Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору: Територіальний сервісний центр № [NUMBER] МВС України в Закарпатській області про зняття арешту з майна. У позовній заяві позивач посилається на те, що 04.05.2008 року він придбав у [PERSON] автомобіль ЗАЗ Daewoo Т13110 легковий седан-В, 2005 року випуску, зеленого кольору, кузов № Y6DТ1311050244365, реєстраційний номер [NUMBER], який було зареєстровано на імя [PERSON] Ужгородським ВРЕВ УДАІ УМВС України в Закарпатській області 06.02.2008 року згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу АОС 640991. Дана обставина підтверджується рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.05.2010 року у справі № 2п-3479/10, яке набрало законної сили 16.06.2010 року. Позивач зазначає, що цього ж дня (04.05.2008 року) йому було передано автомобіль, свідоцтво про реєстрацію автомобіля і всі комплекти ключів, а також він отримав генеральну довіреність на право керування автомобілем та право здійснити зняття автомобіля з обліку. Також позивач вказує, що він використовував автомобіль на основі генеральної довіреності і до вересня 2009 року не переоформляв його на себе виключно через брак коштів на оплату витрат з укладання договору купівлі-продажу в нотаріальному порядку та переоформлення в органах ДАІ. У вересні 2009 року, вирішивши зареєструвати автомобіль на себе, він звернувся до відповідного ВРЕВ, де дізнався, що автомобіль знаходиться в арешті, який було накладено міським відділом ДВС Ужгородського МРУЮ. За рекомендацією співробітників ВРЕВ він звернувся до відповідного відділу ДВС, постановою якого було накладено арешт, де йому пояснили, що арешт на автомобіль накладено у звязку із відкритим виконавчим провадженням стосовно боржника [PERSON] (ІПН [NUMBER]), що зареєстрований [INFO]. вул. Можайського, 34/71, який не виконав рішення суду і у власності якого за даними ВРЕВ перебував автомобіль. Також йому пояснили, що зазначений боржник має декілька відкритих виконавчих проваджень, а оскільки він не є стороною виконавчого провадження, йому не нададуть інформацію щодо цих проваджень та копії постанов про арешт, підстав для зняття арештів немає, і йому було рекомендовано звернутися до суду. За твердженням позивача він не знав та не міг знати про боргові зобовязання [PERSON], так як такі виникли після фактичного відчуження автомобіля у травні 2008 року. Він є фактичним власником автомобіля з 04.05.2008 року по сьогодні, оскільки понад девять років володіє, користується, ремонтує і обслуговує автомобіль, а також має всі повноваження щодо розпорядження автомобілем. Попередній власник автомобіля [PERSON] жодним чином фактичне право власності не оспорює і ніяких вимог щодо повернення автомобіля не заявляє. Згідно із отриманими у Територіальному сервісному центрі № [NUMBER] МВС України в Закарпатській області відомостями відповідачем накладено на автомобіль арешти та/або заборони на відчуження у межах наступних виконавчих проваджень: 18.08.08 № 12-1129/08, 20.10.08 № 12-1129/08, 10.12.08 № 17-1081, 17.06.09 № 12-978/09, 09.11.09 № 12-1540/09, 17.11.09 № 12-/09, 04.02.10 № 12-/10, 16.03.10 № 12-/10, 11.06.10 № 18-1024, 26.08.10 № 8-1222, 07.04.11 ВП25715195, 12.08.11 ВП27875021, 06.03.12 ВП31581915, 14.05.12 ВП31688410, 21.06.12 ВП32777789, 13.09.12 ВП33786395, 11.10.12 ВП33966163, 11.10.12 ВП34298569, 19.06.13 ВП38282338, 25.02.14 ВП42086375, 07.11.14 ВП44400474, 25.05.15 ВП45602222, 07.09.15 ВП48385076, 04.12.15 ВП49302576, 26.03.16 ВП50370678, 21.04.16 ВП50639988, 20.12.16 ВП52531774, 21.12.16 ВП52468983, 21.12.16 ВП52616193. Крім того, позивач зазначає, що згідно із відомостями, які містяться у Автоматизованій системі виконавчих проваджень Міністерства юстиції України, стосовно боржника [PERSON] відкрито лише виконавчі провадження: ВП50370678 від 30.09.16, ВП50639988 від 29.03.16, ВП52531774 від 04.10.16, ВП52468983 від 04.10.16, ВП52616193 від 11.10.16. Стосовно інших вищенаведених виконавчих проваджень відомості у АСВП відсутні. Зауважує, що накладені арешти перешкоджають йому користуватися та розпоряджатися автомобілем. Він намагався