Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, покликаючись на те, що 18 квітня 1985 року між ними було укладено шлюб, який зареєстрований у Львівському палаці урочистих подій, актовий запис №747. Від вказаного шлюбу мають з відповідачем неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Вказує, на те, що сумісне життя з відповідачем не склалось через те, що не зійшлись характерами та не розуміють один одного. Крім того, однією сім`єю не проживають вже більше чотирьох років, подружніх відносин не підтримують, втратили почуття любові та поваги один до одного, оскільки за час спільного проживання не було спільних інтересів. За час перебування у шлюбі виникали сварки та непорозуміння, фактичні шлюбні відносини припинено з 2015 року, тому на даний час втрачено всі фізичні та духовні контакти. Вважає, що збереження сім`ї є неможливим та суперечить інтересам сторін. Також зазначає, що між ними суперечок щодо місця проживання дитини та розподілу спільного майна немає. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав, надавши пояснення аналогічні викладені у позові. Просить суд позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судові засідання не з`явилася. Відзивів на позов, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи за відсутністю відповідача до суду не надходило. Тому, за згодою представника позивача, у відповідності до ст.280 ЦПК України, суд ухвалив справу слухати у заочному порядку. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 18 квітня 1985 року у Львівському палаці урочистих подій, про що зроблено запис №747. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Суд вважає, що сім`я розпалася остаточно, розлад носить стійкий і тривалий характер, збереження сім`ї неможливе, подальше перебування у шлюбі недоцільне і веде до загострення взаємовідносин, шлюб існує формально, а тому, його слід розірвати. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Судові витрати, згідно ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволення позовних вимог.

Outcome: approved