Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. У позовній заяві позивач посилається на те, що 02.02.2016 року, о 18 год. 45 хв., [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем «Опель Зафіра», перебуваючи у стані алкогольного спяніння, рухаючись по лівій крайній смузі руху по вул. Минайській у напрямку до проспекту Свободи в м. Ужгороді, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного інформаційно-вказівним дорожнім знаком «Пішохідний перехід», що розташований напроти будинку № 8 по вул. Минайській, по якому проїжджу частину дороги справа наліво переходив він [PERSON] у якості пішохода, в порушення вимог п. п. 2.3 «б», 2.9 «а», 18.1, п. 12.3 Правил дорожнього руху, не встежив за дорожньою обстановкою, не зменшив швидкість та не надав дорогу пішоходу, в результаті чого на нерегульованому пішохідному переході допустив наїзд на нього пішохода [PERSON] Позивач зазначає, що на даний час він не може самостійно ходити, тільки на милицях, являється непрацездатним. Крім того, у звязку з тілесними ушкодженнями, отриманими внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 02.02.2016 року, він визнаний інвалідом ІІ групи. Вказує, що під час його знаходження в травматологічному відділенні, 05.02.2016 року його відвідав нотаріус [PERSON], [PERSON] і його сестра [PERSON], під впливом яких він підписав заяву, що не має до винного претензій, при цьому не розуміючи ступінь важкості тілесних ушкоджень. Позивач у позовній заяві зауважує, що 05.02.2016 року він був у напівпритомному стані і підписав заяву, не розуміючи її суті. Також позивач зазначає, що [PERSON] декілька разів відвідував його у лікарні, обіцяв повністю відшкодувати матеріальні і моральні збитки, але обіцянки не дотримав. Крім того, позивач зазначає, що згідно з матеріалами кримінального провадження [PERSON] знаходився в стані наркотичного спяніння (висновок № 29 від 02.02.2016 року) та згідно з дослідженням № 41 від 03.02.2016 року в крові [PERSON] виявлено 2,91 етилового спирту, що відповідає сильному ступеню алкогольного спяніння. При предявлені повідомлення про підозру слідчий не відобразив факт сильного ступеня алкогольного спяніння, що значно посилює тяжкість відповідальності. 21.06.2017 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області постановлено ухвалу, згідно з якою звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КПК України, у звязку з примиренням з потерпілим, а кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України. Зазначає, що не зважаючи на його згоду на звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, в силу того, що від юридичної необізнаності та розрахунку на моральні якості [PERSON] щодо відшкодування йому матеріальної та моральної шкоди, він вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою. Стверджує, що заяву від 05.02.2016 року про те, що не має до винного претензій він підписав знаходячись в травматологічному відділенні у напівпритомному стані, під впливом нотаріуса [PERSON], його сестри [PERSON] та [PERSON] При цьому, останній пояснював, що підписання такої заяви потрібно терміново, а відшкодування зробить пізніше, в якості гарантії його слів, він так зрозумів, якраз і потрібні були нотаріус та його сестра, яку, позивач допускає, що [PERSON] міг підкупити. Також позивач вказує, що фактично в результаті ДТП 02.02.2016 року, внаслідок падіння від удару автомобіля та подальшого волочіння порвався костюм вартістю 1200,00 грн., в кишенях якого були грошові кошти в сумі 560,00 грн., та загубився годинник вартістю 1000,00 грн. Крім того, у звязку із незаконними діями [PERSON] йому було завдано непоправну моральну шкоду, що полягає у сильних фізичних та душевних стражданнях, які в подальшому проявилися на стані його здоровя, оскільки відповідно до довідки серії ААГ № 113609 йому встановлена пожиттєво друга група інвалідності. Зазначає, що внаслідок злочинних дій [PERSON] він зі здорової працездатної людини пожиттєво перетворився на людину «на милицях», не здатну обслужити свої мінімальні фізичні потреби при відсутності близьких, на чию допомогу він міг би розраховувати. З посиланням на вищевикладене та норми ст. ст. 16, 22, 23, 1167, 1187 ЦК України позивач просить суд стягнути з [PERSON] на його користь на відшкодування матеріальної шкоди, завданої йому внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кошти у сумі 2760,00 грн., грошові кошти на відшкодування завданої йому моральної шкоди у сумі 23000,00 грн., всього стягнути грошові кошти на загальну суму 25760,00 грн. Позивач [PERSON] у даному судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини і просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову, зазначивши, що він усвідомлює, що внаслідок його дій позивачу було спричинено тілесні ушкодження, однак після дорожньо-транспортної пригоди він надавав матеріальну допомогу у вигляді купівлі медичних препаратів для [PERSON], у той час коли останній перебував у лікарні. Також відповідач зауважив, що ним час від часу надавалися грошові кошти позивачу після дорожньо-транспортної пригоди, при цьому позивач неодноразово просив від нього ще гроші. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.06.2016 року у справі № 308/3471/16-к, що набрала законної сили, постановлено звільнити [PERSON], [INFO], від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України у звязку з примиренням з потерпілим [PERSON], а кримінальне провадження, відомості про яке 03.02.2016 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016070030000317, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України, закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України. Згідно з вищезазначеною ухвалою суду 02.02.2016 року, о 18 год. 45 хв., [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем «Опель Зафіра», реєстраційний номер республіки Чехія 5В15411, перебуваючи у стані алкогольного спяніння, рухаючись по лівій крайній смузі руху вул. Минайської, у напрямку від проспекту Свободи до вул. Грушевського у м. Ужгороді, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного інформаційно-вказівним дорожнім знаком «Пішохідний перехід» (п. 5.35.1 Правил дорожнього руху), що розташований напроти будинку № 8 по вул. Минайській, по якому проїжджу частину дороги справа наліво переходив пішохід [PERSON], в порушення вимог п. 2.3 «б», п. 2.9 «а», п. 18.1 та п. 12.3 Правил дорожнього руху, не встежив за дорожньою обстановкою, не зменшив швидкість та не надав дорогу пішоходу, у результаті чого на нерегульованому пішохідному переході допустив наїзд на пішохода [PERSON], у результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий [PERSON] отримав середньої тяжкості тілесне ушкодження. Висновком судово-медичної експертизи № 142 від 10.03.2016 року та доповненням до висновку від 23.03.2016 року встановлено, що на момент судово-медичного обстеження на тілі [PERSON] виявлено скелетний витяг лівої нижньої кінцівки за пяткову кістку та тілесні ушкодження у вигляді: множинних саден на шкірних покривах обличчя, волосистої частини голови лівої верхньої та лівої нижньої кінцівок. Згідно з даними медичної документації, заповненої на імя потерпілого, у нього виявлено: «Політравма. ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забійна рана лобної ділянки справа. ЗТГК. Переломи 2-3-4-6-7-8 ребер зліва. Закритий уламковий перелом лівої ключиці зі зміщенням. Перелом лобка та сідничних кісток з обох сторін. Закритий уламковий перелом кісток верхньої третини лівої гомілки зі зміщенням». Виникли вищевказані тілесні ушкодження внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізмі дії, якими могли бути виступаючі частини кузова транспортного засобу з подальшим закодуванням на капот, падінням та ударянням об тверде підлегле покриття під час ДТП. По давності виникнення вищевказані тілесні ушкодження, згідно з даними медичної документації, вкладаються в час ДТП, яка відбувалася 02.02.2016 року. Дані тілесні ушкодження потягли за собою розлад здоровя на строк більше 21 дня і по цій ознаці згідно з п. 2.2.2. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 pоку, кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості. З висновку судової експертизи технічного стану транспортного засобу № 10/29 від 12.02.2016 року слідує, що на момент огляду і експертного дослідження робоча гальмівна система, рульове керування та світлова система автомобіля «Опель Зафіра», р/н республіки Чехія 5В15411, знаходились у справному стані. Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи № 10/52 від 18.03.2016 року в даній дорожній ситуації водій автомобіля «Опель Зафіра», р/н республіки Чехія 5В15411, [PERSON] повинен був діяти у відповідності до вимог п. п. 18.1. та 12.3. ПДР. З технічної точки зору причиною настання даної дорожньо-транспортної пригоди стали дії водія автомобіля «Опель Зафіра», р/н республіки Чехія 5В15411, [PERSON], який не дотримався вимог п. 18.1 ПДР та всупереч вимогам п. 12.3 ПДР не вжив заходів до зупинки керованого ним транспортного засобу в момент виникнення небезпеки для його руху. Порушення водієм [PERSON] вимог п. 2.3 «б», п. 2.9 «а», п. 18.1. та п. 12.3 ПДР, а саме: п. 2.3 «б» для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобовязаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну; п. 2.9 «а» водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного спяніння; п. 18.1 водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного пішоходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека; п. 12.3 у разі виникнення небезпеки для руху, яку водій обєктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу знаходяться у прямому причинному звязку з наступившими наслідками. Із змісту ухвали суду від 21.06.2016 року у справі № 308/3471/16-к вбачається, що у судовому засіданні обвинувачений [PERSON] свою вину визнав, розкаявся у вчиненому та просив суд закрити кримінальне провадження у звязну з примиренням з потерпілим, а потерпілий [PERSON] у судовому засіданні підтвердив обставини дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 02.02.2016 року, та просив суд звільнити [PERSON] від кримінальної відповідальності, оскільки він з останнім примирився і не має до нього жодних претензій. Отже, звільнення відповідача від кримінальної відповідальності за нереабілітуючих підстав встановлює доведеність наступних обставин здійснення відповідачем винного протиправного діяння, при обставинах, зазначених в описової частині ухвали суду, з нанесенням тілесних ушкоджень позивачу, та не підлягає доведенню в силу приписів ст. 61 ЦПК України. Матеріалами справи встановлено, що згідно з підписаною [PERSON] заявою від 05.02.2016 року, справжність підпису у якій засвідчена