Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], виконавчого комітету [PERSON] міської ради про визнання не чинним виконкому [PERSON] міської ради та зобовязання укласти договір найму квартири. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він разом із батьками проживав у спірній квартирі з 14.07.1978 року, коли згідно ордеру №777 моїй мамі [PERSON] було надано на право проживання їй та членам її сім'ї у квартирі [ADDRESS]. З 1981 року після того як відповідачка [PERSON] поїхала в невідомому напрямку позивач залишився проживати в квартирі зі своїм батьком [PERSON]-Д.Б. який 11.09.2016 помер. З того часу позивач сам проживає у даній квартирі. Рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради № 69 від 28.03.2017 року позивачу [PERSON] було відмовлено в укладені договору найму на житлову квартиру [ADDRESS]. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, однак згідно поданої заяви просить розглянути справу без його участі, позов підтримує та просить задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача виконавчого комітету [PERSON] міської ради до суду не зявився, подав до суду заяву згідно якої просив справу розглянути без участі представника виконкому. Відповідач [PERSON] до суду не зявилася, причини неявки суду не повідомила, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлена, відповідно до ст. 76 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 1 ЦПК України, пришов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем [PERSON] міською радою 14.07.1978 року було видано ордер №777 відповідачці [PERSON] на право проживання їй та членам її сім'ї позивачу [PERSON] та його батькові - [PERSON] у спірній квартирі. Судом встановлено, що у вищевказаній квартирі з 1978 року по 1981 рік проживала [PERSON] разом із членам своєї сім'ї сином [PERSON] та чоловіком [PERSON]-Д. Б. У 1981 року відповідачка [PERSON] покинула сина з батьком та поїхала в невідомому напрямку. З того часу всі необхідні документи для належного утримання спірної квартири були укладені із батьком позивача, однак фактичне утримання даної квартири здійснював позивач, всі комунальні послуги сплачувалися саме позивачем [PERSON]. Факт належного виконання умов користування квартирою підтверджуються квитанціями про оплату газу, вивезення твердих побутових відходів, світла. 11.09.2016 року [PERSON]-Д. Б. батько позивача [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ №216559. Тобто з часу смерті батька позивач сам проживає у спірній квартирі, що підтверджується довідкою Центру надання адміністративних послу виконавчого комітету [PERSON] міської ради №1554 від 10.04.2017 року. Згідно ст. 58 Житлового кодексу Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле пшмішення. Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер (ст. 61 Житлового кодексу Української РСР). Члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки (ст. 64 Житлового кодексу Української РСР). При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців (ст. 71 Житлового кодексу Української РСР). Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 Житлового кодексу Української РСР). Повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім'ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку (ст. 106 Житлового кодексу Української РСР). У разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування иим жилим приміщенням з дня вибуття (ст. 107 Житлового кодексу Української РСР). Враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства суд вважає, що [PERSON] з 1981 року втратила право користування згаданою квартирою, а враховуючи, що позивач разом з батьком продовжували проживати у спірній квартирі, тому позивач [PERSON] підлягає визнанню її наймачем. Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло, але це право, як і кожне інше, має преюдиційне значення, якщо може бути реалізоване. Відповідно до частини першої статті 9 ЖК УРСР громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду. За змістом частини першої статті 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Таким чином, укладення договору найму жилого приміщення є необхідною умовою користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду та одним із способів захисту житлових прав. У ст. 29 ЦК України визначено поняття «місця проживання», а саме, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно, тимчасово. Згідно ст.11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця перебування та місця проживання осіб здійснюється органом реєстрації. Відповідно до ст. 7 цього ж Закону, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі: заяви самої особи; судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням; інших документів які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. При таких обставинах справи, суд вважає, що є правові підстави для визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою № 66 в будинку № 105 по вул. Мужайській в м. Берегово, Закарпатської області, оскільки має тільки формальну реєстрацію у вказаній квартирі, не проживає в ній значний період часу, що значно перевищує встановлений законом шестимісячний строк. На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved