Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість згідно боргової розписки у розмірі 516 доларів США. Позов обґрунтовано тим, що 22.01.2020р. відповідач [PERSON] отримав у нього у позику грошові кошти у розмірі 400 доларів США для власних потреб, зі сплатою відсотків за користування грошовими коштами в розмірі 2,9 % щомісяця, які зобов`язувався повернути 22.04.2020р., в підтвердження чого надав розписку, проте з моменту отримання позики до дня звернення до суду відповідач не здійснив жодного платежу з повернення позики та відсотків за користування коштами. Заборгованість [PERSON] складає 516 доларів США, що складається із простроченої заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 400 доларів США та з плати за користування грошовими коштами в розмірі 116 доларів США. Відповідач добровільно борг не погасив, що й спонукало позивача звернутися до суду, який просив позовні вимоги задовольнити та стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість згідно боргової розписки від 22.01.2020 року в розмірі 516 доларів США та судові витрати по справі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, в поданій до суду заяві позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, розгляд справи просив здійснювати у його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином у відповідності до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, правом подати до суду відзив на позовну заяву не скористався. Згідно абз.2 ч.1 ст.131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно адресної довідки Острозької міської ради Рівненської області зареєстроване місце проживання відповідача: [ADDRESS] . Згідно ухвали суду від 15.01.2021 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. Інших процесуальних дій не вчинялося. У зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи, в силу положень ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, та фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За клопотанням позивача з урахуванням положень ст.ст.280-282 ЦПК України, з метою уникнення безпідставного затягування розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.01.2020 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу у позику грошові кошти у розмірі 400 доларів США для власних потреб, з кінцевим терміном повернення до 22.04.2020 року. За користування грошовими коштами відповідач зобов`язався сплачувати позивачу 2,9 % за кожен місяць користування позикою та своєчасно повернути борг в повному обсязі з відсотками за користування грошовими коштами. На підтвердження отримання грошових коштів в борг відповідач [PERSON] склав розписку. Розписка від 22.01.2020 р. про отримання в борг грошових коштів в розмірі 400 доларів США складена у письмовій формі, підписана відповідачем, та її дійсність останнім не оспорена. Відповідач не виконав свого зобов`язання з повернення боргу та сплати відсотків за користування коштами у строк, визначений договором позики. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст.526,530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ч.1 ст.627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З матеріалів справи судом встановлено, що відповідач [PERSON] не виконав умов укладеного із позивачем [PERSON] договору позики, оформленого борговою розпискою, оскільки у визначений сторонами у договорі строк кошти не повернув, а відтак відповідач зобов`язаний сплатити позивачу суму основного боргу в розмірі 400 доларів США та проценти за користування сумою позики за період, визначений договором. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Конституція України не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Чинне законодавство не містить заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч.1 ст.1046 ЦК України, а також ч.1 ст.1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018р. у справі №761/12665/14-ц, від 16.01.2019р. у справах №373/2054/16-ц, №464/3790/16-ц, від 23.10.2019р. у справі №723/304/16-ц. При вирішенні вимоги про стягнення відсотків за користування грошовими коштами за весь час користування сумою позики, в тому числі й після спливу строку, вказаного у договорі позики, суд виходить з наступного. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Слід зазначити, що цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином. Принцип належного виконання полягає у тому, що виконання має бути проведене : належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці. За змістом положень ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України). Як було вище встановлено судом, предметом договору позики є іноземна валюта - долари США. Сторони договору позики досягли згоди стосовно сплати винагороди за користування сумою позики у вигляді 2,9 % за кожен місяць користування грошима. Відповідачем зазначена дата повернення суми позики - не пізніше 22.04.2020р. Позивач просив стягнути з відповідача, окрім основної суми боргу, також і відсотки за користування грошовими коштами за період з дати складення боргової розписки по день звернення до суду - з 22 січня 2020р. по 23 листопада 2020р., вказуючи, що відповідач користується грошима впродовж 10 місяців, а тому 2,9 % від суми боргу за кожен місяць користування становить 11,60 доларів США (400 доларів США х 2,9 % = 11,60 доларів США), що за 10 місяців відповідно складає 116 доларів США. Таким чином, позивач просить стягнути проценти з розрахунку 2,9 % за кожен місяць користування грошима, тобто у розмірі, передбаченому договором позики, та за період, у тому числі після обумовленого договором строку повернення позики - 22.04.2020р. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, врегульовані законодавством. У такому разі відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення (у разі визначення боргового зобов`язання у національній валюті України - гривня), а також три проценти річних від простроченої суми (незалежно від валюти боргового зобов`язання). Беручи до уваги наведене, суд приходить до переконання, що вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь процентів за користування грошима у розмірі, визначеному у договорі позики, за період з 23.04.2020р. по 23.11.2020р., тобто після визначеного сторонами договору строку повернення позики, не ґрунтується на нормах матеріального права. Правовий висновок щодо нарахування та стягнення процентів від суми позики після спливу визначеного договором строку виконання зобов`язання викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018р. у справі №444/9519/12, від 06.02.2019р. у справі № 175/4753/15-ц, від 23.10.2019р. у справі №723/304/16-ц, згідно з якими право кредитора (позикодавця) нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитора (позикодавця) в таких правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, вимога про стягнення з відповідача процентів за користування грошовими коштами підлягає частковому задоволенню за період з 22.01.2020р. по 22.04.2020р., тобто за 3 місяці, та складає 34,80 долари США (3 місяці х 11,60 доларів США = 34,80 долари США), так як право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором кінцевого строку повернення боргу. З огляду на те, що відповідач не повернув позивачу суму боргу та проценти за користування грошовими коштами в обумовлений в розписці строк, оригінал якої міститься в матеріалах справи, а відтак право позивача підлягає судовому захисту. Беручи до уваги встановлені судом обставини та з урахуванням вищевказаних правових позицій Великої Палати Верховного Суду, які відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України є обов`язковими до застосування, суд приходить до висновку про наявність фактичних та правових підстав для стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] основної суми боргу за договором позики від 22.01.2020 року у розмірі 400 доларів США та процентів за користування грошовими коштами у розмірі 34,80 долари США. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 708 грн. 49 коп. (12 152,31 грн. (еквівалент 434,80 долари США згідно офіційного курсу НБУ, визначеного станом на день ухвалення рішення) х 840,80 грн./14 421,79 грн. (еквівалент ціни позову 516 доларів США згідно офіційного курсу НБУ, визначеного станом на день ухвалення рішання) = 708,49 грн.)

Outcome: partial