Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Військової частини [NUMBER] Національної гвардії України про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] проходив службу у Військовій частині № [NUMBER] Національної гвардії України. 31 липня 2020 наказом №164 командира ВЧ [NUMBER] з позивачем припинено контракт про проходження військової служби у Національній гвардії України та виключено із списків особового складу частини та усіх видів забезпечення, у зв`язку зі звільненням з військової служби у запас Збройних сил України на підставі п.п. «а» п. 2 ч. 5 (у зв`язку із закінченням строку контракту)\~ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Однак, при звільнені з військової служби, відповідачем на користь позивача не була здійснена виплата всіх сум, що належать йому в день звільнення. У зв`язку із зазначеним позивач за захистом свого порушеного права звернувся в суд з позовом до відповідача та рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з військової частини № [NUMBER] Національної гвардії України на користь [PERSON] грошову компенсацію при звільненні за неотримане речове майно в сумі 15 407,94 грн. Внаслідок протиправної бездіяльності відповідача позивач лише 23.03.2021 року, тобто через 7 місяців після звільнення, отримав всі суми, що відповідач повинен був виплати йому в день звільнення, що завдало йому моральної шкоди. У зв`язку із зазначеним просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5\~000 грн. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. Надали до суду до суду заяву у якій позовні вимоги підтримали, просили справу розглянути без їхньої участі. Представник відповідача у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. Надали до суду до суду заяву у якій просили справу розглянути без їхньої участі та відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач у своєму відзиві заперечував проти задоволення позову з тих підстав, що невиплата позивачу належних при звільненні сум сталася не з вини відповідача, а у зв`язку з відсутністю належного нормативного регулювання та сталої судової практики щодо виплати компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки. Крім того, позивачем не зазначено в чому полягає моральна шкода та не обґрунтовано її розмір. Також, відповідачем на сьогодні виплачена грошова компенсація [PERSON] . У зв`язку із зазначеним відповідач просив відмовити в задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Позивач проходив військову службу у Військовій частині № [NUMBER] Національної Гвардії України. 31 липня 2020 року наказом №164 командира ВЧ № [NUMBER] з позивачем припинено контракт про проходження військової служби у Національній гвардії України та виключено із списків особового складу частини та усіх видів забезпечення, у зв`язку зі звільненням з військової служби у запас Збройних сил України на підставі п.п. «а» п. 2 ч. 5 (у зв`язку із закінченням строку контракту) ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року, у справі за позовом [PERSON] до Військової частини [NUMBER] Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з військової частини № [NUMBER] Національної гвардії України на користь [PERSON] грошову компенсацію при звільненні за неотримане речове майно в сумі 15407,94 грн. 25.03.2021 року відповідачем в повному обсязі сплачено компенсацію при звільненні за неотримане речове майно, що підтверджується № 684 від 23 березня 2021 року. Питання відповідальності за порушення трудових прав військовослужбовців та відшкодування моральної шкоди військовослужбовцю у разі порушення його трудових прав не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулюють порядок проходження військової служби. За таких обставин суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин положення\~Цивільного кодексу України\~як таких, що визначають загальні підстави та порядок відшкодування моральної шкоди. За змістом\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірною бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ч. 1\~ст. 1167 ЦК України). Крім того, оскільки у спірних правовідносинах підставою відшкодування є порушення саме трудових прав позивача, то суд приходить до висновку про можливість застосування також і норм\~КЗпП України. За правилами\~ст. 237-1\~КЗпП України\~відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Отже, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (невиплати належних йому грошових сум), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності (п. 13\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Зазначеними вище судовими рішеннями адміністративних судів, зокрема встановлено, що саме протиправна бездіяльність відповідача призвела до порушення трудових прав позивача, що полягає у невиплаті в день звільнення грошової компенсації за невикористану позивачем у 2015-2019 рр. додаткову відпустку як учасника бойових дій. Згідно ч. 4\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, суд приходить до висновку, що саме протиправна бездіяльність відповідача призвела до порушення трудових прав позивача та чинним законодавством України саме на відповідача покладено обов`язок відшкодувати позивачу моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому цієї шкоди. Відповідно \~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суд враховує практику Європейського суду з прав людини, яким визнана презумпція моральної шкоди, тобто відповідно до позиції ЄСПЛ, в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Так, рішенням від 27 липня 2004 року у справі «Ромашов проти України» Європейський суд з прав людини присудив заявнику відшкодування моральної шкоди, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. Суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, який не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення. Відповідно п. 3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати зокрема: в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Суд враховує, що при звільненні з військової служби позивач розраховував на отримання вказаних вище виплат та компенсацій, які не були виплачені з вини відповідача. Вимушена неможливість користуватися належними позивачу коштами внаслідок неправомірної бездіяльності відповідача призвела до значних душевних страждань, погіршення психологічного стану, що безумовно відобразилось на фізичному здоров`ї позивача. Суд визначає розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9\~Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в заявах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року). При визначенні розміру моральної шкоди суд приймає до уваги також характер правопорушення, його тривалість, зокрема те, що позивач, належні йому при звільненні суми, отримав лише через рік з моменту звільнення. Крім того, порушення прав позивача з боку відповідача призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків та вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, в тому числі шляхом звернення за правовою допомогою, а потім до суду за захистом порушеного права.

Outcome: approved