Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до військового - медичного клінічного центру Центрального регіону про відшкодування шкоди заподіяної смертю. Позов мотивовано тим, що 29 серпня 2012 року каретою швидкої допомоги батька позивача - [PERSON], 1927 року народження, полковника ЗСУ у відставки, учасника бойових дій, який проживав разом із позивачем в одному помешканні, було доставлено у Військово-медичний клінічний центр Центрального регіону (ВМКЦР), де йому було поставлено діагноз «Закритий трансцервінальний перелом шийки лівої стегнової кістки зі зміщенням відламків». Лікуючим лікарем батька позивача - [PERSON] було призначено [PERSON]. 31 серпня 2012 року, повернувшись з відрядження, позивач прибув до ВМКЦР та зустрівся з [PERSON], в розмові з ним останній повідомив, що травма батька позивача є небезпечною для життя, яка в подальшому може призвести до смерті, та необхідно проводити операційне втручання. При цьому необхідно терміново придбати протез, на що позивач погодився. 03 вересня 2012 року [PERSON] передав позивачу рахунок-фактуру № 21-1/030912 для перерахування коштів на поточний рахунок ФОП [PERSON] на придбання протезу. 04 вересня 2012 року позивач сплатив грошові кошти в сумі 17500,00 за ендопротез суглобу, згідно вказаного рахунку-фактури, що підтверджується заявою на переказ готівки № 037В601122480028 від 04.09.2012 року. Також, лікаря ВМКЦР [PERSON] повідомив позивача, що операція його батька буде проведена [INFO] як планова. [INFO] позивач знаходився в ВМКЦР, де очікував закінчення операції. До нього підійшли [PERSON] та [PERSON], які повідомили, що під час проведення операції батько позивача помер, в зв'язку із тим, що в нього під час операції зупинилось серце. 06.09.2012 року позивач отримав на руки Лікарське свідоцтво про смерть № 710, з якого дізнався, що причиною смерті батька позивача стала «Гостра коронарна недостатність.». В зв'язку із цим, 06 вересня 2012 року позивач звернувся до Вінницької прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері з заявою про проведення перевірки обставин смерті його батька та правомірності дій співробітників ВМКЦР під час проведення операції. На підставі вказаної заяви було розпочато досудове розслідування по кримінальному провадженню № 42013010420000022, відомості про яке внесено до ЄРДР від 21.05.2013 року, по підозрі [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, тобто неналежне виконання медичним працівником своїх професійних обов'язків внаслідок недбалого чи несумлінного до них ставлення, якщо це спричинило тяжкі наслідки для хворого. 03 грудня 2015 року Вінницьким міським судом Вінницької області по даному кримінальному провадженню прийнята ухвала, якою [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 140 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв'язку з закінченням строків давності. Кримінальне провадження щодо [PERSON] закрито. Зазначив, що така підстава для закриття кримінального провадження, як закінчення строків давності, є нереабілітуючою. Підставою. При застосуванні нереабілітуючих підстав необхідно встановити факт вчинення конкретною особою протиправного діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, що в свою чергу, не дає права цій особі на реабілітацію. В ухвалі Вінницького міського суду Вінницької області, суд зазначив: « В результаті неналежного виконання лікарем [PERSON] своїх професійних обов'язків, внаслідок недбалого та несумлінного ставлення до них, яке виразилось в тому, що незважаючи на похилий вік хворого, велику вірогідність наявності у нього вікової органічної патології (кардіологом було поставлено діагноз: «Ішемічна хвороба серця, дифузний кардіосклероз, постійна форма фібриляції передсердь, нормо систолічний варіант, гіпертонічна хвороба 3 стадія, ступінь 1, ризик 4 (дуже високий)», з метою профілактики ускладнень під час та після операції, фактичну відсутність терміновості (планова операція) у виконанні операції ендопротезування, слід було виконати передопераційну підготовку, яка включає в себе додатковий огляд кардіолога, кардіологічне обстеження та ряд необхідних доопераційних обстежень хворого, що є невиконаннями вимог посадової інструкції, протоколів надання медичної допомоги, затверджених наказом МОЗ України № 226 від 27.08.1998 року «Про затвердження Тимчасових галузевих уніфікованих стандартів медичних технологій діагностично-лікувального процесу стаціонарної допомоги дорослому населенню в лікувально-профілактичних закладах України та Тимчасових стандартів обсягів діагностичних досліджень, лікувальних заходів та критерії якості лікування дітей», а також рекомендацій Клінічного протоколу «Профілактика тромботичних ускладнень в хірургії, ортопедії і травматології, акушерстві та гінекології», затвердженого наказом МОЗ України від 15.06.2007 року № 329, і як наслідок наступила смерть хворого, що відноситься до тяжких наслідків, які перебувають у безпосередньому причинному зв'язку зі смертю.». Тобто звільнивши [PERSON] від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 140 1СК України на підставі ст. 49 КК України у зв'язку з закінченням строків давності, суд встановив факт вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України та факт вини [PERSON] в смерті [PERSON] Вважає, що з вини співробітника ВМКЦР - лікаря [PERSON] позивачу була завдана матеріальна шкода, яка полягає у наступному: для проведення операції було придбано ендопротез суглобу вартістю 17 500,00 гривень та були понесені витрати на поховання, які включають в себе: витрати на поховання та ритуальні товари в сумі 8900,00 гривень; витрати на автопослуги з перевезення людей на кладовище та до місця, де проходив поминальний обід, в сумі 3000,00 гривень; витрати на поминальний обід в сумі 3150,00 гривень; витрати на виготовлення та встановлення гранітного пам'ятника в сумі 16000,00гривень. Крім того, внаслідок непрофесійних дій лікаря ВМКЦР [PERSON] позивач втратив свого батька, чим йому завдано великої моральної шкоди, яку позивач оцінив в розмірі 200 000грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, заперечив щодо його задоволення. Представник третьої особи в судовому засіданні позов не визнала, заперечила щодо його задоволення. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.12.2015року звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 140 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв'язку з закінченням строків давності (а.с.22-27). Відповідно до ст. 61 ч.4 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.12.2015 року встановлено, що [PERSON] відповідно до наказу №1 директора Військово - медичного клінічного центру Центрального регіону від 03.01.2008року, у зв'язку із штатними змінами, був переведений за його згодою на посаду лікаря - ортопеда - травматолога травматологічного відділення клініки невідкладної хірургії та ушкоджень із 03.01.2008 року по 13 тарифікаційному розряду. Цього ж дня, 03 січня 2008 року підготовлено та затверджено посадову інструкцію лікаря-ортопеда-травматолога відділення травматології клініки невідкладної хірургії та ушкоджень Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону [PERSON], з якими останній ознайомлений під підпис. Відповідно до посадової інструкції одним із завдань та обов'язків лікаря [PERSON] є проведення обстеження та лікування хворих, забезпечення медичного догляду і спостереження за ними, призначати лікування, лабораторне, інструментальне обстеження хворих, тощо. Також, відповідно до розділу № 4 Наказу [PERSON] несе відповідальність за нечітке або несвоєчасне виконання обов'язків, передбачених посадовою інструкцією і правилами внутрішнього трудового розпорядку відділення, за бездіяльність і неприйняття рішень, що входить до сфери його компетенції. 29 серпня 2012 року до Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону з діагнозом «Закритий трансцервінальний перелом шийки лівої стегнової кістки зі зміщенням відламків» госпіталізований хворий [PERSON], [INFO] Лікуючим лікарем [PERSON] призначено лікаря-ортопеда-травматолога травматологічного відділення клініки невідкладної хірургії та ушкоджень [PERSON] Останнім прийнято рішення про проведення планового операційного втручання [PERSON] по встановленню протеза, яке призначено на [INFO]. Відповідно до наказу МОЗ України від 15 червня 2007 року № 329 «Про затвердження клінічних протоколів надання медичної допомоги з профілактики тромботичних ускладнень в хірургії, ортопедії і травматології, акушерстві та гінекології» розділу «Загальна хірургія» лікар [PERSON] повинен врахувати, що у загальнохірургічних пацієнтів із більш високим ризиком - після невеликих операцій та у віці понад 60 років, чи в тих, які мають додаткові фактори ризику, або у пацієнтів після великих операцій у віці понад 40 років, які мають додаткові фактори ризику, рекомендовано тромбопрофілактику проводити НФГ (стандартний нефракціопований гепарин) або НМГ (низькомолекулярний гепарин) у великих профілактичних дозах (ступінь 1 А). Крім того [PERSON] під час планової артропластики стегнового суглобу відповідно до вимог розділу «Травматологія та ортопедія»: «Планова артропластика стегнового суглоба» повинен був здійснити рутинне застосування одного із трьох антикоагулянтів, а саме, НМГ (у середній профілактичними дозі для пацієнтів з великим ризиком починають за 12 год. перед операцією та продовжують через 12-24 год. після операції або через 4-6 год. після операції в половині звичайної дози, а потім із збільшенням дози до звичайної при великому ризику на наступний день); Фондапарин (2,5 мг починати через 6-8 год. після операції); Коректовані дози антагоністів вітаміну К починати до операції чи ввечері після операції (МНВ - ціль - 2,5; МИВ - діапазон від 2,0 до 3,0). [PERSON], відповідно до своєї посадової інструкції від 03 січня 2008 року, як лікуючий лікар, будучи відповідальним за проведення обстеження та лікування хворого, забезпечення необхідного медичного догляду і спостереження за ним, призначення лікування та обстеження хворого, призначив обстеження [PERSON] лікарем кардіологом, який в період із 29 по 31 серпня 2012 року провів кардіологічний огляд та кардіологічне обстеження, за результатами якого встановив діагноз: «Ішемічна хвороба серця, дифузний кардіосклероз, постійна форма фібриляції передсердь, нормо систолічний варіант, гіпертонічна хвороба 3 стадія, ступінь 1, ризик 4 (дуже високий)» та призначив курс лікування. Незважаючи на похилий вік хворого та велику вірогідність у нього вікової органічної патології, наявність у нього супутніх тяжких захворювань, на які вказано лікарем кардіологом, лікуючий лікар [PERSON] призначив 04 вересня 2012 року хворому [PERSON] передопераційну підготовку, до якої входила: підготовка операційного поля, очисна клізма, сібазон 1 таблетка в 22:00 годині, та призначив планове оперативне втручання артропластики стегнового суглобу. [INFO] о 10:30 годині лікуючий лікар-ортопед-травматолог травматологічного відділення клініки невідкладної хірургії та ушкоджень Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону [PERSON], за відсутності позитивної динаміки в стані хворого [PERSON], не проявив настороженості при проведенні передопераційної підготовки вищевказаного хворого з наявною супутньою патологією, тобто не взяв до уваги, що хворий відноситься до хворих з групи ризику і, будучи відповідальним за підготовку до операційного втручання, перед його проведенням не забезпечив повторне його обстеження кардіологом, провів планове операційне втручання артропластики стегнового суглобу. Під час даного операційного втручання стан здоров'я хворого погіршився та о 12:00 годині констатована смерть хворого. Відповідно до висновку №116-К від 29.07.13-01.10.13 року комісійної судово-медичної експертизи Вінницького обласного бюро судово-медичних експертиз, смерть [PERSON] настала від хронічної ішемічної хвороби серця, яка ускладнилась гострою коронарною недостатністю на фоні гіпертонічної хвороби серця. Між смертю [PERSON] і хронічною ішемічною хворобою серця є причинний зв'язок. Відповідно до висновку №115-К від 29.07.13-01.10.13 року комісійної судово-медичної експертизи Вінницького обласного бюро судово-медичних експертиз, за наявності у хворого [PERSON] хронічної ішемічної хвороби серця, поширеного після інфарктного міокардіосклерозу на фоні гіпертонічної хвороби, проведення оперативного втручання [INFO]. із застосуванням ендотрахіального наркозу без контролю кардіологічної передопераційної підготовки [PERSON], з одноразовим оглядом кардіологом 31.08.2012 р. та проведенням дворазового електрокардіологічного дослідження 29 та 30 серпня 2012 року, за відсутності огляду кардіолога і електрокардіографії безпосередньо перед операцією, є передчасним. Відсутність даних динаміки спостереження за станом серцево-судинної системи у [PERSON] не дало можливості вірно оцінити стан хворого безпосередньо перед операцією, що в подальшому, при проведенні загальної анестезії (ендотрахеального наркозу) призвело до ускладнення наявної у нього хронічної ішемічної хвороби серця. Вищевказані порушення, обумовили настання смерті [PERSON] від гострої коронарної недостатності. Відповідно до висновку №160-К від 25.11.13-25.12.13 року комісійної судово\--медичної експертизи Вінницького обласного бюро судово-медичних експертиз, згідно історії хвороби № 3351 ВМКЦЦР 31.08.2012 р. [PERSON] був оглянутий кардіологом, та йому встановлено діагноз: «ішемічна хвороба серця, дифузний кардіосклероз, постійна форма фібриляції передсердь, нормосистолічний варіант, гіпертонічна хвороба 3 стадія, ступінь 1, ризик 4 (дуже високий)». З урахуванням віку [PERSON], наявних у нього супутніх захворювань, високого ступеня ризику, на який вказано кардіологом, необхідно після проведеної кардіологічної підготовки перед проведенням оперативного втручання повторно його обстежити та оглянути кардіологом. Відповідальність за підготовку до оперативного втручання хворого [PERSON], несе лікуючий лікар. Відповідно до висновку № 073 від 03.06.14-07.08.2014 р. повторної комісійної судово-медичної експертизи Чернівецького обласного бюро судово-медичних експертиз, 31.08.2012 р. [PERSON] був обстежений кардіологом. Встановлено діагноз: «ІХС (ішемічна хвороба серця). Дифузний кардіосклероз. Постійна форма. Фібриляція передсердь. Нормосистолічний варіант. СН 2+ Гіпертонічна хвороба 3 стадії. Ступінь 1. Ризик 4 (дуже високий) та призначено лікування». Смерть [PERSON] настала внаслідок ускладнення під час проведення операції ендопротезування кульшового суглобу - масивної жирової емболії судин головного мозку та легенів, що перебігала на фоні хронічної кардіальної патології (ІХС - ішемічна хвороба серця). Атеросклеротичний кардіосклероз. Шлуночкова екстрасистолія. СН І (серцева недостатність). Гіпертонічна хвороба III. Чинниками, які сприяли погіршенню стану здоров'я хворого були - недостатнє обстеження хворого перед операцією, недооцінка стану здоров'я хворого і, як наслідок, недостатня передопераційна підготовка. Під час операції не проводився моніторинг ЕКГ хворого. З наявної медичної документації стаціонарного хворого не вбачається помилок у діагностуванні як травматологічної, так і іншої органічної патології, яка була наявна у [PERSON] за життя і яка, у разі не діагностування, могла би призвести до тяжких наслідків. У даному випадку мало місце не помилки у діагностуванні, а недостатнє обстеження хворого. Згідно протоколів надання медичної допомоги, затверджених наказом МОЗ України №226 від 27 серпня 1998 року «Про затвердження Тимчасових галузевих уніфікованих стандартів медичних технологій діагностично-лікувального процесу стаціонарної допомоги дорослому населенню в лікувально-профілактичних закладах України та Тимчасових стандартів обсягів діагностичних досліджень, лікувальних заходів та критерії якості лікування дітей», [PERSON] у якості передопераційного обстеження необхідно виконати наступний перелік клінічних та лабораторних обстежень: рентгенографія кісток ушкодженої ділянки у 2 проекціях; загальний аналіз крові; електрокардіографія та консультація терапевта. Вказаний перелік обстежень [PERSON], був виконаний у повному об'ємі. Але, крім вищевказаного наказу МОЗ України №226 від 27 серпня 1998 року, лікар Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону [PERSON] також мав діяти у відповідності до рекомендацій Клінічного протоколу «Профілактика тромботичних ускладнень в хірургії, ортопедії і травматології, акушерстві та гінекології), затвердженого наказом МОЗ України від 15 червня 2007 року № 329. Зокрема, згідно зазначеного наказу під час лікування [PERSON] та проведення планової артропластики стегнового суглоба лікарем [PERSON] мали застосуватись у якості тромбопрофілактики один із трьох антикоагулянтів, а саме: - НМГ (низькомолекулярний гепарин) (у середній профілактичній дозі для пацієнтів з великим ризиком починають за 12 год. перед операцією та продовжують через 12-24 год. після операції або через 4-6 год. після операції в половині звичайної дози, а потім зі збільшенням дози до звичайної при великому ризику на наступний день); - Фондапарин (2,5 мг починати через 6-8 год. після операції); Коректовані дози антагоністів вітаміну К починати до операції чи ввечері після операції. Проте вказані заходи не проводились, призначений кардіологом кардіомагніл не може розглядатися як антиагрегантна терапія для хворого з фібриляцією передсердь. З рештою передопераційна підготовка, зазначена у листку призначень та датована 04 вересня 2012 року, включала в себе проведення підготовки операційного поля, очисну клізму та призначення однієї таблетку сібазону в 22:00 годин. Разом з тим, [PERSON], незважаючи на похилий вік хворого [PERSON], велику вірогідність наявності у нього вікової органічної патології, з метою профілактики ускладнень під час та після операції, фактичну відсутність терміновості у виконанні операції ендопротезування в порушення наказу МОЗ України № 329 від 15 червня 2007 року, не виконав наступний перелік клінічних обстежень, а саме: УЗД органів черевної порожнини; УЗД серця; флюорографія органів грудної порожнини; фібро гастроскопія; загальний аналіз сечі; аналіз крові на визначення маркерів гепатитів; аналіз крові на ВІЛ-інфекцію; аналіз крові на біохімію, доплерографія судин нижніх кінцівок; електрокардіографія в динаміці, що є недостатнім та неповним в передопераційному періоді. Причиною погіршення стану здоров'я [PERSON] та, зрештою, його смерті була якість надання йому медичної допомоги в Військово-медичному клінічному центрі Центрального регіону, а саме, неповне обстеження хворого перед проведенням операції та інтраопераційного ускладнення у вигляді масивної жирової емболії судин головного мозку та легенів, яке відбулося на тлі комплексу хронічних органічних захворювань, на які він страждав за життя, зокрема патології серцево-судинної системи. Якість надання медичної допомоги [PERSON] та виявлені недоліки мають безпосередній причинно-наслідковий зв'язок із настанням смерті. В результаті неналежного виконання лікарем [PERSON] своїх професійних обов'язків, внаслідок недбалого та несумлінного ставлення до них, яке виразилося в тому, що незважаючи на похилий вік хворого, велику вірогідність наявності у нього вікової органічної патології (кардіологом було встановлено діагноз: «Ішемічна хвороба серця, дифузний кардіосклероз, постійна форма фібриляції передсердь, нормо систолічний варіант, гіпертонічна хвороба 3 стадія, ступінь 1, ризик 4 (дуже високий)», з метою профілактики ускладнень під час та після операції, фактичну відсутність терміновості (планова операція) у виконанні операції ендопротезування, слід було виконати передопераційну підготовку, яка включала в себе додатковий огляд кардіолога, кардіологічне обстеження та ряд необхідних доопераційних обстежень хворого, що є невиконаннями вимог посадової інструкції, протоколів надання медичної допомоги, затверджених наказом МОЗ України №226 від 27 серпня 1998 року «Про затвердження Тимчасових галузевих уніфікованих стандартів медичних технологій діагностично-лікувального процесу стаціонарної допомоги дорослому населенню в лікувально-профілактичних закладах України та Тимчасових стандартів обсягів діагностичних досліджень, лікувальних заходів та критерії якості лікування дітей», а також рекомендацій Клінічного протоколу «Профілактика тромботичних ускладнень в хірургії, ортопедії і травматології, акушерстві та гінекології», затвердженого наказом МОЗ України від 15 червня 2007 року № 329, і як наслідок наступила смерть хворого, що відноситься до тяжких наслідків, які перебувають у безпосередньому причинному зв'язку зі смертю. Твердження представників відповідача та третьої особи на те, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.12.2015року не доведено вини [PERSON] у неналежному виконанні своїх обов'язків лікаря, що призвело до настання смерті [PERSON], суд оцінює критично, враховуючи наступне. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005року при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів - з обвинувальним вироком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК порядку відповідне судове рішення. Відповідно до аналізу Верховного Суду України судової практики застосування норм закону про звільнення від кримінальної відповідальності (покарання) у зв'язку із закінченням строків давності, незважаючи на те, що справа надійшла до суду з обвинувальним актом, але через настання підстав, передбачених ст. 49 КК (за клопотанням прокурора, заявою захисника, обвинуваченого, підсудного), суд вирішує питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності і повинен виконати вимоги, передбачені ст. 368 КПК (у разі заперечення потерпілого про закриття справи за нереабілітуючих його підстав та розгляду справи у скороченому порядку), зокрема, перевірити:1) чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; 2) чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; 3) чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; 4) чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення та інші вимоги, передбачені цією статтею. У КПК чітко не визначено, хто має складати клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності. Однак вважаємо, що для забезпечення прав підозрюваних, обвинувачених, підсудних суд, встановивши у судовому засіданні факт закінчення строку давності, за власною ініціативою повинен повідомити про це учасників кримінального провадження і винести таке питання на обговорення сторін, зазначивши, що настали передбачені ст. 49 КК підстави для звільнення особи (осіб) від кримінальної відповідальності. Суд з'ясовує думку обвинуваченого щодо його звільнення від кримінальної відповідальності, роз'ясняє про те, що звільнення у зв'язку із закінченням строків давності є нереабілітуючою підставою, про наслідки такого звільнення і, у разі його згоди, ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє особу від кримінальної відповідальності. Нереабілітуючі підстави означають, що відносно особи зібрано достатньо доказів, які підтверджують вчинення нею діяння, що містить ознаки будь-якого злочину, однак у силу певних обставин проваджен\-ня кримінальної справи щодо цієї особи виключається. З викладеного вбачається, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.12.2015 року встановлено, що саме в результаті неналежного виконання лікарем [PERSON] своїх професійних обов'язків, внаслідок недбалого та несумлінного ставлення до них, наступила смерть [PERSON], що відноситься до тяжких наслідків, які перебувають у безпосередньому причинному зв'язку зі смертю. Позовні вимоги [PERSON] про стягнення 16 000грн. у відшкодування матеріальної шкоди за виготовлення та установку гранітного пам'ятника підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Згідно ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується. Відповідно до п. 4 постанови Правління фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03.10.2008 року №45 витрати на поховання та пов'язанні з цим ритуальні послуги проводяться тільки за наявності документів (довідок, рахунків тощо), що підтверджують відповідні витрати на день поховання, які зазнані страхувальником, сім'єю потерпілого або іншими особами, але не вище розмірів витрат на поховання потерпілого та пов'язаних з цим ритуальних послуг для управлінь виконавчої дирекції Фонду в розмірі, установленому цією постановою, то відшкодування проводиться тільки за фактичними витратами. Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож в даній місцевості. Відповідно до додатку до постанови правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 3 жовтня 2008 р. N 45 розмір витрат на виготовлення та встановлення пам'тника, огорожі, виготовлення фотографій, табличок та інше по Вінницькій області становить 2600,00грн. Враховуючи вище викладене суд приходить до висновку, що з військово - медичного клінічного центру Центрального регіону слід стягнути на користь [PERSON] 2600,00грн. у відшкодування матеріальної шкоди за виготовлення та установку гранітного пам'ятника. Позовні вимоги в частині стягнення 17 500,00грн. за придбання ендопротезу суглобу, не підлягають задоволенню, оскільки позивач на власний розсуд придбав даний ендопротез у приватного підприємства ФОП [PERSON], а не у військово - медичному центрі. Позовні вимоги в частині стягнення витрат на поховання та ритуальні товари в сумі 8900,00грн., витрат на автопослуги для проведення обслуговування похоронної процесії в сумі 3000,00грн. та витрати на поминальний обід в сумі 3150,00 грн. задоволенню не підлягають, з наступних підстав. Згідно ст. 2 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну. Акт приймання виконання робіт від 07.09.2012 року щодо надання автопослуг з перевезення похоронної процесії в сумі 3000,00грн., суд не бере до уваги, як доказ відшкодування матеріальної шкоди, оскільки він відповідно до ст. 2 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» не відноситься до первинних розрахункових документів, які підтверджують фактичну оплату даних послуг. Квитанція до прибуткового касового ордера №1181 від 10.09.2012 року за поминальний обід в сумі 3150,00грн., суд не бере до уваги, як доказ відшкодування матеріальної шкоди, оскільки кошти сплачені іншою особою [PERSON], яка не є стороною по справі та дані витрати не підтверджуються витрати на день поховання [PERSON] - 07.09.2012року. Товарний чек №1 від 07.09.2012 року на суму 8900,00грн. на закупівлю вінків та похоронної атрибутики, суд не бере до уваги, як доказ відшкодування матеріальної шкоди, оскільки даний товарний чек не відповідає вимогам ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме в ньому відсутні необхідні реквізити передбачені для розрахункового документа та не зазначено прізвище особи, яка вчиняла продаж та придбавала вказані товари. Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 200 000,00грн., суд вважає за необхідне задовольнити частково, з наступних підстав. Частиною 2 ст. 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ст.ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та душевних страждань позивача, конкретні обставини справи і наслідки, що наступили, а саме втрата близької людини - рідного батька, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 35 000,00грн. Пунктом 2 частини 1 статті 5 ЗУ «Про судовий збір» від 08.07.2011року № 3674 - VI встановлено, що від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи. Згідно ч. 3 ст. 88ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн. (вимога немайнового характеру) та 551,20 грн. (вимога майнового характеру), оскільки вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного згідно ст. ст. 23, 1167, 1168, 1172, 1201 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»,

Outcome: partial