Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до [PERSON] з позовом про встановлення факту постійного проживання, визнання майна спільною сумісною власністю (а.с. 3 - 4, 77, 106, 216 - 217). Вимоги мотивовано тим, що з 17.08.2004 року по 28.02.2012 року сторони проживали однією сім'єю без реєстрацій шлюбу, мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. 04.12.2006 року за час спільного проживання сторонами придбано квартиру [ADDRESS]. 25.02.2000 року до вступу в фактичні шлюбні відносини з [PERSON] [PERSON] було придбано квартиру [ADDRESS]. Під час спільного проживання сторони об'єднали вказану квартиру в одну, про що їм видано свідоцтво про право власності на квартири №№ 23, 26. Під час спільного ведення господарства [PERSON] та [PERSON] було придбано автомобільний причеп БЗП 5, кухонний гарнітур, варильну поверхню, духову шафу, холодильник, пральну машину, витяжку, стіл кухонний скляний-трансформер зі стільцями, диван, душову кабіну, телевізор Philips, телевізор Supra, комп'ютер, монітор, принтер, гарнітур у дитячій кімнаті, гарнітур в спальній кімнаті, 2 кондиціонери, ванну акрилову, сантехнику, кавоварку, соковижималку. Причіп зареєстрований за [PERSON], але 02.07.2013 року він на підставі довіреності передав в користування його [PERSON] Усе майно на даний час знаходиться в користування [PERSON] [PERSON] зареєстрована як фізична особа-підприємець, одержаний протягом 2011 - 2012 років в результаті підприємницької діяльності дохід використовувала на свою користь. За вказаних обставин [PERSON] просив визнати факт проживання сторін однією сім'єю з 17.08.2004 року по 28.12.2012 року; визнати ? частини квартири №№ 23, [ADDRESS], загальною площею 38,9 кв.м. у складі приміщень кухня, площею 36,1 кв.м., ванна кімната, площею 2,8 кв.м. спільною сумісною власністю; вирішити питання про поділ 1/2 частини квартири №№ 23, [ADDRESS] у складі приміщень кухня, площею 36,1 кв.м., ванна кімната, площею 2,8 кв.м, залишивши це майно [PERSON] зі стягненням з неї на користь [PERSON] грошової компенсації замість 1/8 частки у справі спільної сумісної власності в розмірі 51 627 грн.; визнати спільною сумісною власністю рухоме майно, що перебуває у користуванні [PERSON]: автомобільний причіп БЗП-5 вартістю 8 582,21 грн., кухонний гарнітур - 6 000 грн., варильну поверхню - 1000 грн., духову шафу - 1 800 грн., холодильник - 2000 грн., пральну машину - 300 грн., витяжку - 200 грн., стіл кухонний скляний -трансформер зі стільцями - 2120 грн., диван - 200 грн., душову кабіну -100 грн., гарнітур в дитячій кімнаті - 2000 грн., гарнітур в спальній кімнаті - 4000 грн.. кондиціонер - 1000 грн., кондиціонер - 700 грн., ванну акрилову - 500 грн., кран в душовій кабіні - 150 грн., кран для ванни 150 грн., кран для раковини - 200 грн., раковину для умивальника - 300 грн., раковину для умивальника - 200 грн., унітаз - 100 грн., стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію ? частки у праві спільної власності на вказане майно в сумі 15 801,10 грн.; стягнути з [PERSON] на його користь частку доходів від підприємницької діяльності, отриманих протягом 2011 - 2012 років в сумі 4 221,90 грн. та судові витрати. [PERSON] звернулася до [PERSON] із зустрічним позовом про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ майна, що є спільною сумісною власністю (а.с. 29 - 30). Вимоги мотивовані тим, що сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу протягом січня 1999 року - листопада 2012 року, мають двох спільних дітей [PERSON]., [INFO], [PERSON], [INFO]. За рахунок спільних доходів сторонами у вищевказаний період було придбано квартири №№ [ADDRESS]. Згідно зі свідоцтвом про право власності, дані квартири належать сторонам на праві спільної часткової власності - по ? частці кожному. 22.12.2014 року апеляційним судом Херсонської області ухвалено рішення, яким [PERSON] виділено квартиру [ADDRESS], а [PERSON] - квартиру № 26 в указаному будинку. 06.12.2006 року між [PERSON] (позичальник) та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений кредитний договір, за яким позичальник одержала від Банку 13 700 швейцарських франків для придбання квартири № 23. Вказана квартира була передана в іпотеку Банку. Станом на 01.11.2012 року - момент припинення фактичного проживання сторін, розмір заборгованості за кредитним договором становив 8 296,19 швейцарських франків. За період з моменту припинення фактичних відносин та на день подачі позовної заяви [PERSON] сплачено заборгованість за кредитом в сумі 2 054,97 швейцарських франків, що еквівалентно 33 065 грн. Поточна заборгованість по зазначеному договору складає 6 165,11 швейцарських франків, що еквівалентно 133 166 грн. З метою придбання транспортного засобу ВАЗ-21114 ( [NUMBER]), 25.03.2008 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений договір споживчого кредиту на суму 70 000 грн. На 01.11.2012 року момент припинення фактичного проживання між сторонами, заборгованість склала 23 332,96 грн. З цього часу та по день звернення до суду [PERSON] повністю погасила заборгованість. Зазначений транспортний засіб був проданий за час проживання сторонами однією сім'єю. 25.01.2012 року за [PERSON] був зареєстрований транспортний засіб Mersedes Benz ([NUMBER]), 08.10.2013 року він був знятий з обліку на підставі заяви [PERSON] для подальшого продажу. Компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля [PERSON] не отримала. Середня вартість такого транспортного засобу становить 174 670,01 грн. За вказаних обставин позивач просила встановити факт проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу починаючи з січня місяця 1999 року по листопад 2012 року; визнати квартири [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності сторін, визнавши за [PERSON] право власності на ? частину цієї квартири; визнати транспортний засіб Mersedes Benz ([NUMBER]), об'єктом права спільної сумісної власності сторін, стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію вартості ? частки вказаного автомобілю в сумі 87 335 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію ? частини сплачених кредитних зобов'язань перед ПАТ «УкрСиббанк» в сумі 28 198,48 грн.; стягнути з [PERSON] на її користь компенсацію ? частини боргових зобов'язань перед ПАТ «УкрСиббанк» в розмірі 66 583,08 грн. В судовому засіданні представник [PERSON] на задоволенні первісного позову наполягала, з підставі викладених в позовній заяві та заявах про уточнення позовних вимог. Зустрічний позов визнала в частині встановлення факту проживання сторін однією сім'єю з 17.08.2004 року по 28.02.2012 року, в решті просила відмовити. Представник [PERSON] в судовому засіданні на задоволенні зустрічного позову наполягала, проти задоволення первісного заперечувала, вважаючи його необґрунтованим. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, подав письмові заперечення проти позовів (а.с. 133 - 137), відповідно до яких задоволення позовний вимог [PERSON], які стосуються кв. № 23 порушить інтереси Банку, а вимоги зустрічного позову щодо покладення на [PERSON] обов'язку виконання зобов'язань перед ПАТ «УкрСиббанк» за кредитним договором від 06 грудня 20106 року є безпідставними, оскільки такий обов'язок [PERSON] вже виник з відповідного договору. Вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Судом встановлено, що згідно договору купівлі продажу від 25.02.2000 року [PERSON] належала квартира [ADDRESS]. Дана обставина відображена в рішенні апеляційного суду Херсонської області від 22.12.2014 року (а.с. 82 - 85). 04.12.2006 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (а.с. 60) 06.12.2006 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладений договір про надання споживчого кредиту, за яким [PERSON] передано в кредит в сумі 13 700 швейцарських франків, що еквівалентно 58 061,39 грн. на придбання однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 40 - 41) на строк з 06.12.2006 року по 06.12.2021 року. Відповідно до договору іпотеки (а.с. 7 - 9), укладеним 06.12.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» (іпотекодержатель) та [PERSON] (іпотекодавець), іпотекодавець передала в іпотеку Банку житлове приміщення - квартиру [ADDRESS]. Станом на 16.03.2015 року Національний банк України встановив офіційний курс гривні до швейцарського франку - 21,614995 гривень за 1 швейцарський франк (а.с. 57). Відповідно до квитанцій (а.с. 224 - 235), за період з 05.11.2012 року по 03.12.2014 року [PERSON] сплачено ПАТ «УкрСиббанк» за договором № 11090714000 про надання споживчого кредиту 2 230 швейцарських франків. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пп. 23, 24 постанови від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Згідно із свідоцтвом про право власності, з 20 грудня 2010 року [PERSON] та [PERSON] квартира № 23 та [ADDRESS] належала на праві спільної часткової власності - кожному по ? частці (а.с. 58 - 59). Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 22 грудня 2014 року (а.с. 82 - 85), [PERSON] виділено у власність ? частини квартири № 23 та 26, а саме: квартиру [ADDRESS], [PERSON] виділено у власність ? частини з квартири № 23 та 26 - квартиру № [ADDRESS]. Указаним рішенням припинено право часткової власності сторін на квартиру № 23 та 26 - з набранням ним сили сторони набули право власності на окремі квартири, проте в цей час сторони (як вони зазначають) однією сім'єю вже не проживали. За вказаних обставин вважати квартиру № 23 та квартиру № 26 об'єктами спільної сумісної власності сторін відсутні, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання ? частини квартири №№ 23, [ADDRESS], загальною площею 38,9 кв.м. у складі приміщень кухня, площею 36,1 кв.м., ванна кімната, площею 2,8 кв.м. спільною сумісною власністю, про поділ 1/2 частини квартири №№ 23, [ADDRESS] (у складі приміщень кухня, площею 36,1 кв.м., ванна кімната, площею 2,8 кв.м) із залишенням цього майна [PERSON] та стягненням з неї на користь [PERSON] грошової компенсації замість 1/8 частки у справі спільної сумісної власності в розмірі 51 627 грн. та для відмови в позові [PERSON] в частині вимог про стягнення з [PERSON] на її користь компенсацію ? частини боргових зобов'язань перед ПАТ «УкрСиббанк» в розмірі 66 583,08 грн. Згідно із записами в паспорті громадянина України [PERSON], з 27.10.2000 року вона була прописана, а з 17.08.2004 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS]; знята з реєстраційного обліку 02.02.2007 року (а.с. 31 - 33). [PERSON] зареєстрований в цьому житлі з 16.05.2000 року (а.с. 10). Свідок [PERSON] в судовому засідання показала, що приятелює зі сторонами з 2003 року, коли останні вже проживали однією сім'єю. Їй відомо, що [PERSON] покинув [PERSON] восени 2012 року. Свідок [PERSON] - мати [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що сторони почали проживати однією сім'єю з 1999 року - до першої вагітності [PERSON] Спочатку проживали в бабусі [PERSON], потім в батьків останньої, а згодом переїхали в придбану квартиру на вул. К.Маркса. Фактичні шлюбні відносини сторони припинили наприкінці 2012 року - до народження [PERSON] дочки [PERSON]. Відповідно до показів свідок [PERSON] та [PERSON], сторони почали проживати разом однією сім'єю приблизно з 1999 - 2000 року, до народження доньки [PERSON]. На проживання сторін однією сім'єю також вказують зображення спільного побуту та відпочинку сторін на наданих на дослідження суду фотокартках (а.с. 123 - 126). [PERSON] вказала, що встановлення факту проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу з січня місяця 1999 року по листопад 2012 року необхідне їй для вирішення питання про поділ набутого в цей період майна. Проте визнання квартири, набутої [PERSON] 25 лютого 2000 року, спільною сумісною власністю сторін, з наведених судом вище мотивів неможливо. Нормами КпШС України не передбачалося виникнення права спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу - вказані правовідносини регулювалися нормами Закону України «Про власність». Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону України «Про власність», ст. 22 КпШС України); майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. 1 ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону України «Про власність»); квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім'ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Згідно з правовою позицією Верховного Суду України (справа № 6-135цс13), майно, набуте до 01.01.2004 року (до набрання чинності Сімейним Кодексом України) під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці. Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Тільки в разі встановлення цих фактів положення частини першої статті 17 Закону України «Про власність» вважається правильно застосованим. Участь сторін в спільному набутті будь-якого іншого ніж квартира № 26 майна до 01.01.2004 року не доводилася, тому суд вважає, що сам по собі факт їх проживання однією сім'єю до 01.01.2004 року (набрання чинності Сімейним кодексом України) не породжує для [PERSON] та [PERSON] ніяких юридичних наслідків. Вищевикладені обставини є підставою для відмови в задоволенні вимог [PERSON] про встановлення факту проживання сторін однією сім'єю в період з січня 1999 року по 01.01.2004 року. Вимоги ж про встановлення факту проживання сторін однією сім'єю в період з 01.01.2004 року по 01.11.2012 року мають для сторін юридичне значення та підтверджуються вищезазначеними доказами. В цей період не знаходилися в інших зареєстрованих шлюбах, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, виховували доньку. 31 березня 1999 року проведена державна реєстрація фізичної особи-підприємця [PERSON] (а.с. 12, 256). В судовому засіданні не доведено той факт, що дохід, одержаний нею від підприємницької діяльності був витрачений нею на свою користь не доведено, що є підставою для відмови в задоволенні відповідної частини первісного позову про стягнення 4 221,90 грн. Згідно з копією облікової картки (а.с. 61), повідомлення начальника центру ДАІ 6507 м. Нової Каховки (а.с. 62), 25 січня 20120 року автомобіль Mersedes VITO державний номер [NUMBER] був зареєстрований за [PERSON], мешканцем: [ADDRESS], на підставі довідки-рахунку КІМ № 996519 від 12 жовтня 2011 року, виданої вінницькою філією АЛЬТЕР_ТОП, [ADDRESS]; ВМД 20400015/11/013818 від 19 серпня 2011 року. 08 жовтня 2013 року вказаний транспортний засіб був знятий з обліку з реалізації на підставі заяви власника. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження (а.с. 34 - 36), середня ринкова ціна вантажопасажирського автомобіля Mersedes-benz Vito 108 CDi, реєстраційний номер [NUMBER], ідентифікаційний номер [NUMBER], 2003 року випуску, на дату оцінки 23 лютого 2015 року становить 174 670,01 грн. Оскільки даний транспортний засіб був відчужений [PERSON] після припинення шлюбних відносин суд вважає підстави для стягнення з нього на користь [PERSON] в рахунок компенсації ? частки його вартості 87 335 грн. 25 березня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладений договір про надання споживчого кредиту, за яким [PERSON] передано в кредит в сумі 70 000 грн. для особистих потреб (а.с. 44 - 46). Згідно з повідомленням начальника ВДАС з обслуговування м. Каховка та Каховського району (а.с. 63), за [PERSON], мешканцем: [ADDRESS], 23 липня 2008 року був зареєстрований автомобіль ВАЗ-21114, номерний знак [NUMBER]. На підставі довіреності [PERSON] автомобіль «ВАЗ21114», 2005 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] передано в розпорядження [PERSON] та [PERSON] 03 лютого 2012 року [PERSON] в порядку передоручення видано довіреність на право розпряження [PERSON] та [PERSON] вказаним транспортним засобом (а.с. 130 - 131). Доказів того, що кошти, одержані за даним кредитним договором були використані на придбання автомобіля «ВАЗ 21114», як і дані про те, що указаний автомобіль відчужений сторонами суду не надані. Проте в судовому засіданні не доведено й той факт, що кредитні кошти витрачені [PERSON] не в інтересах сім'ї. Відповідно до квитанцій (а.с. 48 - 56, 235), за період з 05 листопада 2012 року по 27 січня 2015 року [PERSON] сплачено ПАТ «УкрСиббанк» за договором про надання споживчого кредиту № 11320063000 24 164,79 грн. За вказаних обставин суд вбачає підстави для компенсації ? частини заборгованості за кредитним договором, що була виплачена [PERSON] по припиненню фактичних шлюбних відносин між сторонами, в сумі 12 082,40 грн. Згідно із свідоцтвом, власником причепу БЗП 5, державний реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON] (а.с. 202). Факт набуття указаного майна під час проживання однією сім'єю сторонами не оспорюється. 02 липня 2013 року [PERSON] видано довіреність на передачу речових прав щодо причепу марки «БЗП 5», 2005 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON]. 22 травня 2015 року указану довіреність припинено (а.с. 130 - 131, 158). Згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи (а.с. 195 - 204), ринкова вартість автомобільного причепу БЗП модель 5 реєстраційний ВТ 2518 ХХ на дату оцінки становить 8 582,21 грн. Відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи (а.с. 163 - 174), ринкова вартість майна, яке знаходиться в користуванні [PERSON] за адресою: [ADDRESS], станом на липень 2015 року становить 23 020 грн.: а саме кухонний гарнітур - 6000 грн., варильна поверхня - 1000 грн., духова шафа - 1 800 грн., холодильник - 2000 грн., пральна машина - 300 грн., витяжка - 200 грн., стіл кухонний - трансформер з шістьма стільцями - 2120 грн., канапа - 200 грн., душова кабіна - 100 грн. , гарнітур в дитячій кімнаті - 2000 грн., гарнітур в спальній кімнаті - 4 000 грн., 2-х кондиціонерів - 1000 грн. та 700 грн., ванни акрилової - 500 грн. крана в душовій кабіні - 150 грн., кран для ванни - 150 грн., кран для раковині - 100 грн., кран для раковини - 100 грн., 2-х раковин для умивання - 300 грн. та 200 грн., 2-х унітазів - по 50 грн. кожен. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази придбання цих речей в період проживання сторонами однією сім'єю суду не надано, тому суд не має підстав вважати їх спільним майном сторін. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.ч. 1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 СК України). Відповідно до ст.ст. 364, 370 ЦК України, якщо виділ в натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу має право на одержання від інших співвласників грошової компенсації або іншої матеріальної компенсації його частини. Причіп та предмети побуту, у випадку визнання їх такими, що набуті сторонами за час проживання однією сім'єю, можливо поділити між сторонами таким чином, щоб в остаточному підсумку кожен одержав у натурі таку кількість речей, вартість яких була б тотожна величині частки дружини і чоловіка. За вказаних обставин суд вважає, що вимоги про стягнення з [PERSON] грошової компенсації за предмети побуту не підлягають задоволенню. Понесені у зв'язку з розглядом даної справи судові витрати (а.с. 1, 2, 11, 27, 28, 86, 107, 186, 218, 238) мають бути присуджені сторонам пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial