Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Вишгородського районного суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою та зняття з реєстрації. В обґрунтування своїх вимог вказав, що йому на праві власності належить квартира [ADDRESS] . В даній квартирі на разі зареєстрований його батько, який тривалий час, більше 10 років не проживає. Відповідач без поважних причин в зазначеній квартирі не проживає та не з`являється, не сплачує комунальні послуги. Зазначив, що відповідач втратив право користування квартирою у зв`язку з тривалою без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації, а тому звернувся до суду та просить визнати відповідача такими, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] та примусово зняти його з реєстраційного обліку. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, представник подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач у судові засідання не з`являвся, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, тому суд, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача. Вивчивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У ст. 12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] , є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 7-9). З довідки виданої Катюжанською сільською радою Вишгородського району Київської області від 18 червня 2019 року № 355/02-22 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але не проживає (а.с. 15). Відповідно до акту складеного комісією в складі депутата Катюжанської сільської ради Вишгородського району Київської області Потапенко О.М. та мешканців будинку [ADDRESS] [PERSON] кв. № [ADDRESS] ) та [PERSON] (кв. № 10) від 25.04.2019 року № 82, встановлено, що в квартирі [ADDRESS] , [PERSON] зареєстрований, однак більше одного року в даній квартирі не проживає (а.с. 10). Згідно ч. 1-3 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: 1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п`яти років перебування на дійсній військовій службі; 2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; 3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як передбачено ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач відсутній в квартирі позивача більше року без поважних причин згаданих у ч. 2 ст. 405 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України. Враховуючи те, що відповідач не проживає в квартирі [ADDRESS] , не виконує обов`язки по утриманню будинку, не сплачує поточні комунальні платежі, суд вважає встановленим, що відповідач понад 6 місяців не проживає у зазначеному житловому будинку без поважних причин, у зв`язку із чим є такими, що втратив право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності понад встановлені строки, у зв`язку із чим позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується вимоги позивача про зняття відповідача з реєстрації, то в цій частині позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а тому його положення підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою в день звернення особи із заявою в органи реєстрації. У відповідності до п. 3 Правил Реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, що передбачено п.26 вищевказаних правил. Тому, оскільки в результаті визнання судом особи такою, що втратила право користування житлом, такі наслідки передбачені ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» без додаткового ухвалення рішення суду, то суд приходить до висновку, що вимоги позивача в цій частині є необґрунтованими. До відмови у знятті з реєстрації на підставі рішення суду про позбавлення права користування жилим приміщенням (квартирою) права позивача у цьому питанні не порушені і тому суд відповідно до приписів ст. 16 ЦК України про захист права лише у передбачений законом чи договором спосіб не має підстав для ухвалення рішення з цього приводу. Тобто, рішення суду про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи.

Outcome: partial