Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], Тарасівської сільської ради, де треті особи Тячівська державна нотаріальна контора, Тячівське районне підприємство технічної інвентаризації Закарпатської області про визнання права власності на спадкове нерухоме майно. В позовній заяві зазначив, що 28 лютого 2017 року [PERSON] звернулась до Тячівського районного суду з позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно, після смерті свого дядька [PERSON], який помер 26 серпня 2016 року, що знаходиться в с. Тарасівка по вул.. Центральній (Жовтневій), 121, у звязку з чим було відкрито провадження в цивільній справі №307/587/17. Спадковий будинок в с. Тарасівка по вул.. Центральній, 121, побудований у 1963 році та належав його батькові [PERSON], який помер раніше, при цьому частку у майні, що залишилась після його смерті, ніхто не успадкував, та його матері [PERSON], яка померла 28 липня 2006 року. При житті його мати склала заповіт, яким заповіла все своє майно її синові, його братові [PERSON]. До спадкового майна належить житловий будинок, літня кухня, погріб, сарай, господарська будівля для худоби та птиці, убиральня та колодязь питний. Однак, при житті, його покійний брат, після смерті матері, до нотаріальної контори не звертався, права власності не оформив, і взагалі не виготовив ніяких документів. Незважаючи на це, склав заповіт, яким все своє майно заповів своїй племінниці [PERSON], мешканці с. Тарасівка, Тячівського району, Закарпатської області, яка почала конфліктувати з ним та його сімєю, забороняти йому використовувати вказане майно. Майже відразу після смерті померлої бабусі та з дозволу на той час спадкоємця [PERSON], вони почали користуватися господарською будівлею для худоби та птиці та обробляти земельну ділянку, площею 0,06 га, на якій ця господарська будівля розташована. Даною будівлею та земельною ділянкою з дозволу померлого вони користувалися при його житті та продовжують використовувати і на даний час, в звязку з чим його донька [PERSON] 27 квітня 2017 року теж звернулась до суду із зустрічним позовом як третя особа. Однак, під час знаходження справи у суді, [PERSON] 30 травня 2017 року зареєструвала право власності на вказане спадкове майно. Спадковий будинок в с. Тарасівка по вул.. Центральній (Жовтнева), 121, Тячівського району, побудований у 1963 році та належав його батькові [PERSON], який помер раніше, та його матері [PERSON], яка померла 28 липня 2006 року. При житті його мати склала заповіт, яким заповіла все своє майно її синові, його братові [PERSON], однак, при житті його померлий брат після смерті матері до нотаріальної контори не звертався, права власності не оформив і взагалі не виготовив ніяких документів. Не зважаючи на те, склав заповіт, яким заповів все своє майно своїй племінниці [PERSON]. 28 лютого 2017 року [PERSON], звернулась до Тячівського районного суду з позовною завою про визнання права власності на спадкове нерухоме майно, після смерті свого дядька [PERSON]. Причиною звернення до суду слугувала відсутність будь-яких правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності померлого на дане майно. Однак, не очікуючи судового рішення, на підставі технічного паспорту, виготовленого на її імя, хоча вона не являється забудовником та сумнівних довідок, нібито за спрощеною системою, встановила право власності на вищезгадане спадкове майно та у звязку з чим 27 липня 2017 року відмовилась від позовних вимог. Згідно довідки наданої державною нотаріальною конторою від 04.08.2017 року №798/01-16. після смерті матері [PERSON], яка померла 28 липня 2006 року, спадкова справа заведена не була, свідоцтво на спадщину не видавалось. Після смерті брата [PERSON], який помер 26 серпня 2016 року, свідоцтво про право на спадщину також не видавалось, з чого випливає, що спадщина залишається відкритою і на сьогоднішній час та ніким не оформлена. [PERSON] в даному випадку не є спадкоємцем майна, що залишилось після смерті його батька та матері, оскільки вищезгадане майно не спадкувалось ніким. Але він як син померлих та рідний брат померлого іншого брата, має право на спадщину за законом. Тому, незаконне оформлення [PERSON] права власності на все дворогосподарство (будинок з надвірними спорудами), який вона не будувала в с. Тарасівка по вул. Центральній (Жовтнева), 121, Тячівського району, порушують його спадкові права та майнові права. В заяві про зміну позовних вимог зазначив, що оскільки відповідачка [PERSON] добровільно відмовилась від права власності, то за її заявою право власності на спірний будинок було припинено. Також, зважаючи на те, що 28 лютого 2017 року [PERSON] звернулась до Тячівського районного суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно, яке є предметом розгляду даної справи та 27 липня 2017 року в судовому засіданні відмовилась від позовних вимог, слід вважати, що таким чином вона відмовилась від права на спадщину. Зважаючи на те, що право власності за рішенням суду щодо спадкового майна ні за ким не встановлено, свідоцтво про право на спадщину Тячівською державною нотаріальною конторою нікому, як після смерті його матері [PERSON], так і після смерті батька [PERSON], не видавалось і спадкова справа залишається відкритою, а єдиним спадкоємцем за законом, що у встановлений шестимісячний строк звернувся з заявою про прийняття спадщини є він, вважає, що суд може встановити право власності на спадкове майно за ним. Позивач зазначив, що спадковий будинок в с. Тарасівка по вул.. Центральній (Жовтневій), 121 був побудований в 1963 році та належав його батькові [PERSON], який помер раніше та його матері [PERSON], яка померла 28 липня 2006 року. При житті його мати склала заповіт, яким заповіла все своє майно її синові, його братові [PERSON], який помер 26 серпня 2016 року, однак його брат [PERSON] до нотаріальної контори не звертався, спадщину не оформив і взагалі не виготовляв ніяких документів. У встановлений шестимісячний строк він звернувся до Тячівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого брата, але у звязку з тим, що ним був складений заповіт не на його користь йому було відмовлено. 28 лютого 2017 року [PERSON] на користь якої був складений заповіт, звернулась до Тячівського районного суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно, де 27 липня 2017 року в судовому засіданні відмовилась від позовних вимог з причин, що вона набула права власності на згадане спадкове майно в обхід спадкового права за спрощеною системою, однак в подальшому право власності за нею було припинено. На даний час він є єдиним спадкоємцем за законом, що не пропустив строків для звернення про прийняття спадщини та не відмовився від прийняття спадщини. З врахуванням змінених позовних вимог просить суд визнати за ним право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, що знаходиться в с. Тарасівка, вул.. Центральна (Жовтнева), 121. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на викладені у письмовій позовній заяві та заяві про зміну позовних вимог обставини та просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, оскільки вважає позовні вимоги безпідставними та просить в задоволенні позову відмовити. Представники Тарасівської сільської ради, Тячівської державної нотаріальної контори та представник Тячівського районного підприємства технічної інвентаризації Закарпатської області в судове засідання не зявилися, хоч про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у їх відсутності на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно заповіту від 12 березня 2001 року, посвідченого та зареєстрованого секретарем Тарасівської сільської ради в реєстрі за №14, [PERSON], [INFO] все своє майно заповіла своєму сину [PERSON], [INFO] (а.с.35). 28 липня 2006 року [PERSON] померла, що стверджується свідоцтвом про її смерть серії І-ФМ №218589 від 9 березня 2017 року (а.с.7). Згідно заповіту від 10 серпня 2016 року, посвідченого та зареєстрованого секретарем виконкому Тарасівської сільської ради в реєстрі за №24, [PERSON], [INFO] все своє майно заповів [PERSON], [INFO] (а.с.34). 26 серпня 2016 року [PERSON] помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ №217909 від 4 листопада 2016 року (а.с.7«а»). Згідно витягу з про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 04.11.2016 року зареєстровану спадкову справу в реєстрі №59755914 після смерті [PERSON] (а.с.8«а»). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 3 березня 2017 року за №81750396 право власності на земельну ділянку в с. Тарасівка, вул. Центральна,121, Тячівського району, не зареєстровано (а.с.9). В листі Тячівської державної нотаріальної контори від 04.08.2017 року за №798/01-16 зазначено, що після смерті [PERSON], [INFO], який помер 26 серпня 2016 року, колишнього мешканця [INFO], згідно спадкової справи №641/2016, подали заяву на прийняття спадщини за законом [PERSON], про те спадкоємець залишив заповіт не на його користь. Свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] не видавалося. Після смерті матері [PERSON], яка померла 28 липня 2006 року, колишньої мешканки [INFO] спадкова справа не заведена, свідоцтво про право на спадщину не видавалося (а.с.11). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №93453486 від 02.08.2017 року право власності в цілій частині на житловий будинок, загальною площею 42,3 кв.м., житловою площею 16,6 кв.м., який знаходиться в с. Тарасівка, вул.. Центральна (вулиця Карпатської України, вулиця Жовтнева), будинок 121, було зареєстровано за [PERSON] (а.с.12). Згідно листа Тарасівської сільської ради від 9 серпня 2017 року за №308/02-29, до виконкому сільської ради поступили заяви [PERSON] та [PERSON] щодо надання земельної ділянки в розмірі 0,15 га в с. Тарасівка по вул.. Центральній, 121. Рішенням сьомої сесії сьомого скликання від 23.12.2016 року вирішено, що заяви [PERSON] та [PERSON] залишити без розгляду, так як земельна ділянка по вул.. Центральній, 121 в с. Тарсівка є спірна і справа знаходиться на розгляді по розподілу спадщини в Тячівському районному суді. Інформації щодо права власності на земельну ділянку, що знаходиться за адресою с. Тарасівка, вул.. Центральна, 121, виконком сільської ради не має. Земельною ділянкою в розмірі 0,50 га по вул.. Центральна, 121 (Жовтнева), с. Тарасівка, згідно даних по господарського обліку до дня смерті користувався [PERSON], який помер 26 серпня 2016 року (а.с.33). Також встановлено, що на підставі заяви [PERSON] від 15 серпня 2017 року за №23699758 вона відмовилася від речового права на нерухоме майно, яке знаходиться в с. Тарасівка, вул.. Центральна, 121, Тячівського району, Закарпатської області, про що державним реєстратором було внесено відповідний запис в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, що стверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта (а.с.57, 58). Згідно проекту технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок №121 по вулиці Центральна в с. Тарасівка, Тячівського району, який виготовлений на замовлення [PERSON], інвентаризаційна вартість становить 794348 гривень( а.с.63-66). Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст. 1258 ЦК України\~спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, в тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. В судовому засіданні встановлено, що за час свого життя [PERSON], яка проживала в спірному спадковому будинку в с. Тарасівка, вул.. Центральна, 121, Тячівського району, та користувалася ним, все своє майно заповіла своєму сину [PERSON], який після її смерті продовжував проживати та користуватися вказаним нерухомим майном. Також встановлено, що [PERSON] за час свого життя також склав заповіт, згідно якого все своє майно заповів відповідачці [PERSON], яка після відкриття спадщини у звязку зі смертю [PERSON] звернулася в Тячівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за заповітом, у звязку з чим була заведена спадкова справа №641/2016. Крім того, після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за законом звернувся його брат [PERSON], який є позивачем в даній справі. Оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що оскільки позивачем [PERSON] та його представником [PERSON] в судовому засіданні належними та допустимими доказами не доведено факт реєстрації та належності спірного нерухомого садкового майна - житлового будинку та земельної ділянки по вулиці Центральній, 121 в с. Тарасівка, Тячівського району, померлій [PERSON] та в подальшому її спадкоємцю за заповітом [PERSON], а також факт прийняття спадщини за заповітом на спірне спадкове майно після смерті [PERSON] відповідачкою [PERSON], яка від спадщини не відмовилася, суд вважає, позовні вимоги позивача про визнання права власності на спадкове нерухоме майно є безпідставними і в їх задоволенні слід відмовити. Заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою Тячівського районного суду від 16 серпня 2017 року, щодо накладення арешту на житловий будинок №121 по вулиці Центральна (вул. Карпатської України, вул. Жовтнева) в с. Тарасівка, Тячівського району, Закарпатської області, України, слід скасувати. Судові витрати в частині сплати судового збору покласти на позивача. \~\~\~\~

Outcome: dismissed