зняти автомобіль з обліку та зареєструвати на себе, проте накладені арешти унеможливлюють такі дії і, таким чином, створено перешкоди для здійснення права власності. З посиланням на викладене та на підставі ст. ст. 11, 321, 328, 334, 391 ЦК України, ст. ст. 56, 59 Закону України «Про виконавче провадження» позивач просить суд зняти арешти та/або заборони на відчуження з автомобіля марки ЗАЗ, модель Daewoo Т13110, тип легковий седан-В, 2005 року випуску, зеленого кольору, кузов № Y6DТ1311050244365, реєстраційний номер [NUMBER], що зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АОС 640991, виданого 06.02.2008 року Ужгородським ВРЕВ УДАІ УМВС Україні в Закарпатській області, що накладені постановами державного виконавця при примусові виконанні у межах виконавчих проваджень 18.08.08 № 12-1129/08, 20.10.08 № 12-1129/08, 10.12.08 № 17-1081, 17.06.09 № 12-978/09, 09.11.09 № 12-1540/09, 17.11.09 № 12-/09, 04.02.10 № 12-/10, 16.03.10 № 12-/10, 11.06.10 № 18-1024, 26.08.10 № 8-1222, 07.04.11 ВП25715195, 12.08.11 ВП27875021, 06.03.12 ВП31581915, 14.05.12 ВП31688410, 21.06.12 ВП32777789, 13.09.12 ВП33786395, 11.10.12 ВП33966163, 11.10.12 ВП34298569, 19.06.13 ВП38282338, 25.02.14 ВП42086375, 07.11.14 ВП44400474, 25.05.15 ВП45602222, 07.09.15 ВП48385076, 04.12.15 ВП49302576, 26.03.16 ВП50370678, 21.04.16 ВП50639988, 20.12.16 ВП52531774, 21.12.16 ВП52468983, 21.12.16 ВП52616193. У доповненнях до позовної заяви позивач зазначив, що підставою для звернення до суду із даним позовом є вчинення відповідачем дій, спрямованих на обмеження його права власності на автомобіль, а саме, накладання арештів та/або заборон, які унеможливлюють здійснення реєстраційних дій (зняття з обліку, реєстрація, перереєстрація автомобіля). Обставини щодо укладання договору купівлі-продажу автомобіля та щодо факту передачі автомобіля встановлені рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.05.2010 року у справі № 2п-3479/10, яке набрало законної сили 16.06.2010 року, що додано до позовної заяви. Крім того, позивач вказав, цього ж дня (04.05.2008 року) за усною угодою йому було доручено здійснювати представництво попереднього власника [PERSON] при здійсненні юридичних дій, зняття автомобіля з реєстрації, для чого він отримав генеральну довіреність, дана обставина доводиться доданими до позовної заяви копіями довіреностей. Також зазначив, що обставина про наявність арештів (заборон) автомобіля доведена доданими до позовної заяви відомостями, які отримано у Територіальному сервісному центрі № [NUMBER] МВС України в Закарпатській області, а також відомостями, які містяться у Автоматизованій системі виконавчих проваджень Міністерства юстиції України. Під час розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги, про що подав відповідні заяви, згідно із якими просить у позовній вимозі про зняття арешту та/або заборони на відчуження з автомобіля, які накладено постановами державного виконавця при примусовому виконанні у межах виконавчих проваджень, додати до переліку зазначених виконавчих проваджень ВП54673115 від 12.09.17, посилаючись на те, що підставою наведених додаткових позовних вимог є те, що згідно із відомостями, які містяться у Автоматизованій системі виконавчих проваджень Міністерства юстиції України, стосовно боржника [PERSON] відкрито виконавче провадження ВП54673115 від 12.09.17. Також позивач просить додати до переліку зазначених у позовній заяві виконавчих проваджень ВП54845242 від 06.10.17, вказуючи на те, що підставою наведених додаткових позовних вимог є відомості, які містяться у Автоматизованій системі виконавчих проваджень Міністерства юстиції України, а саме, стосовно боржника [PERSON] відкрито виконавче провадження ВП54845242 від 06.10.17. Решту позовних вимог позивач залишає без змін. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини, і просить їх задовольнити. Представник відповідача Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області у судове засідання не зявився, при цьому, від представника відділу головного державного виконавця Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області [PERSON] надійшло письмове клопотання, згідно з яким просить розглянути дану справу без участі представника відділу, зазначивши, що заперечують проти позову в повному обсязі та просять суд відмовити у задоволенні позовної заяви [PERSON] в повному обсязі. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору Територіального сервісного центру № [NUMBER] МВС України в Закарпатській області у судове засідання не зявився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомлено, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON], діючи на підставі довіреності, посвідченої 21.04.2008 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON], від імені [PERSON], який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії АОС 640991, виданого Ужгородським ВРЕВ УДАІ УМВС України в Закарпатській області 06.02.2008 року, є власником автомобіля марки «ЗАЗ», модель «Daewoo Т13110», легковий седан-В, номер шасі (кузова) Y6DТ1311050244365, 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], довіреністю, посвідченою 04.05.2008 року приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу [PERSON], уповноважив [PERSON] або [PERSON], кожного окремо, строком до 2033 року управляти, зняти з обліку в органах автоінспекції або продати в передбаченому законом порядку вказаний автомобіль (а.с. 8-10). Згідно із рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.05.2010 року у справі № 2п-3479/10 за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання факту укладення договору купівлі-продажу автомобіля, визнано факт вчинення між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] правочину, а саме договору купівлі-продажу автомобіля марки «ЗАЗ Дейво Т13110», 2005 року випуску, кузов Y6DТ1311050244365, тип ТЗ легковий седан-В, р/н АО 5114АВ (а.с. 6, 7). З роздруківок про результати пошуку виконавчих проваджень в Автоматизованій системі виконавчого провадження, карток арешту транспортного засобу та повідомлень Центру 2141 МВС України, вбачається, що Ужгородським МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області (МВ ДВС Ужгородського МРУЮ) накладено арешти та заборони на відчуження на автомобіль марки «ЗАЗ», модель «Дейво Т13110», легковий седан-В, номер кузова Y6DТ1311050244365, н/з [NUMBER], власником якого є [PERSON], а саме, на підставі: вих. № документа 12-1129/08 від 18.08.2008 року; вих. № документа 12-1129/08 від 20.10.2008 року; вих. № документа 17-1081 від 10.12.2008 року; вих. № документа 12-978/09 від 17.06.2009 року; вих. № документа 12-1540/09 від 09.11.2009 року; вих. № документа 12-/09 від 17.11.2009 року; вих. № документа 12-/10 від 04.02.2010 року; вих. № документа 12-/10 від 16.03.2010 року; вих. № документа 18-1024 від 11.06.2010 року; вих. № документа 8-1222 від 26.08.2010 року; вих. № документа ВП25715195 від 07.04.2011 року; вих. № документа ВП27875021 від 12.08.2011 року; вих. № документа ВП31581915 від 06.03.2012 року; вих. № документа ВП31688410 від 14.05.2012 року; вих. № документа ВП32777789 від 21.06.2012 року; вих. № документа ВП33786395 від 13.09.2012 року; вих. № документа ВП33966163 від 11.10.2012 року; вих. № документа ВП34298569 від 11.10.2012 року; вих. № документа ВП38282338 від 19.06.2013 року; вих. № документа ВП42086375 від 25.02.2014 року; вих. № документа ВП44400474 від 07.11.2014 року; вих. № документа ВП45602222 від 25.05.2015 року; вих. № документа ВП48385076 від 07.09.2015 року; вих. № документа ВП49302576 від 04.12.2015 року; вих. № документа ВП50370678 від 26.03.2016 року; вих. № документа ВП50639988 від 21.04.2016 року; вих. № документа ВП52531774 від 20.12.2016 року; вих. № документа ВП52468983 від 21.12.2016 року; вих. № документа ВП52616193 від 21.12.2016 року; вих. № документа ВП54673115 від 12.09.2017 року; вих. № документа ВП54845242 від 06.10.2017 року (а.