Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. Свої вимоги обґрунтував тим, що постановою Суворовського районного суду м. Херсона від 14.04.2003 року з відповідача на користь матері позивача [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 01.04.2003 року і до його повноліття. Відповідачем аліменти не сплачувались, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 55389,98 гривень. Згідно розрахунку розмір неустойки за прострочення сплати аліментів становить 839228,06 гривень. Тому позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з [PERSON] на свою користь неустойку за прострочення сплати аліментів в розмірі 839228,06 гривень за період із 01.04.2003 року по 01.01.2015 року. В ході судового розгляду справи позивач зменшив заявлені позовні вимоги та просив стягнути з [PERSON] на свою користь неустойку за прострочення сплати аліментів в розмірі 16142,91 гривень за період із 01.04.2003 року по 01.01.2015 року та 55389,98 гривень заборгованості по сплаті аліментів. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. В останнє судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач в судове засідання не зявився, надав до суду заперечення, згідно якого просив у задоволенні позову відмовити, оскільки позивач не є одержувачем аліментів, а тому вважає, що права на звернення до суду з позовом про стягнення неустойки не мав. Справу просив розглядати у його відсутність. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов переконання, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. З актового запису про народження №207, зробленого 13.03.1997 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Павлоградської міської Ради народних депутатів Дніпропетровської області, батьками [PERSON], [INFO], записані: [PERSON] та [PERSON]. Постановою №2-3106/03 Суворовського районного суду м. Херсона від 14.04.2003 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 01.04.2003 року і до його повноліття. На підставі вищевказаного рішення 22 січня 2008 року Суворовським районним судом м.Херсона було видано виконавчий лист, стягувачем (одержувачем аліментів) за яким зазначено [PERSON]. З довідки в.о.начальника ВДВС Павлоградського МРУЮ від 01.11.2016 року вбачається, що заборгованість [PERSON] за період з 22.03.2007 року по 24.01.2015 року складає 44395,00 гривень. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обовязку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно із частиною першою статті 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. За змістом статті 549 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) це вид забезпечення виконання зобовязання. Її завдання сприяти належному виконанню зобовязання, стимулювати боржника до належної поведінки. З урахуванням того, що згідно постанови №2-3106/03 Суворовського районного суду м.Херсона від 14.04.2003 року з [PERSON] на користь саме [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], та видано відповідний виконавчий лист, позовні вимоги в частині стягнення пені, заявлені [PERSON], не підлягають задоволенню з тих підстав, що він відповідно до вимог ст.196 Сімейного кодексу України, не наділений право звернення до суду з вимогою про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, оскільки не є одержувачем аліментів. Також не підлягають задововленню вимоги щодо стягнення заборгованості по аліментам, з наступних підстав. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», і стягнення проводиться державним виконавцем на підставі виконавчого документу відповідно до положень закону, а не на підставі ще одного рішення суду про стягнення заборгованості. За ст.195 ч.4 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом. З врахуванням того, що позивач не є одержувачем аліментів, спору щодо розміру заборгованості по аліментам не вбачається, позовними вимогами фактично є ухвалення повторного рішення про стягнення аліментів з відповідача за наявності чинного рішення суду про стягнення аліментів від 14.04.2003 року, суд вважає, що вимога про стягнення заборгованості по аліментам є безпідставною, скільки є по своїй суті повторним стягненням аліментів.

Outcome: dismissed