Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до Лисичанського міського суду з позовною заявою до [PERSON] акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта Новодружеська» про стягнення компенсації за затримку виплати заробітної плати. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що з 13.10.2016р. він звільнився з посади підземного гірника в шахті Новодружеська, що є відокремленим підрозділом ПАТ «Лисичанськвугілля», на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, у звязку із порушенням адміністрацією шахти трудового законодавства, повязаного з невиплатою заробітної плати. Станом на сьогоднішній день відповідач перед позивачем має заборгованість в сумі 42406,68 грн., що підтверджується довідкою. До теперішнього часу заборгованість не сплачена. Слід зазначити, що у серпні 2016 р. позивач працював 11 днів і його заробітна плата складала 4000,00 грн., а з 25.08.2016 р. позивач пішов у відпустку у якому перебував до жовтня 2016 р., оскільки відпустка не входить до середнього заробітку, тому необхідно брати значення попереднього місяця що передував місяцю в якому була відпустка, а це липень місяць 2016 р. і заробітна плата позивача у цьому місяці складала 6000,00 грн. Таким чином, можливо здійснити розрахунок середньоденної заробітної плати позивача: 22 дні (липень 2016р.) + 11 днів (серпень 2016р.) = 33 дні, сумарний заробіток за два місяці складає: 6000,00 грн. (липень 2016 р.) + 4000,00 грн. (серпень 2016 р.) = 10000,00 грн./ 33 дні = 303,03 грн. Здійснюючи розрахунок середнього заробітку за весь час затримки, а це з 14.10.2016 р. по день подання цього позову, тобто 01.11.2016 р. надається наступний розрахунок: з 14.10.2016 по 01.11.2016 =13 робочих дні, 303,03 грн. * 13 дні = 3939,39 грн. Вважає дії відповідача незаконними, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України виплата всіх сум, що належить працівнику від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки підприємство, організація, установа згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. На підставі викладеного просив суд стягнути з відповідача, на його користь компенсацію за затримку виплати заробітної плати в розмірі 3939,39 грн. Позивачем була подана заява про зменшення позовних вимог, згідно з якою він просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість з виплати заробітної плати у розмірі 24329 гривень 90 копійок та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з у сумі 3939 гривень 39 копійок. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду письмову заяву в якій просив розглядати справу без його участі, проти заочного рішення не заперечує. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду письмову заяву в якій просив розглядати справу без його участі та зменшити розмір позовних вимог, проти заочного рішення не заперечує. Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» в судове засідання не зявився, в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду письмову заяву в якій за зазначив, що позовні вимоги в розмірі заборгованості з виплати заробітної плати визнають в частині стягнення 24329 гривень 90 копійок - заборгованість з виплати заробітної плати та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з у сумі 3939 гривень 39 копійок визнають повністю. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно з трудовою книжкою серії ВБ № 101818, заповненою 13.10.2016 року на підставі наказу № 761К від 13.10.2016року, [PERSON], [INFO], звільнений за ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем та 13.10.2016. звільнений за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Відповідно до ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII (2148-08) від 19.10.73), Держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна зарплата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. З матеріалів справи вбачається, що згідно з довідкою № 203 від 25.10.2016р., яка видана ПАТ «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта Новодружеська», заборгованість із заробітної плати, яка утворилась станом на 21.10.2016р. складає 42406,68 грн. Згідно з довідкою № б/н від 21.02.2017 р., яка видана ПАТ «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта Новодружеська», заборгованість із заробітної плати, яка утворилась станом на 21.02.2017 р. складає 24329,90 грн. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта Новодружеська» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати у розмірі 24329 гривень 90 копійок та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з у сумі 3939 гривень 39 копійок, підлягають у задоволенню. Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 15.11.2016 р. звільнено [PERSON] від сплати судового збору за подання позовної заяви [PERSON] до [PERSON] акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта Новодружеська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Відповідно до пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору 0,4 розміру мінімальної заробітної плати. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 551 гривня 20 копійок.

Outcome: approved