Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначив, що мешкає та зареєстрований у [INFO] (до перейменування вул. Куйбишева) у м. Запоріжжі. Зазначений будинок на підставі договору на право будівництва та безстрокового користування земельною ділянкою від 25.03.1952 року належить його бабусі [PERSON] 15.12.2005 року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинку № 59 по вул. Ігоря Сікорського в м. Запоріжжі. Спадкоємцем першої черги за законом є син померлої [PERSON], батько позивача, який мешкав разом з матірю, тобто прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, але спадкові права у нотаріальній конторі не оформив. 14.03.2016 року помер батько позивача [PERSON] У встановлений законом шестимісячний строк позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, проте отримав відмову через розбіжності в імені спадкодавця. Просив встановити факт родинних відносин між ним та [PERSON], що [PERSON], [INFO], є його батьком, визнати за ним право власності на будинок № 59 по вул. Ігоря Сікорського у м. Запоріжжі. У судовому засіданні позивач підтримав вимоги, викладені у позові та додатково пояснив, що все життя його батько звали [PERSON], свідоцтво про його народження ніколи не бачив. Представник позивача підтримав доводи свого довірителя. Представник відповідача у судове засідання не зявився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. У відповідності з ч. 2 ст. 158 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю представника позивача. Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, зясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено наступне. 16 травня 1969 року народився [PERSON]. Згідно даних свідоцтва про народження його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 32). 14.03.2016 року [PERSON] помер, про що міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції складено актовий запис № 2061 (а.с. 35). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] постійно проживав в [INFO] (до перейменування вул. Куйбишева) у м. Запоріжжі та був зареєстрований за цією адресою (а.с. 17-21). Вказаний будинок на підставі договору на право будівництва та безстрокового користування земельною ділянкою від 25.03.1952 року належить [PERSON] (а.с. 13-14), яка 05.07.1996 року померла (а.с. 33). Спадкоємцем [PERSON] за законом був її син [PERSON], який в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину, але своїх спадкових прав не оформив. Як вбачається із спадкової справи № 9/2017, у встановлений законом строк позивач [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину. Проте, у видачі свідоцтва йому відмовлено через розбіжності в імені батька. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON], показаннями свідків. Так, свідок [PERSON] суду пояснив, що проживає за адресою: [INFO], є сусідом [PERSON]Л, знає його та його батьків з дитинства. Батька [PERSON] звали [PERSON]. Свідок [PERSON] дала аналогічні пояснення. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про те, що вимоги про встановлення факту родинних відносин підлягають задоволенню. Як розяснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, вимоги спадкоємця про визнання права власності на спадкове майно можуть бути предметом розгляду судом після завершення процедури нотаріального розгляду письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством, яка завершується винесенням нотаріусом відповідної постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. ст. 1261, 1268 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Зазначені вище обставини перешкоджають позивачу захистити свої спадкові права в позасудовий спосіб і є підставою для визнання за ним права власності на будинок, що відповідає приписам ст. 16 ЦК України.

Outcome: approved