Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач 1, [PERSON] ) та [PERSON] (далі по тексту - відповідач 2, [PERSON] ) про встановлення порядку користування жилим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач проживає у квартирі [ADDRESS] (надалі по тексту - квартира) та зареєстрований за цією ж адресою. Разом із позивачем у зазначеній квартирі проживають відповідач 1 (брат позивача) та відповідач 2 (мати позивача) та усі вони є співвласниками цього нерухомого майна. Позивач вказує на те, що між сторонами, після оформлення права власності на квартиру, був погоджений та встановлений наступний порядок користування квартирою: позивач займає одну ізольовану кімнату, житлова площа якої складає 17,0 кв.м, що відповідає кімнаті №4 згідно технічного паспорту квартири, відповідач 1 - ізольовану кімнату з лоджією, житлова площа якої складає 14,8 кв.м, що відповідає кімнаті №8 згідно технічного паспорту квартири, відповідач 2 - одну ізольовану кімнату, житлова площа якої складає 10,1 кв.м, що відповідає кімнаті №5 згідно технічного паспорту квартири. Однак, у подальшому, під час проживання у спільному майні сторони не можуть дійти згоди щодо порядку користування квартирою у позасудовому порядку, у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права. Ухвалою від 10.02.2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті в судове засідання. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 10 вересня 2020 року дану цивільну справу передано судді Каліушко Ф.А. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14 вересня 2020 року прийнято до провадження дану цивільну справу та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін у судове засідання. В судовому засіданні позивач підтримав позовну заяву за викладеними в ній обставинами та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач 1 в судовому засіданні проти позову заперечував. При цьому, не заперечуючи проти встановленого між ними порядку користування просив відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на необґрунтованість позову та викладеними у ньому фактами, які не відповідають дійсності. Відповідач 2 в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, вказавши на відповідність займаних сторонами кімнат у спірній квартирі. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши сторін по справі, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що сторони є співвласниками квартири [ADDRESS] та є зареєстрованими у ній. [PERSON] (відповідач 1) - є братом позивача, а [PERSON] (відповідач 2) є його матір`ю. Так, у спірній квартирі проживають і користується нею позивач та відповідачі. Згідно з технічним паспортом, виготовленим у 1998 році, експлікації внутрішніх площ до плану житлового будинку, спірна квартира загальною площею 69,7 кв.м, жилою - 41,9 кв.м, є трикімнатною та складається з коридору площею 11,9 кв. м, вбудованої шафи площею 1,1 кв.м, кухні площею 7,4 кв.м, кімнати площею 17,0 кв.м, кімнати площею 10,1 кв.м, кімнати площею 14,8 кв.м, лоджії площею 3.8 кв.м, ванної кімнати площею 2,6 кв.м, вбиральні площею 1,0 кв.м. Всі житлові кімнати в квартирі є ізольованими. Позивач просив встановити порядок користування спільною квартирою та виділити у його користування ізольовану кімнату, площа житлова площа якої складає 17,0 кв.м (кімната № 4 згідно технічного квартири), виділити відповідачу 1 - [PERSON] ізольовану кімнату, площа житлова площа якої складає 14,8 кв.м (кімната №8 згідно технічного квартири) та відповідачу 2 - [PERSON] ізольовану кімнату, площа житлова площа якої складає 10,1 кв.м (кімната №5 згідно технічного квартири), залишивши у спільному користуванні сторін: кухню, коридор, ванну кімнату, вбиральню (туалет), та вбудовану шафу, посилаюсь на те, що сторони після набуття права власності не можуть дійти згоди щодо користування нерухомим майном. Відповідачі у наданих поясненнях не заперечували саме проти такого порядку користування, який склався між ними протягом останніх років, однак не можуть дійти згоди щодо користування квартирою. Згідно ст. 355 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно зі ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно зі ст. 150 Житлового кодексу Української РСР (надалі - ЖК УРСР), громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.95 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною власністю чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 04.10.91 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухні, коридор,тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. З огляду на зазначене та враховуючи те, що сторони проживають у квартирі, за відповідним, раніше визначеним, порядком користування жилим приміщенням,

Outcome: approved