Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в міськрайсуд із цим позовом посилаючись на те, що 22.08.2012 р. позичив відповідачеві [PERSON] грошові кошти в сумі 33300 грн. і останній зобовязав-ся їх повернути до 22.09.2012, що підтверджується договором позики від 22.08.2012 року. Проте цього своєчасно [PERSON] не зробив, взяті зобовязання не виконав. У звязку з невиконанням зобовязань по договору позики виникла заборгованість в сумі 206654 грн., яка складається з: - 33300 грн. сума боргу за договором позики; - 143523 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань відповідно п.7 договору позики від 22.08.2012 року; - 29831 грн. 3 % річних від простроченої заборгованості. В звязку з тим, що [PERSON] брав кошти на будівництво будинку, позивач відповідно до ч.4 ст.65 СК України просить стягнути солідарно з [PERSON] та його дружини [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 206654 грн. та судовий збір сплачений ним про подачі позову до суду в розмірі 2066, 54 грн. В судове засіданні позивач [PERSON] не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] повідомлений належним чином в судове засідання не зявився, без поважних причин. Поштовим відділення повернуто повістки з відміткою «Не проживає». Відповідно до ст.74 УПК України у разі відсутності особи за місцем реєстрації, поштове повідомлення вважається врученим їй належним чином. Відповідачка [PERSON] повідомлена належним чином, через оголошення в газеті «Урядовий курєр», від 09.01.2016 року, в судове засідання не зявилась, без поважних причин. Частиною 9 ст.74 ЦПК України передбачено, що відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Це дає підстави суду відповідно до ст. 224 ЦПК України, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, бо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Стаття 1047 ЦК України передбачає: »Договір позики складає-ться у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного міні-муму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми». 22 серпня 2012 р. [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти в розмірі 33300 грн., що підтверджується письмовим договором. Відповідно до умов договору [PERSON] зобовязався повернути грошові кошти до 22 вересня 2012 р. Відповідач належним чином зобовязання за договором позики не виконав, кошти не повернув. Позивач просить стягнути з відповідачів солідарно суму боргу яка складається з : - 33300 грн. сума боргу за договором позики; - 143523 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань відповідно п.7 договору позики від 22.08.2012 року; - 29831 грн. 3 % річних від простроченої заборгованості. У відповідності до ст. 1046 ЦК України:» За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості». Відповідно до ч.4 ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором , використане в інтересах сімї». В договорі позики зазначено, що відповідач позичав гроші на будівництво будинку, однак в договорі не зазначено на будівництво якого саме будинку позичені кошти, тобто, позивачем не надано доказів, що кошти за договором позики, брались на будівництво будинку в інтересах сімї. Крім того, позивачем не надано доказів, що [PERSON] та [PERSON] є подружжям, а тому суд відмовляє в стягненні боргу із відповідачки [PERSON] Суд вважає, що стягненню підлягає сума позики-33300 грн.. В позовній заяві позивач просить стягнути пеню за кожен прострочений день неповернення боргу в розмірі 0.5% в сумі 143523 грн. Розмір позики становить 33300 грн., а розмір пені яку просить стягнути позивач 143523 грн., що значно перевищує розмір позики. Відповідно до правових позицій Верховного Суду України викладених при розгляді цивільної справи N 6-100цс14 3 вересня 2014 року, а також у справі за N 6-1120цс15 4 листопада 2015 року та інших: за правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Частиною третьою статті 551 ЦК України, зокрема, передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Оскільки в даному випадку розмір пені значно перевищує розмір збитків, суд вважає за необхідне зменшити її розмір до 30000 грн. і стягнути цю суму на користь позивача. Також [PERSON] просить стягнути 3% річних на підставі ст.625 ЦК України в сумі 29831 грн.. Суд вважає, що ця вимога підлягає частковому задоволенню, оскільки сума 3% за період з 22.09.12 року по день звернення до суду 30.10.2015 року становить 3103 грн. 74 коп.. Хоч ч.2 ст.625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, проте позовна вимога про стягнення боргу з врахування індексу інфляції позивачем не заявлена. Оскільки в судовому засіданні не заявлено клопотання про застосування строку позовну давності, судом дане питання не обговорювалось, бо цей строк може бути застосований лише за клопотанням сторін, як викладено у правовій позиції Верховного Суду України у справі за N 6-246цс14 від 11.02.2015 р.:»За змістом частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення». Таким чином, на підставі зібраних в судовому засіданні доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню і стягненню із відповідача [PERSON] на користь позивача 33300 грн. боргу, 30000 грн. пені та 3103 грн. 74 коп. 3% річних, а всього 66403 грн.74 коп., а також 1218 грн. судового збору-мінімальна ставка при зверненні до суду із позовом майнового характеру. В позові до [PERSON] слід відмовити.

Outcome: partial