Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до Острозького районного суду Рівненської області з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим будинком за адресою [ADDRESS] шляхом його вселення, мотивуючи тим, що йому на праві власності належить частина житлового будинку за вищевказаною адресою, де він проживав у квартирі [NUMBER] разом із сімєю, яка складалась із дружини [PERSON] та трьох неповнолітніх дітей, однак користуватися квартирою на даний час не має змоги, оскільки колишня дружина [PERSON] чинить йому перешкоди у користуванні житлом, та фактично не допускає до квартири, у звязку з чим він тимчасово проживає в іншому будинку разом з батьками. Зазначає, що рішенням Острозького районного суду від 29 березня 2012 року за аналогічним позовом було зобовязано [PERSON] усунути йому перешкоди в користуванні частиною спірного житлового будинку шляхом його вселення. Дане рішення позивач виконала у добровільному порядку. Однак, починаючи з червня 2013 року відповідач знову вигнала його з будинку та викинула всі його речі, а в лютому 2014 року самовільно змінила двері до будинку, без передання йому ключів. Оскільки відповідач чинить перешкоди у користуванні житлом, просить захистити його право шляхом вселення до житлового будинку в примусовому порядку. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав, наведених у позові. Позивач в судовому засіданні пояснив, що йому на праві власності належить частина житлового будинку за адресою [ADDRESS], в якій він проживав з відповідачкою та їх спільними дітьми до розірвання шлюбу. З осені 2011 року, після розірвання шлюбу, відповідачка стала чинити перешкоди у користуванні житлом та не пускає його в будинок. На початку грудня 2011року відповідач викинула його речі на вулицю, та в будинку залишилась інша частина його речей, в тому числі предмети побуту. Вказав, що хоча відповідач у добровільному порядку виконала рішення суду від 29 березня 2012 року, проте з червня 2013 року знову вчинила всі вищевказані дії. Також, змінила вхідні двері, а ключі від них йому відмовляється передати. Наведені обставини створюють йому нові перешкоди у користуванні житлом, а тому просив зобовязати відповідачку усунути перешкоди у користуванні належною йому частиною житлового будинку шляхом його вселення. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечила, та пояснила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з позивачем, та вони разом з дітьми проживали у спірному будинку. Після розірвання шлюбу вони продовжували проживати разом та на побутовому рівні між нею та колишнім чоловіком склалися неприязні відносини, окрім того позивач зловживає спиртними напоями, що й стало причиною того, що вона не пускає його до будинку. Свідок [PERSON] суду показала, що є матірю позивача. Підтвердила ту обставину, що її син з лютого 2014 року і до цього часу проживає разом з нею, оскільки із будинку де він проживав разом із [PERSON], що за адресою [ADDRESS], остання його вигнала. З письмових доказів, досліджених в судовому засіданні встановлено наступне. Рішенням Острозького районного суду від 29 березня 2012 року по справі №1713/408/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення порешкод у користуванні житловим будинком, було зобовязано [PERSON] усунути йому перешкоди в користуванні частиною спірного житлового будинку шляхом його вселення. (а.с.7) Позивачу на праві власності належить частина житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.02.2004 року. (а.с.9) З технічного паспорта виготовленого 17.10.2003 року встановлено, що власником 38/100 садибного житлового будинку, що розташований в що в [ADDRESS] є [PERSON], загальна площа під будинком становить 107,0 кв.м., з них: житлова 60,0 кв.м., допоміжна 47,0 кв.м. (а.с.10-12) З актів обстеження матеріально-побутових умов встановлено, [PERSON] немає можливості користуватися власним будинком у звязку із виселенням його колишньою дружиною [PERSON] Немає можливості користуватись своїм житловим будинком і умовами, що в ньому створені. На даний час [PERSON] проживає у будинку своєї матері. (а.с.13,14) Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача, покази свідка, перевіривши матеріали справи, дослідивши надані сторонами та оглянуті у судовому засіданні докази, встановив наступне. Позивачу на праві власності належить частина житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. З пояснень сторін судом встановлено, що позивач та відповідач по справі з 2000 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який у березні 2011 року було розірвано. Під час перебування у шлюбі вони проживали у вищевказаному будинку, а після розірвання шлюбу позивач та відповідач продовжували проживати разом та між ними склалися неприязні відносини, та відповідач у свою присутність не допускає позивача до житла, викинула на вулицю частину його одягу, винесла диван на якому він спав, у звязку з чим позивач з лютого 2014 року проживає у будинку своєї матері. З показів свідків [PERSON] судом встановлено, що її син [PERSON] з лютого 2014 року проживає разом з нею в [ADDRESS], так як відповідач не пускає його до будинку, в якому він з нею проживав. Зі змісту ст. 317 ЦК України випливає, що право власності включає в себе право володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках та в порядку, встановлених законом. У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник має право на усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України, колісна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового крава та інтересу. Способи захисту цивільних прав передбачені ч. 2 ст. 16 ЦПК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, іцо встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до п. 33 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про зубову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженні своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57- 59 ЦПК України), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не повязані із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Так як відповідач не заперечує проти факту вчинення перешкод позивачу у користуванні належною йому частиною житлового будинку, а відтак суд приходить до висновку, що вимога позивача є обґрунтованою, а позов таким, що підлягає задоволенню. На підставі наведеного та ст. 15, 16, 317, 319, 321, 391, 396 ЦК України, ст. 150 ЖК УРСР,

Outcome: approved