Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що для забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором №41/2008Ю від 03.04.2008, між АБ «Брокбізнесбанк», ним та ТОВ «Спільне підприємство «Торнадо пласт» 03.04.2008 укладено договір поруки №41/2008Ю/П-1, за умовами якого надав в іпотеку нерухоме майно: земельну ділянку площею 0,2507га. та житловий будинок площею 346,7кв.м. з господарськими прибудовами по вул..Декабристів 1-б в м.Каховці Херсонської області. Також, для забезпечення виконання за кредитним договором 57/2008Ю від 10.04.2008, 28.12.2012 між ПАТ «Брокбізнесбанк» та позивачем було укладено договір поруки №57/2008Ю/П-3, предметом якого також було вищевказане нерухоме майно. Внаслідок укладення зазначених договорів були зареєстровані обтяження. Рішеннями Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 29.10.2015 поруку за договорами №41/2008Ю/П-1 та №57/2008Ю/П-3 визнано припиненою, у зв»язку з чим вважає, що похідні від договорів поруки іпотечні договори підлягають припиненню. Оскільки право вимоги за вказаними договорами іпотек було продано, на теперішній час іпотекодержателем являється ТОВ «Сіо-Рада», у досудовому порядку припинити іпотечні договори не видалось можливим з-за відсутності будь-яких відповідей в на його лист від ТОВ «Сіо-Рада», [PERSON] пред»явив вимоги до останніх та просить суд про: припинення договору поруки №41/2008Ю/П-1 від 03.04.2008 року; припинення договору поруки №57/2008Ю/П-3 від 28.12.2012 року; припинення іпотечного договору від 28.12.2012 року, припинення іпотечного договору № 41/2008Ю/1-5 від 03.04.2008 року; виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запису про обтяження номер 14849970 від 03.04.2008 року та запису про обтяження номер 14850075 від 28.12.2012 року; виключення з Державного реєстру іпотек запису про іпотеку номер 14698376 від 03.04.2008 року, та запису про іпотеку номер 14699419 від 28.12.2012 року. Також просив стягнути з відповідача судові витрати. В судовому засіданні представники позивача підтримали заявлені вимоги з підстав зазначених в позовній заяві, наполягали на задоволенні позову. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні на підставі наданих заперечень, в яких зазначає, що позовні вимоги є необґрунтованими, з огляду на неправильне трактування позивачем положень чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, що виникли між позивачем та відповідачем. Відповідач вказує, що субєктами іпотечних правовідносин Закон України «Про іпотеку» визначає іпотекодавця та іпотекодержателя. Оскільки договір іпотеки є різновидом договору застави та окремим способом забезпечення зобовязань, регулювання якого здійснюється статтями 572-593 гл. 49 ЦК України і спеціальним законом, то до іпотечних правовідносин за участі майнового поручителя не підлягають застосуванню положення § 3 гл. 49 ЦК України. Боржник за основним зобовязанням та майновий поручитель іпотекодавець не є солідарними боржниками. Солідарна відповідальність настає лише у випадках, прямо передбачених законом або договором (ст. 541 ЦК України). Майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобовязання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Стверджує, що обсяг відповідальності майнового поручителя обмежений вартістю майна, переданого ним в іпотеку, у звязку із чим збільшення обсягу відповідальності майнового поручителя неможливе. Крім того, Відповідач посилається на рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 квітня 2012 року, в якому, зокрема, зазначено про застосування норм, що регулюють поруку (статті 553-559 ЦК України), які не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотеко держателем за виконання боржником основного зобовязання виключно в межах вартості предмета застави/іпотеки. Зазначила, що до майнового поручителя не можуть бути застосовані положення ч. 1 ст. 543, ст. 554 ЦК України. До іпотечних правовідносин також не застосовуються положення ч. 4 ст. 559 ЦК України стосовно строку предявлення вимог до поручителя. Представники третіх осіб в судові засідання не з»явились, причини неявки суду не повідомили, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Заяв про відкладення розгляду справи не надходило. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 03.04.2008 року між АБ «Брокбізнесбанк» та ТОВ «Спільне підприємство «Торнадо пласт» укладено кредитний договір №41/2008Ю, згідно якого позичальнику була відкрита кредитна лінія з лімітом заборгованості в сумі 7600000, строком по 01.04.2011 року, зі сплатою 16,2% річних за користування кредитними коштами. Для забезпечення виконання зобовязання за даним кредитним договором, [PERSON], укладено договір поруки №41/2008Ю/П-1 від 03.04.2008 р.(а.с.10-17) Відповідно до п. 1.2. договору поруки №41/2008Ю/П-1, для виконання своїх зобовязань за цим договором, поручитель надає кредитору в іпотеку нерухоме майно: земельну ділянку площею 0,2507 га в межах згідно з планом, що знаходиться в місті Каховка, Херсонської області, вулиця Декабристів, номер 1-б, що має кадастровий номер: 6510400000:05:004:0086 та на якій розташовано житловий будинок (загальною площею 346,7 кв.м., житловою площею 63,6 кв.м.), прибудова, вхід в підвал, підвал, житлова прибудови, спортивний комплекс, сходова клітка, огорожі та споруди, про що укладений Іпотечний договір № 41/2008Ю/1-5 від 3 квітня 2008 року. Також судом встановлено, що для забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором №57/2008Ю від 10 квітня 2008 року, який укладено між Публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Єврострой пласт» (боржник), [PERSON], укладено договір поруки №57/2008Ю/П-3 від 28.12.2012 р.(а.с.32-33) Відповідно до п. 1.4. договору поруки №57/2008Ю/П-3, для виконання своїх зобовязань за цим договором, поручитель надає кредитору в іпотеку земельну ділянку, загальною площею 0,2507 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 6510400000:05:004:0086 та розташовані на ній житловий будинок (загальною площею 346,7 кв.м., житловою площею 63,6 кв.м.), прибудова, вхід в підвал, підвал, дві житлові прибудови, спортивний комплекс, сходова клітка, огорожі та споруди, що знаходяться за адресою: Херсонська область, м. Каховка, вул. Декабристів, буд. 1-б, про що укладений Іпотечний договір (з майновим поручителем) від 28 грудня 2012 року. За наслідком укладання вказаних вище договорів поруки, зареєстровано наступні обтяження та іпотеку, що внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек: 1. номер запису про обтяження 14849970 від 03.04.2008 року заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 6942030, підстава обтяження договір іпотеки; 2. номер запису про обтяження 14850075 від 28.12.2012 року заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 13460758, підстава обтяження договір іпотеки; 3. номер запису про іпотеку 14698376 від 03.04.2008 року, реєстраційний номер обтяження 6941799, підстава виникнення іпотеки договір про внесення змін до іпотечного договору № 41/2008Ю/1-5; 4. номер запису про іпотеку 14699419 від 28.12.2012 року, реєстраційний номер обтяження 13460654, підстава обтяження іпотечний договір. Судом встановлено, що на теперішній час іпотекодержателем за договорами іпотеки від 03.04.2008 року та від 28.12.2012 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіо-Рада», що підтверджуються Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 7 червня 2016 року. За положеннями статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Вирішуючи спір по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 29 жовтня 2015 року по справі № 658/1209/14-ц відмовлено у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до [PERSON], третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Спільне підприємство «Торнадо пласт» про стягнення грошових коштів. Також, рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 29 жовтня 2015 року по справі № 658/1160/14-ц відмовлено у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до [PERSON], третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Єврострой Пласт» про стягнення грошових коштів. Вказані рішення набули законної сили.(а.с.49-55) Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Каховський міськрайонний суд Херсонської області, дійшов до висновку про те, що порука [PERSON] за договором поруки №41/2008Ю/П-1 та за договором поруки №57/2008Ю/П-3 є припиненою в силу вимог частини 4 статті 559 ЦК України. Відповідно до ст.. 124 Конституції України, ч.1ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Стаття 57 ЦПК України встановила, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 58 ЦПКУкраїни). У відповідності до частини 3 статті 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, з урахуванням наведеного, суд вважає, що порука позивача за договорами поруки №41/2008Ю/П-1 від 03.04.2008 року, укладений між АБ «Брокбізнесбанк», [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Спільне підприємство «Торнадо Пласт» та № 57/2008Ю/П-3 від 28.12.2012 року, укладений між ПАТ «Брокбізнесбанк» та [PERSON], є припиненою, а вказаний факт встановлений судовими рішеннями, які набрали законної сили, відповідно, така обставина не підлягає доказуванню. Суд вважає, що наслідком припинення поруки є звільнення поручителя від виконання власних зобовязань за таким договором, оскільки порука є строковим зобовязанням, то сплив строку поруки припиняє зобовязання, тому він відноситься до преклюзивних строків. Як зазначив Верховний Суд України в постанові від 17 вересня 2014 року в справі № 6-6цс14, строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Верховний Суд України у постанові від 14 вересня 2016 року по справі № 6-1451цс16 вказав, що якщо порука припинилася (у тому числі й на підставі непред'явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання), інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що право кредитора на пред'явлення вимоги до поручителя та обов'язок поручителя відповідати перед кредитором за порушене позичальником зобов'язання припинилися. Отже, непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням. З викладеного вбачається, що із спливом позовної давності незахищене субєктивне право (право вимоги до поручителя) є втраченим, тобто права, яке випливає з іпотечних договорів. На користь викладених висновків свідчать наступні положення Цивільного кодексу України, а саме, - стаття 607 ЦК України встановила, що зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає. Згідно зі статтею 593 ЦК України, право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. У разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані. Статтею 28 Закону України «Про заставу», окрім наведених