Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

[PERSON], діючи в інтересах неповнолітньої [PERSON], 2000 року народження, як її законний представник, звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання їх такими особами, що втратили право користування квартирою [ADDRESS], вказуючи, що відповідачі фактично ніколи не проживали та не проживають на даний час в цій квартирі. Позивач просив розглянути справу без його участі та задовольнити позов, про що подав адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] були викликані до суду через оголошення у пресі. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом установлено і матеріалами справи підтверджено, що неповнолітня [PERSON], [INFO], є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 27.12.2012 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Атаманчук О.Г. за р. № 1161. Відповідно до виданої виробничою дільницею КП «ЖКС «Порто-Франківський» довідки (виписки з будинкової книги про склад сім'ї і реєстрацію) від 10.11.2016 р., з 06.04.2005 р. місце проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] зареєстровано за адресою : [ADDRESS] в якості членів сім'ї колишнього власника цієї квартири [PERSON] Проте, як вказує позивач, з дати реєстрації та по теперішній час відповідачі ніколи не проживали і не проживають в квартирі [ADDRESS]. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Судом не установлено обставин, які б свідчили, що власник квартири [ADDRESS] та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали відповідачам у користуванні цією квартирою, а також не встановлено обставин, які б дозволяли вважати, що право користування цим жилим приміщенням зберігається на законних підставах за відсутніми понад встановленого законом строку відповідачами. За приписами ч. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до положень ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлений законом. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України та ч. 1 ст. 150 ЖК України власник квартири має право використовувати її для особистого проживання і проживання членів своєї сім'ї. Вирішуючи дану справу, суд також бере до уваги, що право членів сім'ї власника користуватись жилим приміщенням похідне від права власності на жиле приміщення в особи, членами сім'ї якої вони є, отже із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї, а судом не установлено обставин, які б свідчили про те, що з дати набуття неповнолітньою [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] між нею і відповідачами укладались будь-які договори щодо користування відповідачами цією квартирою. Таким чином, відповідачі втратили право користування згаданою квартирою. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України зобов'язаний протягом десятим днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Однак відповідачі до теперішнього часу не вчинили будь-яких дій для їх зняття з реєстраційного обліку за колишнім місцем їх проживання за згаданою адресою. Відповідно до ст. 7 згаданого Закону, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі, зокрема, заяви особи або її законного представника, та/або судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що порушене право власності неповнолітньої [PERSON] підлягає судовому захисту. На підставі викладеного і

Outcome: approved