Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно ордеру № 31 від 17.04.1990 його мати [PERSON] була основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS] Також до ордеру були записані члени сім'ї квартиронаймача: батько позивача [PERSON], сестра позивача [PERSON] та позивач. [INFO] помер батько позивача, а [INFO] померла його мати. Сестра позивача після досягнення повноліття знялася з реєстрації в спірній квартирі та виїхала проживати в інше місто. Рішенням виконкому Могилів-Подільської міської ради № 288 від 31.07.2013 дозволено Могилів-Подільському міському комунальному підприємству «Житловокомунгосп» змінити договір найму житлового приміщення та переоформити особовий рахунок з [PERSON], яка померла, на позивача. 07.07.2004 позивач зареєстрував шлюб з відповідачем і остання у 2009 році зареєструвалася у вказаній квартирі. Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду від 12.10.2015 шлюб між сторонами розірвано. Відповідач створила нову сім'ю, в якій народилася дитина, і разом із новою сім'єю проживає за адресою: [ADDRESS] 29.09.2015 позивач звернувся до Могилів-Подільського МКП «Житловокомунгосп» із заявою, в якій повідомив, що відповідач в спірній квартирі не проживає. З часу вибуття із спірної квартири відповідач участі в утриманні житла не приймає та не розподіляє оплату комунальних платежів. За таких підстав, з урахуванням положень ст. 107 ЖК УРСР, позивач просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали повністю з підстав, викладених у ньому, та просили позов задовольнити. Позивач пояснив, що перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Однак відповідач створила нову сім'ю і пішла від нього. Він просив відповідача залишитись та повернутись до нього, однак вона не захотіла. Вже близько 2 років, приблизно з кінця літа - початку осені 2015 року, відповідач не проживає в квартирі разом із ним, оплату комунальних послуг в даній квартирі не розподіляє, не здійснює утримання житла, після розірвання шлюбу самостійно забрала усі свої особисті речі з квартири. Він змінив замки на вхідних дверях квартири, однак у його спільної з відповідачем дитини є ключі. Перешкоди у користуванні житлом відповідачу він не чинив, вона за власним бажанням її залишила. Він бажає приватизувати квартиру [ADDRESS], в якій проживає, однак не може цього зробити, оскільки відповідач не бажає в добровільному порядку знятись з реєстрації у спірній квартирі. Жодних домовленостей щодо порядку утримання та користування даною квартирою, після того як відповідач її залишила, між ним та відповідачем не було. Він періодично виїжджає на заробітки і тоді висилає гроші своїй тітці [PERSON], яка оплачує комунальні послуги, а за квартирою в цей час доглядає його дядько [PERSON] В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник позов не визнали повністю. Відповідач пояснила, що прожила з позивачем в шлюбі 11 років. В 2004 році вони заїхали у спірну квартиру. Протягом подружнього з позивачем життя вони дуже сварились, останній піднімав на неї руку, через що вони в подальшому і розлучились. До поліції вона не зверталась, оскільки була налякана, а просто переїжджала жити до своїх батьків, а потім за проханням позивача поверталась до нього. В жовтні-листопаді 2015 року вона змушена була піти зі спірної квартири та орендувати інше житло, в якому з того часу і проживає, оскільки позивач знову вдарив її перед їхньою дитиною, яка злякалась, і вона не хотіла, щоб дитина бачила, як позивач її б'є. Квартира, яку вона орендує, не є її постійним місцем проживання, бо вона не може в ній зареєструватись, а відтак є тимчасовим житлом. Разом з тим підтвердила, що квартиру орендувала за власною ініціативою, здійснює оплату комунальних платежів за цю квартиру. В орендованій квартирі знаходяться всі її особисті речі, які вона самостійно перевезла з квартири позивача, там вона проживає з новим чоловіком та їхньою спільною дитиною, яка народилась [INFO], а також з дитиною позивача. Також вказала, що вона не намагалась потрапити до квартири позивача, щоб в ній проживати, та не має наміру і в подальшому проживати в квартирі позивача, однак вважає, що там має бути зареєстрована їхня спільна дитина. Зазначила, що в квартирі позивача залишився спальний гарнітур, який їй подарували її батьки під час її шлюбу з позивачем, та належна їй половина кухонного гарнітуру. Підтвердила, що у дитини сторін дійсно є ключ від квартири позивача, дитина та позивач підтримують гарні відносини, спілкуються, а також те, що будь-якої участі в утриманні житла позивача та в оплаті за нього комунальних платежів вона не приймає. Не заперечувала, що коли виїжджала із спірної квартири, позивач не заважав їй забрати усі особисті речі. Жодних домовленостей щодо порядку утримання та користування квартирою позивача після того, як вона орендувала інше житло, між ними не було. Представник відповідача адвокат Хомяк Ж.І., з посиланням на ст. 107 ЖК УРСР, п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вважає, що відповідач залишила квартиру позивача через поважні причини, в примусовому порядку, оскільки поведінка позивач була неправомірною. І саме через такі обставини відповідач змушена була орендувати житло, яке є тимчасовим, а не постійним місцем проживання відповідача, бо вона не може зареєструватись в орендованій квартирі. Іншого постійного житла відповідач не має. Із батьком своєї другої дитини відповідач проживає в незареєстрованому шлюбі лише з кінця 2016 року. Вказане, на думку представника відповідача, свідчить про відсутність підстав для задоволення позову. Свідок [PERSON] суду показала, що з 1991 року проживає за адресою: [ADDRESS] Дану квартиру вона отримала одночасно із батьками позивача. З весни 2015 року вона відповідача в будинку не бачила, а тому відповідач у квартирі позивача не проживає. Вона є працівником ОСББ, а тому знає, що оплату за квартиру від імені позивача здійснює його дядько [PERSON] Позивач знаходиться на заробітках, приїжджає раз в два місяці і залишає гроші на оплату квартири, про що повідомляє ОСББ. Відповідач до ОСББ жодного разу не зверталась з причини, що позивач не пускає її до квартири, в той час як позивач звертався до ОСББ з заявою про те, що відповідач в квартирі не проживає. Дитина сторін приходить і до батька, і до своїх друзів, які проживають у цьому будинку. Відповідач під час вагітності в даному будинку вже не проживала. Свідок [PERSON] суду показав, що є дядьком позивача. В 2015 році позивач повідомив, що розлучається із відповідачем, оскільки у неї з'явився інший чоловік. Позивач самостійно оплачує послуги за квартиру. Коли він їде на заробітки, то залишає йому ключі від квартири і він здійснює догляд за нею, а тому йому відомо, що особистих речей відповідача та дитини сторін у квартирі немає. Свідок [PERSON] суду показала, що є тіткою позивача. Повідомила, що приблизно з кінця літа - початку осені 2015 року відповідач не проживає разом із позивачем в одній квартирі, оскільки вони розлучились. У відповідача є дитина від іншого чоловіка, з яким вона після виїзду з квартири позивача проживає [ADDRESS] Саме вагітність відповідача стала причиною того, що сторони розлучились. Позивач приїжджає з заробітків, залишає їй гроші і вона оплачує комунальні послуги за квартиру, а [PERSON] здійснює за квартирою догляд. Їй невідомо, щоб відповідач намагалась зайти в квартиру, а позивач її не пускав. Зі слів сусідів, вона знає, що позивач дав відповідачу ключі і вона сама вивозила свої речі з квартири. Свідок [PERSON] суду показав, що є сусідом та другом позивача. Повідомив, що з літа 2015 року відповідач не проживає у спірній квартирі. Позивач повідомив, що у відповідача є новий чоловік і у них буде дитина. Позивач залишає [PERSON] гроші і та оплачує комунальні послуги за квартиру. Одного разу позивач залишав ключі і йому. Він був у квартирі і бачив, що речей відповідача там немає. Від позивача та сусідів йому відомо, що відповідач забрала і меблі з дитячої кімнати, і навіть люстри. Це підтверджується тим, що даних речей в квартирі дійсно немає. Йому відомо, зі слів позивача, що відповідач не хоче виписуватись із квартири. Вона із новим чоловіком орендують квартиру. На його думку, відповідач добровільно пішла з квартири і її звідти не виганяли. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що 17.04.1990 виконавчим комітетом міської Ради народних депутатів міста Могилів-Подільського матері позивача, як основному квартиронаймачу, та членам її сім'ї в кількості 3 чоловік видано ордер на право зайняття квартири [ADDRESS]. (а.с. 11). Рішенням Могилів-Подільської міської ради № 1259 від 27.10.2015 [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS] що не заперечувалось в судовому засіданні учасниками судового розгляду. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14). [INFO] помер батько позивача [PERSON], що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 13). Також згідно копії Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] померла мати позивача [PERSON] (а.с. 12). Рішенням виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради № 228 від 31.07.2013 дозволено Могилів-Подільському міському комунальному підприємству «Житловокомунгосп» змінити договір найму житлового приміщення та переоформити особовий рахунок з [PERSON] на сина [PERSON] за адресою: [ADDRESS], в зв'язку зі смертю основного квартиронаймача (а.с. 10). За таких обставин позивач оформив особовий рахунок № [NUMBER] як основний квартиронаймач вказаної квартири (а.с. 7). З 03.03.2009 у вказаній квартирі зареєстрована колишня дружина позивача [PERSON]. Вказане підтверджується копією довідки про зареєстрованих осіб (а.с. 18) та копією довідки відділу надання адміністративних послуг Могилів-Подільської міської ради № 1211 від 10.09.2016 (а.с. 19). Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12.10.2015 шлюб між сторонами розірвано. З огляду на положення ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР, відповідач набула право користування спірною квартирою, як член сім'ї позивача. Частина 2 статті 107 ЖК УРСР визначає, що у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Згідно з Актом обстеження місця проживання позивача [ADDRESS] від 16.08.2016 комісією встановлено, що [PERSON] за даною адресою не проживає (а.с. 8). Вказане також підтверджується копією заяви позивача від 29.09.2015, з якою він звертався до Могилів-Подільського МКП «Житловокомунгосп» про те, що він періодично виїжджає на заробітки і вимушений закривати квартиру, оскільки в ній більше ніхто не проживає. Колишня дружина [PERSON] в даній квартирі після розірвання шлюбу також не проживає (а.с. 9). При цьому суд відхиляє доводи відповідача та її представника, що відповідач залишила спірну квартиру не з власної ініціативи, а через протиправну поведінку позивача, оскільки такі твердження не були доведені жодними належними та допустимими доказами. При цьому згідно 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Так, з пояснень сторін та свідків судом встановлено, що рішення про оренду квартири за адресою [ADDRESS] відповідач прийняла самостійно, всі особисті речі відповідач перевезла до орендованої квартири. В орендованій квартирі, що підтвердила і сама відповідач, вона проживає з новою сім'єю, здійснює оплату комунальних платежів. Також відповідач отримує за даною адресою кореспонденцію, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштових відправлень. Також суд відхиляє і доводи відповідача та її представника про те, що орендована відповідачем квартира не є місцем її постійного проживання, оскільки вона не має можливості зареєструватись в ній, з огляду на таке. Згідно ч. 1, 2 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Як неодноразово вказував ВССУ в своїх ухвалах, зокрема від 21.05.2014 (справа № 6-11521св14), від 25.06.2014 (справа № 62345св14), що згідно із ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація особи за місцем проживання це лише внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. А тому місце проживання і місце реєстрації не є тотожними з урахуванням п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», згідно з якою реєстрація - це лише внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання, із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку уповноваженого на те органу. Тобто реєстрація особи за певною адресою сама по собі не є підтвердженням її права на користування житлом, оскільки таке право виникає та може бути підтверджене на інших підставах, таких як право власності, сімейні відносини, оренда та ін. Так само і ВСУ в ухвалі від 03.11.2010 (справа № 6-7165св09) вказав, що відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. А в постанові від 30.01.2013 (справа № 6-125цс12) ВСУ вказав, що місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності Тому відсутність можливості відповідача зареєструвати місце свого проживання в орендованій квартирі не свідчить про те, що вона не є місцем її постійного проживання. Вказане свідчить про те, що відповідач вибула на постійне проживання в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті, що відповідно до ч. 2 ст. 107 ЖК УРСР свідчить про те, що вона втратила право користування квартирою [ADDRESS] з дня вибуття. На стягненні судових витрат з відповідача позивач не наполягав.

Outcome: approved