Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-19 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту позивачка, [PERSON] ) звернулась до Київського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] (далі по тексту відповідач, [PERSON] ), в якому просить стягнути з останнього аліменти на її користь на утримання повнолітньої сина, [PERSON] у розмірі 2270 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму працездатних осіб, починаючи з дня подання позовної заяви та до закінченнч навчання (31.06.2024). Крім того, позивачка прохає суд стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що син на даний час проживає разом з нею та навчається на І курсі Харківського національного автомобільно-дорожнього університету, денної форми навчання на контрактній основі, у зв`язку з чим не працює, матеріально себе не утримує та потребує матеріальної допомоги. Вартість навчання згідно з умовами договору про надання освітніх послуг складає 11500 грн. на рік, і сплачується щосеместрово у розмірі 5750. Позивачка зазначає, що оплату освітніх послуг, проживання, лікування, харчування та інші витрати пов`язані з розвитком та нормальним існування сина, здійснює виключно вона. Однак, її доходів вкрай не вистачає для повноцінного забезпечення себе та сина. Відповідач в добровільному порядку свої обов`язки по утриманню сина не виконує, фінансово здатен це робити, оскільки є працездатною особою, має у власності квартиру, у зв`язку з чим позивачка змушена була звернутись до суду з даним позовом. Відповідачем подано відзив на позов, зі змісту якого вбачається, що він позовні вимоги визнає частково, в розмірі 1135 грн. У задоволені вимог щодо стягнення з нього на користь позивачки витрат на правничу допомогу в розмірі 2000, прохає відмовити. В обґрунтування заперечень відповідач посилається на те, що у зв`язку з скрутною економічною ситуацією у країні та скорочення підприємств він не має постійного місця роботи, виконує сезонні, разові роботи. Крім того на його утримані перебуває мати [PERSON] , 1946 року народження, яка проживає разом з ним. Відповідач зазначає, що позивачкою не надано документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, що є підставою для відмови у їх стягненні . Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, про час та день розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Представником позивачки - адвокатом Сайченко Я. подано заяву про розгляд справи за її відсутністю та відсутністю позивачки. Прохала позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не заявився, про час, день та місце судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку, подав заяву про розгляд справи за його відсутністю. Третя особа- [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, подав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та прохає їх задовольнити. Згідно частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права та взаємовідносини між сторонами, учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, суд вважає за можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, ухваливши рішення у справі на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові заяви по суті справи, докази наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як було встановлено судом, оскільки не заперечувалось сторонами, позивачка та відповідач перебували у шлюбі, який на даний час розірваний. Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який 08.05.2019 змінив прізвище з [PERSON] на [PERSON] . Зазначені факти підтверджуються даними, які містяться у письмових документах: свідоцтві про народження Серія [NUMBER] , видане міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції; свідоцтвом про зміну імені серія [NUMBER] , видане Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 08.05.2019. Згідно даних, які містяться у довідці №051 від 16.02.2021, виданої Харківським національним автомобільно-дорожнім університетом, [PERSON] є студентом 1 курсу, денної форми навчання. Навчається на основі контракту. Термін навчання з 15.09.2020 по 31.08.2021. Відповідно до договору № 2АПТ-20 від 30.09.2020, укладений між державним закладом вищої освіти «Харківський національний автомобільно-дорожній університет» та [PERSON] , загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання в період з 2020 по 2024 навчальний рік становить 46000 грн, в тому числі за кожен окремий навчальний рік- 11500 грн. Оплата вноситься щосеместрово у розмірі 5750 грн. Доказів щодо отримання [PERSON] додаткових доходів, в тому числі стипендії, матеріали справи не містять. Відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 263541673 від 29.06.2021, [PERSON] на праві спільної сумісної власності з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належить 4-х кімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 69.7 кв.м. Правова підстава: свідоцтво про право власності № [NUMBER] від 12.07.1999 . Згідно даних, які містяться у довідці про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 05.07.2021, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . В межах розгляду даної справи судом встановлено та не заперечувалося відповідачем, що [PERSON] , [INFO] після розірванню шлюбу між сторонами, фактично проживає разом з позивачкою, [PERSON] . Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей). Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу:є: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання. Згідно статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України. Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини1 статті 80 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять предмета доказування. Позивачка надала суду достатні докази, які у своїй сукупності підтверджують обставини про наявність потреби повнолітнього сина [PERSON] в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням. Разом з цим, відповідач в обґрунтування своїх заперечень не надав докази на підтвердження факту скрутного його матеріального становища, а також те, що [PERSON] , [INFO] є його матір`ю та перебуваю на його утримані. З огляду на зазначене, враховуючи те, що повнолітній [PERSON] продовжує навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, відповідач є особою працездатного віку, доказів щодо неспроможності у надані допомоги повнолітньому сину не надав, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову шляхом стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина у розмірі 2000 грн. щомісяця, але не довше ніж до досягнення нею 23 років. При визначені розмірі аліментів суд виходив крім зазначеного із рівності обов`язків батьків з утримання дітей. Суд зазначає, що позовні вимоги в частині стягнення розміру аліментів не менше 50 % прожиткового мінімуму для працехдатних осіб задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Згідно частини 1 статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Тобто, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання, що регулюються главою 16 СК України, застосовуються з урахуванням обставин, визначених для правовідносин обов`язку матері, батька утримувати дитину та його виконання, що регулюються главою 15 СК України. При цьому, положення глави 15 СК України застосовуються у правовідносинах щодо неповнолітніх дітей, а глава 16 СК України регулює відносини з утримання повнолітніх дітей, що продовжують навчання. Згідно частини 2 статті 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» дитина - особа віком до 18 років (повноліття), якщо згідно з законом, застосовуваним до неї, вона не набуває прав повнолітньої раніше. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» установлений у 2021 році прожитковий мінімум на дітей до 6 років та дітей віком від 6 років до 18 років. Відповідно до статті 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Таким чином, з урахуванням викладеного, положення частини 2 статті 182 СК України щодо мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, нерозривно пов`язано з поняттям дитина, а тому, не може бути застосоване у правовідносинах обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми виплати за один місяць. Одночасно, суд вважає за необхідне роз`яснити положення статті 196 Сімейного кодексу України, якою встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Також, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Оскільки позивачка, у відповідності до статті 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору за подання до суду цього позову, суд, відповідно до вимог частини 1 статті 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 799 грн. 94 коп- 88.10% розміру задоволених позовних вимог. Згідно положень частин 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5,6 статті 137 ЦПК України). Відповідно до пунктів 1, 2 частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони. Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до статті 19 вказаного Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Суд з огляду на принцип диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду від 19.07.2021 у справі №910/16803/19. Судом встановлено, що позивачкоюм на підтвердження факту понесення витрат на правничу допомогу у розмірі 2000 грн. надано: -договір про надання правової (правничої) допомоги б\\н від 05.04.2021 (далі-Договір), укладений між адвокатом Сайченко Я.В. та [PERSON]., зі змісту якого вбачається, що адвокат зобов`язується надавати клієнту правову допомогу , зокрема, задля захисту прав та представництва його інтересів у справі про стягнення аліментів на утримання дитини. Гонорар адвоката за цим договором - 2000 грн.; - акт виконаних робіт до Договору та детальний опис виконаних робіт; Крім того, позивачкою на підтвердження факту сплати адвокату гонорару за Договром надано товарний чек від 05.04.2021 на суму 2000 грн. Відповідно до абзацу 17 статті 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» визначено, що розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну. З огляду на зазначене, зазначений товарний чек від 05.04.2021, який заповнений, підписаний адвокатом Сайченко Я. та скріплений печаткою, підтверджує факт понесення позивачкою витрат на правничу допомогу саме у цій справі. Таким чином, розмір понесених позивачкою витрат в ході судового розгляду у даній справі підтверджується належними та допустимими в розумінні ЦПК України доказами. Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України, враховуючи зазначене, те, що відповідачем заявлений позивачкою розмір витрат на професійну правничу допомогу не оспорюється, а лише оспорюються документальне підтвердження таких витрат, суд присуджує стягнення понесених витрат позивачкою у справі з відповідача у розмірі 1762 грн. - 88.10% розміру задоволених позовних вимог На підставі викладеного,

Outcome: partial