с. 11-33, 35-42, 60, 61, 70). З вказаних документів слідує, що арешти та заборони на відчуження на зазначений автомобіль накладено у межах виконавчих проваджень, в яких [PERSON] виступає в якості боржника перед стягувачами ПАТ «Укрсоцбанк», ПАТ «[PERSON] Аваль», ПАТ КБ «Приватбанк», ПАТ «Правекс-Банк» та Ужгородське обєднане управління Пенсійного фонду України. Як на підставу своїх позовних вимог позивач [PERSON] посилається на вчинення відповідачем дій, спрямованих на обмеження його права власності на автомобіль, а саме, накладання арештів та/або заборон, які унеможливлюють здійснення реєстраційних дій (зняття з обліку, реєстрація, перереєстрація автомобіля), а також на те, що обставини щодо укладання договору купівлі-продажу автомобіля та щодо факту передачі автомобіля встановлені рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.05.2010 року у справі № 2п-3479/10, що набрало законної сили 16.06.2010 року, які не потребують доказування. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд констатує наступне. В силу положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. При цьому, згідно із приписами ч. 7 ст. 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обовязковою для суду. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, зокрема, з правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ст. 41 Конституції України, ст. ст. 11, 319, 328 ЦК України). За змістом п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 208 ЦК України власник автомобіля вправі відчужити його шляхом продажу іншій особі, при цьому, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 ЦК України, належить вчиняти у письмовій формі, те ж стосується й інших правочинів, для яких законом установлена письмова форма. Згідно з ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. ст. 626-629, 632, 638-640, Глави 54 § 1 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі лише в тому випадку, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом, договір купівлі-продажу автомобіля є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими, зокрема, є ціна товару, порядок його оплати та передачі. Згідно із Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація транспортних засобів за юридичними та фізичними особами є обовязковою. Власник транспортного засобу зобовязаний зареєструвати його протягом десяти діб після придбання. Реєстрація здійснюється на підставі заяви власника і документів, що посвідчують правомірність придбання транспортного засобу, правомірність такого придбання підтверджується документами, скріпленими підписом відповідної посадової особи і печаткою, виданими субєктами підприємницької діяльності, які реалізують транспортні засоби та видають довідки-рахунки, митними органами, судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами-виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ, а також угодами, укладеними на товарних біржах, такими документами можуть бути договори та інші посвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортний засіб, перед відчуженням, передачею транспортного засобу його належить зняти з обліку, про що у свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті) робиться відмітка про зняття з обліку для реалізації. Крім того, вимоги Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок щодо правовстановлюючих документів та реєстрації автомобіля кореспондуються із вимогами до документів, необхідних у випадку нотаріального посвідчення договору про відчуження транспортного засобу (п. п. 137-139 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Таким чином, оформлення переходу права власності на автомобіль, здійснення новим власником права власності на автомобіль, включаючи його експлуатацію, повязуються із фактами, оскільки йдеться про договір купівлі-продажу, укладення такого договору на товарній біржі або із посвідченням його в інший установлений законом спосіб, зняття транспортного засобу з обліку відчужувачем, наступною державною реєстрацією автомобіля, яка, у свою чергу, не може бути проведена за відсутності належних правовстановлюючих документів на транспортний засіб. За змістом норм законодавства, договір купівлі-продажу автомобіля повинен бути вчинений у письмовій формі. Разом з тим, в силу положень закону про представництво, дії представника, що вчиняються на підставі довіреності, мають правовими наслідками створення, зміну, припинення цивільних прав і обовязків особи, яку він представляє, що визначено приписами ч. ч. 1, 3 ст. 237, ст. ст. 238, 239, 244, 245 ЦК України. Як встановлено судом, позивачем [PERSON] та власником транспортного засобу [PERSON] установлений законодавством порядок відчуження автомобіля не був дотриманий, доказів укладення належного договору із фіксацією його істотних умов, зняття автомобіля з реєстрації та подання документів для його перереєстрації у справі немає. Відтак, видача вищевказаної довіреності, передача коштів за розпискою за автомобіль, про що зазначено у рішенні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.05.2010 року, не потягли настання правового наслідку у вигляді переходу права власності на автомобіль від [PERSON] до позивача [PERSON] Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 16.12.2015 року в справі № 6-688цс15. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За правилами ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права й обовязки виникають із дій осіб, що передбачені цивільними актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 42, ст. 48, ч. 1 ст. 49 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Сторони користуються рівними процесуальними правами. Позивачем [PERSON] предявлено позов про зняття арешту з майна до Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області, де третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору Територіальний сервісний центр № [NUMBER] МВС України в Закарпатській області. Між тим, позов про зняття арешту з майна безпосередньо стосується цивільних прав і обовязків стягувачів, якими у даному випадку є ПАТ «Укрсоцбанк», ПАТ «[PERSON] Аваль», ПАТ КБ «Приватбанк», ПАТ «Правекс-Банк» та Ужгородське обєднане управління Пенсійного фонду України, в інтересах яких саме і було накладено арешти на майно боржника та було оголошено заборону його відчуження. Відповідно до суті таких правовідносин, відповідачами за позовом власника майна, особи, яка вважає себе власником майна, або особи, яка має відповідне речове право на майно, про зняття арешту з майна, є передусім боржник у виконавчому провадженні, а також стягувач, в інтересах якого арештовано майно боржника, заборонено його відчуження, на користь якого здійснюються дії у виконавчому провадженні. Суд зазначає, що у даному випадку орган державної виконавчої служби не є належними відповідачем за таким позовом, правомірність його дій може бути перевірена в порядку, передбаченому Розділом VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України, залежно від конкретних обставин він може бути відповідачем за позовами у спорах про саме його майнові чи інші права та обовязки. Відтак, обраний позивачем відповідач у справі на думку суду не порушує і не оспорює права, свободи чи інтереси позивача, а тому він є неналежним відповідачем. В силу вимог ч. ч. 1-3 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. З контекстного аналізу наведеної норми вбачається, що заміна неналежного відповідача можлива виключно за клопотанням позивача, однак такого клопотання останній не заявляв. Встановивши, що позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, суд за відсутності клопотання позивача про заміну первісного відповідача належним відповідачем повинен ухвалити рішення про відмову у позові до неналежного відповідача, що не позбавляє позивача права на звернення до суду із самостійним позовом до особи, яка має відповідати за цим позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За приписами ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у межах заявлених позивачем позовних вимог передбачені законом підстави для зняття арештів та заборони на відчуження з автомобіля марки «ЗАЗ», модель «Daewoo Т13110», кузов № Y6DТ1311050244365, реєстраційний номер [NUMBER], відсутні, а тому в задоволенні позову слід відмовити. У судовому засіданні 22 лютого 2018 року на підставі ст. 259 ЦПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення, повний текст якого складено 27 лютого 2018 року. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed