Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 28 жовтня 2012 року померла його мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку № 92 з надвірними будовами по вул.Карпатській у с. Сімер Перечинського району Закарпатської області. Так, [PERSON] залишила заповіт, яким вказаний житловий будинок, а також все інше майно, на яке буде мати право по закону, заповіла йому. Для оформлення спадщини він звернувся до нотаріуса, проте йому в оформленні такої було відмовлено за відсутності належним чином зареєстрованого за спадкодавцем права власності на вищезазначений будинок, тому просить позов задовольнити. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, однак подав заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив такі задовольнити. Представник Сімерської сільської ради Перечинського району Закарпатської області як відповідача в судове засідання також не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, а вирішення справи залишив на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 28 жовтня 2012 року померла мати позивача [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ № 139841, виданим виконкомом Сімерської сільської ради Перечинського району Закарпатської області 29 жовтня 2012 року (а. с. 16, 18-20). Також встановлено, що [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла належний їй жилий будинок з надвірними будовами, що розташований в с. Сімер по вул.Карпатській, 92 Перечинського району, а також все інше майно, на яке вона буде мати право по закону, своєму сину [PERSON], про що свідчить заповіт від 13 січня 1998 року, посвідчений секретарем виконкому Сімерської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 1 (а. с. 17). Крім цього встановлено, що згідно довідок Сімерської сільської ради Перечинського району Закарпатської області, [PERSON], яка померла 28 жовтня 2012 року, була головою дворогосподарства № 92 по вул. Карпатській в с. Сімер Перечинського району, де на момент смерті останньої дійсно проживав її син [PERSON] (а. с. 14-15). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно повідомлення Перечинської державної нотаріальної контори за вих. №230/01-16 від 19 грудня 2016 року спадкова справа на майно померлої 28 жовтня 2012 року [PERSON] Перечинською державною нотаріальною конторою не заводилась (а. с. 28). Разом з цим, відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Перечинського районного нотаріального округу за вих. № 36/01-16 від 21 листопада 2016 року позивачу [PERSON] було відмовлено у оформленні спадщини за спадкодавцем [PERSON], оскільки на житловий будинок № 92 по вул. Карпатській в с. Сімер Перечинського району відсутній правовстановлюючий документ (а. с. 13). Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Як розяснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Отже, враховуючи те, що позивач на час відкриття спадщини постійно проживав разом із спадкодавцем [PERSON], протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України не відмовився від її прийняття (а. с. 15, 28), тому вважається таким, що прийняв спадщину. Оскільки у нього існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved