Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

[PERSON] заявив позов про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Позов мотивовано тим, що відповідач хоч і зареєстрований за адресою квартири, проте в ній не проживає, що в свою чергу створює позивачу, як власнику квартири, перешкоди у користуванні майном. Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 08.02.2019 р., справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач відзив на позов не надіслав, клопотання про розгляд справи в іншому порядку не надходило. За таких обставин, виходячи з того, що у справі достатньо даних про права та взаємини, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення за наявних доказів. Судом встановлено таке. [PERSON] з 14.12.2018 року є власником квартири [ADDRESS], на підставі договору іпотеки, що був укладений між ним та [PERSON] 06.07.2017 року, і посвідчений приватним нотаріусом КМНО Косенко М.О. за реєстровим №1656, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 150720026. Згідно з витягом з реєстру територіальної громади м. Києва, за адресою квартири позивача 12.01.2017 року зареєстровано [PERSON] Правова підстава на якій він вселений в квартиру в реєстрі не зазначена. Позивач вказує, що відповідач йому не відомий, встановити де він перебуває не зміг. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст. 317 ЦК України.) Відповідно до ст.ст. 379, 382 ЦК України, об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира. Права власника житлового будинку квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Однією із підстав припинення права власності згідно зі ст.346 ЦК України є відчуження власником свого майна. З аналізу наведених норм цивільного законодавства, суд приходить до висновку, що право власника проживання в належному йому житлі та інших осіб нерозривно пов'язане з правом власності на житловий будинок, садибу, квартиру, а тому в разі припинення права власності на житловий будинок, садибу, квартиру, припиняється і право власника та інших осіб проживання (користування) в цьому житлі. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, в тому числі і шляхом припинення правовідношення (ст. 16 ЦК України). Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] з часу відчуження квартири втратив право проживати в ній, а відтак позов є обгрунтованим підлягає задоволенню. За такого рішення, витрати понесені позивачем на розгляд справи у виді судового збору в сумі 768,40 грн., мають бути компенсовані йому відповідачем, відповідно і на підставі ст. 141 ЦПК України. Заходи забезпечення позову судом не вживались. На підставі наведених в рішенні норм закону,

Outcome: approved