Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 18.04.2006 року зареєстрував шлюб з відповідачкою [PERSON], в якому сторони перебувають до теперішнього часу. За час шлюбу, за спільні кошти сторін, ними був придбаний житловий будинок № 19 по вул. Кірова в с. Антонівка Скадовського району Херсонської області. Проте право власності на нього зареєстроване лише за відповідачкою. Оскільки спірний будинок придбано під час шлюбу та за спільні кошти позивач просив на підставі ст.ст. 60, 63, 69, 70 СК України, ст. ч. 3 ст. 368 ЦК України визнати за ним право власності 1/2 його частину. В судовому засіданні представник позивача просила суд заявлений позов задовольнити з підстав викладених у ньому. Представник відповідачки в судовому засіданні проти заявленого позову не заперечував, підтвердив обставини викладені в позовній заяві. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не зявився, у запереченнях на позов, в частині розглядуваних позовних вимог зазначив, що спірний житловий будинок був придбаний відповідачкою особисто за кредитні кошти отримані від банку, тобто права спільної сумісної власності не настало. Нотаріус в судове засідання не зявилася про день, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників судового розгляду, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено, що 02.08.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитні договори № HES0G200000127 та № HES0G100000127, за умовами яких остання отримала кредит в розмірі 37094,20 доларів США зі сплатою 12 % річних, строком до 02.08.2037 року. Ціль кредиту купівля будинку 22827,20 доларів США, на початковий внесок для купівлі будинку 5706,80 доларів США, а також у розмірі 8560,20 доларів США на сплату страхових платежів (п. 7.1 договору № HES0G100000127 від 02.08.2007 року). В п. 12 договору купівлі-продажу вказано, що купівля житлового будинку здійснюється покупцем ([PERSON]Ю.) особисто, оскільки вона в шлюбі не перебуває, про це викладено в окремій заяві, з текстом якої ознайомлений продавець, підпис на якій засвідчено у встановленому законом порядку, яка зберігається в справах приватного нотаріуса. Як вбачається з договору купівлі-продажу від 01.08.2007 року відповідачка [PERSON] купила житловий будинок № 19 по вул. Кірова в с. Антонівка Скадовського району Херсонської області та зобовязалася сплатити за нього грошову суму 144095 грн., що еквівалентно 28534 долари США протягом 10 банківських днів з дня підписання договору (п. 1, 4). В забезпечення виконання вказаних кредитних договорів 03.08.2007 року сторонами укладено договір іпотеки будинку № 19 по вул. Кірова в с. Антонівка Скадовського району Херсонської області, належного [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 01.08.2007 року. В п. 16 договору іпотеки зазначено, що іпотекодавець ([PERSON]Ю.) свідчить, що на момент придбання майна, що передається в іпотеку, як і на день підписання цього договору вона в шлюбі не перебувала, майно, що передається в іпотеку є її особистою власністю, цей факт викладено в заяві, яка доведена до відома іпотекодержателя і зберігається у справах нотаріуса. Крім того, в договорі зазначено, що за цим договором іпотекою забезпечується виконання зобовязань іпотекодавця за кредитними договорами № HES0G200000127 та № HES0G100000127 від 02.08.2007 року. Тобто, як в пункті 16 договору іпотеки, так і в пункті 12 договору купівлі-продажу вищевказаного будинку зазначено, що [PERSON] на час їх укладення в шлюбі не перебувала. Якщо додати суми грошових коштів отримані [PERSON] в якості кредиту на придбання будинку, а саме 22827,20 доларів США та на початковий внесок для купівлі будинку 5706,80 доларів США отримаємо 28534 долари США, що повністю відповідає вартості будинку за договором купівлі-продажу. На підставі викладеного суд приходить до висновку про те, що спірний будинок був придбаний саме за кредитні кошти. Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб від 03.05.2006 року, [PERSON] з 18.04.2006 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] На підставі викладеного суд приходить до висновку, що відповідачка [PERSON] отримала грошові кошти від банку на придбання будинку, приховавши від продавця будинку, нотаріуса та банку факт перебування у шлюбі, купила спірний житловий будинок на своє імя та передала його в іпотеку. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Слід констатувати, що враховуючи вказані обставини, представником позивача суду не надано жодного доказу того, що спірний житловий будинок був придбаний відповідачкою за спільні кошти подружжя в т.ч. позивача. Відсутні докази, що підтверджують надсилання ним грошових коштів, перетин кордону України, тощо. Той факт, що будинок був придбаний 01.08.2007 року, а кредит та іпотека оформлені наступного дня 02.08.2007 року юридичного значення не має, оскільки в договорі купівлі-продажу будинку вказано про відстрочку платежу, і цілком логічно, що видача кредитних коштів відбулася одночасно із забезпеченням їх повернення іпотекою. Як вбачається з Правової позиції Верховного Суду України у справі 6-801цс16, а також інших правових позиціях з цього приводу, ст. 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя. За таких обставин, враховуючи не надання суду достатніх, належних та допустимих доказів придбання спірного будинку за спільні кошти або спільною працею сторін, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю.

Outcome: dismissed