Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідача на свою користь 50770,18 грн. нарахованої та невиплаченої при звільненні заробітної плати, 16625,02 грн. середнього заробітку за весь час затримки належних при звільненні виплат, а також 30000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. На обґрунтування позову вказувалось, що позивач працював на посаді головного інженера підприємства відповідача, 04.04.2013 р. був звільнений з посади в зв»язку із скороченням штату, проте при звільненні не було здійснено виплату нарахованої йому заробітної плати. Грошові кошти залишаються не виплаченими, невиплатою заробітної плати позивачеві завдано значних моральних страждань, а тому зазначалось про наявність передбачених законом підстав для задоволення заявлених позовних вимог. Після смерті [PERSON] до участі в справі в якості позивача ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29.05.2014 р. залучено правонаступника [PERSON]. В судовому засіданні представником позивачки змінено розмір заявлених позовних вимог, в зв»язку з чим вимагається стягнути на користь позивачки з відповідача 47336,06 грн. нарахованої та невиплаченої заробітної плати з врахуванням індексу інфляції та 3% річних, а також 59681,30 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з врахуванням індексу інфляції та 3% річних. Позовну вимогу про стягнення відшкодування моральної шкоди в розмірі 30000 грн. підтримано повністю. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не сповістив, заяви про розгляд справи без його присутності не надав. До суду надані заперечення відповідача проти позову, в яких вказується про часткове, в сумі 19630 грн., погашення з боку підприємства заборгованості по заробітній платі, а також здійснення нарахувань з податку з фізичних осіб та єдиного соціального внеску в сумі 8973,29 грн. В зв»язку з цим стверджується про існування заборгованості по виплаті заробітної плати лише в розмірі 22466,89 грн., а також відсутність підстав для задоволення інших позовних вимог. За вказаних обставин суд вважає можливим розгляд справи без присутності в судовому засіданні представника відповідача. Заслухавши в судовому засіданні представника позивачки і вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], правонаступником якого є позивачка по справі, працював на посаді головного інженера підприємства відповідача, 04.04.2013 р. був звільнений з посади в зв»язку із скороченням штату працівників, проте при звільненні належної йому заробітної плати в розмірі 50770,18 грн. виплачено не було. [INFO] [PERSON] помер. На сьогоднішній день підприємством відповідача з 50770,18 грн. заборгованості по заробітній платі сплачено 19630 грн. На викладені обставини вказують представники сторін в судовому засіданні та запереченнях на позов, вони підтверджені матеріалами справи, в зв»язку з чим вважаються судом встановленими. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини суд відзначає, що відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. На сьогоднішній день, з урахуванням виплат, здійснених відповідачем після звільнення [PERSON], розмір яких в судовому засіданні не оспорюється представником позивачки, заборгованість по виплаті заробітної плати становить 31140,18 грн. (50770,18 грн. - 19630 грн.), в зв»язку з чим вказана грошова сума підлягає стягненню на користь позивачки. Крім того, ст. 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. По справі встановлено, що відповідачем при звільненні позивача [PERSON] і до дня його смерті [INFO] не була здійснена виплата належних йому сум заробітної плати, обставин, які б свідчили про відсутність вини підприємства у цьому не встановлено, а тому суд вважає, що [PERSON] на момент смерті мав право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в зв»язку з чим відповідні грошові кошти мають бути стягнуті на користь позивачки. Суд враховує, що представник позивачки в судовому засіданні наполягає на здійсненні обрахунку розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з середньоденного заробітку в 116,03 грн. Така вимога, з урахуванням даних про заробітну плату [PERSON] за лютий і березень 2013 р., не порушує інтереси відповідача, в зв»язку з чим суд за період з 05.04.2013 р. по [INFO] (125 робочих днів) розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні визначає в 14503,75 грн. (116,03 грн. х 125 днів). Вказана сума також підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Вимоги про стягнення на користь позивачки заробітної плати і середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з врахуванням індексу інфляції та 3% річних, а також стягнення позивачці відшкодування моральної шкоди не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, в зв»язку з чим в задоволенні таких вимог необхідно відмовити. Відповідно до ст. 88 КЗпП України стягненню з відповідача підлягають 456,44 грн. судового збору. З урахуванням викладеного, на підставі ст. ст. 116, 117 КЗпП України і

Outcome: partial