та зроблена у присутності приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 75, [PERSON], діючи без будь-якого фізичного чи психологічного тиску, усвідомлюючи значення своїх дій та маючи здатність керувати ними, заявив, що не має претензій по факту дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася близько 18 год. 45 хв., 02.02.2016 року, по вул. Минайській в м. Ужгороді, Закарпатської області, за участю автомобіля марки ОРЕL ZEFIRA, номерний знак 5В15411, під керуванням [PERSON] Також у заяві [PERSON] додатково повідомив, що жодних претензій матеріального та морального характеру до [PERSON] він не має, і в подальшому, по даному факту, предявляти не буде, моральні та матеріальні збитки [PERSON] йому відшкодовані, від проходження судово-медичної експертизи відмовляється. Посвідченням серії ААГ № 113609, виданим 09.09.2016 року Управлінням праці та соціального захисту населення м. Ужгород, стверджується, що позивач [PERSON] є інвалідом загального захворювання ІІ групи і йому призначена державна соціальна допомога. З виписки з медичної картки № 4862/437 стаціонарного хворого травматологічного відділення Ужгородської центральної міської клінічної лікарні вбачається, що [PERSON] поступив до відділення 17.05.2017 року та виписаний 23.05.2017 року. Діагноз: оперований консолідований перелом ключиці зліва; стан після МОС; перелом фіксатора; консолідований перелом лобкової та сідничної кісток з обох сторін; консолідований перелом проксимального мета-епіфіза лівої в/гомілкової кістки; змішана згинально-розгинальна контрактура лівого колінного суглобу середнього ступеня; вкорочення лівої н/кінцівки на 2 см; помірне порушення функцій ходи та опори. Рекомендовано: ЛФК; масаж; санаторно-курортне лікування; переосвідчення на МСЕК. Статтею 3 Конституція України\~встановлено, що людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права і способом захисту цивільних прав може бути відшкодування, в тому числі, моральної (немайнової) шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя (ст. ст.\~16,\~1168 ЦК України). Згідно з положеннями ст. ст. 23\~ч. 1, ч. 2 п. 1, п. 2, ч. 3,\~1167\~ч. 1\~ЦК України\~особа також має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів тощо. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як розяснено у п. п. 5, 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~(зі змінами), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, які зазначав позивач, немайнових витрат і з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. За фактичних обставин справи, оскільки тілесні ушкодження позивач отримав внаслідок дій відповідача, то він має право на відшкодування моральної шкоди. Суд визнає, що позивач [PERSON] безумовно зазнав фізичних і моральних страждань, однак заявлена ним у відшкодування моральної шкоди сума (23000,00 грн.) є завищеною. Разом з тим, факт звернення до суду з вимогами про відшкодування моральної шкоди покладає на позивача обовязок довести, що зазначені ним втрати немайнового характеру не є абстрактними, а дійсно були понесені позивачем. Відповідно до загальних засад змагальності кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Зважаючи на обставини справи, характер правопорушення та тілесних ушкоджень, спричинених позивачу, наслідки від отриманих тілесних ушкоджень, та ступінь вини відповідача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди належить визначити в сумі 5000,00 грн. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За приписами ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За правилами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Як розяснено у п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. У позовній заяві позивач вказує, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 02.02.2016 року, внаслідок падіння від удару автомобіля та подальшого волочіння порвався його костюм вартістю 1200,00 грн., в кишенях якого були гроші в сумі 560,00 грн., та загубився годинник вартістю 1000,00 грн. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а тому збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Однак, вимоги позивача про стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, у сумі 2760,00 грн., задоволенню не підлягають, оскільки у даному випадку позивач всупереч приписів ст. ст. 57-60 ЦПК України належними і допустимими доказами не довів перед судом своїх вимог про завдання йому вищезазначеної матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а тому, суд вважає, що у задоволенні позову у цій частині слід відмовити за недоведеністю. Таким чином, враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню, а відтак, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути 5000,00 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Вирішуючи питання щодо відшкодування судових витрат по справі, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя (п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»). Виходячи з наведеного, оскільки позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, з відповідача [PERSON] підлягає до стягнення в дохід держави судовий збір у сумі 124,16 грн. пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі ч. 3 ст.\~209\~та ч. 1 ст.\~218 ЦПК України\~20.11.2017 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 24.11.2017 року.

Outcome: partial