Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON], [PERSON] про визначення додаткового строку достатнього для прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] зазначив, що його мати [PERSON], [INFO] мала на праві власності квартиру [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 30.07.1996 року. [INFO] [PERSON] померла. За життя вона не бажала ні з ким спілкуватися, в квартиру нікого не пускала, тому за останні роки її життя він з нею не спілкувався. Про смерть матері він дізнався тільки 27.02.2013 р. і відразу звернувся до нотаріуса із заявою на прийняття спадщини. 06.07.2013 р. нотаріус відмовив йому у вчиненні нотаріальних дій, через відсутність доказів що спірна квартира належить покійній. Він звернувся як спадкоємець в реєстраційну службу Запорізької міської управлення юстиції із заявою про видачу копії свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 30.07.1996 р на ім'я [PERSON], проте йому було відмовлено, оскільки він не є власником. Тоді він звернувся до суду з позовом. Суд своїм рішенням зобов'язав реєстраційну службу Запорізької міської управлення юстиції видати йому копію свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 30.07.1996 р на ім'я [PERSON]. 03.12.2015 року він отримав свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] від 30.07.1996 р на ім'я [PERSON] без позначки, що це є дублікат так як дублікат могла отримати лише покійна. Маючи на руках свідоцтво він звернувся до суду з позовом про визнання права власності на 1\\3 частину квартири [ADDRESS]. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.05.2016 р. визнано за ним право власності в порядку спадкування на 1\\3 частину квартири [ADDRESS]. 15.06.2016 р він зареєстрував 1\\3 частину квартири на себе. Його брат [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08.06.2017 р в задоволенні позову про визнання права власності в порядку спадкування на 1\\3 частину квартири [ADDRESS] йому було відмовлено. Підставою для відмови стало те, що він не звернувся до суду з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Він ніколи не відмовлявся від прийняття спадщини після смерті матері. Із заявою про прийняття спадщини він звернувся відразу, коли дізнався про її смерть. Його звернення до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування та з позовом в якому він просив зобов'язати реєстраційну службу Запорізької міської управлення юстиції видати йому копію свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 30.07.1996 р на ім'я [PERSON] свідчить про те, що він ні коли не відмовлявся від прийняття спадщини. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, вважав позов [PERSON] необґрунтованим. Відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про час та місце судових засідань, до суду не з'явився, про причину неявки суд не повідомив. Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Відносини з приводу визначення додаткового строку достатнього для прийняття спадщини регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про нотаріат», постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Згідно частини 1 статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Фактичні обставини справи підтверджуються письмовими доказами, вивченими та оголошеними в судовому засіданні, копіями: свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] від 01.02.2013 р.; свідоцтва про народження [PERSON] [NUMBER]; свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 30.07.1996 р на ім'я [PERSON]; заяви [PERSON] про прийняття спадщини від 16.03.2013 р. (спадкова справа № 123/2013); постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 06.07.2013 р.; свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.12.2015 р.; рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08.06.2017 р. (справа № 336/9006/15-ц; 2/336/1026/2017); рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21.02.2011 р. (справа № 0827/2-о-29/11); заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.05.2016 р. (справа № 336/9006/15-ц; 2/336/626/2016 ); ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 02.12.2016 р. (№ 336/9006/15; 22-2/778/5238/16). Згідно статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно частини 1 статті 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно частини 1, 3 статті 1272 Цивільного кодексу України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пунктом 2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визначено: «Відповідно до ст. 1272 ЦК визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до змісту ст. 1272 ЦК позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст. 1269 ЦК, та набути право на спадщину відповідно до ч. 5 ст. 1268, статей 1296-1299 ЦК. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також врахувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов'язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.» Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику в справах про спадкування»: «Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.». Згідно частини 1 статті 95 Цивільного процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України: 1. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 2. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно частини 1 статті 77 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що строк подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини [PERSON] пропущено з поважних причин, оскільки позивач [PERSON] своєчасно 16.03.2013 р. звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та 06.07.2013 р. отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, в 2015-2017 р.р. захищав своє право у судових провадженнях, а тому суд визнає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved