Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначає, що він є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 05 лютого 2020 року. У його квартирі прописаний але не проживають чоловік колишньої власниці квартири [PERSON] . З колишньою власницею квартири [PERSON] у нього була усна домовленість про те, що після продажу квартири, її чоловік [PERSON] на протязі чотирнадцяти днів з моменту оформлення договору купівлі-продажу квартири знімиться з реєстрації. Дану домовленість [PERSON] не виконала. Відповідач не проживає у квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає, його особистих речей у квартирі немає. Реєстрація відповідача у квартирі, створює йому перешкоди вільно володіти та користуватися нею. Просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] , та стягнути з відповідача на його користь судові витрати по справі. У судове засідання позивач [PERSON] надав заяву, в якій прохав розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти постановлення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на сторінці Першотравенського міського суду Дніпропетровської області Офіційного веб-порталу «Судова влада України» та вручення судової повістки. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 150 Житлового кодексу України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 05 лютого 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Першотравенського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мирною А.М., зареєстрованого в реєстрі за №24, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11 лютого 2020 року за №199868979, виданого приватним нотаріусом Першотравенського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мирною А.М. Згідно довідки №6415 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 13 травня 2020 року, у спірній квартирі зареєстрований [PERSON] , [INFO] . Відповідно до акту ПП «Комунальщик-2» №492 від 19 серпня 2020 року, дійсно у квартирі [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] , [INFO] , який не проживає у квартирі з 05 лютого 2020 року по теперішній час. Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст.ст. 4, 19 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Враховуючи вищевикладене, та те, що відповідач по справі зареєстрований у спірній квартирі, але не проживає в ній, родинних відносин з позивачем, як власником квартири, не має, тому суд вважає, що [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщення, квартирою [ADDRESS] . Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved