Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 10 жовтня 2006 року в відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції [PERSON] зареєстрував шлюб з відповідачем, про що зроблено відповідний актовий запис за №1772. В шлюбі народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу стало те, що між сторонами особисті відносини тривалий час мають негативний характер, між ними відсутнє нормальне спілкування, позивач не бажає продовжувати такі шлюбні відносини. Вважає, що шлюб між ними носить формальний характер, надання строку на примирення не виправить стан їхніх шлюбних відносин, оскільки спроби в минулому не принесли жодних результатів. За наведених обставин просить шлюб розірвати, дітей залишити проживати з відповідачем. Позивач в судове засідання не зявився, суду подав заяву, за змістом якої просить розглянути справу у його відсутності. Позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити та не заперечує щодо заочного розгляду справи. 24.06.2015 року відповідач в судове засідання не з»явилась, попередньо подала до суду заяву про відкладення розгляду справи, зазначивши, що виїзджає за межі України на тривалий період, який суду не відомий, оскільки відповідачем в даній заяві не зазначено конкретний період її виїзду за межі України (а.с. 26). В наступні судові засідання 13.07.2015 року та 25.08.2015 року відповідач не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. - 31) та конвертом, що повернувся у звязку із закінченням терміну зберігання (а.с. 37-39), який міститься в матеріалах справи. Причину неявки суду не повідомила. З урахуванням положень ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про шлюб серії 1-НМ №027879 від 10 жовтня 2006 року (а.с. - 4) [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 10 жовтня 2006 року в відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис за №1772. В шлюбі народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження, які містяться в матеріалах справи (а.с. 5-6). Згідно копії свідоцтва про зміну імені від 16 листопада 2011 року, [PERSON] змінив імя на [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до пунктe 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейних стосунків, шлюб їх існує формально, позивач миритися не бажає. Збереження шлюбу суперечить інтересам позивача як одного з подружжя, тому такий шлюб зберігати не доцільно. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], залишити проживати з матірю. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved