Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

[PERSON], діючи на підставі довіреності та в інтересах [PERSON], 05 червня 2014 року звернулась до суду з позовом, у якому просить зняти арешт з 1/3 частини житлового будинку по [ADDRESS], обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивач вирішив подарувати свою частину будинку матері [PERSON], однак коли та звернулася до нотаріуса, то з'ясувалось що на цю частину будинку накладено арешт ВДВС Чернігівського РУЮ, згідно постанови серії «АА» №551782 від 25 червня 2003 року, але у виконавчій службі повідомили про відсутність будь-яких виконавчих документів про стягнення з [PERSON] боргів, до того ж неможливо з'ясувати по якому саме виконавчому провадженню накладено арешт, адже архівні справи зберігаються у відділі 3 роки і знищуються. До судового засідання від представника позивача надійшла заява з проханням справу розглянути без її участі, задовольнити позов, проти ухвалення заочного рішення вона не заперечує. /а.с.18/ Представник відповідача у засідання також не з'явився, причини не явки суду не повідомлені, про час та місце розгляду справи ВДВС повідомлявся належним чином. /а.с.17/ Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов'язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки, що закріплено в статті 27 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що представник відповідача по справі у судове засідання не з'явився, а сторона позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність представника ВДВС, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, [PERSON], [INFO] одружився з [PERSON], про що зроблено актовий запис №1387 від 30 серпня 2008 року і ВРАЦС реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, і після реєстрації шлюбу він отримав прізвище дружини «[PERSON]». /а.с.4/ Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 30 травня 2014 року, власником 1/3 частини будинку по [ADDRESS] є [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності, виданого 11 листопада 1993 року Михайло-Коцюбинською селищною радою. У цьому ж витязі є запис №5841285 від 19 квітня 2006 року про те, що на вказану частину нерухомого майна виникло обтяження згідно постанови ВДВС Чернігівського РУЮ серії «АА» №551782 від 25 червня 2003 року. /а.с.6, 11/ 14 травня 2014 року начальником ВДВС Чернігівського РУЮ на адресу [PERSON] надано відповідь на звернення, з якого встановлено, що станом на 13 травня 2014 року на виконанні у відділі відсутні будь-які виконавчі документи про стягнення з [PERSON] борів і повідомити по якому саме виконавчому документу був накладений арешт на 1/3 частину будинку по [ADDRESS] ВДВС, згідно постанови серії «АА» №551782 від 25 червня 2003 року на ім'я [PERSON], відділ не має можливості, оскільки архівні справи зберігаються у відділ 3 роки, а потім підлягають знищенню. /а.с.7/ Згідно зі ч.ч.1, 2 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Як встановлено судом і це підтверджено стороною відповідача, станом на 13 травня поточного року відносно позивача на виконанні відсутні будь-які виконавчі документи і неможливо з'ясувати на якій підставі і чому перебуває під арештом його майно з 24.06.2003 року, отже суд не може рахувати дії відповідача правомірними, а тому майно [PERSON] підлягає звільненню з-під арешту. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності із ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 6 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. У світлі викладеного, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, з наведених вище підстав та міркувань. На підставі викладеного, й у відповідності ст.ст.6, 60 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.317, 319, 321, 391 ЦК України,

Outcome: approved