Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом до Приютівської селищної ради про визнання за ним права власності за набувальною давністю на житловий будинок за адресою: Кіровоградська область, Олександрійський район, селище Приютівка, вулиця Березівська, 12/2. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що з 1993 року він проживає у [INFO]. Ніхто, окрім нього у вказаному вище будинку не проживає та витрат за нього не несе. Бабуся позивача отримала даний будинок в КСП Заготівельник, який ліквідований, про те так і не переоформила документи за життя не себе. З огляду на те, що позивач проживає з самого народження у вказаному вище будинку, а отже безперервно продовжує володіти даним майном, тобто добросовісно та відкрито володіє цим майном більше десяти років, а отже може набути на нього право власності за набувальною давністю. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не зявились. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. 27 лютого 2019 року до суду надійшла заява [PERSON], у якій вона просить розгляд справи проводити без її участі та участі позивача. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не зявився. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. 6 вересня 2018 року подав до суду заяву, у якій просив розгляд справи проводити без його участі. Також зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог та прийняття заочного рішення. Ухвалою суду від 3 травня 2018 року витребувано спадкову справу, заведену після смерті [PERSON] та ухвалою суду від 2 липня 2018 року було витребувано інвентаризаційну справу на [ADDRESS], який розташований по вулиці Березівська, у с. Приютівка, Олександрійського району, Кіровоградської області. Дослідивши надані суду письмові докази, суд встановив такі обставини і дійшов таких висновків. 11 жовтня 2009 року померла [PERSON]. Це підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть. Відповідно до рішення загальних зборів членів КСП Заготівельник від 17.02.1999 року, квартира [ADDRESS] вирішено було продати [PERSON] Відповідно до свідоцтва про право власності, яка було видано 17 грудня 1999 року на підставі зазначеного вище рішення загальних зборів, 7/10 частина житлового будинку № 12 по вул. Березівський у с. Приютівка належить на праві колективної власності КСП Заготівельник. Вказана вище інформація також підтверджується матеріалами інвентаризаційної справи БТІ, яка була надана суду на виконання ухвали про витребування доказів від 02.07.2018 р. Також у матеріалах інвентаризаційної справи міститься довідка, у якій зазначено, що КСП Заготівельник продає належну йому квартиру № 2, яка знаходиться у с. Приютівка, по вул. Березівська, 12 [PERSON] по залишковій балансовій вартості 525 грн. за рахунок погашення заборгованості по заробітній платі. Також сама інформація міститься у і виписці з протоколу № 3 зборів членів КСП Заготівельник від 17.02.1999 року. Будь-яких договорів, які були укладенні [PERSON] щодо вказаної вище нерухомості у інвентаризаційній справі немає. Відповідно до акту обстеження фактичного проживання, який складений членами комісії виконавчого комітету Приютівської селищної ради № 429 від 25.04.2017 року [PERSON] проживає за адресою [INFO], з дня народження 02.10.1993 року, по теперішній час. Відповідно до довідки № 428 від 21.05.2018 р., виданої виконкомом Приютівської селищної ради, [PERSON] був зареєстрований за зазначеною вище адресою у період з 02.11.1993 року по 28.03.2002 року. Відповідно до архівного витягу № 07-05/8/1 та розпорядження Олександрійської районної державної адміністрації від 30 березня 2000 року №148-р Про реєстрацію доповнень до статутів селянських фермерських господарств Світлопілля та Терен зареєстровано доповнення до статуту селянського фермерського господарства Терен щодо прийняття ним правонаступництва прав та зобовязань колективного підприємства Заготівельник. Відповідно до архівного витягу № 07-05/8/2 та розпорядження Олександрійської районної державної адміністрації від 7 липня 2000 року №224-р Про скасування державної реєстрації колективних сільськогосподарськихпідприємств Заготівельник та ім. Кірова скасовано державну реєстрацію КСП Заготівельник, ідентифікаційний код 00450016 у звязку з ліквідацією. На виконання ухвали суду про витребування доказів 3 травня 2018 року суду були надані копії матеріалів спадкової справи №245/2012 [PERSON], померлої 11 жовтня 2009 року. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 25.07.2012 року, онук [PERSON], [PERSON], прийняв спадщину, яка складається із земельної ділянки, кадастровий номер 3520384100:02:000:0033, розташованої на території Косівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, площею 5,75 гектарів в межах згідно з планом, переданої для ведення особистого селянського господарства, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії РІ № 311738, виданого Олександрійською райдержадміністрацією 19 липня 2002 року і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 11116. З аналізу матеріалів спадкової справи, суд робить висновок, про те, що [PERSON] є спадкоємцем та прийняв спадщину після смерті [PERSON] \~ \~ \~ \~Вирішуючи спір, суд застосовує такі норми права. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно. При цьому необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Отже суду при вирішенні спору належить встановити саме факт добросовісності заявника на момент отримання ним майна, а саме, що у позивача, як володільця майна не могло бути сумнівів у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Для набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю згідно ч. 1 ст.344 ЦК України необхідні такі умови: річ, що опинилась у володінні особи, є об'єктивно чужою; володілець суб'єктивно вважає майно своїм; володілець майна має бути добросовісним набувачем; володіння здійснювалось протягом усього строку відкрито; володіння майном продовжувалось безперервно; строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років, рухомим - 5 років. Також, пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Відповідно до постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 р. № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння, а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли. Отже, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Набуття права власності на майно за набувальною давністю неможливе, коли існує титульне володіння, тобто особа володіє майном на певній правовій підставі, навіть оформленої не повністю правильно або за положенням вже не діючого законодавства. Таким чином, врахувавши обставини справи та надавши належну правову оцінку поданим сторонами доказам, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачу було відомо про відсутність у нього підстав для набуття права власності на спірну квартиру, оскільки вказана вище квартира відповідно до свідоцтва про право власності належала КСП Заготівельник та була передана бабусі позивача без належного оформлення відповідного договору. У справі надано докази відносно укладення договору купівлі-продажу, підтвердженням чого є рішення ради загальних зборів КСП Заготівельник від 17.02.1999 року. Окрім цього, підставою для відмови у позові є заявлення вимог до неналежного відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідно до ч. 3 ст. 53 ЦПК України після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. З огляду на те, що позивачу не пізніше часу отримання ним зазначених вище архівних витягів стало відомо, про правонаступником КСП Заготівельник є ФГ Терен та не подано до суду заява про заміну відповідача, суд відмовляє у задоволенні позову, оскільки він заявлений до неналежного відповідача. Відповідно до матеріалів справи правонаступником КСП Заготівельник є ФГ Терен, а отже спірний будинок належить ФГ Терен, а не Приютівській селищній раді, яку позивач зазначив відповідачем по справі. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем не було доведено сукупності передбачених ст. 344 ЦК України обставин та не надано суду достатніх, належних і допустимих доказів, які б підтверджували заявлені ним вимоги, тому виходячи із недоведеності та необґрунтованості заявлених позовних вимог та відсутності підстав, установлених ст. 344 ЦК України, для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю, суд відмовляє у задоволенні позову. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed