Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначає, що він в якості подарунку дружині 25.02.2015 року в магазині «Технополіс 1» який знаходиться за адресою м. Запоріжжя, пр. Леніна 1 набув на умовах 100% передоплати електродухову шафу фірми «CANDY». Про надходження товару до складу магазина його повідомили 06.03.2015 року. (шафа була доставлена йому фактично 06.03.2015 р.) При першому включенні після покупки шафи, приблизно через 15-20 хвилин після початку нагрівання, з електричної шафи пішов різкий неприємний запах. У звязку з цим, він неодноразово звертався до сервісного центру через єдиний інформаційний центр «CANDY», а тому 24.03.2015 року до нього приходив спеціаліст із сервісного центру проте жодної відповіді з приводу неприємного запаху він так і не отримав. При подальших численних зверненнях в сервісні центри йому постійно радили прогріти духову шафу протягом 2 годин. Під час останнього включення електропечі на 2 години при максимальній температурі відмовив один із сегментів на другій цифрі індикаторного табло. За період з 14 березня по 26 червня 2015 року були прийняті різні спроби звернення у всі сервісні центри м. Запоріжжя, які займаються ремонтом електродугових шаф фірми «CANDY», але всі вони працюють тільки через єдиний інформаційний центр «CANDY». Тому 17.04.2015 року позивач звернувся із заявою до директора магазину «Технополіс-1» в якому виклав всі обставини та просив провести офіційну експертизу товару з метою виявити причину неприємного запаху, щоб в подальшому усунути його. 29.04.2015 року працівники магазину забрали шафу для проведення експертизи та ремонту. 05.06.2015 року позивачу подзвонили працівники магазину та повідомили що він може забрати шафу. В магазині, в присутності працівників вони увімкнули шафу після проведеного ремонту та експертизи та через 20 хвилин цей запах знов зявився. В той же день працівники магазину віддали йому копію висновку спеціаліста, відповідно до якого будь-яких недоліків не виявлено. Шафу він залишив в магазині для подальшого ремонту та виявлення причин неприємного запаху. 08.06.2015 року він особисто подзвонив спеціалісту, який проводив обстеження шафи та спитав як саме вони проводили перевірку. Спеціаліст [PERSON] відповіла що вони проводили тестування печі на відповідність функцій, викладених в інструкції. Джерело неприємного запаху не шукали. Після цього він звернувся до магазину з проханням змінити придбану ним піч на іншу, належної якості у звязку з чим йому надали електродухову шафу цього ж виробника цієї ж моделі, проте при її включенні безпосередньо в магазині на максимальний режим прогріву через 20 хвилин зявився вже знайомий неприємний запах у звязку з чим техніку даного виробника забирати він відмовився. У звязку з тим, що він втратив всяку надію на те, що гарантійний ремонт колись закінчиться, та йому повернуть духову шафу яку він придбав ще в лютому 2015 року а також на те, що буде проведено професійний ремонт 23.07.2015 року він звернувся до директора магазину «Технополіс-1» [PERSON] з заявою, в якій просив або повернути йому кошти за сплачений товар або надати йому аналогічний товар іншого виробника та належної якості. 28.07.2015 року він отримав відповідь на свою заяву згідно якої у задоволенні вимоги з приводу повернення коштів або заміни на іншу річ належної якості було відмовлено а також повідомлено, що згідно чинного законодавства він не має право відмовитися від гарантійного ремонту. Таким чином він фактично став заручником ситуації, яка склалась з придбання ним електродухової шафи, оскільки 06.03.2015 року він ще жодного разу нею не скористався, кошти йому не повертають, а також відмовляються замінити на піч іншого виробника, а тому фактично мета, задля якої його сімя її купляла, так і не досягнута. З 29 квітня 2015 року електродухова шафа знаходиться на гарантійному ремонті в магазині «Технополіс-1» і вочевидь такий строк подовжено в односторонньому порядку директором магазину [PERSON], що підтверджується відповіддю на заяву від 28.07.2015 року. В процесі розгляду справи позивач заявив про збільшення позовних вимог та просить суд розірвати договір купівлі-продажу вбудованої електричної духової шафи «CANDY» модель FPP 609 XL, серійний номер 3370087814090016 укладений 25.02.2015 року між ним та ТОВ «Технополіс-1», зобовязати відповідача повернути йому кошти у розмірі 7270 грн., які були сплачені ним 25.02.2015 р. за вбудовану електричну духову шафу, стягнути з відповідача неустойку за порушення термінів безоплатного усунення недоліків товару за період з 27.04.2015 року до 21.10.2015 року у розмірі 11777, 40 грн., а також моральну шкоду у розмірі 5000 грн. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти нього, надав суду письмові заперечення та пояснив, що вважає вимоги позивача необґрунтованими. При цьому надав письмові заперечення. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі, виходячи з наступного. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень - це є основною вимогою, що є невідємною для будь-якої судової справи, що розглядається судами з дотриманням принципів гласності, рівності, змагальності, неупередженості та законності. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті; Згідно з ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставину що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставину які мають значення для вирішення справи. В порушення ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 27, ч. 1 ст. 57, ст. 60 ЦПК України позивач не надає та матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували правомірність його вимог, а тому відповідач не має жодних правових підстав для задоволення вимог позивача. До такого висновку суд прийшов виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25.02.2015 року позивач [PERSON] придбав в магазині «Технополіс 1», що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Леніна, 1, електродухову шафу «CANDY» моделі FPP 609 XL вартістю з урахуванням знижки 7270 грн. Разом з товаром йому було надано фіскальний чек (а.с.6) та гарантійний талон. 17.04.2015 року позивач звернувся до магазину відповідача з вимогою проведення експертизи товару у звязку з тим, що робота придбаного товару не задовольняла його потреби, а саме не задовольняв запах при роботі електродухової шафи. В рамках, визначених законодавством відповідачем було здійснено організацію проведення експертизи ТОВ «Науково-дослідницький центр незалежних споживацьких експертиз «УКРТЕСТ», а саме було організовано доставку товару від споживача до експертної установи. Згідно висновку спеціаліста №118/22.05.2015 від 22.05.2015 року метою проведення дослідження товару позивача було «перевірка виробу на наявність виробничих дефектів (в тому числі - виявлення можливої причини виникнення запаху горіння)», було встановлено, що «недоліків виробничого характеру у товарі не виявлено, відхилень від технічних характеристик не виявлено, виріб повністю справний, та до подальшого використання придатний». З дослідної установи товар було повернуто до магазину разом з висновком спеціаліста та надано позивачу поштою, проте позивача не задовольнив результат проведеного дослідження та він відмовився забирати товар з магазину відповідача. 23.07.2015 року позивач звернувся до директора магазину із заявою про розірвання договору купівлі-продажу товару та повернення сплачених за товар коштів. Про ремонт товару питання не ставилось. 28.07.2015 року своїм листом директор магазину повідомив, що відповідач не має правових підстав для задоволення вимог позивача у звязку з відсутністю істотного недоліку у товарі. Згідно ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1)пропорційного зменшення ціни; 2)безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3)відшкодування витрат на усунення недоліків товару. Вимоги споживача, встановлені ч. 1 ст. 8, пред'являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1)розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2)вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Згідно з п.12 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону, істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: він взагалі не може бути усунутий; його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів: він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. Тобто для встановлення наявності істотного недоліку товару необхідна наявність 4 ознак: неможливості чи недопустимості використання товару; виникнення недоліку з вини виробника (продавця, виконавця); повторний прояв недоліку з незалежних від споживача причин після його усунення; наявність хоча б однієї з цих ознак - він взагалі не може бути усунутий; його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. Тільки сукупність 4 обовязкових ознак недоліку може бути підставою вважати його істотним недоліком з усіма правовими наслідками щодо задоволення вимог споживачів. Проте, позивач не надав жодних доказів, які б підтверджували наявність істотного недоліку товару, придбаного у відповідача. На думку суду, відповідачем жодним чином не порушено прав та законних інтересів позивача, а його вимоги є незаконними, необґрунтованими та безпідставними. За таких обставин суд вважає, що позивач не має правових підстав для розірвання договору купівлі-продажу товару та повернення грошових коштів за товар на підставі ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», адже згідно висновку спеціаліста та наявного у матеріалах справи [PERSON] технічного огляду товару №(10.04.2015) КР 465 131 від 24.03.2015 року товар не має недоліків та до подальшого використання придатний. Що стосується правових підстав стягнення неустойки, то відповідно до ч. 9 ст. 8 ЗУ «Про захист прав споживачів» при пред'явленні споживачем вимоги про безоплатне усунення недоліків товару вони повинні бути усунуті протягом чотирнадцяти днів з дати його предявлення або за згодою сторін в інший строк. За кожний день затримки виконання вимоги про надання товару аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) на час проведення ремонту та за кожний день затримки усунення недоліків понад установлений строк (чотирнадцять днів) споживачеві виплачується неустойка відповідно в розмірі одного відсотка вартості товару. Позивачем не надано доказів та матеріали справи не містять підтвердження заявлення позивачем вимоги про надання товару аналогічної марки на час проведення ремонту або заявлення вимоги про проведення ремонту. Вимоги позивача згідно його заяв відповідачу - проведення експертизи та розірвання договору купівлі-продажу. На думку суду у відповідача не має жодних правових підстав для задоволення вимоги позивача про виплату неустойки за прострочення ремонту, адже товар не передавався відповідачу для здійснення гарантійного обслуговування (ремонту) та вимога про проведення ремонту позивачем не заявлялась. Що стосується правових підстав відшкодування моральної шкоди то слід зазначити наступне. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання продукції для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування шкоди (збитків), завданих дефектною чи фальсифікованою продукцією або продукцією неналежної якості, а також майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством. Порядок відшкодування завданої внаслідок недоліків товару (дефекту в продукції) шкоди, здійснюється відповідно до Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» 3390-VI від 19.05.2011р. [PERSON] регулює відносини щодо відповідальності за шкоду, завдану потерпілому внаслідок дефекту в продукції, яка введена в обіг в Україні (ч. 1 ст.2 Закону). Відповідно до ч. 1 ст. 5 вищезазначеного Закону продукція є такою, що має дефект, у разі, коли вона не відповідає рівню безпеки, на яку споживач або користувач має право розраховувати виходячи з усіх обставин, зокрема пов'язаних з розробленням, виробництвом, обігом, транспортуванням, зберіганням, встановленням, технічним обслуговуванням, споживанням, використанням, знищенням (утилізацією, переробкою) цієї продукції, а також наданням застережень та іншої інформації про таку продукцію, у тому числі: 1)представлення продукції споживачеві або користувачеві, включаючи її вигляд, склад, упаковку, маркування та іншу інформацію про продукцію, її споживання, використання та знищення (утилізацію, переробку); 2)використання продукції, яке обґрунтовано можна передбачити; 3)час, коли продукцію було введено в обіг. Тобто згідно положень даного закону споживачі мають право на стягнення моральної шкоди лише за умови завдання шкоди потерпілому внаслідок дефекту в продукції. Однак придбаний у відповідача товар позивача, в розумінні ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції», не мав та не має ознак дефектності, яка спричинила шкоду потерпілому, а тому в даному випадку вимагати стягнення моральної шкоди відповідно до п.5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач не має права. Такої ж думки дотримується і колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у Рішенні від 30 червня 2010 року «Про захист прав споживача та відшкодування моральної шкоди» відповідно до якого п. 5 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди лише у випадках, коли така заподіяна небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією. Висновок Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України полягав у тому, що ухвалення рішення про відшкодування моральної шкоди без належних підстав є помилковим. В порушення ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 27, ч. 1 ст. 57, ст. 60 ЦПК України позивачем не надано жодних доказів, що товар є небезпечною для життя та здоров'я людей продукцією. Також, відповідно до п. 4. Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» в якому зазначено, що відповідно до ст. 137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. П. 5 вищезазначеної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Outcome: dismissed