Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області із заявою, де заінтересованою особою вказав: Рубіжанську міську раду Луганської області, та просив встановити факт родинних відносин, а саме, те, що він є рідним сином померлої [PERSON], яка була зареєстрована та мешкала за адресою: [ADDRESS]. У судове засідання, особи які беруть участь у справі не зявились. Заявник та заінтересована особа подали заяви, якими просили справу розглянути без їх участі. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Позиція заявника полягала у тому, що 26 грудня 2016 року померла його матір [PERSON]. І коли він 28 серпня 2017 року, звернувся до приватного нотаріуса Рубіжанського міського нотаріального округу із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, він отримав відмову у звязку з тим, що надані ним документи на підтвердження родинного звязку із матірю, не підтверджують що він її рідний син. Представник заінтересованої особи просив заявлені вимоги задовольнити. А суд на основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини: За відомостями Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, 20 січня 1959 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб (а.с. 42,45). А 27 листопада 1961 року, народився [PERSON], про що свідчить надана заявником копія свідоцтва про народження серії IV-УР №1609188 (а.с.743-44,46). При цьому батьками значаться [PERSON] та [PERSON] (а.с.7,43-44,46). У лютому 2002 року, [PERSON] у звязку із зміною паспорту отримала новий паспорт громадянина України серія ЕН №138032, з ім`ям, яке складається з імені: «Катерина», по батькові: «Романівна» та прізвища: «Чорна», а не «Черна» як було раніше (а.с.12,51,52). При цьому саме [PERSON] у своїй заяві на видачу паспорту вказала своє прізвище як «Чорна» (а.с.51). А 26 грудня 2016 року, [PERSON] померла, про що Рубіжанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області було складено відповідний актовий запис про смерть №998 та видано свідоцтво про смерть серії І-ЕД № 496505 (а.с.14). З огляду на встановлені судом обставини у їх сукупності, суд не має жодних сумнівів у тому, що [PERSON], яка померла 26 грудня 2016 року була рідною матірю заявника [PERSON], незважаючи на те, що відомості про прізвище у його паспорті громадянина України та її свідоцтві про смерть, яке видається на його основі, відрізняються від відомостей про прізвище, яким іменується заявник, і яке вказано в його паспорті громадянина України. Положеннями частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Проте, даючи офіційне тлумачення наведеної норми, Конституційний Суд України, у своєму рішенні від 25 листопада 1997 року у справі №18/1148-97 (громадянки [PERSON] щодо права на оскарження в суді неправомірних дій посадової особи), а також в рішенні від 07 травня 2002 року у справі №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) констатував, що Конституцією України гарантовано і забезпечено кожній людині і громадянину право на звернення до суду за захистом саме своїх прав чи свобод (абзац девятий пункту 2 рішення від 25 листопада 1997 року). При цьому, такий судовий захист гарантується у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України (абзац третій пункту 4 рішення від 07 травня 2002 року). А за цивільним судочинством України, в силу положень статті 1, частини 1 статті 3 і 4 та частини 1 статті 256 Цивільного процесуального кодексу України, захист цивільного права будь-якої людини можливий у тому числі і способом встановлення факту родинних відносин рішенням суду. І оскільки від встановлення факту того, що [PERSON] була рідною матірю заявника [PERSON], залежить виникнення у нього права на його спадщину (а.с.11), яке не визнається нотаріусом, в силу положень частини 2 статті 256 Цивільного процесуального кодексу України, таке право підлягає захисту шляхом задоволення його заяви про встановлення факту. Отже

Outcome: approved