Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач) звернулася з позовом, вказавши що перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (далі Відповідач) з 06 жовтня 2015 року. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. З часу одруження сторони проживали в [INFO]. Однак, по причині погіршення стосунків, шлюбні відносини між сторонами припинилися. Син знаходиться на повному утриманні Позивача, яка не в змозі забезпечити всіх його потреб, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьох років, а тому просить стягувати з Відповідача у твердій грошовій формі щомісячно аліменти для належного виховання та забезпечення сина [PERSON], [INFO], розміром 800 (вісімсот) гривень до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на її (Позивача) утримання розміром 500 (пятсот) гривень щомісячно. Сторони в судове засідання не зявилися. Позивач подала заяву з проханням справу слухати у її відсутності, позовні вимоги задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленими про дату і час розгляду справи, повторно не зявився, причин неявки не повідомив. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що спір між сторонами виник з приводу стягнення аліментів в користь того з батьків, з ким проживає дитина, а також утримання дружини, чоловіком батьком дитини, з якою проживає дитина до досягнення дитиною трьох років. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06 жовтня 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ИД №123161, виданим 06 жовтня 2015 року Богданівською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області, актовий запис №4. Під час перебування в шлюбі у сторін 02 червня 2016 року народився син [PERSON], який на даний час є малолітнім, про що свідчить свідоцтво про народження серії І-ИД №240450, видане виконавчим комітетом Підволочиської селищної ради Підволочиського району Тернопільської області 09 червня 2016 року. Відповідно до Акту обстеження матеріально-побутових умов, виданого депутатом Підволочиської селищної ради Підволочиського району Тернопільської області №б/н, довідки №92 від 29 серпня 2016 року, Позивач проживає у [INFO], в житловому будинку що належить [PERSON], разом із сином [PERSON]; матірю [PERSON]; батьком [PERSON] та братом [PERSON] У власності членів сімї Позивача перебуває дві земельних ділянки; сімя займається тваринництвом. Відповідно до довідки від 29 серпня 2016 року, виданої Богданівським фельшерсько-акушерським пунктом Підволочиського району Тернопільської області [PERSON], знаходиться на обліку ФАП с. Богданівка Підволочиського району. Дитині 2 місяці і 27 днів. Загальний стан здоровя дитини задовільний. Фізичний та психологічний розвиток згідно віку. В попередньому судовому засіданні, Позивач пояснила, що дитина хворіє гідроцифальним синдромом І стадії, а тому потребує батьківської допомоги. Судом встановлено, що Відповідач разом з сімєю не проживає, після зміни місця проживання матеріальної допомоги на утримання сина не надавав. Таким чином, в добровільному порядку коштів на утримання дитини Відповідач не надає. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 Сімейного Кодексу України (далі СК України) батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною другою ст. 181 СК України передбачено, що за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Згідно ч.2, 4 ст.84 СК України - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; таке право дружина має незалежно від того, чи вона працює і незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; таке право залишається і у разі розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 91 СК України жінка і чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею/ним їхньої дитини, відповідно до ч. 2-4 ст.84, 86, 88 СК України. Факт проживання з Позивачем дитини, що не досягла трьох років, встановлено і підтверджено актом з місця проживання. Таким чином, Позивач має право вимагати стягнення аліментів з Відповідача на утримання неповнолітньої дитини, а також на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку, і це право не залежить від її сімейного і майнового стану. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить із вимог ст.ст. 181-184 СК України, згідно яких, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, розмір аліментів може визначатися у твердій грошовій сумі, котра не може бути меншою ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років, відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» з 01 травня становить 1228 гривень. Судом не встановлено, що Відповідач за своїм станом здоровя чи матеріальним становищем не може виконувати своїх обовязків з утримання неповнолітньої дитини, оскільки є молодою працездатною особою і спроможний платити аліменти як на утримання дитини так і на утримання дружини, яка у звязку з доглядом за малолітньою дитиною не має можливості працювати і мати доходи. Враховуючи, що обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, розмір витрат на утримання дитини, потреби у розвитку та навчанні, виходячи з принципів розумності та справедливості, а також не можливість Позивача працювати та мати доходи по причині догляду за дитиною до трирічного віку, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити та стягувати з Відповідача щомісячно аліменти на малолітнього сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі, у розмірі 800 (вісімсот) гривень, яка підлягає індексації відповідно до закону, щомісячно і продовжувати до досягнення дитиною повноліття, крім того стягувати аліменти на Позивача - дружину, з якою проживає дитина в твердій грошовій сумі, у розмірі 500 (пятсот) гривень щомісячно і продовжувати до досягнення дитиною трирічного віку, що відповідатиме інтересам дитини і не порушуватиме права кожної із сторін. З огляду на вказане, відповідно до ст. ст. 180, 183 СК України позовні вимоги належить задовольнити.

Outcome: approved