Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вище вказаним позовом, в якому просив усунути перешкоди в користуванні будинком [ADDRESS] шляхом виселення відповідачів з цього будинку без надання іншого житла та зняття з реєстраційного обліку. Також просив стягнути з відповідачів понесені ним судові витрати. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що він, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.03.2016 після смерті матері [PERSON] є власником будинку за адресою [ADDRESS]. На день смерті матері та після її смерті в будинку зареєструвалися її невістка [PERSON], онук [PERSON] 1991 р.н., онука [PERSON] 1992, правнук [PERSON] 2014 р.н., жінка онука [PERSON] - [PERSON] 1993 р.н., дочки [PERSON] - [PERSON] 2014 р.н. та [PERSON], 2015 р.н., яка на даний час є [PERSON]. Залишити будинок та виселитися відповідачі в добровільному порядку не бажають. Пропозиції позивача щодо викупу будинку чи його частини відповідачі залишили без уваги, таким чином порушуючи його право власності на даний будинок, перешкоджаючи йому вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном. Відповідачі мають власник житловий будинок, який розташований поруч. Під час розгляду справи відповідачем [PERSON] заявлено зустрічний позов до [PERSON] з участю третьої особи - приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Сіранчук Р.В., в якому вона просила визнати заповіт [PERSON] від 15.03.2013 недійсним та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом виданого [PERSON] №444 від 17.03.2016. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити з вище викладених підстав. З приводу зустрічного позову вказали, що він є безпідставним та задоволенню не підлягає. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є повнолітніми, в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в позові та задовольнити зустрічний позов [PERSON] В обґрунтування зустрічного позову пояснили, що всі вони проживали та були прописані в спірному будинку за згодою попереднього власника будинку - [PERSON]. [PERSON] пояснила, що вона є дружиною рідного сина [PERSON] - [PERSON], який помер [INFO] а всі решта є їх дітьми та онуками. Вони всі разом проживали з бабусею - [PERSON], яка потребувала постійного догляду та допомоги. В 2010 році [PERSON] все своє майно, в тому числі і житловий будинок вирішила розподілити на дві частини, одну з яких залишити їй та онукам. Однак, у 2013 році [PERSON] скориставшись безпорадним станом своєї матері змусив її скласти заповіт, згідно якого він є єдиним власником спадкового майна. Відповідачі вважають даний заповіт незаконним з тих підстав, що він був посвідчений нотаріусом поза межами свого нотаріального округу, крім того на момент укладання заповіту [PERSON] був 81 рік і вона була хвора, не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Також просили скасувати право власності на спірний будинок [PERSON] Представник служби в справах дітей Іщенко Р.С. у задоволенні позову про виселення просила відмовити, щодо зустрічного позову поклалась на розсуд суду. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона знала [PERSON], яка останні роки життя хворіла, перенесла інсульт, неодноразово лікувалась, у неї траплялись провали в пам'яті. Свідок [PERSON] показав, що є рідним сином [PERSON]. Даний будинок будували його батьки та два старші брати. Весілля брата [PERSON], відбувалося вже у збудованому будинку. Коли [PERSON] захворів, то його дружина [PERSON], яка є відповідачем по справі з ним розлучилася. Заповіт мати склала на [PERSON], її до цього ніхто не примушував, він часто до неї приїжджав. На даний час [PERSON] жити в даному будинку не може через відповідачів. Свідок [PERSON] показав, що він є сином [PERSON] Вказав, що десь у 2008 році мати склала заповіт на користь [PERSON], однак пізніше, коли дізналася, що [PERSON] розлучилася з її сином [PERSON], переписала заповіт та заповіла весь будинок [PERSON]. Стан у матері завжди був нормальний, вона розуміла значення своїх дій. Свідок [PERSON] показав, що він теж є сином [PERSON] Вказав, що дану хату будували для батьків і вона мала перейти до того, хто доглядатиме їх. Він чув, що був перший заповіт на одну половину хати [PERSON], другу половину мати хотіла залишити всім дітям. Мати завжди розуміла, що вона робить, була розумною жінкою. [PERSON] побудувала через дорогу новий власний будинок. Вказав, що на його думку діти його брата [PERSON] мають право на частку в будинку. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] показали суду, що вони знали [PERSON], вона була розумна жінка і завжди знала що робить. Всі вони знали про існування першого заповіту. З приводу другого заповіту свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що їм [PERSON] говорила, що вона їздила кудись із сином [PERSON] і підписувала якісь документи. Вона переживала, щоб діти не залишились без хати. Вважають, що другий заповіт вона складала під моральним тиском. Допитана в якості свідка приватний нотаріус Сіранчук Р.В. суду показала, що вона посвідчувала заповіт [PERSON] Під час складання заповіту [PERSON] розуміла значення своїх дій. Крім того пояснила, що нотаріальні дії можуть вчинятися будь-яким нотаріусом на всій території України. Заповідачка була дієздатна, сама звернулась з паспортом, впливу на неї ніякого не було. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини. -відповідно до свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 17.03.2016 р. спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], яка померла [INFO] є її син - [PERSON]. Спадщина на яку видане це свідоцтво складається з житлового будинку [ADDRESS].(а.с.4) -відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно №55350604 від 17.03.2016 [PERSON] є власником вказаного житлового будинку, згідно запису про право власності номер 13736431 від 17.03.2017;(а.с.5) -відповідно до довідки виконкому Вільської сільської ради Черняхівського району Житомирської області №393 від 14.11.2015 в спадковому будинку на даний час зареєстровані: [PERSON] - невістка, 1966 р.н., [PERSON] - онук, 1991 р.н., [PERSON] - онука 1992 р.н., [PERSON] - правнук 2014 р.н.. [PERSON] - правнука 2014 р.н., [PERSON] - правнука 2015 р.н. (а.с.6) -[PERSON] померла [INFO] р. (а.с.112); -відповідно до заповіту від 15.05.2013 [PERSON] посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сіранчук Р.В., [PERSON] все належне їй на день смерті майно заповіла своєму синові [PERSON]. Даний заповіт зареєстрований в реєстрі за №551. Цим заповітом вона скасувала раніше складений заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сіранчук Р.В. 29.10.2010 за реєстром №717. Відповідно до 8, 13, ст.41, 55 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також ст.405 ЦК України. Відповідно до висновку правової позиції висловленої Верховним Судом України під час розгляду справи №6-158цс14, аналіз вище наведених правових норм дають підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користуванням жилим приміщенням у членів його сім'ї. Вказані обставини та аналіз наведених вище норм Конституції України та цивільного законодавства України дають підстави зробити висновок, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення з житлового будинку. За таких обставин, суд вважає, що права власника мають бути захищені судом, а тому, позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод у праві користування житлом шляхом виселення з житлового будинку, підлягають задоволенню, як засновані на законі, що надасть можливість позивачу розпоряджатися та користуватися своїм будинком на власний розсуд. Разом з тим, суд відмовляє в задоволенні позовної вимоги про зняття відповідачів з реєстраційного обліку, оскільки такий спосіб захисту прав позивача не передбачений законом. Згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації місця проживання. Що стосується зустрічного позову [PERSON] суд не знаходить підстав для його задоволення, оскільки в судовому засіданні даний позов не знайшов обґрунтованого підтвердження. Покази свідків свідчили про те, що [PERSON] на час складання заповіту була дієздатною та розуміла значення своїх дій. Щодо проведення посмертної експертизи на предмет психічного стану [PERSON], не зважаючи на неодноразові роз'яснення судом обов'язків сторонам щодо доведення доказами своєї позиції, сторони відмовились від її проведення. Заповіт складено без порушення діючого законодавства. Крім того, в судовому засіданні встановлено та підтверджено сторонами, що між [PERSON] та відповідачами по первинному позову при їх вселенні ніякої окремої угоди не укладалось. Відповідно до ст.88 ЦПК, суд відшкодовує [PERSON] судові витрати у виді судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп. за рахунок повнолітніх відповідачів: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] пропорційно з кожного в розмірі 137 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial