Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Городнянської районної державної адміністрації Чернігівської області та просить скасувати розпорядження Городнянської районної державної адміністрації Чернігівської області від 20 лютого 2003 року за № 46 «Про визнання виданих членам КСП «Дельта» сертифікатів на земельну частку ( пай ) такими, що втратили чинність». У позовній заяві та доповненні до неї свої вимоги позивач мотивував тим, що 22 вересня 1999 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку ( пай ) були зареєстровані сертифікати на право на земельну частку ( пай ) за №№ 1, 2, 3, 4, 5, видані членам КСП «Дельта» громадянам : [PERSON] - сертифікат серії [NUMBER], [PERSON] - сертифікат серії [NUMBER], [PERSON] - сертифікат серії [NUMBER], [PERSON] - сертифікат серії [NUMBER], [PERSON] - сертифікат серії [NUMBER]. Таким чином, державою був визнаний факт виникнення прав на земельну ділянку ( пай ), тобто нерухоме майно. 20 квітня 2001 року Городнянська районна державна адміністрація Чернігівської області зареєструвала юридичну особі - СТОВ «Самраб», де установчим фондом підприємства зареєстровані внески до статутного фонду земельні паї ( майно ), що належить засновникам підприємства : [PERSON] - сертифікат серії [NUMBER], вартість 313970,80 грн., [PERSON] - сертифікат серії [NUMBER], вартість 313970,80 грн., [PERSON] - сертифікат серії [NUMBER], вартість 313970,80 грн., [PERSON] - сертифікат серії [NUMBER], вартість 313970,80 грн., [PERSON] - сертифікат серії [NUMBER], вартість 313970,80 грн.. Вказаними діями державою визнано право власності на земельну ділянку ( пай ) - майно надане громадянам. 20 лютого 2003 року Городнянська районна державна адміністрація Чернігівської області своїм розпорядженням за № 46 визнала видані членам КСП «Дельта» сертифікати на право на земельну частку ( пай ) такими, що втратили чинність. Вважає вказане розпорядження таким, що порушує конституційне право громадянина, яке набувається та використовується громадянами України, юридичними особами та державою на підставі Закону України. Крім того, згідно ст. 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками. Ухвалою від 03 червня 2016 року цивільну справу прийнято до провадження суддею Городнянського районного суду Чернігівської області Березовським О.Д.. У судовому засіданні позивач [PERSON] у повному обсязі підтримав заявлені ним позовні вимоги, просив суд їх задовольнити та скасувати розпорядження Городнянської районної державної адміністрації Чернігівської області від 20 лютого 2003 року № 46 в частині визнання виданих членам КСП «Дельта» сертифікатів на право на земельну частку ( пай ) такими, що втратили чинність. Підтвердив обставини, викладені в позовній заяві в обґрунтування заявлених позовних вимог. Вважає оскаржуване розпорядження Городнянської районної державної адміністрації Чернігівської області від 20.02.2003 року № 46 незаконним і таким, що підлягає скасуванню. Вказав, що на момент винесення оскаржуваного розпорядження Городнянська районна державна адміністрація Чернігівської області вже зареєструвала СТОВ «Самраб». Статутний фонд цього товариства складався з земельних часток ( паїв ) його п'ятьох засновників, а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. При цьому відповідачем було зареєстровано статут та установчий договір цього товариства. Для визнання сертифікатів на право на земельну частку ( пай ) такими, що втратили чинність відповідач мав звернутись до засновників та директора СТОВ «Самраб» з метою з'ясування питання чи діють ці сертифікати чи ні та чи не зашкодить товариству вилучення цих сертифікатів. Видавши оскаржуване розпорядження, відповідач вивів зі статутного фонду СТОВ «Самраб» 1 569 854 грн., що призвело до банкрутства цього товариства. Заперечує проти застосування наслідків спливу позовної давності та просить відхилити клопотання відповідача з цього приводу, оскільки є відповідні рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.05.2015 року та від 30.03.2016 року. Також вказав, що рішення господарських судів, на які посилається відповідач в своїх запереченнях, скасовані. Звертає увагу на те, що оскаржуваним рішенням порушено його право володіння, користування і розпорядження земельною ділянкою, на яку він набув право після видачі йому сертифікату на право на земельну частку ( пай ) серії [NUMBER]. Представник відповідача [PERSON], який представляє інтереси Городнянської районної державної адміністрації Чернігівської області на підставі відповідного розпорядження від 17.03.2016 року № 73, у судовому засіданні пред'явлений позов не визнав у повному обсязі та заперечував з приводу його задоволення виходячи з обставин, викладених в наданих до суду письмових запереченнях. Також представник відповідача [PERSON] надав до суду письмову заяву від 15.06.2015 року № 02-16/544 про застосування наслідків спливу позовної давності та просив суд застосувати відповідні наслідки спливу позовної давності по справі, відмовивши позивачу в позові з огляду на те, що оскаржуване розпорядження було прийнято 20.02.2003 року і саме позивач зобов'язаний довести той факт, що за одинадцятирічний строк з моменту так званого «порушення його земельних прав» інформація про дане розпорядження від 20.02.2003 року № 46 об'єктивно не могла бути ним отримана. Вважає, що [PERSON] міг довідатися про порушення свого права з 21.02.2003 року і саме з цього моменту відліковується трирічний строк позовної давності. Натомість [PERSON] звернувся з відповідним позовом до суду лише 20.10.2014 року, що свідчить про пропущення ним строків звернення до суду з відповідною позовною вимогою ( т. 3 а.с. 15-16 ). З оголошених в судовому засіданні представником відповідача [PERSON] письмових заперечень на позовну заяву від 15.06.2016 року № 02-16/543 вбачається, що відповідач просить відмовити у повному обсязі у задоволенні позовної заяви [PERSON]. На обґрунтування позиції відповідача по суті заявлених позовних вимог зазначено, що у відповідності до постанови Київського апеляційного господарського суду від 27.11.2002 року по справі № 8/224 Городнянською районною державною адміністрацією Чернігівської області було прийнято розпорядження № 46 від 20 лютого 2003 року щодо визнання державного акту на право колективної власності КСП «Дельта» на землю недійсним та про втрату чинності сертифікатів, виданих членам КСП «Дельта». У зв'язку із подальшим переглядом вищевказаної справи постанова Київського апеляційного господарського суду від 27.11.2002 року була скасована, однак постановою Київського апеляційного господарського суду ( що стала остаточним рішенням у судових провадженнях в господарському судочинстві ) від 11.07.2011 року у справі № 10/136 (8/224) за позовом Чернігівського міжрайонного природоохоронного прокурора до Городнянської районної державної адміністрації Чернігівської області про визнання незаконним розпорядження райдержадміністрації та державного акта на право колективної власності КСП «Дельта» на землю, рішення господарського суду Чернігівської області від 25.11.2010 було залишено без змін, яким визнано недійсним розпорядження Городнянської районної державної адміністрації від 21.02.1997 року № 56 «Про передачу земель колективному сільськогосподарському підприємству «Дельта» для сільськогосподарського використання», а провадження у справі в частині визнання недійсним державного акту на право колективної власності на землю від 28.03.1997 року, виданого КСП «Дельта» - припинено, так як при визнанні судом розпорядження райдержадміністрації недійсним, оспорюваний державний акт є нікчемним і визнання його незаконним не вимагається. В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2016 року, приймаючи до уваги межі перегляду справи, не заперечені висновки суду першої інстанції з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, а саме те, що позивач набув право на земельну частку внаслідок прийняття незаконного розпорядження органу влади, яке було визнане судом недійсним, та на підставі нікчемного державного акту колективної власності на землю, виданого КСП «Дельта». В зазначеній ухвалі Вищий спеціалізований суд України зазначив, що право особи на земельну частку ( пай ) нерозривно пов'язане із існуванням самого державного акта на право колективної власності на землю. Проте нікчемність державного акта на право колективної власності на землю, виданого КСП «Дельта», свідчить про відсутність будь-якої законної підстави для існування прав учасників колективної власності та має призводити до втрати прав, похідних від права колективної власності, оскільки позивач набув право на земельну частку внаслідок прийняття незаконного розпорядження органу влади, яке було визнане судами недійсним. В даному випадку громадяни отримали сертифікати на право на земельну частку ( пай ), які є правовстановлюючими документами на право на земельну частку ( пай ) з порушенням установленого законом порядку, що є незаконним володінням, яке не спирається на правову основу ( т. 3 а.с. 11-13 ). Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - сільський голова Макишинської сільської ради Городнянського району Чернігівської області Стадник В.Т. у судовому засіданні вважав, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню та просив суд відмовити у його задоволенні. Вказав, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] отримали сертифікати на право на земельну частку ( пай ) як члени КСП ім. Леніна ( с. Макишин Городнянського району Чернігівської області ). [PERSON] та [PERSON] не являлись членами КСП ім. Леніна. Разом з тим, двічі людина не має права на отримання землі. Середній розмір ріллі по Макишинській сільській раді складає близько 3 га, а позивач та інші члени КСП «Дельта» хочуть отримати по 40 га ріллі. Позивач був головою колгоспу і хоче забрати собі та приватизувати 200 га земель запасу. Вважає, що це незаконно, а відповідачем було допущено помилку, коли був виданий КСП «Дельта» державний акт на право колективної власності на землю. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Мерзлов Ю.М., який представляє інтереси відділу Держгеокадастру у Городнянському районі Чернігівської області на підставі відповідної довіреності від 25.08.2016 року № 9-28-99.2-1634/2-16, у судовому засіданні вважав, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню та просив суд відмовити у його задоволенні. Вказав, що позов не підлягає задоволенню, оскільки державний акт на право колективної власності на землю КСП «Дельта» є нікчемним. Сертифікат на право на земельну частку ( пай ) це похідна від права на колективну власність та участь у КСП. Якщо немає основи, то звідки може бути похідна. Суд, з'ясувавши позицію сторін по суті заявлених позовних вимог та заслухавши пояснення учасників судового засідання з цього приводу, дослідивши в судовому засіданні усі наявні матеріали справи, встановивши наявність обставин, якими обґрунтовуються вимоги, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовані ці правовідносини, прийшов до наступного. Судом в судовому засіданні встановлено, що згідно розпорядження Городнянської районної державної адміністрації Чернігівської області від 21.02.1997 року № 56 «Про передачу земель колективному сільськогосподарському підприємству «Дельта» для сільськогосподарського використання» цьому підприємству було видано державний акт на право колективної власності на землю від 28.03.1997 року, який був зареєстрований в Книзі записів державних актів за № 33. За цим актом КСП «Дельта» передавалось в колективну власність 201 га землі на території Макишинської сільської ради Городнянського району Чернігівської області. Додатком № 1 до вказаного державного акту був визначений список членів КСП «Дельта» - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. 20 вересня 1999 року були видані сертифікати вказаним членам КСП «Дельта», якими підтверджувалось їхнє право на земельні частки ( паї ) у праві колективної власності на землю зазначеного КСП. 22 вересня 1999 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку ( пай ), були зареєстровані сертифікати на право на земельну частку ( пай ) за №№ 1, 2, 3, 4, 5, видані членам КСП «Дельта». 22 жовтня 2001 року Чернігівським міжрайонним природоохоронним прокурором в інтересах держави в особі Макишинської сільської ради Городнянського району Чернігівської області було подано позов до Городнянської районної державної адміністрації Чернігівської області про визнання недійсним розпорядження № 56 від 21.02.1997 року та визнання недійсним державного акту на право колективної власності на землю КСП «Дельта» від 28.02.1997 року. При розгляді справи господарськими судами було встановлено, що розпорядження № 56 Городнянської районної державної адміністрації Чернігівської області винесено незаконно та незаконно передано у колективну власність КСП «Дельта» 201 га землі. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.11.2002 року було визнано незаконним розпорядження Городнянської районної державної адміністрації Чернігівської області № 56 від 21.02.1997 року та визнано недійсним державний акт на право колективної власності на землю, виданий КСП «Дельта». Вказане судове рішення набрало законної сили. На виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 27.11.2002 року відповідачем 20.02.2003 року було видане оскаржуване у даній справі розпорядження, яким державний акт, виданий КСП «Дельта», було визнано недійсним та землі, передані за недійсним актом цьому КСП загальною площею 201,0 га, вирішено передати до земель запасу Макишинської сільської ради Городнянського району Чернігівської обалсті. У зв'язку з цим, визнано такими, що втратили чинність сертифікати на земельну частку ( пай ) громадян : [PERSON] - сертифікат серії [NUMBER], [PERSON] - сертифікат серії [NUMBER], [PERSON] - сертифікат серії [NUMBER], [PERSON] - сертифікат серії [NUMBER], [PERSON] - сертифікат серії [NUMBER]. За скаргою [PERSON], поданою у 2010 році, Вищий господарський суд України 15.09.2010 року скасував зазначену постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.11.2002 року, а справу направив на новий судовий розгляд. При новому розгляді господарський суд Чернігівської області в рішенні від 25.11.2010 року та Київський апеляційний господарський суд в постанові від 11.07.2011 року знову дійшли висновку про незаконність передачі 201 га земель КСП «Дельта» та визнали недісним розпорядження Городнянської районної державної адміністрації Чернігівської області № 56 від 21.02.97 року. В частині позовних вимог про визнання недійсним державного акту на право колективної власності на землю суди послалися на правову позицію, висловлену в узагальненнях судової практики Вищого господарського суду України у спорах, пов'язаних із земельними правовідносинами від 01.01.2010 року, та зазначили, що ця вимога є другорядною, а тому вирішення питання про недійсність державного акту є похідним від встановлення факту наявності права власності на спірну земельну ділянку. При встановленні такого оспорюваний акт є нікчемним і визнання його незаконним не вимагається, а оцінка цих обставин має міститись не в резолютивній, а в мотивувальній частині рішення ( т. 1 а.с. 105-110, 141-149 ). Таким чином, господарські суди дійшли висновку про нікчемність державного акту на право колективної власності на землю КСП «Дельта» від 28.03.1997 року. Дійшовши висновку про нікчемність державного акту, в рішенні суд зазначив, що на час видання КСП «Дельта» державного акту права колективної власності на землю від 28.03.1997 року спірна земельна ділянка знаходилась у постійному користуванні іншої юридичної особи - МВКП «Дельта» згідно державних актів на право постійного користування на землю від 03.02.1995 року серії [NUMBER] та від 09.07.1996 року серії [NUMBER], право на яку у МВКП «Дельта» припинилось лише 14.05.97 року, а тому в силу чинного на той час законодавства, спірна земельна ділянка не могла бути надана у власність іншій юридичній особі, а саме КСП «Дельта», а значить і не могла бути розпайована між третіми особами. Рішення господарського суду Чернігівської області від 25.11.2010 року набрало чинності. Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємства і організаціям» ( далі - Указ від 08 серпня 1995 року № 720/95 ) установлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки ( паю ) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі ( на місцевості ). Згідно із п. 2 Указу від 08 серпня 1995 року № 720/95 право на земельну частку ( пай ) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток ( паїв ) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку ( пай ) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією ( п. 5 Указу від 08 серпня 1995 року № 720/95 ). Відповідно до п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року ( в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин ), сертифікати на право на земельну частку ( пай ), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки ( паю ) в натурі ( на місцевості ) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку ( пай ) є дійсними до виділення власникам земельних часток ( паїв ) у натурі ( на місцевості ) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що громадяни, які отримали сертифікати на право на земельну частку ( пай ), які є правовстановлюючими документами, у будь-якому випадку зберігають за собою право на земельну частку ( пай ) до виділення їм земельних часток ( паїв ) у натурі ( на місцевості ) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю, і таке право є безумовним. Статтею 44 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» ( в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин ), визначено перелік повноважень, які районні, обласні ради делегують місцевим державним адміністраціям. Згідно зі ст. 140 Земельного кодексу України 2001 року ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин ), підставами припинення права власності на земельну ділянку є : добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; відчуження земельної ділянки за рішенням власника; звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; конфіскація за рішенням суду; невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Положеннями ст. ст. 154, 155 Земельного кодексу України 2001 року ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин ), передбачено, що органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов'язки чи обмеження. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. У судовому засіданні встановлено, що оскаржуваним розпорядженням Городнянської районної державної адміністрації Чернігівської області від 20 лютого 2003 року № 46 передано до земель запасу Макишинської сільської ради земельну ділянку загальною площею 201 га, в тому числі ріллі - 201 га; визнано такими, що втратили чинність, сертифікати на земельну частку (пай) громадян : [PERSON] - сертифікат серії [NUMBER], [PERSON] - сертифікат серії [NUMBER], [PERSON] - сертифікат серії [NUMBER], [PERSON] - сертифікат серії [NUMBER], [PERSON] - сертифікат серії [NUMBER]. Слід зазначити, що положеннями Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» не передбачено можливості районною державною адміністрацією без рішення суду вирішувати питання про припинення будь-якого права на земельну ділянку громадянина, у зв'язку з чим, коли органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування видано акт, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт підлягає визнанню недійсним. У той же час питання про визнання такими, що втратили чинність, сертифікатів на право на земельну частку ( пай ) громадян, у зв'язку із нікчемністю державного акта на право колективної власності, може бути вирішене у спосіб, передбачений Земельним кодексом України, за відповідним зверненням органу місцевого самоврядування до суду. Також судом враховується, що земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки ( паї ), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю ( стаття 1 ЦК України, статті 2, 5 Земельного Кодексу України ). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК України, статтею 152 ЗК України, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади. Крім того, відповідно до пункту 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року N 7-рп/2009 органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законів інтересів і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскаржуване розпорядження Городнянської районної державної адміністрації Чернігівської області від 20 лютого 2003 року за № 46 в частині визнання виданих членам КСП «Дельта» сертифікатів на земельну частку ( пай ) такими, що втратили чинність прийнято з порушенням вимог діючого законодавства. При цьому суд звертає увагу на те, що право судового захисту є індивідуальним та кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Оскаржуваним розпорядженням визнано такими, що втратили чинність сертифікати на право на земельну частку ( пай ), видані громадянам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. З відповідним позовом до суду звернувся лише [PERSON], який не має доручень на ведення справи в суді від інших фізичних осіб : [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], яких це спірне розпорядження теж стосується. Разом з тим, позивач просить скасувати спірне розпорядження в частині визнання виданих всім п'ятьом членам КСП «Дельта» сертифікатів на право на земельну частку ( пай ) такими, що втратили чинність. Однак у разі задоволення у повному обсязі цієї вимоги [PERSON] фактично судом буде вирішено питання про права та законні інтереси [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які не були стороною у справі та не залучались до участі у розгляді справи і ніяких вимог, що стосувались би захисту їх порушеного права до суду не заявляли. З огляду на викладене, вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню та розпорядження Городнянської районної державної адміністрації Чернігівської області від 20 лютого 2003 року № 46 підлягає визнанню недійсним лише в частині визнання таким, що втратив чинність сертифікату на право на земельну частку ( пай ) серії [NUMBER], виданого саме позивачу, оскільки тільки він звернувся до суду з відповідним позовом з метою захисту його порушених прав. Розглядаючи заяву відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, суд приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що 21 жовтня 2014 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Городнянської районної державної адміністрації Чернігівської області про скасування розпорядження № 46 від 20 лютого 2003 року «Про визнання виданих членам колективного сільськогосподарського підприємства «Дельта» сертифікатів на право на земельну частку ( пай ) такими, що втратили чинність». Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України (в редакції до внесення змін відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» від 20 грудня 2011 року № 4176-VI) позовна давність не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право. Згідно п. 5 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» від 20 грудня 2011 року № 4176-VI, який набрав чинності 15 січня 2012 року, протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи. За змістом п. 6 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. До набрання чинності ЦК України 1 січня 2004 року строк подання позову, який був предметом розгляду не сплив, отже перебіг позовної давності, виходячи з положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» від 20 грудня 2011 року № 4176-VI, почав перебіг з дня набрання цим Законом чинності, - 15 січня 2012 року. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено строк звернення до суду з відповідним позовом та підстави для застосування наслідків спливу позовної давності відсутні. Стаття 88 ЦПК України передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. З огляду на часткове задоволення позову [PERSON] судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial