Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач у позовній заяві посилається на те, що 08.02.2003 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб, який зареєстровано Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області за актовим записом № 52, про що видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (повторно). За час шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ), [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Зазначає, що протягом останніх років їх сімейне життя поступово погіршувалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Їх стосунки уже тривалий час мають негативний характер, у них відсутнє нормальне спілкування, постійно виникають конфлікти. Більше чотирьох років вони проживають окремо і кожен будує своє життя самостійно. Подружнє життя у з відповідачкою не склалося, оскільки вони люди різних характерів та поглядів на життя, що призводило до постійних суперечок та непорозумінь. Як вказує позивач, фактично на сьогоднішній день шлюбні відносини між ними припинені, примирення неможливе, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б їх взаємним інтересам. Оскільки шлюб на сьогодні існує тільки формально, просить суд не давати їм строк для примирення. Спору щодо визначення місця проживання їх дітей між ними немає. На підставі наведеного, позивач просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою. Ухвалою суду від 08.12.2020 року постановлено прийняти зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу у цивільній справі № 308/10159/20, об`єднавши вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом. У зустрічному позові представник [PERSON] - адвокат Сілкіна-Яцко Є.О. просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3000 грн. на кожну щомісячно до досягнення ними повноліття, починаючи з дня подання позовної заяви. Зустрічний позов мотивовано тим, що [PERSON] висловлює свою згоду щодо розірвання шлюбу, хоча [PERSON] жодним чином не повідомляв дружину про свої наміри розірвати з нею шлюб. З огляду на ту обставину, що чоловік позивачки за зустрічним позовом [PERSON] протягом останніх шести років постійно проживає та працює за кордоном, а саме в Німеччині, та очевидно самостійно прийняв таке рішення, позивачка не заперечує проти задоволення позову про розірвання шлюбу. Вказує, що доньки донька [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які на даний час є неповнолітніми, на даний момент проживають разом з позивачкою за зустрічним позовом за адресою: [ADDRESS] , так як відповідач за зустрічним позовом тривалий час проживає та працює за кордоном. Зауважує, що протягом шести років сторони проживають окремо з об`єктивних причин - відповідач за зустрічним позовом працює в Німеччині. Проте стосунки з відповідачем позивачка підтримувала, навіть їздили з дітьми до Німеччини та спілкувалися по телефону. Однак, відповідач весь цей час матеріально про спільних дітей не турбувався, їхнім розвитком та потребами не цікавився, увесь цей час, всі ці роки позивачка за зустрічним позовом виховувала та утримувала дітей самотужки, хоча їй це давалось дуже важко. Неодноразові спроби умовити його про необхідність турбуватись про фізичний та інтелектуальний розвиток дітей результату не принесли. Але, враховуючи постійне подорожчання вартості харчів, одягу, медичних послуг, тощо - коштів однієї тільки позивачки недостатньо. Зазначає, що у позивачки за зустрічним позовом є всі підстави вважати, що відповідач після розірвання шлюбу тим більше не буде піклуватися про дітей. Саме такі обставини змушують позивачку звернутися до суду з зустрічним позовом про стягнення аліментів з відповідача. Позивачці за зустрічним позовом достеменно відомо, що відповідач офіційно працює в Німеччині та отримує немалу зарплатню. Нової сім`ї не створив, інших утриманців не має, фізично здоровий. Наголошує, що щодо місця проживання дітей та поділу майна між ними спору немає. Проте фінансове утримання доньок, забезпечення їх різностороннього розвитку, інтересів, фізичного та духовного виховання потребують значних коштів. Відповідач є здоровою, молодою людиною, іншої сім`ї чи утриманців у нього немає, а тому він здатний надавати достатню фінансову допомогу на утримання двох неповнолітніх дітей. Таку достатню допомогу позивач за зустрічним позовом оцінює в розмірі 3000 грн. щомісяця на кожну дитину (разом 6000 грн.), що відповідатиме мінімальному рівню задоволення їх потреб. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом - [PERSON] подав до суду відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зазначив, що він перебуває за кордоном України із 2013 року на тимчасовій основі і виїхав за межі держави в надії знайти заробіток, оскільки роботи в Україні не було. На даний час він ще не має постійної роботи і намагається офіційно оформити своє перебування за кордоном. У зв`язку з наведеним, твердження відповідачки про те, що він має постійні заробітки не відповідають дійсності. Крім того, він має намір повернутися в майбутньому до України, а тому повинен бути впевненим у своїй спроможності виконувати покладені на нього зобов`язання. Твердження про те, що він не турбується про дітей також не відповідає дійсності. Його дружина не працює, а тому діти і так перебувають на його утриманні. При кожній нагоді передає гроші для кожної з них, проводить з ними відпуск. Крім аліментів, які просить стягнути на її користь відповідачка для утримання дітей, він, як надає, так і надаватиме гроші дітям на кишенькові витрати окремо, щоб вони мали змогу покривати свої особисті витрати. Враховуючи наведене, маючи на меті реальне виконання покладених зобов`язань, просить задовольнити заявлені у зустрічному позові вимоги частково, а саме, стягнути на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі по 2500 грн. щомісячно на кожну. Також не заперечує проти того, щоб діти залишилися для проживання з матір`ю. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом - [PERSON] у судове засідання не з`явився, при цьому його представник - адвокат Васильчук Л.Б. подала до суду заяву, згідно з якою просить розглянути справу у відсутності [PERSON] та його представника, зазначивши, що позовні вимоги за первісним позовом підтримують у повному обсязі та просять розірвати шлюб, а щодо зустрічного позову [PERSON] визнає вимоги частково та просить задовольнити такі у розмірі 2500 грн. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом - [PERSON] у судове засідання не з`явилася, при цьому її представник - адвокат Сілкіна-Яцко Є.О. надіслала до суду клопотання, згідно з яким просить справу розглянути без участі [PERSON] та її представника, зазначивши, що [PERSON] висловлює свою згоду щодо розірвання шлюбу, вимоги щодо аліментів, викладені у зустрічному позові, підтримує повністю, спір щодо визначення місця поживання дітей між сторонами відсутній. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що первісний позов слід задовольнити повністю, а зустрічний позов - частково, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 08.02.2003 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб, який зареєстровано в Ужгородському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) за актовим записом № 52, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 03.09.2020 року повторно. У сторін народилося двоє дітей - доньки [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ), та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов`язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося та між ними втрачено почуття любові. Про це свідчать ті обставини, що вони сімейних стосунків не підтримують та разом не проживають тривалий час. Позивач за первісним позовом наполягає на розірванні шлюбу з відповідачкою [PERSON] , яка проти задоволення вимог про розірвання шлюбу не заперечує. Підстав для надання сторонам строку для примирення суд не знайшов. Враховуючи наведене, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. За змістом ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Положенням ч. 1 ст. 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. За правилами ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі регламентовано ст. 184 СК України. Як встановлено судом, спільні діти сторін проживають з матір`ю та потребують матеріального забезпечення. Матеріалами справи не встановлено та не підтверджено, що відповідач на час розгляду справи офіційно працює та отримує постійний (сталий) дохід не має. При визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан позивача, яка веде догляд за неповнолітніми доньками, вік дітей, матеріальне становище платника аліментів (відповідача), який є особою працездатного віку, працює за кордоном (в Німеччині), що не оспорюється сторонами, відсутність у матеріалах справи даних про наявність у нього аліментних зобов`язань та інших утриманців, а також вимоги норми ч. 2 ст. 182 СК України, згідно з якою розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи викладене, а також беручи до уваги рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей, суд приходить до висновку, що в силу вимог ст. 180 СК України з відповідача слід стягнути на користь позивача аліменти на їх спільних дітей - доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн. на кожну дитину щомісячно і до досягнення ними повноліття. Беручи до уваги, що згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень, така сума аліментів, на думку суду, повинна забезпечити дітей хоча б найнеобхіднішим. Розмір аліментів, визначений судом, відповідатиме принципам розумності та справедливості. При цьому, суд зазначає, що сторони не позбавлені права в подальшому, відповідно до положень ст. 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів. За приписами ст. ст. 13, 76, 80, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказів того, що відповідач за зустрічним позовом має можливість сплачувати аліменти у розмірі 3000 грн. щомісячно на кожну дитину [PERSON] суду не надала, а відтак, суд вважає, що у решті позовних вимог про стягнення аліментів слід відмовити. При цьому, оскільки позов із вимогами про стягнення аліментів пред`явлений 26.10.2020 року, то в силу вимог ч. 1 ст. 191 СК України аліменти слід стягувати із цієї дати, а на підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. Позовних вимог щодо визначення місця проживання та порядку виховання дітей, поділу спільного майна сторін не заявлено. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача за первісним позовом [PERSON] на користь [PERSON] підлягає до стягнення сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн. за вимогу про розірвання шлюбу. Відповідно до положень ч. ч. 6, 7 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач за зустрічним позовом звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, то такий слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: partial