Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із заявою, в якій просить встановити факт, що його національність поляк та внестизміни в актовий запис про його народження, де в графі національність матері [PERSON] вказати «полька». В обґрунтування заяви покликається на те, що він народився [INFO] року у м.Львові, в актовому записі про його народження національність вказано «українець». Проте, насправді за національністю він є поляк, оскільки його прадід по маминій лінії за національністю був поляк, його мати є полькою, має карту поляка. Сам він також виховувався відповідно до польських традицій, виявляв почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою та іншими поляками, володіє польською мовою. Необхідність встановлення вище зазначеного факту заявник мотивує тим, що від цього залежить виникнення, зміна або припинення його особистих немайнових, а в подальшому, можливо і майнових прав. В судовому засіданні заявник і представник заявника заяву підтримали, покликаючись на мотиви такої, яку просять задовольнити. Заінтересовані особи - Залізничний відділ ДРАЦС РС Львівського МУЮ у Львівській області і міський відділ ДРАЦС РС Львівського МУЮ, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, не направили в судове засідання своїх представників, при цьому до суду подано заяви за підписом начальників відділів, в яких вони просять проводити розгляд справи за відсутності їхніх представників, що суд вважає за можливе. Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Зі змісту ст.3 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювальних прав. Згідно зі ст.234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України). За змістом ч.2 ст.256 ЦПК України, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] року в м.Львові, його батьками значаться [PERSON] та [PERSON], в графі «національність» яких записано відповідно «українець» і «українка», що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та паспотом громадянина України серії [NUMBER] (а.с.17). Як вбачається зі свідоцтва про народження матері заявника - [PERSON] народилася [INFO] року в м.Львові, її батьками значаться [PERSON] та [PERSON] (а.с.18). Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] [PERSON] 21.12.1996 року уклала шлюб із [PERSON] та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с.19). Також судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] року, та її батьками значаться [PERSON] та [PERSON] (а.с.20), відомості про національність батьків відсутні. 18.02.1968 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с.20). З архівної довідки №Т-7 від 28.02.2014 року (а.с.7) вбачається, що у метричній книзі римо-католицької парафії с.Топорів Буського округу з записами про народження, одруження і смерть за 1900-1914 рр. виявлено запис про народження: [PERSON] народився [INFO] року у [ADDRESS] хрещений 29 квітня 1912 року, римо-католицького віросповідання. Його батько [PERSON], син [PERSON] і [PERSON], а мати [PERSON], донька [PERSON] і [PERSON] (а.с.7). Згідно даних свідоцтва вбитого, померлого або зниклого безвісті № [NUMBER] (а.с.10), [PERSON], [INFO], віра - римо-католик, вбитий від міни [INFO] року та похований на цвинтарі у м.Новий Сонч. Наведене стверджується наказом командувача 2-го запасного полку саперів польського війська №228 від 9.06.1945 року, що капрал [PERSON], будучи у відрядженні в Новому Сончі наткнувся на вибухівку, від якої був важко ранений, привезений до районної Лікарні в Новому Сончі, де помер [INFO] року (а.с.12). Також довідкою №PWSW/110/ISP/SM/15 від 23.04.2015 року підтверджується, що [PERSON], [INFO] є студентом Державної вищої східноєвропейської школи у Перемишлі у 2014/15 навчальному році (а.с.14). Із заяви вбачається, що [PERSON] звернувся до суду із проханням встановити його національність «поляк», оскільки його прадід [PERSON] за національністю «поляк», мати є полькою, має карту поляка (а.с. 21), з метою отримання певних пільг та гарантій, які надаються Республікою Польща громадянам України польського походження. Згідно зі ст. 11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій, культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх кордонних народів і національних меншин України. Національність - національна ідентичність, належність особи до певної нації (або іншої етнічної групи (спільності), яка визначається як відмінними особливостями етнічної групи (мова, звичаї і традиції, культура, фізіологічні риси (належність до певного типу тощо), яких дотримується особа, так і особистим почуттям належності до етнічної спільності - почуттям національної ідентичності. З метою гарантування національним меншинам права на вільний розвиток прийнято Закон України «Про національні меншини в Україні». У відповідності до ст.3 вказаного Закону до національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. За змістом положень ст.11 громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Згідно з приписами ст.300 Цивільного Кодексу України фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. На підставі Указу Президента України № 70/99 від 27 січня 1999 року, втратив чинність Указ Президента України від 31 грудня 1991 року «Про порядок зміни громадянами України національності», і з того часу в законодавстві України відсутні норми, якими передбачаються настання певних юридичних наслідків або набуття немайнових прав в залежності від національності особи. Проте, навіть якщо існує гнучкість чи суперечність стосовно правильного тлумачення закону, чи порядку зміни національності, безперечним є те, що право особи на збереження своєї національності, як і право на її зміну, визнається законодавством України. Відповідно до абз. 3 п.1 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановити факти, які і за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав. Зі змісту п.2.13.2 «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання», затверджених наказом Міністерства юстиції України №96/5 від 12.01.2011 року, затверджених Міністерством юстиції України 14.01.2011 року №55/18793 на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи усі родичі заявника по материній лінії ідентифікували себе як поляки, відвідували костел, святкували усі релігійні свята в польських традиціях, вільно володіли польською мовою, відносили себе до польської громади. Сам заявник також виховувався відповідно до польських традицій, виявляв почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою та іншими поляками, підтримує відносини з родичами по материнській лінії лінії, які мешкають в Республіці Польща, володіє польською мовою. Встановлення факту національної ідентичності заявнику необхідне для впорядкування документів, для реалізації особистих прав - підтвердження польського походження його роду, цей факт має юридичне значення, оскільки громадянам України польського походження надаються окремі пільги та гарантії, а ситуація що склалась, може позбавити заявника права скористатись вказаними правами. Виходячи із наведеного, суд вважає, що не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених заявником у заяві, вони підтверджені письмовими доказами, тому суд приходить до висновку, що заява [PERSON] є підставною і підлягає задоволенню.

Outcome: approved