підстав, передбачено також припинення застави при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави, та в інших випадках припинення зобов'язань, установлених законом. Відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється також у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Таким чином, судовими рішеннями Каховського міськрайонного суду Херсонської області встановлено неможливість виконання зобовязань [PERSON], визначених договорами поруки №41/2008Ю/П-1 від 03.04.2008 року та №57/2008Ю/П-3 від 28.12.2012 року, тобто вказані договори являються припиненими. З огляду на наведене, похідні від договорів поруки іпотечні договори також підлягають припиненню, оскільки основне зобовязання (порука) є припиненою. З викладених фактичних обставин справи та положень чинного законодавства вбачається, що основним зобовязанням для [PERSON] є порука, оскільки за кредитними договорами №41/2008Ю від 03.04.2008 та №57/2008Ю від 10.04.2008 останній не являється будь-якою із сторін. Саме на забезпечення виконання поруки укладено відповідні договори іпотеки, а отже, на підставі статті 17 Закону України «Про іпотеку» та зважаючи на судові рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 29.10.2015, іпотека також має бути припинена, оскільки її зміст та характер є похідним від поруки та вчинена на забезпечення виконання поруки. Строком договору, відповідно до статті 631 ЦК України, є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Разом з тим, статтею 256 Цивільного кодексу України передбачена позовна давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Наслідки спливу позовної давності визначені у статті 267 Цивільного кодексу України, згідно з частиною 4 якої сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.09.2011 року по справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» зазначено, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення; боржник має певні матеріально-правові права, які безпосередньо пов'язані з позовною давністю; будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду. З огляду на положення наведених норм, встановлені судами обставини пропуску ПАТ «Брокбізнесбанк» строку позовної давності для звернення з вимогами та втрата у зв'язку з цим права задовольнити свої майнові вимоги за рахунок переданого [PERSON] у заставу (іпотеку) майна має наслідком звільнення останнього від виконання обов'язків за договорами іпотеки та втрату іпотекодержателем (у даному випадку ТОВ «Сіо-Рада») права і можливості здійснювати відносно вказаного майна свої права заставодержателя (іпотекодержателя). Тобто, спірне нерухоме майно по суті втратило властивості майна, правовий режим якого регулюється спеціальними нормами законодавства про заставу та іпотеку, і не може розглядатися як таке, на яке розповсюджуються умови Договорів іпотеки, а відтак, предмет вказаних договорів фактично припинив існування, у зв'язку з цим є підстави вважати, що ці договори припинили свою дію. Водночас, суд зазначає, що стаття 1054 ЦК України передбачила, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (стаття 510 ЦК України). Отже, зважаючи на фактичні обставини справи, кредитором за кредитними договорами є ПАТ «Брокбізнесбанк» (у подальшому новий кредитор ТОВ «Сіо-Рада», Відповідач), а боржниками є ТОВ «Єврострой пласт» та ТОВ «Спільне підприємство «Торнадо Пласт». Позивач, у розумінні наведених вище норм матеріального права, не є боржником за кредитними договорами, і відтак, у останнього, відсутні будь-які фінансові зобовязання за вказаними кредитними договорами. Частиною 1 статті 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до вказаної норми Цивільного кодексу України та договорів поруки від 03.04.2008 року № 41/2008Ю/П-1 від 28.12.2012 року за № 57/2008Ю/П-3, Позивач ([PERSON]О.) поручився перед кредитором (ПАТ «Брокбізнесбанк») за належне виконання боржниками за кредитними договорами (ТОВ «Єврострой пласт» та ТОВ «СП «Торнадо Пласт») їх зобовязань. Вказане підтверджується пунктами 1.1 наведених вище договорів поруки. Стаття 509 Цивільного кодексу України, у вигляді частини 2, передбачила, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. У відповідності до частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини. Отже, з викладеного вбачається, що зобовязання у позивача по відношенню до кредитора - ПАТ «Брокбізнесбанк» (у подальшому, ТОВ «Сіо-Рада», Відповідач) виникли виключно з договорів поруки, а не з кредитних договорів, оскільки, у кредитних договорах позивач не є стороною договору. У розділі «Терміни та їх тлумачення» наведеного іпотечного договору визначено, що «Позичальник» - сторона кредитного договору, на яку покладено обовязок виконати основне зобовязання. Відповідно до умов цього договору, позичальник не є одночасно іпотекодавцем. Аналогічні пункти містяться у іпотечному договорі від 28.12.2012 року, в яких, також, зазначено, що позичальник не є одночасно іпотекодавцем. Іпотекодавець передає в іпотеку майно, з метою забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитним договором. Враховуючи положення статті 548 ЦК України, застава (іпотека) може забезпечувати лише дійсне зобовязання, у цьому контексті припинення застави (іпотеки) можливе лише у випадку припинення або недійсності зобовязання, яке забезпечується заставою. Відповідно до абз. 2 ст. 11 Закону «Про заставу», заставодавцем може бути як сам боржник, так і третя особа (майновий поручитель). Згідно зі ст. 1 Закону «Про іпотеку», іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель. Майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника. Буквальне тлумачення зазначених положень дозволяє дійти до висновку, що у разі якщо заставодавцем (іпотекодавцем) виступає не боржник, а третя особа, то між третьою особою та заставодержателем мають існувати відносини поруки. За відсутності договору поруки втрачається правовий звязок між кредитним договором та договором застави (іпотеки), адже заставодавець (іпотекодавець) як третя особа не є стороною кредитної угоди, а тому її зобовязання перед кредитодавцем має випливати з правочину поруки. Сам по собі договір застави (і, відповідно, іпотеки), у якому заставодавцем не є боржник за основним зобовязанням, а третя особа, не передбачає зобовязання третьої особи (заставо- або іпотекодацем) перед кредитодавцем за основним зобовязанням. Разом із тим, відповідно частини 2 статті 628 ЦК України, сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). Тобто, сторони укладають договір, який є одночасно підставою для виникнення поруки за кредитним договором і застави (різновидом якої є іпотека) щодо цієї поруки. Відтак, зобовязання поруки для поручителя (позивача) є основним зобовязанням. В свою чергу, виконання зобовязання поруки буде забезпечуватися зобовязанням застави (іпотеки), яке для позивача є додатковим зобовязанням, тобто укладеного на виконання основного зобовязання (поруки). За визначенням пункту 5 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору. Стаття 598 ЦК України передбачила, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Отже, у звязку із встановленням ЦК України (частина 4 статті 559) моменту припинення поруки, договори поруки, на виконання умов яких вчинено нотаріальні дії щодо обтяження (заборони) на відчуження нерухомого майна, є припиненими, а зобовязання поручителя ([PERSON]О.) за договорами поруки є припиненими, відтак, останній є звільнений від будь-яких зобовязань за такими договорами, що підтверджено відповідними судовими рішеннями. Відтак, суд вважає, що наслідком припинення договору поруки є звільнення поручителя від виконання власних зобовязань за таким договором, відповідно звільнення від виконання зобовязань за договорами іпотеки. Стаття 651 ЦК України передбачила, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України, право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою. Частиною 3 ст. 6 ЦК України передбачено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Таким чином, враховуючи імперативний характер норми п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України, зазначення в договорі застави інших умов, за яких право застави у разі припинення основного зобов'язання залишається дійсним, слід вважати нікчемним. Виходячи з однорідної юридичної природи поруки та застави як засобів забезпечення виконання зобов'язань, а також того факту, що як порука, так і застава припиняються у разі припинення основного зобов'язання відповідно до ч. 1 ст. 575, п. 1 ч. 1 ст. 593, ч. 1 ст. 609 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека як вид застави припиняється в разі припинення основного зобов'язання. Урегулювання сторонами договірних відносин на власний розсуд за наявності в законі імперативних приписів є протиправним (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 вересня 2013 р. у справі № 6-52цс13). Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, у тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Викладені обставини та норми матеріального права в їх системному аналізі, в повнй мірі спростовують доводи представника відповідача. Отже, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині припинення іпотечних договорів та виключення з реєстру заборон відповідних обтяжень підлягають задоволенню. Проте, суд вважає, що позовні вимоги про припинення договору поруки №41/2008Ю/П-1 від 03.04.2008 року, укладеного між АБ «Брокбізнесбанк», [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Спільне підприємство «Торнадо Пласт» та припинення договору поруки №57/2008Ю/П-3 від 28.12.2012 року, укладеного між ПАТ «Брокбізнесбанк» та [PERSON] не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. У постанові Верховного Суду України від 21 травня 2012 року № 6-18цс11 зазначено, що за змістом ст. ст. 559, 598 ЦК України, припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право й кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати. Уживаний законодавцем термін «порука» використовується в розумінні зобов'язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки. Право поручителя підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору поруки відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України, оскільки це суперечило б положенням ч. 1 ст. 559 цього Кодексу (постанова Верховного Суду України від 21 листопада 2012 р. у справі № 6-134цс12). Відтак, порука [PERSON] є припиненою, в силу частини 4 статті 559 ЦК України, що встановлено відповідними судовими рішеннями, а відтак, договори поруки, які просить припинити позивач втратили чинність, що, в свою чергу, виключає можливість припинення дії таких договорів шляхом постановлення відповідного судового рішення.

Outcome: partial