Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

[PERSON] (далі - позивачка) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з позивачем за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що 08.08.2015 сторони уклали шлюб. 14.11.2017 рішенням Московського районного суду м. Харкова шлюб між сторонами розірвано. В шлюбі у сторін народилась дочка [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинилися через місяць після народження дитини. З вересня 2019 року відповідач не платить аліменти на дочку. Місце проживання дитини не зареєстровано. Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 17.01.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній цивільній справі, розгляд справи призначено в підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти визначення місця проживання дитини разом з позивачкою. Представник третьої особи - Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, в судове засідання не з`явився. Надав клопотання, в якому просить справу розглядати за відсутності представника органу опіки та піклування, рішення по справі прийняти з урахуванням висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, яке діє від імені органу опіки та піклування. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вирішуючи питання щодо можливості прийняття визнання позову відповідачем, суд враховує таке. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , позивачка є матір`ю [PERSON] , [INFO] , відповідач є її батьком. Згідно інформаційної довідки ст. ДОП Московського ВП ГУНП в Харківській області капітана поліції Андрія Попова, за час проживання за адресою: [ADDRESS] , громадянка [PERSON] характеризується добре, у відношенні неї скарг та заяв від мешканців будинку не надходило, спиртні та наркотичні напої не вживає, до кримінальної відповідальності Московським ВП ГУНП в Харківській області не притягувалась. Відповідно до довідки-відповіді КЗ «ДНЗ № 440» на адвокатський запит від 21.11.2019, дитина [PERSON] , [INFO] , являється вихованкою КЗ «ДНЗ № 440» з 08.10.2018. Дитину приводить та забирає мама. Батьківські збори, всі виховні заходи, які проводяться в групі, відвідує мама [PERSON] . Згідно листа КНП «Міська дитяча поліклініка № 7» від 21.11.2019, за інформацією педіатрів здійснювала контроль та піклувалась про здоров`я дитини [PERSON] її мати [PERSON] . Батько дитини [PERSON] до лікаря-педіатра за інформацією про стан здоров`я дитини не звертався. Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей №153 від 25.02.2020, Департамент служб, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , із матір`ю, [PERSON] . Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 161 СК України, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб та відповідає якнайкращим інтересам дитини, яка згідно наданих суду доказів фактично проживає разом з позивачкою. За таких обставин наявні підстави для прийняття судом визнання позову відповідачем та задоволення позовних вимог.

Outcome: approved