудована прибудова «а 1» до складу спадщини не входять. Позивач по справі [PERSON] син [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] Інших спадкоємців першої черги за законом чи спадкоємців за заповітом після смерті [PERSON] не має. Спадщину після смерті [PERSON] позивач прийняв відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживав разом із спадкодавицею на час відкриття спадщини і протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не заявив про відмову від спадщини. Проте отримати свідоцтво про право на спадщину за законом позивач не може в звязку з тим, що в свідоцтві про право особистої власності на будинковолодіння, виданому 12.10.1989 року виконкомом [PERSON] сільської Ради народних депутатів, на підставі рішення виконкому Вінницької районної Ради народних депутатів №128 від 19.05.1988 року зазначено, що ціле будинковолодіння, яке складається з одного житлового будинку і розташоване в с. Дорожне Вінницького району Вінницької області по вул. Шевченка №10 належить колгоспному двору, головою якого була [PERSON], яка померла 12.05.1998 року. Спадкоємицею після її смерті була її дочка [PERSON], яка померла 19.05.2008 року, яка спадщину прийняла, але не оформила спадкових прав. Державний нотаріус Вінницької районної державної нотаріальної контори своїм листом від 12 лютого 2016 року за № 318/02-17 відмовив позивачу в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] та рекомендував звернутись до суду по питанню оформлення спадщини. Позивач вважає, що має право на частку майна, яка належала його матері на день смерті, а саме 5/8 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за №10 по вул..Шевченка в с. Дорожне Вінницького району Вінницької області. На даний час його частка у праві власності на житловий будинок складає: ( 3/8 частки у праві власності як члена колгоспного двору та 5/8 часток в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON]). Отримати свідоцтво про право власності на відповідну частину у праві власності на житловий будинок в сільській раді [PERSON] не в змозі, оскільки органи місцевого самоврядування відповідно до змін в законодавстві з 01 січня 2013 року позбавлені права оформлення права власності на нерухоме майно з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно. З огляду на вищевикладене позивач звернулась з даним позовом до суду, яким просить визнати право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] В судове засідання сторони не зявились, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі. Представник позивача - адвокат [PERSON] та сам позивач [PERSON] позов підтримують в повному обсязі та просить його вимоги задовольнити. Змін та доповнень не мають. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Вінницького району Вінницької області в особі сільського голови - не заперечують проти задоволення позовних вимог. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] також не заперечують проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену у письмових заявах, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. 12 травня 1998 року померла голова колгоспного двору [PERSON], підтверджується свідоцтвом про її смерть серії 1-АМ №009389 від 15.05.1998 року, виданим [PERSON] сільською радою Вінницького району (а.с.13). 19 травня 2008 року в с. Дорожне Вінницького району померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії І-АМ №200206, виданим виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Вінницького району 20 травня 2008 року (а.с.14). Відповідно до свідоцтва про право власності №31 від 12 жовтня 1989 року головою колгоспного двору була [PERSON] (а.с.18). 06 червня 1987 року [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне Сорока) З.Д. зареєстрували шлюб в [PERSON] сільській раді, актовий запис № 1 (а.с.15). Членами колгоспного двору на цю дату згідно погосподарської книги за 1991-1995 роки значились -дочка [PERSON], зять [PERSON], внук [PERSON], невістка [PERSON] та правнучка [PERSON] (а.с. 24-30). Після смерті [PERSON], частка [PERSON] збільшилась на ? і стала 1/4 +1/4 = 1/2. Частки інших членів колгоспного двору, а саме, моя- Буздижан Л.Й. та [PERSON] складали по 1/4. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 5/8 частин житлового будинку № 10 по вул. Шевченка в с.Дорожне Вінницького району, інвентаризаційною вартістю 358040 грн. Самочинно збудована прибудова «а 1» до складу спадщини не входять. 28 жовтня 2007 року дочка [PERSON] вийшла заміж, змінила прізвище на «Нікульнікова», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-АМ № 046072 та зареєструвалась за місцем реєстрації свого чоловіка, де і проживає там, що підтверджується довідкою, виданою виконкомом [PERSON] сільської ради Вінницького району від 22 грудня за №.287, з 2006 року [PERSON] в спірному будинковолодінні не проживає, своєю працею і коштами вона не брала та не бере участі у веденні спільного господарства двору, свою частку не витребувала у встановлений законом трьохрічний строк (а.с.16,19). Тому частки колишніх членів колгоспного двору змінились, збільшившись на 1/8 (1/4 : 2 = 1/8) . Після вибуття [PERSON] /дівоче прізвище [PERSON]/ [PERSON] з господарства частки у праві власності на житловий будинок складали: у [PERSON]Л 5/8 (1/2 + 1/8), і частка позивача по справі [PERSON] - 3/8 (1/4+1/8). Як вбачається з довідки № 288 від 22.12.2016 року виданої виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Вінницького району Вінницької області, [PERSON] з 1985 року по 1991 рік був зареєстрований, але не проживав за адресою: [INFO] (а.с.20). 26 січня 1997 року помер [PERSON] в с. Дорожне Вінницького району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-АМ 369062 від 01.02.1997 року (а.с. 12). Листом від 12.02.2016 року за вих. № 318/02-17 державним нотаріусом Вінницької районної державної нотаріальної контори, відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.31). Інших спадкоємців немає. Заповіт не вчинявся. Правовий статус колгоспного двору регулюється Цивільним Кодексом Української РСР. Згідно ст.120 зазначеного Кодексу майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. Відповідно до розяснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а). право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд, до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору ( в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба), б). розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відносини, повязані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1.07.2004р. №1952-ІУ. Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також перелік документів, необхідних для її проведення , права та обовязки субєктів у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868. Як зазначено у п. 5\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за №20 від 22.12.1995 року\~частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 зазначено, що «...зі змісту\~ст. 357 ЦК\~вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними,тому частки кожного з співвласників на земельну ділянку є рівними, а тому за позивачем [PERSON], як за іншим співвласником також має бути визначено право на певну ідеальну частку у праві власності на земельну ділянку, так як поділити її в даний час натурі неможливо, оскільки інший учасник спільної сумісної власності помер, а в іншому разі, буде неможливо зареєструвати своє право власності належним чином. За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до\~ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.5\~ст.1268 ЦК України\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За ст. 328 ЦК України, відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 16 Цивільного кодексу України\~визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі\~ст.1217 ЦК України\~спадкування майна померлого громадянина може здійснюватися за законом чи за заповітом. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від спадкодавця до спадкоємців, до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Згідно\~ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку , встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Розглядаючи дану цивільну справу, визначаючись щодо заявлених вимог, суд виходив з того, що відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивача на спадщину є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення та визнання за позивачем право власності, в порядку спадкування після смерті [PERSON] Вищевикладене дає суду законні підстави для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved