Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вище вказаним позовом, відповідно до якого просив: стягнути з Публічного акціонерного товариства «Креатив Груп» на свою користь середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 26.08.2015 року по 23 вересня 2015 року включно в розмірі 2713 грн. 41 коп. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн. На обґрунтування позову зазначено, що 25 серпня 2015 року звільнився з посади менеджера з логістики Публічного акціонерного товариства «Креатив Груп», на якій працював з 03.09.2012 року, за угодою сторін. Оскільки остаточний розрахунок був проведений не в день звільнення 25.08.2015 року, а 24.09.2015 року, тобто з затримкою на 16 календарних днів, середній заробіток за час затримки розрахунку складає 2713 грн. 41 коп. В звязку з цим позивач з метою захисту своїх порушених прав звернувся до суду з позовом. Під час розгляду справи в суді позивач надав уточнення позовних вимог, просив стягнути з Публічного акціонерного товариства «Креатив Груп» на свою користь середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 26.08.2015 року по 23 вересня 2015 року включно в розмірі 2713 грн. 41 коп. та сплачений судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08.04.2016 року позовну заяву [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Креатив Груп» про стягнення заробітної плати та моральної шкоди в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 10000 грн. залишено без розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням уточнень до позовних вимог підтримала. Представник відповідача в судовому засіданні вимоги не визнала, у їх задоволенні просила відмовити. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно трудової книжки 13.03.2015 року позивача переведено на посаду менеджера з логістики відділу з впровадження нових проектів постійно ПАТ «Креатив». 25.08.2015 року [PERSON] звільнено з посади за угодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 7-8). Відповідачем в день звільнення позивача не проведено розрахунок, у звязку з чим [PERSON] не виплачено заробітну плату за фактично відпрацьований час. 24.09.2015 року заборгованість по заробітній платі позивача була виплачена, що не заперечувалось стороною відповідача. При цьому, суд вважає необхідним стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.08.2015 року по 23.09.2015 року, включно, оскільки датою остаточного розрахунку відповідача з позивачем є саме 24.09.2015 року. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, позивач, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язаний з розумним інтервалом часу сам цікавитися провадженням у його справі, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки. Ст.ст. 27, 31 ЦПК України встановлено, що особи, які беруть участь у справі, наділені широким колом цивільних прав, і лише одним обовязком: добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати покладені на них процесуальні обов'язки. Відповідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобовязаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність передбачених ст. 117 КЗпП України підстав для покладання на відповідача відповідальності за затримку остаточного розрахунку при звільненні. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 27 КЗпП України роботодавець зобовязаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з висновку Постанови Верховного Суду України від 29 січня 2014 року у справі за №6-144ц13, яка має враховуватись судами загальної юрисдикції відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, що нездійснення роботодавцем виплати належних звільненому працівникові сум у день звільнення (стаття 116 КЗпП України) є підставою для стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що передбачено статтею 117 КЗпП України. У відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати в тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Постановою Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» пунктом 20 передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КзпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Разом з тим, Конституційний Суд України в рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 зазначив, що обсяг заробітної плати найманого працівника становлять винагорода за виконану роботу та гарантовані державою виплати. Право працівника на належну заробітну плату кореспондується з обов'язком роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. Згідно розрахунку суду, який обраховано без утримання податків та інших необхідних обовязкових платежів (21 р.д. х 129,21 грн. - середньоденна заробітна плата, яка була вирахувана з: 1797,75 + 3112,11 грн. : 38 р.д. (червень 2015 року - 15 р.д., липень 2015 року - 23 р.д.) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 2713,41 грн. Таким чином, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимоги та стягує з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 2713,41 грн. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір в розмірі -551,20 грн. на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved