Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. [PERSON] в судове засідання не з'явився подав до суду заяву в якій просить справу розглядати без його участі позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити. Позовні вимоги мотивує тим, що 12 жовтня 2013 року він одружився. Від даного шлюбу дітей немає. Причиною розпаду сім'ї стало те, що дружина не мала наміру створення сім'ї. Її поведінка свідчить про бажання надальше гуляти, вести вигідний їй спосіб життя. Більше того, дружина зловживає спиртним. Вона не тільки не дбає про сімейний бюджет, роботу і придбання майна для сім'ї, а продає все що може з метою отримання грошей для її особистого життя. Час від часу вона не ночує дома. Все це привело його до висновку про її зраду подружній вірності. Його підозри підтвердились реально, а тому просить шлюб розірвати. Відповідачка у справі, [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча про час та місце розгляду справи судом була належним чином повідомлена. Причини неявки суду не повідомила.За таких обставин суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до задоволення, із таких підстав. Як вбачається із матеріалів справи, сторони зареєстрували шлюб 12 жовтня 2013 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Косівського районного управління юстиції в Івано-Франківській області про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 99 (а.с.3). Причиною розпаду сім'ї стало те, що шлюб носить формальний характер. Згідно з ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень, які містяться у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 р., вбачається, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З урахуванням наведеного суд вважає, що сім'я [PERSON] та [PERSON] розпалася, а тому їхній шлюб слід розірвати. На підставі наведеного, ч. 1 ст. 51 Конституції України, ст.ст. 56, 104, 109-112 Сімейного Кодексу України, п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» та

Outcome: approved