Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до Деснянського райооного суду м. Києва з позовом, з урахуванням уточнень, до Управління житлово-комунального господарства Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, [PERSON] про часткове визнання розпорядження органу приватизації недійсними та скасування свідоцтва про право власності на житло. Позовна заява мотивована тим, що з 20 липня 1995 року по 18 липня 2000 року він проходив військову службу у Збройних Силах України, а з 18 липня 2000 року по теперішній час проходить військову службу у Службі безпеки України. Загальна вислуга років становить понад 24 роки, має статус учасника бойових дій. Рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області від 12 грудня 2017 року «Про надання службового житла» йому, дружині та сину надано службове житло, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . За місцем проходження військової служби йому біло відмовлено у постановленні на квартирний облік, оскільки у 1994 році він уже реалізував право на приватизацію житла. [PERSON] зазначав, що дійсно 16 червня 1994 року відділом приватизації державного житлового фонду Ватутінської районної державної адміністрації у м. Києві видано свідоцтво про право власності на житло а саме, квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , співвласниками якої були: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Проте, на час приватизації йому було 16 років, тому, підписуючи заяву про приватизацію, не усвідомлював правових наслідків, що можуть виникнути у майбутньому. Ураховуючи викладене, [PERSON] просив суд визнати частково недійсним та скасувати приватизацію квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у частині надання йому у приватну спільну сумісну власність; визнати частково недійсним та скасувати розпорядження та свідоцтво про право власності відділу приватизації державного житлового фонду Ватутінської районної державної адміністрації у м. Києві видано свідоцтво про право власності на вказане житло у частині у частині надання йому у приватну спільну сумісну власність; визнати за [PERSON] право власності на скасовану частину у праві спільної сумісної власності вказаної квартири. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14 травня 2020 року прийнято до провадження справу за позовом [PERSON] до Управління житлово-комунального господарства Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, [PERSON] про часткове визнання розпорядження органу приватизації недійсними та скасування свідоцтва про право власності на житло. Призначено підготовче судове засідання. У червні 2020 року від Управління житлово-комунального господарства Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що позовні вимоги не визнають, просили відмовити у їх задоволенні. На час передачі у приватну власність квартири, позивач не досяг повноліття, тому його батьками, як законними представниками, було підписано заяву про передачу нерухомого майна у приватну власність та і самим [PERSON] . У судовому засіданні представник позивача підтримав позовну заяву за викладеними в ній обставинами та просив її задовольнити. Представник Управління житлово-комунального господарства Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації позов не визнавав, та просив відмовити у його задоволенні. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача судом встановлено наступне. [PERSON] з 20 липня 1995 року по 18 липня 2000 року проходив військову службу у Збройних Силах України Загальна вислуга років становить понад 24 роки (а. с. 11) З 18 липня 2000 року по теперішній час [PERSON] проходить військову службу у Службі безпеки України (а. с. 12). Рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області від 12 грудня 2017 року № 285/2 видано службовий ордер на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , склад сім`ї три особи: [PERSON] , [PERSON] (дружина), [PERSON] (син) (а. с. 15) 13 червня 1994 року відділом приватизації державного житлового фонду Ватутінської районної державної адміністрації у м. Києві видано свідоцтво про право приватної спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] та [PERSON] (а. с. 16-17). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджуються свідоцтвом про смерть (а. с. 18). Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, суд вважає заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Складовими права на житло є забезпечення умов з приводу можливості кожного громадянина мати житло і гарантовану непорушність права користування житлом. Статтею 345 ЦК України визначено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. У результаті придбання єдиного майнового комплексу державного (комунального) підприємства у процесі приватизації до покупця переходять всі його права та обов`язки. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Відповідно до статті 9 ЖК України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, визначені у Законі України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та однокімнатних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв та ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Статтею 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до статті 1, частини першої статті 5, статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, [PERSON] зокрема зазначав, що на момент приватизації він був неповнолітньою особою, рішення про приватизацію квартири приймали його батьки, а підписуючи заяву про приватизацію житла він не усвідомлював правових наслідків, які можуть бути у майбутньому. За змістом статті 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Враховуючи наведене, на час приватизації [PERSON] житлового приміщення та видання 13 червня 1994 року відділом приватизації свідоцтва про право власності на житло, внаслідок якого позивач набув у власність у порядку приватизації зазначену квартиру, не було порушено його права, оскільки на час здійснення приватизації він був членом сім`ї [PERSON] та проживав у квартирі. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо часткового визнання розпорядження органу приватизації недійсними та скасування свідоцтва про право власності на житло, оскільки спірне розпорядження носило разовий характер і було реалізоване шляхом видачі свідоцтва про право власності на приватизовану квартиру та не порушувало вимоги частини другої статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Оскільки вимога про визнати за [PERSON] право власності на скасовану частину у праві спільної сумісної власності вказаної квартири є похідною від вимоги про часткового визнання розпорядження органу приватизації недійсними та скасування свідоцтва про право власності на житло, вона також не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed