Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] , [PERSON] з зазначеним позовом, який мотивує, тим, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить присадибна земельна ділянка площею 0,0620 га за адресою: [ADDRESS] ; позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить присадибна земельна ділянка площею 0,0651 га за адресою: [ADDRESS] . Земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності належала [PERSON] , яка померла рік тому. За її життя ніяких спорів з приводу користування суміжних земельних ділянок між ними не було. Після її смерті спадщину отримала її донька [PERSON] та оформила права на цю садибу. З того часу вона почала встановлювати свої порядки землекористування, а саме: зруйнувала існуючу огорожу впродовж всієї межі між земельною ділянкою та земельними ділянками [PERSON] ( [ADDRESS] ) та [PERSON] ( [ADDRESS] ) по всій довжині межі між вказаними земельними ділянками встановила нову огорожу, яку розташувала на всій протязі по землям [PERSON] та [PERSON] заглибившись на їх територію від 0,5 до 1,5 метрів. При цьому обладнала дерев`яну огорожу безпосередньо до жилого будинку [PERSON] , вмонтувавши кріплення огорожі безпосередньо у стіни будинку. Своїми протиправними діями [PERSON] самовільно захватила частину земельних ділянок позивачів. Просить усунути перешкоди [PERSON] та [PERSON] у користуванні належними їм на праві особистої власності відповідно: присадибною ділянкою площею 0,0620 га за адресою: - [ADDRESS] та площею 0,0651 га за адресою [ADDRESS] , шляхом зобов`язання [PERSON] відновити межі між вказаними земельними ділянками та її земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , згідно експертного висновку по справі. Зобов`язати [PERSON] демонтувати новостворену нею загорожу з земельної ділянки [PERSON] , яка встановлена близько межі між земельними ділянками [ADDRESS] [ADDRESS] , та з земельної ділянки та житлового будинку [PERSON] по [ADDRESS] , близько межі з [ADDRESS] та використовувати свою земельну ділянку згідно до правил добросусідства. Представник відповідача адвокат Большаков В.М. надіслав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просив в задоволенні позовних вимог позивачів відмовити в повному обсязі, виходячи з наступного. Вказує, що відповідач [PERSON] на сьогодні змінила прізвище та ім`я та являється [PERSON] та заперечує проти доводів позивачів і стверджує, що огорожа побудована нею на території своєї ділянки і що навіть при будівництві забору вона відступила від південної межі своєї ділянки вглиб своєї території на відстань від 1 до 2-х метрів і більше. Вказав, що висновок, наданий представником позивачів не може бути визнаний достовірним доказом, з огляду на те, що під час експертного дослідження не були враховані координати земельних ділянок позивачів та відповідача, які містяться у Держгеокадастрі України, що позбавляє можливості визначити де проходить паркан відповідача. Наголосив, що в рамках адвокатського запиту ним отримана схема меж земельних ділянок, де очевидно, що паркан відповідача перебуває на її ділянці. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] та позивач [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, пояснивши, що відповідач захопила частину належних позивачам земельних ділянок, шляхом побудування паркану на їх землі. Надали висновок судово-інженерно технічної експертизи № 63/2019 від 21 жовтня 2019 року. Просять позов задовольнити. Представник відповідача адвокат Большаков В.М. в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, пояснивши що огорожа побудована відповідачем [PERSON] на території своєї земельної ділянки. На підтвердження цього надав висновок судової земельно-технічної експертизи № 49/19 від 04 грудня 2019 року. Суд, вислухавши позивача, представника позивачів та адвоката відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Ухвалою Генічеського районного суду Херсонської області у справі № 653/2478/14-ц від 10 листопада 2014 року було визнано мирову угоду, укладену між [PERSON] та [PERSON] , поділено між ними присадибну ділянку, площею 0, 1271 га та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яка була у спільній частковій власності; визнано право власності [PERSON] на незабудовану частку земельної ділянки площею 0,0620 га, решту земельної ділянки площею 0,0651 га та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими на цій земельній ділянці передано у власність [PERSON] . Відповідно до витягу з рішення Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області від 11 вересня 2017 року «Про узгодження поділу земельної ділянки» № 730 вбачається, що розглянувши заяву та документи надані [PERSON] та [PERSON] радою узгоджено розподіл земельної ділянки, що знаходилась у їх спільній сумісній власності, загальною площею 0,1271 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] на дві самостійні та присвоїти новостворюваній земельній ділянці площею 0,0620 га, яка належить на праві власності [PERSON] відповідно до ухвали Генічеського районного суду від 10 листопада 2014 року адресу: [ADDRESS] , за земельною ділянкою, яка належить на праві власності [PERSON] відповідно до ухвали Генічеського районного суду від 10 листопада 2014 року площею 0,0651 га залишити адресу [ADDRESS] . Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 30 листопада 2018 року позивач [PERSON] є власником земельної ділянки кадастровий номер 6522186500:01:001:0963, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0620 га Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 30 листопада 2018 року позивач [PERSON] є власником земельної ділянки кадастровий номер 6522186500:01:001:0964, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0651 га Державна реєстрація цих земельних ділянок відбулася на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок 02 липня 2018 року, 02 липня 2018 року. З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 11 листопада 2019 року вбачається, що власником земельної ділянки кадастровий номер 6522186500:21:026:0012, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1216 га є [PERSON] . В ході судового розгляду встановлено, що 23 червня 2017 року відповідачем було змінено ім`я на [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про зміну імені, серії [NUMBER] , виданого 23 червня 2017 року Генічеським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Херсонській області, акт. запис № 9. Крім того, 08 серпня 2017 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище після державної реєстрації шлюбу на [PERSON] . Вказане підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , виданого 08 серпня 2017 року Генічеським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Херсонській області, акт. запис № 84. Державна реєстрація вищевказаної земельної ділянки відбулася на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку поділу, в тому числі при поділі чи об`єднання земельних ділянок, 25 квітня 2007 року. Згідно технічної документації та наявному в ній Акту встановлення та погодження меж земельної ділянки переданої у власність 2005 року, встановлені в натурі межі земельної ділянки [ADDRESS] наданої гр. [PERSON] (попередній власник матір [PERSON] ), площею 0,1216 га, у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. З матеріалів справи вбачається, що на час розробки ПП [PERSON] проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON] у інших землевласників та землекористувачів, в тому числі, у землекористувача [PERSON] були відсутні претензії щодо встановлення меж, про що свідчить її підпис в акті про встановлення на місцевості та погодження меж земельної ділянки від 18 жовтня 2012 року. Наразі звернення позивачів до суду зумовлено тією обставиною, що після смерті землекористувача сусідньої земельної ділянки [PERSON] спадщину прийняла її дочка, відповідач по справі, якою вчиняються протиправні дії щодо самовільного захвату частин земельних ділянок позивачів, зруйновано стіни житлового будинку [PERSON] . Надаючи правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 1 Земельного кодексу України (далі ЗК України) право власності на землю гарантується. Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 3 ЗК України). Згідно ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Частиною 2 ст. 90 ЗК України встановлено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Власники земельних\~ділянок зобов`язані,\~зокремане порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів (п. г ч. 1 ст. 91 ЗК України). Положення ч. 1 ст. 125 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру (ч. 1 ст. 791 ЗК України). Згідно ч. 1 ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр», відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками; на підставі технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель - за результатами інвентаризації земель; на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) - у разі виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв). Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За змістом частин 1 та 2 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Статтею 16 ЦК України встановлено, що власник має право вимагати відновлення свого порушеного права. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Перевірка достовірності доказів проводиться судом у процесі дослідження доказів. Суд визнає достовірними докази, якщо за результатами перевірки та дослідження цих доказів підтверджується правильність відомостей, які в них містяться. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підтвердження позовних вимог представником позивачів за довіреністю [PERSON] був наданий висновок судової інженерно-технічної експертизи № 63/2019 від 21 жовтня 2019 року, виконаний судовим експертом [PERSON] . У висновку вказаної експертизи зазначено, що розмір та межі земельних ділянок, що розташовані за адресою [ADDRESS] , площею 0,062 га та за адресою [ADDRESS] , площею 0,0651 га не відповідають розмірами та межам встановленим при їх формуванні, що вказані у таблиці 1 експертизи. Зменшення лінійних розмірів та загальної площі досліджуваних земельних ділянок відбулося, в тому числі, за рахунок фактичного переміщення північної (суміжної із землекористувачем [PERSON] ) межі. Має місце переміщення вказаної межі вздовж житлового будинку літ. А та літньої кухні літ. Б, розміщених на ділянці [ADDRESS] на 0,51 метра до північно-західного кута будинку та 0,45 метра до північно-східного кута. Так, додатки 2 та 3 містять план земельної ділянки по [ADDRESS] по документації та фактично на дату огляду. Разом з тим, суд не приймає висновок вказаної судової інженерно-технічної експертизи в якості достовірного доказу, на підставі якого можна встановити дійсні обставини справи та наголошує увагу на наступному. Судом встановлено, що у ході експертного дослідження експертом не брались до уваги координати земельних ділянок позивачів та відповідача, які містяться у Держгеокадастрі України. Вказане підтверджується відповіддю інженера-землевпорядника Блінічкіна А.В., яким виконувався комплекс геодезичних робіт у ході вищевказаного експертного дослідження на адвокатський запит адвоката відповідача [PERSON] . Так, [PERSON] підтвердив, що без використання каталогу координат визначення меж земельної ділянки неможливо. При проведенні експертного дослідження у ході виконання геодезичних робіт межі земельних ділянок [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відповідно до каталогу їх координат на місцевості не визначались. Були встановлені лише фактичні, на дату огляду, лінійні розміри існуючих меж, визначених парканами та фактична (по фактичному користуванню) площа земельних ділянок. Місце розташування паркану між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] і земельною ділянкою [PERSON] відносно суміжної межі цих земельних ділянок, встановленої відповідно до каталогу її координат також не визначалась. З огляду на викладене, суд погоджується із позицією адвоката відповідача, викладену у відзиві до позову щодо недостовірності висновку, наданого представником позивачів та наголошує, що визначення на місцевості суміжної межі зазначених ділянок необхідно для встановлення де відносно цієї межі проходить паркан відповідача, тобто встановлення вказаних обставин має визначальне значення при вирішенні питання щодо наявності факту порушення меж власників земельних ділянок. Слід додатково зазначити, що вказана експертиза містить ряд невідповідностей щодо кадастрових номерів, а саме невірні кадастрові номери земельних ділянок, що належать [PERSON] та [PERSON] , які зазначені як однаковий номер 6522186500:01:001:0963, в той час, як земельна ділянка, належна [PERSON] має кадастровий номер 6522186500:01:001:0964. Суд зазначає, що одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Частинами 1, 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, позивачі не надали суду належні, допустимі та достовірні докази на підтвердження обставин, викладених у позові щодо порушення відповідачем їх прав як землевласників. Натомість, у відповідь на адвокатський запит Большакова В.М. Генічеський відділ ГУ Держгеокадастру України у Херсонській області надав координати поворотних точок меж земельних ділянок [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , за якими інженер-землевпорядник [PERSON] виготовив схему меж земельних ділянок, на якій відображено місце розташування існуючого паркану відносно їх суміжної межі, а саме з південної частини її ділянки на відстані більше 1 метра від суміжної межі з позивачами. Крім того, на підтвердження хибності позовних вимог, адвокат відповідача надав до суду висновок судової земельно-технічної експертизи № 49/19 від 04 грудня 2019 року, виготовленої за його клопотанням судовим експертом [PERSON] . Так, відповідно до висновку експерта, місцезнаходження огорожі південної частини земельної ділянки [PERSON] не співпадає з південною межею цієї земельної ділянки, визначеної відповідно до координат, що містяться у Державному земельному кадастрі України. Дерев`яна огорожа та встановлені виноградні стовпчики південної частини земельної ділянки [PERSON] знаходиться на території земельної ділянки, що належить [PERSON] . Встановлена огорожа по відношенню до межі земельної ділянки, визначеної відповідно до її координат, що містяться у Державному земельному кадастрі України зміщена в сторону північної межі земельної ділянки [PERSON] від т. 7 зміщення складає 1,27 м; від т. 10 2,55; від т. 4 0,99 м. Найбільше зміщення складає 2,87 м в місці розташування виноградного стовпчика. Схема розташування південної частини паркану [PERSON] по відношенню до суміжної межі її земельної ділянки з земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] та відповідні відмітки схематично відображені на сторінці 31 висновку. Таким чином, в ході судового розгляду не знайшов свого підтвердження факт наявності перешкод у користуванні позивачами [PERSON] та [PERSON] присадибними земельними ділянками, що полягали у самовільному захваті відповідачем [PERSON] частин земельних ділянок позивачів, оскільки вказані обставини не підтверджуються жодними належними, допустимими та достовірними доказами. Натомість, наявні матеріали справи вказують на те, що встановлена відповідачем спірна огорожа, розташована саме на належній їй земельній ділянці та не порушує прав землевласників суміжних ділянок. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати у вигляді судового збору слід покласти на позивачів. Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у\~разі відмови\~в позові\~-\~на позивача(п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Судом встановлено, що відповідачем були понесені витрати на професійну правничу допомогу та за проведення судової земельно-технічної експертизи, що у відповідності до п. 1, п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Вказані витрати підтверджуються додатковим договором про надання правової допомоги від 10 листопада 2019 року, яким адвокат Большаков В.М. та його клієнт [PERSON] визначили вартість послуг адвоката по представництву її інтересів у вказаній цивільній справі, виходячи з 800 грн. за 1 час його роботи за даним договором відповідно до переліку робіт; актом прийому-передачі послуг за додатковим договором про надання правової допомоги станом на 09 лютого 2020 року, відповідно до якого адвокатом витрачено 22,5 годин, що помножуючи на вартість 1 години його роботи складає 18000 грн. (22,5 х 800); прибутковим касовим ордером від 09 лютого 2020 року про прийняття адвокатом коштів від [PERSON] . Судові витрати за проведення експертизи, в свою чергу підтверджуються договором № 49/19 на проведення судової земельно-технічної експертизи на замовлення адвоката [PERSON] ; кошторисом вартості робіт судового експерта, що складає 6908 грн. 00 коп., виходячи з вартості експертогодини у сумі 157 грн. 00 коп. та 44 годин трудозатрат (44 х 157); рахунком-фактурою № 49/19 від 19 листопада 2019 року та копією квитанції про сплату коштів експерту від 27 листопада 2019 року. Таким чином з позивачів [PERSON] , [PERSON] на корить [PERSON] слід стягнути документально підтверджені понесені нею судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу у сумі 18000 грн. 00 коп. та за проведення судової земельно-технічної експертизи у сумі 6908 грн. 00 коп.

Outcome: approved