Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] з наступними вимогами: визначити порядок користування належною на праві спільної часткової власності квартиру [ADDRESS], а саме: закріпивши за [PERSON] житлову кімнату залу і балкон, вихід на який знаходиться в цій кімнаті, а за [PERSON] спальню кімнату, кухню, коридор, ванну кімнату і туалет залишити в спільному користуванні всіх співвласників. Такі вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 20 червня 2011 року шлюб, укладений між сторонами та зареєстрований 27 серпня 1995 року у відділі РАГСу м.Кузнецовськ Рівненської області, актовий запис №168, було розірвано. За час подружнього життя, як зазначив позивач, він разом із [PERSON] набули право спільної часткової власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] в рівних долях по 1/2 (одній другій) частині кожному. Однак, згідно з доводами [PERSON], згоди щодо користування даною квартирою між ним і відповідачкою не досягнуто. 03 вересня 2014 року позивач подав в суд письмову заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить: визначити порядок користування належною на праві спільної сумісної власності квартирою [ADDRESS], а саме: закріпивши за [PERSON] спальню кімнату, а за [PERSON] залу кімнату і балкон, вихід на який знаходиться в цій кімнаті, а кухню, коридор, ванну кімнату і туалет залишити в спільному користуванні всіх співвласників. В судовому засіданні [PERSON] повністю підтримав позовні вимоги з урахуванням їх уточнень та пояснив, що в квартирі [ADDRESS] він не проживає з березня 2011 року до теперішнього часу, так як відповідачка вигнала його із квартири та викинула його речі. Починаючи з березня 2011 року, як пояснив позивач, він проживав за іншими адресами, а на теперішній час безоплатно користується житлом - квартирою [ADDRESS]. При цьому [PERSON] зазначив, що ключі від квартири [ADDRESS] він сам віддав [PERSON] і з приводу вселення в цю квартиру до відповідачки не звертався та на примусове виконання рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 03 вересня 2012 року не подавав. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що 1/2 (одна друга) частина квартири [ADDRESS] є його власністю, тому він має законне право користуватися цим житлом, в тому числі для відпочинку, щоб попити чаю, і, можливо, для проживання. При цьому [PERSON] зазначив, що питання з приводу узгодження можливого варіанту користування вказаною квартирою із відповідачкою він не вирішував та із цього приводу до [PERSON] до моменту подачі вказаного позову не звертався. За таких обставин, позивач просив суд задоволити його позов та визначити порядок користування квартирою [ADDRESS], врахувавши, що спальня - це кімната, яка поєднана з балконом і має до нього вихід. В подальшому [PERSON] надав інші пояснення, зазначивши, що спальня - це кімната, яка не поєднана із балконом і не має до нього виходу. На продовження розгляду даної цивільної справи позивач не з'явився, будь-яких заяв чи клопотань не заявляв. Представник позивача - адвокат [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги [PERSON] з врахуванням їх уточнень та просив суд їх задоволити. Згідно з доводами представника позивача між сторонами існує спір щодо порядку користування квартирою [ADDRESS], який підлягає вирішенню виключно в судовому порядку з метою недопущення та уникнення їх сварок. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив суду, що вказана квартира є двохкімнатною, виділ 1/2 (однієї другої) її частини в натурі є неможливим, тому відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наведених у п.6 постанови №7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», слід встановити порядок користування приміщеннями цієї квартири її співвласниками. Відповідачка [PERSON] повністю не визнала позовних вимог [PERSON] про визначення порядку користування квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідачка в судовому засіданні зазначила, що іще до розірвання шлюбу в березні 2011 року позивач добровільно залишив свою сім'ю, вивіз із квартири половину спільного майна (праски, магнітофон та інше) і свої речі та відтоді з власного бажання став проживати з іншою жінкою за іншими адресами. Згідно тверджень [PERSON] ключі від квартири [ADDRESS] у позивача вона не забирала, замків у дверях цієї квартири не міняла і на теперішній час не перешкоджає [PERSON] користуватися вказаною квартирою, в тому числі проживати в ній. Окрім цього, відповідачка пояснила, що позивач не звертався до неї з приводу вселення в квартиру [ADDRESS] на підставі рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 03 вересня 2012 року та з приводу визначення порядку користування зазначеною квартирою на теперішній час. За таких обставин, [PERSON] вказала, що даний спір між сторонами відсутній, тому в задоволенні позову [PERSON] про визначення порядку користування квартирою [ADDRESS] слід відмовити. Представник відповідачки - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, зазначивши про їх необґрунтованість і безпідставність. Згідно з доводами представника відповідачки в позовній заяві та в його заяві про уточнення позовних вимог [PERSON] не вказав площі житлових кімнат квартири [ADDRESS] та не зазначив жодних ідентифікаційних відомостей, за якими можна було б визначити, яка з цих кімнат є спальнею, а яка - залом. Окрім цього, [PERSON] зазначила, що до звернення в суд з вказаним позовом позивач не звертався до [PERSON] з приводу вирішення за їх згодою питання про визначення порядку користування і володіння квартирою та доказів про відсутність такої згоди відповідачки суду не надав. Заперечуючи проти позову [PERSON], представник відповідачки також пояснила, що позивач фактично не користується зазначеною квартирою, хоча [PERSON] не чинить йому ніяких перешкод у володінні та користуванні квартирою, замків у вхідних дверях вона не міняла і ключів від них у [PERSON] не забирала. Вказаними обставинами [PERSON] доводить відсутність у позивача реального наміру проживати в цій квартирі та відсутність між сторонами цього спору на теперішній час. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, суд дослідив і оцінив в сукупності письмові докази, наявні в матеріалах справи, та прийшов до висновку, що підстави для задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про визначення порядку користування квартирою в даному випадку відсутні. Такий висновок суду ґрунтується на наступних встановлених по справі обставинах. Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 20 червня 2011 року шлюб, укладений між [PERSON] і [PERSON], зареєстрований 27 серпня 1995 року у відділі РАГСу м.Кузнецовськ Рівненської області, актовий запис №168, - розірвано. Зі змісту вказаного судового рішення вбачається, що [PERSON] зазначав суду, що спільно сторони не проживають протягом чотирьох місяців і спільного господарства не ведуть, а [PERSON] пояснювала, що з березня 2011 року подружжя разом не проживає і причиною розпаду сім'ї є п'янки та гулянки з боку позивача. В даному випадку сторони надали пояснення, в яких підтвердили факт непроживання [PERSON] в квартирі [ADDRESS] з березня 2011 року до теперішнього часу. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Отже, з наведених підстав суд вважає вищевказану обставину, яка визнається обома сторонами, встановленою. Факт непроживання позивача з березня 2011 року в квартирі [ADDRESS] підтверджується його письмовими запереченнями від 04 вересня 2014 року, поданими в іншій цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування понесених витрат по сплаті житлово-комунальних послуг, в яких [PERSON] зазначив, що дійсно не проживає в цій квартирі із березня 2011 року в зв'язку із тим, що спільне проживання сторін в одній квартирі було неможливе. Жодних даних про те, що фактичне непроживання позивача у квартирі [ADDRESS] зумовлене створенням відповідачкою відповідних перешкод вказані письмові заперечення [PERSON], які датовані 04 вересня 2014 року, не містять. Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 03 вересня 2012 року не спростовує зазначених обставин, оскільки стосується правовідносин сторін минулого часу. Зміст вказаного судового рішення свідчить, що при вирішенні попереднього спору сторін з приводу користування квартирою [PERSON] теж зазначала, що [PERSON] не бажає жити з нею в спірній квартирі і добровільно звільнив цю квартиру влітку 2011 року, при цьому вивіз з квартири всі свої особисті речі. [PERSON] також пояснювала, що ключі від вхідних дверей квартири у позивача були, вона не замінювала замок вхідних дверей та не чинить [PERSON] ніяких перешкод у доступі до спірної квартири. Свідки [PERSON] та [PERSON] дали в судовому засіданні показання про те, що вони проживають в одному під'їзді з [PERSON] в будинку [ADDRESS] у квартирах №67 та №70 відповідно і їм невідомо, що [PERSON] не впускає [PERSON] в спірну квартиру. Свідки [PERSON] та [PERSON] також зазначили, що [PERSON] протягом року у спірній квартирі не проживає, але після розірвання сторонами шлюбу вони декілька разів бачили [PERSON] у під'їзді будинку №34-а та у спірній квартирі. При цьому суд також врахував пояснення обох сторін, надані під час розгляду даної справи, що вказане рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 03 вересня 2012 року не зверталося [PERSON] до виконання ні в добровільному, ні в примусовому порядку. В свою чергу такі обставини свідчать про відсутність реального наміру позивача на вселення в квартиру [ADDRESS] та на використання цього житла за призначенням. Двокімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 42,4 кв.м. і житловою площею 22 кв.м., належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] і [PERSON] в рівних долях по 1/2 (одній другій) частині кожному. Наведені обставини підтверджуються витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №35455045, виданим комунальним підприємством «Кузнецовське міське бюро технічної інвентаризації» 11 вересня 2012 року, та не спростовуються сторонами і їх представниками. Таким чином, суд встановив, що квартира [ADDRESS] перебуває у спільній частковій власності [PERSON] і [PERSON], а не у спільній сумісній власності сторін, як зазначив позивач у письмовій заяві про уточнення позовних вимог від 03 вересня 2014 року. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ч.ч.1-3 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. З наведеного слідує, що [PERSON] і [PERSON] мають рівні умови здійснення ними своїх прав володіння, користування та розпоряджання квартирою [ADDRESS], яка є їх спільною частковою власністю, незалежно від місця проживання і місцезнаходження цієї квартири. Рівність вказаних прав, а також обов'язків сторін, як співвласників зазначеної квартири, відповідачкою та її представником не заперечується. Частинами 1-3 ст.358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. З пояснень сторін судом встановлено, що [PERSON] не звертався до [PERSON] з приводу узгодження можливого варіанту користування вказаною квартирою. Отже, домовленість сторін, як співвласників майна, в даному випадку не виникла в зв'язку з відсутністю зі сторони позивача будь-якої пропозиції відповідачці щодо порядку користування квартирою, яка є їхньою спільною частковою власністю. Факту недосягнення згоди сторін щодо володіння та користування квартирою [ADDRESS], що є їхньою спільною частковою власністю, з вини [PERSON] не доведено. Окрім цього, судом враховано, що в позовних вимогах [PERSON] не конкретизував яке саме приміщення квартири [ADDRESS] є спальнею, а яке є залом. Позивач не навів площі цих житлових кімнат або інших характеризуючих даних, на підставі яких можна було б ідентифікувати зазначені приміщення. За таких обставин, які в своїй сукупності та взаємозв'язку свідчать про фактичну відсутність спору сторін щодо визначення ними порядку користування квартирою, позов [PERSON], заявлений до [PERSON], задоволенню не підлягає. Враховуючи наведені обставини, на підставі ст.317, ч.ч.1-3 ст.319, ч.ч.1-3 ст.358 ЦК України,

Outcome: dismissed