Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду 06.02.2015 року із вказаним позовом, який в подальшому доповнив та в обґрунтування якого зазначив, що 16.08.1993 року він був прийнятий на посаду начальника постачальника в ТОВ КРП «РЕМБУД», з якого був звільнений 31.01.2014 року за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Звернувшись до Управління Пенсійного фонду України для оформлення пенсії, отримав індивідуальні відомості про застраховану особу (персоніфікацію), з яких йому стало відомо, що підприємство не забезпечило сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України, сплата яких передбачена Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», чим позбавило відповідача як застраховану особу, соціальних гарантій щодо зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.01.2000 року по день звільнення 31.01.2014 року. Неправомірні дії відповідача щодо порушень трудового законодавства призвели до моральних страждань відповідача, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають додаткових зусиль для організації його життя, тобто позивачу було завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 20 000 грн. Отже, представник позивача, уточнивши позовні вимоги в судовому засіданні, просила ТОВ КРП «РЕМБУД»: перерахувати страхові внески з заробітної плати [PERSON] за період роботи на вказаному підприємстві з 01.01.2000 року по 31.12.2010 року; перерахувати Єдиний страховий внесок із його заробітної плати [PERSON] за період роботи на вказаному підприємстві з 01.01.2011року по 31.01.2014 року; стягнути з відповідача на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.; стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору. Представники відповідача до суду не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с. 85), надали письмові заперечення на позовну заяву, в яких вказали, що [PERSON] дійсно працював на підприємстві з 16.08.1993 року на різних посадах. 31.01.2014 року був звільнений за власним бажанням за ст. 38 КПК України. За час праці на підприємстві з [PERSON] були проведені всі розрахунки по заробітній платі, а тому відсутнє порушення його трудових прав. 09.09.2015 року ТОВ КРП «РЕМБУД» надало звіт за серпень 2015 року, в якому були виправлені помилки і подані відомості до системи персоніфікованого обліку застрахованої особи [PERSON] за період з 01.01.2000 року по 31.01.2014 року. Тому вважають, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Крім того, просили застосувати строк позовної давності, посилаючись на те, що позивач отримав трудову книжку 31.01.2014 року, а до суду звернувся лише 06.02.2015 року (а.с.13-14,63). Представник третьої особи УПФУ в Криворізькому районі Дніпропетровської області [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала, пояснила, що за період з 01.01.2000 року по 31.01.2014 року [PERSON] у відомостях, що використовуються в Державному реєстрі загальнообовязкового державного соціального страхування як застрахована особа на ТОВ Криворізьке різногалузеве підприємство «РЕМБУД» не значиться, а отже позивач втрачає страховий стаж, необхідний для призначення пенсії та нарахування пенсійних виплат. Для зарахування страхового стажу періоду роботи відповідачу потрібно не тільки внести відомості до Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування по всім працюючим робітникам шляхом надання відповідного звіту, а і сплатити страхові внески (з 01.01.2011 року сплачується єдиний внесок, згідно ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування»). Зазначала, що дійсно підприємство здало звіт, але звіт невірний, та не можуть бути зараховані до страхового стажу і індивідуальні відомості про застраховану особу [PERSON], оскільки дивлячись по коду підприємства 20218965, тільки за 2010, 2011, 2012, 2013,2014 роки зазначений заробіток [PERSON], але страхової внески не сплачено, отже і не зарахований страховий стаж [PERSON] Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази надані сторонами, суд приходить до висновку, про необхідність часткового задоволення позовних вимог зі слідуючих підстав. Згідно трудової книжки [PERSON] з 16.08.1993 року був прийнятий на посаду начальника постачання в Криворізьке різногалузеве підприємство Товариство з обмеженою відповідальністю «РЕМБУД» (наказ №02 від 16.08.1995 року). Відповідно до спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців зазначене підприємство зареєстровано як Товариство з обмеженою відповідальністю Криворізьке різногалузеве підприємство «Рембуд» (а.с. 24,72) 03.01.2000 року [PERSON] був переведений на посаду начальника будівельної дільниці на вказаному підприємстві, з якої 31.01.2014 року був звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с.5-6,35-36). Вказані обставини також підтверджується копією особової картки [PERSON] (а.с. 15) та не заперечувались відповідачем (а.с.13-14, 28, 29). На звернення позивача до Управління Пенсійного фонду України у Криворізькому районі Дніпропетровської області від 04.02.2015 року, він отримав лист від 04.02.2015 року № 31, згідно якого даних в базі системи персоніфікованого обліку управління ПФУ у Криворізькому районі Дніпропетровської області з 2000 року по 2014 рік по Криворізькому різногалузевому підприємству ТОВ «РЕМБУД» (ЄДРПОУ 20218965) немає (а.с. 4). Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» збір на обов'язкове державне пенсійне страхування платники збору сплачують до Пенсійного фонду України в порядку, визначеному законодавством України. Відповідно до п.1 ч.1 ст.11, п.1 ч.1 ст.14 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058 загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форм власності. Страхувальниками є роботодавці - підприємства, установи, організації. Відповідно до ч..1,2,3,6 ст.20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» обчислення страхових внесків застрахованих осіб здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону зараховуються страхові внески. Сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду. Перерахування страхових внесків здійснюється страхувальниками одночасно з одержанням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплати доходу). Отже відповідач ТОВ Криворізьке різногалузеве підприємство «РЕМБУД», відповідно до вищевказаних норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є страхувальником позивача [PERSON], і як страхувальник відповідно до положень ст.ст. 17,20 цього Закону має своєчасно не пізніше через 20 календарних днів наступного місяця нараховувати, обчислювати і сплачувати в повному обсязі страхові внески. Частиною 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначене поняття страхового стажу - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. При цьому в частині 2 цієї статті вказано, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. З 01.01.2011 року набрав чинності Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», який регламентує обовязок страхувальника сплачувати єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування. Відповідно до п.3 ч.1 ст.16 Закону №1058 застрахована особа має право вимагати від страхувальника сплати страхових внесків, у тому числі в судовому порядку. Як вбачається з індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] відповідач не перерахував страхові внески із заробітної плати позивача до Пенсійного фонду України (а.с. 89-92). Відповідачем був поданий звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів, в якому на думку відповідача були виправлені помилки і подані відомості до системи персоніфікованого обліку застрахованої особи [PERSON] за період з 01.01.2000 року по 31.01.2014 року (а.с. 65-70). В той же час ці твердження спростовуються вказаними вище індивідуальними відомостями про застраховану особу, де відсутні позначки про сплату страхових внесків та не зазначена кількість днів стажу за період роботи [PERSON] на підприємстві відповідача (КОД ЄДРПОУ 20218965) (а.с.24, 76-79,89-92). Представник третьої особи УПФУ у Криворізькому районі Дніпропетровської області [PERSON] також зазначила про те, що звіт поданий відповідачем є невірним. З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки неперерахування відповідачем страхових внесків із заробітної плати позивача до Пенсійного фонду України порушує право позивача на зарахування страхового стажу на вказаному підприємстві при призначенні пенсії. Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. В ході судового розгляду встановлено, що відповідачем було грубо порушено права [PERSON], що позбавляє його право на оформлення пенсії та отримання пенсійних виплат. Суд приходить до висновку, що сам факт порушення вказаних прав [PERSON] завдав йому моральної шкоди, оскільки безумовно порушив звичний для нього спосіб життя, можливість розпоряджатися грошима, звертатися до суду, тощо, що спричинило йому душевні переживання, він змушений був вживати заходів для відновлення свого порушеного права. У зв'язку з вище викладеним, виходячи з принципів розумності, справедливості, з врахуванням глибини душевних страждань позивача та характеру і тривалості винних дій відповідача, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог в частині відшкодування моральної шкоди, а саме вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір за дві вимоги немайнового характеру в розмірі 487, 20 грн.( зобовязання вчинити певні дії 243, 60 грн, та стягнення моральної шкоди 243, 60 грн.), які задоволені судом, отже відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України сплачений та документально підтверджений судовий збір (а.с. 1, 73) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Заперечення відповідача щодо застосування строку позовної давності, то суд вважає, що строк позовної давності позивачем не пропущений, оскільки зазначений спір стосується несплати страхових внесків застрахованої особи, що випливає з інших правовідносин не повязаних з трудовими, до яких застосується загальний строк позовної давності, відповідно до вимог ст., ст.. 256, 257 ЦК України.

Outcome: partial