Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до Лисичанського міського суду з позовною заявою до [PERSON] з обмеженою відповідальністю «УКРКОМ» АГРОКАРСМОБІЛ» про захист прав споживача, визнання недійсним договору майнового лізингу, стягнення грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що маючи намір для власних потреб придбати автомобіль через мережу «Інтернет», він побачив оголошення про продаж автомобіля за договором майнового лізингу. Звязавшись з продавцями по телефону, він дізнався, що йому потрібно приїхати до м. Харків для укладення договору. Приїхавши до м. Харків до відповідача по справі, йому запропонували укласти договір майнового лізингу та пообіцяли, що бажаний автомобіль він зможе отримати протягом тижня з моменту укладання договору. Таким чином, 15 вересня 2016 року між позивачем та відповідачем був укладений договір майнового лізингу № 888-796, предметом якого є зобовязання лізингодавця придбати та передати йому на умовах майнового лізингу у користування предмет лізингу - автомобіль ВАЗ Largus 1.6 МТ RS015, а лізингоодержувач зобовязувався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі згідно з умовами Договору. Додатком № 1 до договору майнового лізингу визначені: вартість предмета лізингу у сумі 181500,00 грн. Додатком № 2 до договору майнового лізингу визначені: вартість предмета лізингу 181500,00 грн., відсоток платежів 50 %, сума виплат 90 750, 00 грн., щомісячний платіж 7 562, 50 грн., вартість фінансування 36 300, 00 грн., платіж за передачу 5 445, 00 грн. На виконання умов договору він сплатив попередню оплату у сумі 36 300, 00 грн., що підтверджується банківською квитанцією про перерахування коштів. Після детального ознайомлення з текстом договору він встановив, що викладені у тексті договору умови зовсім не відповідають діючому законодавству та порушують його права як споживача. Відповідно до частини другої ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України. Відповідно до ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Проте, укладений між ним та відповідачем 15 вересня 2016 року договір не був нотаріально посвідчений. Частина 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» закріплює визначення поняття «несправедливі умови договору», за якою умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживачу. Аналіз норм статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» свідчить про те, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. б ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору (п. 4 ч. 3 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів»). Так, згідно з пунктом 3.6 договору лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобовязаннями відповідає продавець, але будь-які відомості про нього у договорі відсутні. З огляду на умови договору майнового лізингу № 888-796 від 15 вересня 2016 року, навіть при сплаті лізингоодержувачем лізингових платежів, що перевищують більше ніж 50 % вартості предмета лізингу, лізингодавець має право не повертати дані кошти, що фактично є компенсацією за невиконання умов п. 8.13 договору. Умови п.п. 5.4, 8.3, 8.8, 8.12 договору передбачають, що розмір лізингової плати може індексуватися та змінюватися в залежності від зміни законодавства, розміру податків і прирівняних до них платежів, зміни ситуації на грошовому ринку, які впливають на вартість предмета лізингу, проте формули перерахунку не передбачено. Лізингодавець залишив за собою право на односторонню зміну лізингових платежів. Приймаючи до уваги вищевикладене, вказані положення договору свідчать про несправедливість умов, які вказані у п.п. 4, 5, 7, 11, 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а виконання зобовязань забезпечено лише відповідальністю лізингоотримувача, так як п.п. 12.1, 12.2, 12.3, 12.7, 12.10, 12.11, 12.12 договору передбачена сплата лізингоодержувачем штрафу. Таким чином, у договорі за № 888-796 від 15.09.2016 року, укладеному між позивачем та відповідачем, виключені та обмежені права позивача (лізингоодержувача), як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом, звужені обовязки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях та нормах ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі - належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Свої зобовязання щодо виконання умов договору майнового лізингу він виконав, натомість відповідачем жодних взятих на себе зобовязань до сьогодні виконано не було. Він неодноразово намагався додзвонитись до відповідача стосовно умов виконання договору (передачі автомобіля, або повернення коштів), але відповідач жодного разу йому не відповів. За цих обставин, він вважає, що відповідач ввів його в оману відносно обставин, що мають суттєве значення та надав недостовірну інформацію з приводу реальних умов отримання предмету лізингу. Посилаючись на норми Закону України «Про захист прав споживачів» та ЦК України, позивач звернувся до суду з даним позовом. На підставі викладеного просив суд визнати договір майнового лізингу № 888-796 від 15 вересня 2016 року, укладений між ним та відповідачем, недійсним, стягнути з [PERSON] з обмеженою відповідальністю «УКРКОМ» АГРОКАРСМОБІЛ» на його користь понесені збитки за договором майнового лізингу № 888-796 від 15.09.2016 року у сумі 36 300 гривень та судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги у повному обсязі, підтвердив факти, викладені у позовній заяві та просив позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «УКРКОМ» АГРОКАРСМОБІЛ» в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Вислухавши позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами склалися правовідносини як між споживачем та виконавцем послуг, які витікають з укладеного договору майнового лізингу і регулюються Цивільним кодексом України\~та\~Законом України «Про захист прав споживачів». З матеріалів справи вбачається, що 15 вересня 2016 року між [PERSON] та Лізинговою компанією ТОВ «УКРКОМ» АГРОКАРСМОБІЛ» укладено договір майнового лізингу з додатками № 888-796, за умовами якого ТОВ «УКРКОМ» АГРОКАРСМОБІЛ» зобовязалося придбати та передати [PERSON] на умовах майнового лізингу у користування майно (надалі Предмет Лізингу визначений у п. 3.1 цього Договору), а [PERSON] зобовязався прийняти Предмет Лізингу та сплачувати ТОВ «УКРКОМ» АГРОКАРСМОБІЛ» лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього Договору. Строк користування Лізингоодержувачем Предметом Лізингу складається з періодів (місяців) згідно з Графіком сплати лізингових платежів (Додаток № 3 до Договору) та починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі Предмету Лізингу за формою, встановленою Лізингодавцем. Предметом лізингу даного договору є автомобіль ВАЗ Largus 1.6 МТ RS015, ціна якого 181\~500 грн. Предмет Лізингу є власністю Лізингодавця до моменту переоформлення права власності на Лізингоодержувача згідно з умовами даного Договору (п. 3.3 Договору). Згідно з п. 4.4.2 договору Лізингоодержувач має право набути право власності на Предмет Лізингу в порядку, передбаченому даним Договором та чинним законодавством України. Додатком 3 до договору встановлений розмір щомісячних періодичних платежів у сумі 2064, 84 грн. за користування Предметом Лізингу протягом 60 місяців. Згідно з пунктом 5.1 договору Предмет Лізингу передається в користування Лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше ста двадцяти робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця Першого лізингового платежу, Платежу за Передачу Предмета Лізингу та витрат за послуги реєстрації у відповідних органах державної реєстрації транспортних засобів. Перший лізинговий платіж складається, у т.ч., і з вартості фінансування (п.п. 8.2.1 Договору). Вартістю фінансування згідно з Договором є одноразова плата за організацію та оформлення даного Договору Лізингоодежувача Лізинодавцю при укладанні Договору (1. Розділ. ВИЗНАЧЕННЯ). 15 вересня 2016 року [PERSON] сплатив на користь ТОВ «УКРКОМ» АГРОКАРСМОБІЛ» на рахунок № 26002608642500 в АТ «Укрсиббанк» 36 300, 00 грн. вартість фінансування згідно з договором майнового лізингу № 888-796 від 15.09.2016 року, що підтверджується квитанцією № QS000134826901. Відповідно до ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. Відповідно до ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1\~ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 4\~ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до частин першої, другої\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч. 1\~ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. З аналізу вищенаведених норм ЦК України та розяснень Верховного Суду України вбачається, що договір лізингу має бути нотаріально посвідченим, а у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення цього договору, він є нікчемним. Отже, в даному випадку, суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність в силу закону, тобто, що договір майнового лізингу № 888-796 від 15.09.2016 року, укладений між [PERSON] та Лізинговою компанією ТОВ «УКРКОМ» АГРОКАРСМОБІЛ», є нікчемним, оскільки сторонами не додержано вимоги закону про його нотаріальне посвідчення. Оскільки недійсність договору майнового лізингу № 888-796 від 15.09.2016 року встановлена законом (нікчемний правочин), то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, а тому суд не вбачає потреби розглядати та перевіряти доводи позивача про недійсність договору лізингу у звязку з невідповідністю вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та з підстав введення позивача в оману, та вважає за необхідне у задоволенні позовної вимоги про визнання договору майнового лізингу недійсним відмовити. Разом з цим, відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про визнання договору майнового лізингу недійсним та зазначаючи про нікчемність цього договору, суд вважає за необхідне застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину. Відповідно до ч. 1\~ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. За таких обставин, суд вважає за необхідне застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та стягнути з [PERSON] з обмеженою відповідальністю «УКРКОМ» АГРОКАРСМОБІЛ» на користь [PERSON] понесені збитки за договором майнового лізингу № 888-796 від 15.09.2016 року у сумі 36 300 (тридцять шість тисяч триста) гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 0183208 від 07.11.2016 року про сплату судового збору у сумі 551, 20 грн. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 551, 20 грн.

Outcome: partial