Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідач є донькою позивача, значиться зареєстрованою за вказаною адресою, але не проживає протягом останніх чотирьох років. Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду. Учасники справи, належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не зявилися. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Причини неявки відповідача суду не відомі. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 41 Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Судом встановлено, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], на праві приватної власності належить [PERSON], що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири серії ААВ №217225 від 05.02.1997 року. Згідно копії довідки Відділу адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку про склад сімї №33276 від 20.09.2018 року за адресою: [ADDRESS], станом на 20.09.2018 року зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Згідно акту про встановлення факту проживання /не проживання/ №25, затвердженого 20.09.2018 року директором Комунального підприємства «Житлосервіс Світанок» [PERSON], встановлено, що у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], фактично мешкають [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Крім вказаних осіб у квартирі з 2014 року по теперішній час ніхто не мешкає. Аналізуючи викладене вбачається, що у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], відповідач не мешкає з 2014 року. З огляду на викладене та враховуючи, що відповідач не проживає у спірній квартирі без поважних причин понад передбачені законодавством строки та втратила інтерес до житла, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог на необхідність їх задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved