Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання договору позики припиненим у звязку з його належним виконанням. Свій позов обґрунтовує тим, що 20.12.2010 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого він взяв у борг у [PERSON] 50000,00 грн. Вказує, що на даний час в провадженні Луцького міськрайонного суду перебуває справа за позовом [PERSON] до нього про стягнення боргу за договором позики. Однак, з січня 2011 року по червень 2012 року ним на банківський рахунок №29091500195807, що відкритий на імя [PERSON] в ПАТ «Альфа-банк» сплачено суму боргу в розмірі 52110,00 грн., однак відповідачем не повернуто йому борговий документ. [PERSON] з тим, п. 3 договору позики передбачено, що зазначену вище суму грошей позичальник зобовязався повернути позикодавцеві готівкою на письмову вимогу позикодавця протягом 30-ти днів з моменту предявлення вимоги. Також, в час передачі грошей та підписання договору позики, ними погоджено про повернення позики частинами, зокрема місячними платежами, шляхом поповнення банківського рахунку №№29091500195807, що відкритий на імя [PERSON] в ПАТ «Альфа-банк». При цьому, для виконання такої домовленості про порядок виконання договору позики в присутності свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON] були передані йому оригінали: кредитного договору №500195807 від 17.12.2010 року між ПАТ «Альфа-банк» та [PERSON], комплексного договору добровільного страхування ризиків позичальника №006.500195807.111 від 17.12.2010 року між ПАТ «Страхова компанія «[PERSON] страхування» та [PERSON] Зазначає, що ним належним чином були виконані умови договору позики, всі належні платежі були ним сплачені. В звязку з чим, просить визнати договори позики, укладений між ним та [PERSON] від 20.12.2010 року припиненим у звязку із його належним виконанням. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у заяві та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справ, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.12.2010 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 50000,00 грн., які зобовязався повернути до 20.12.2012 року. Даний факт підтверджується договором позики та письмовою розпискою (а.с. 9, 10). Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Як слідує із пояснень позивача та його представника, сторони погодили обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), а саме шляхом оплати від імені відповідача його власного кредитного договору, укладеного з ПАТ «Альфа-банк». У відповідності до ч. 1 ст. 528 ЦК України виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. У цьому разі кредитор зобов'язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. [PERSON] з тим, належних та допустимих доказів позивачем та його представником щодо укладення кредитного договору з метою укладення договору позики, щодо оплати позивачем кредитного договору від імені відповідача суду не представлено. При цьому, сам факт наявності у позивача кредитного договору та квитанцій не є беззаперечним доказом того факту, що саме позивачем такий кредит погашався і саме за вказаним договором позики. Крім того, у випадку покладення відповідачем обовязку на позивача погасити його кредит відповідно до умов кредитного договору, то дане зобовязання повинно було б підтверджено письмово прописане в договорі позики або укладено договір зобовязання. У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. \~ Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Проте, позивачем та його представником всупереч ст. 60 ЦПК України не представлено суду належних та допустимих доказів виконання зобовязань за договором позики, а тому, оцінивши зібрані та досліджені по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають через їх безпідставність.

Outcome: dismissed