Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до ПАТ АКБ «Індустріалбанк» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги збільшили, дали пояснення, що позивач був прийнятий на посаду водія в Кременчуцьку філію АБ «Інко» 08.04.1993 року. 27.07.1996 року був прийнятий по переводу на посаду водія КБ «Донкомбанк». 07.12.1996 року КБ «Донкомбанк» реорганізований в АКБ «МТ-Банк», 12.12.2005 року АКБ «МТ-Банк» реорганізований шляхом приєднання до АКБ «Індустріалбанк». Наказом від 13.12.2005 року позивач був переведений на посаду водія транспортного відділу Кременчуцької філії АКБ «Індустріалбанк». Отже, у відповідача позивач працює з 07.12.1996 року, коли був прийнятий на роботу в АКБ «МТ-Банк». Згідно наказу № 501 від 14.09.2009 року назва філії змінена на Кременчуцьку філію ПАТ АКБ «Індустріалбанк». 19.10.2012 року згідно наказу № 150-ос позивач був звільнений у звязку із скороченням штату працівників за пунктом 1 ст.40 КЗпП України. 20.10.2012 року позивач був прийнятий на посаду водія транспортного відділу Кременчуцької філії ПАТ АКБ «Індустріалбанк». Згідно наказу № 181-ос від 29.11.2012 року позивач був звільнений з 30.11.2012 року в звязку із закінченням строку дії строкового трудового договору по п.2 ст.36 КЗпП України. 01.12.2012 року позивач був прийнятий водієм автотранспортних засобів в відділ експлуатації та розвитку Регіонального відділення АКБ «Індустріалбанк» в м.Кременчуці. 31.01.2014 року позивач був звільнений у звязку із скороченням штату працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП України. Рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука від 20.06.2014 року позивач був поновлений на роботі на посаді водія автотранспортних засобів в відділ експлуатації та розвитку Регіонального управління АКБ «Індустріалбанк» у м.Кременчуці. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 24.09.2014 року рішення Крюківського районного суду м.Кременчука від 20.06.2014 року залишено без змін. 24.06.2014 року згідно наказу № 525-к позивач був поновлений на роботі, але до роботи не приступив, оскільки йому її не надавали, незважаючи на те, що два водія в цей час знаходилися на лікарняному. 23.06.2014 року ПАТ АКБ «Індустріалбанк» був виданий наказ «Про скорочення штату», відповідно до якого 29.08.2014 року скорочувалась посада водія. Всі водії, крім [PERSON] та [PERSON], були ознайомлені з наказом 25.06.2014 року. По цьому наказу звільнення не проводилося. 10.07.2014 року відповідач видав наступний наказ № 590-к «Про скорочення штату», відповідно до якого з 12.09.2014 року скорочувалось дві штатні одиниці водіїв та особи, які підлягали звільненню: позивач та [PERSON]. 11.07.2014 року позивач був попереджений про можливе звільнення. 18.08.2014 року позивач був повторно попереджений про майбутнє звільнення із займаної посади 12.09.2014 року та було запропоновано 4 посади, на три з яких посада охоронника - позивач був згоден, не дивлячись на згоду позивача про переведення на посаду охоронника, відповідач 08.09.2014 року видав наказ № 704-к про його звільнення 12.09.2014 року у звязку із скороченням штату працівників. З наказом позивач був ознайомлений 12.09.2014 року, остаточний розрахунок проведений 21.10.2014 року. В банківській системі позивач пропрацював більше 21 року, за весь період роботи до позивача не було претензій стосовно його кваліфікації та продуктивності праці, інші водії молодші за позивача за віком, мають менший стаж роботи в банківській системі та загальний стаж роботи, який становить 34 роки. Відповідач формально провів визначену законодавством процедуру виявлення працівника з більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці, оскільки позивач був поновлений на роботі за рішенням суду. Позивач вважає себе висококваліфікованим і відповідальним працівником, а тому при скороченні чисельності штату працівників має переважне право на залишенні на роботі в порівнянні з усіма іншими водіями. При рівних умовах праці позивач також має перевагу в залишенні на роботі, оскільки його дружина не працює, є інвалідом, а позивач є працівником з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві. Позивач погодився на вакантну посаду охоронника, за таких обставин звільнення позивача вважають не законним. Прохають суд поновити позивача на посаді водія автотранспортних засобів в відділ експлуатації та розвитку Регіонального управління АКБ «Індустріалбанк» у м.Кременчуці, стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 13.09.204 року по 24.06.2015 року включно за 194 робочих дня, із розрахунку 95 грн.45 коп. за один день, в сумі 18517 грн.30 коп., недораховані індексацію: за червень 2014 року в сумі 22 грн.15 коп., за липень 2014 року - 37 грн. 39 коп., за серпень 2014 року - 63 грн.82 коп., вересень 2014 року в сумі 8 грн.35 коп., невірно нараховану та невиплачену суму вихідної допомоги в сумі 19 грн.32 коп., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 14 коп., а також спричинену моральну шкоду, оскільки незаконне звільнення позивача з роботи призвело до моральних страждань, він втратив спокій , сон та здоровя. Після поновлення на роботі позивач фактично був відстороненим від роботи, відповідач влаштував гоніння на позивача, його звільнення є проявом дискримінації в галузі праці, після звільнення позивача відповідач прийняв на роботу охоронником іншу особу. В звязку з тим, що відповідач вдруге незаконно звільнив позивача прохають стягнути з нього на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 60000 тис. грн.. 00 коп.. Представник відповідача позовні вимоги визнав частково, дав пояснення, що 10.07.2014 року на підприємстві був виданий наказ про скорочення №590 з 12.09.2014 року , в тому числі 2-х водіїв автотранспортних засобів у відділі експлуатації та розвитку в Регіональному відділенні АКБ «Індустріалбанк» у м.Кременчуці, з даним наказом під розпис були ознайомлені , в тому числі, [PERSON] та [PERSON] та попереджені про те, що по закінченню 2-х місяців вони будуть звільнені за ч.1 ст.40 КЗпП України. Станом на 10.07.2014 року у Регіональному відділенні АКБ «Індустріалбанк» у м.Кременчуці працювало 4 водії: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які були прийняті на роботу на посаду водіїв з 01.12.2012 року наказом № 904-к від 20.11.2012 року. Наказом № 1072 від 03.12.2012 року за [PERSON], [PERSON], [PERSON] було закріплено по одному легковому автомобілю, а за [PERSON] два. Наказами № 1276 від 28.12.2012 року, № 1207 від 31.12.2013 року, № 192 від 04.03.2014 року водіям встановлювався однаковий режим роботи: з 8.00 до 17.00, обідня перерва з 13.00 до 14.00, вихідні дні: субота і неділя. Також були взяті до уваги категорії транспортних засобів, якими можуть керувати водії: [PERSON] легкові, [PERSON] всі, [PERSON] та [PERSON] всі, крім мотоциклів; перебування у відрядженні за період з 01.12.2012 року по 10.07.2014 року : [PERSON] 31 день, [PERSON] -2, [PERSON] 13, [PERSON] 1; кількість днів перебування у відпустці, на лікарняному за період з 01.12.2012 року по 10.07.2014 року: [PERSON] 18/14, [PERSON] 35, [PERSON] -15, [PERSON] 32. За даних обставин при однаковій кваліфікації позивач мав меншу продуктивність праці ніж інші. При вирішенні питання про звільнення також було прийнято до уваги, що [PERSON] має дружину, яка переведена на скорочений графік роботи, донька скорочена, допомогу по безробіттю не отримує, матір дружини, [INFO], інвалід 1 групи, паралізована, потребує постійного догляду. [PERSON] має батьків пенсіонерів, [PERSON] дружину, яка є безробітною, інвалід 2-ї групи. В звязку з тим, що станом на 10.07.2014 року в банку не було роботи за професією та спеціальністю позивача, йому були запропоновані інші вакантні посади, від переведення на які позивач не дав згоди письмово. Після зявлення вакансій позивачу додатково було запропоновано певні посади, за умови відповідності його кваліфікації. Він погодився на посаду охоронця, але кваліфікаційним вимогам даної посади позивач не відповідав. Не заперечують проти виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку по 30.09.2014 року, коли кошти були відправлені, а не по 03.10.2014 року, коли позивач отримав кошти в сумі 49 грн.42 коп.. В виплаті позивачу середнього заробітку по 21.10.2014 року заперечують, оскільки 114 грн.68 коп. були виплачені позивачу 21.10.2014 року за невикористані два дні відпустки на виконання рішення суду від 20.06.2014 року та не мають ніякого відношення до даної справи. В звязку з тим, що звільнення позивача відповідає вимогам закону, індексація нарахована з урахуванням розяснень, що містяться в листі Міністерства соціальної політики України від 17.04.2014 року № 52/10/136-14, вина відповідача в спричиненні позивачу моральної шкоди відсутня, прохають в задоволенні інших позовних вимог позивачу відмовити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] суду пояснив, що при однаковій кваліфікації [PERSON] з позивачем, у [PERSON] було більше навантаження ніж у позивача. Також у [PERSON] на час звільнення позивача знаходились на утриманні батько [PERSON], [INFO], пенсіонер, мати [PERSON], [INFO], яка хворіє на цукровий діабет та має серцево-судинне захворювання. Вважає, що [PERSON] має переваги в залишенні на роботі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] суду пояснив, що у [PERSON] при однаковій з позивачем кваліфікації було більше навантаження по роботі ніж у позивача. На час звільнення позивача на утриманні [PERSON] знаходилася дружина [PERSON], яка переведена на скорочений графік роботи, донька [PERSON], яка скорочена та не отримувала допомоги по безробіттю, матір дружини [PERSON], яка проживає в сімї [PERSON], є інвалідом 1-ї групи, паралізована, потребує постійного догляду. Вважає, що [PERSON] має переваги в залишенні на роботі. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши позивача, його представника, представника відповідача, представника третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON], [PERSON], вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука від 20.06.2014 року позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Акціонерний Комерційний банк «Індустріалбанк» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Поновлено [PERSON] на посаді водія автотранспортних засобів в відділ експлуатації та розвитку Регіонального відділення АКБ «Індустріалбанк» у м.Кременчуці. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області від 24.09.2014 року рішення Крюківського районного суду м.Кременчука від 20.06.2014 року залишено без змін. Із трудової книжки [PERSON] вбачається, що він на посаді водія працює з 17.02.1983 року по 10.10.1988 рік, з 09.04.1993 року працює водієм в банківській системі, з 29.07.1996 року в КБ «Домкомбанк», який був реорганізований в АКБ «МТ-Банк», потім АКБ «МТ Банк» реорганізований шляхом приєднання до АКБ «Індустріалбанк», в 2009 році назва банку змінена на ПАТ АКБ «Індустріалбанк», 19.10.2012 року звільнений у звязку із скороченням штату, 20.10.2012 року прийнятий на посаду водія АКБ «Індустріалбанк», 30.11.2012 року звільнений у звязку із закінченням дії строкового договору, 01.12.2012 року прийнятий водієм АКБ «Індустріалбанк», 31.01.2014 року звільнений у звязку із скороченням штату працівників, наказом № 525-к від 23.06.2014 року поновлений на посаду водія АКБ «Індустріалбанк», 12.09.2014 року звільнений у звязку із скороченням штату працівників. Відповідно до ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, в тому числі, змін в організації виробництва і праці, в тому числі, скорочення чисельності або штату працівників. Рішенням [PERSON] ради АКБ «Індустріалбанк» (протокол №29 від 01.07.2014 року)(а.с.189 т.1) в звязку з затвердженням та введенням в дію з 13.09.2014 року змін до штатного розпису Банку (протокол засідання Правління АКБ «Індустріалбанк» від 27.06.2014 року)(а.с.190 т.1) прийнято рішення про скорочення посади водія в відділі експлуатації та розвитку Регіонального відділення у м.Кременчуці (дві одиниці). Наказом № 590-к від 10.07.2014 року ПАТ АКБ «Індустріалбанк» видав наказ про скорочення з 12.07.2014 року, в тому числі, 2 одиниці водія автотранспортних засобів в відділі експлуатації та розвитку Регіонального відділення АКБ «Індустріалбанк» у м.Кременчуці. З цим наказом [PERSON] ознайомлений 11.07.2014 року (а.с. 52 т.1). 10.07.2014 року [PERSON] був попереджений про майбутнє вивільнення та одночасно йому було запропоновано 13 посад ( за умови відповідності кваліфікаційним вимогам банку), з попередженням [PERSON] був ознайомлений 11.07.2014 року, з попередженням був не згоден, про що зазначив письмово (а.с.72 т.1). 13.08.2014 року [PERSON] був повторно письмово повідомлений про майбутнє звільнення та йому було запропоновано 4 посади, на посаду охоронника відділу охорони Регіонального відділення АКБ «Індустріалбанк» у м.Кременчуці позивач погодився, про що зазначив письмово 18.08.2014 року(а.с.73 т.1). 11.09.2014 року наказом № 721-к ПАТ АКБ «Індустріалбанк» був прийнятий охоронником в відділ охорони Регіонального відділення АКБ «Індустріалбанк» у м.Кременчуці з 11.09.2014 року з випробувальним терміном 3 місяці [PERSON] (а.с. 74 т.1), який має стаж роботи охоронника, про що свідчать записи в трудовій книжці (а.с.76-82 т.1). Наказом №704-к від 08.09.2014 року [PERSON] був звільнений з роботи 12.09.2014 року у звязку із скороченням штату працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП України на підставі рішення [PERSON] (протокол від 01.07.2014 р.№ 29), наказ № 590-к від 10.07.2014 року про заплановане звільнення працівників, попередження від 10.02.2014 року, 13.08.2014 р про заплановане звільнення). Цим же наказом у звязку із скороченням штату був звільнений водій [PERSON] ( а.с.75 т.1). Відповідно до ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:1) сімейним при наявності двох і більше утриманців, 2) особам, в сімї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації. Станом на 10.07.2014 року в відділі експлуатації та розвитку Регіонального відділення АКБ «Індустріалбанк» у м.Кременчуці на посадах водія автотранспортних засобів працювали [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Вони були прийняті на роботу наказом ПАТ АКБ «Індустріалбанк» № 904-к від 20.11.2012 року з 01.12.2012 року ( а.с. 57 т.1). Наказом № 1072 від 03.12.2012 року за водіями були закріплені автомобілі: за [PERSON], [PERSON], [PERSON] закріплено по одному легковому автомобілю, а за [PERSON] два (а.с. 58 т.1) . Відповідно до талону до посвідчення водія № 178830 ІХА, виданого 21.11.2001 року, [PERSON] має категорії «В,С,Д,Е» (а.с.62-63 т.1), [PERSON] відповідно до посвідчення водія АБЦ № 721378, виданого 16.06.1984 року, має категорії «В,С,Д,Е»(а.с.65, 177-179, 181т.1), [PERSON] «В1,В» відповідно до посвідчення ВАН 398611 (а.с.64 т.1). За період з 01.12.2012 року по 10.07.2014 року [PERSON] перебував у відрядженні 31 день, [PERSON] -2, [PERSON] 13, [PERSON] 1 (а.с. 66-67 т.1). Аналізуючи дані обставини, суд погоджується з думкою відповідача про те, що при однаковій кваліфікації позивач мав меншу продуктивність праці ніж інші. Крім того, [PERSON] , [INFO], має батьків пенсіонерів: [PERSON],[INFO], та матір [PERSON],[INFO],(а.с.117?149, 150,151 т.1). [PERSON], 07.10.1965 року, має дружину [PERSON], якій встановлений неповний робочий день за сімейними обставинами, що підтверджується наказом ПАТ «КВБЗ» № 187 від 04.07.29014 року, донька [PERSON] звільнена в звязку із скороченням штату (а.с. 130 т.1), мати дружини [PERSON], [INFO], є інвалідом 1 групи, паралізована, потребує постійного догляду, проживає разом з сімєю [PERSON], що підтверджується випискою із протоколу ВКК від 03.07.2014 року № 104/566, довідкою підтвердженням (а.с.131, 132,154,155 т.1). [PERSON], [INFO], має дружину, яка перебуває на обліку в відділі пенсійного забезпечення Управління Пенсійного фонду України з 12.12.2013 року та отримує пенсію по інвалідності 2 групи загального захворювання, призначену довічно, станом на грудень 2014 року в розмірі 5671 грн.78 коп..(а.с.101,180, т.1). Із листа Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості від 03.12.2014 року вбачається, що позивач та його дружина, перебуваючи на обліку, як безробітні, регулярно відвідували центр зайнятості, але станом на 03.12.2014 року підходящої роботи для них не знайдено (а.с.102, 103-107 т.1). Відповідно до ст.49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Дійсно на момент звільнення позивача у відповідача була вакантною посада охоронника. Відповідно до п.115 наказу Мінпраці № 336 від 29.12.2004 року «Про затвердження Випуску 1 «Професії працівників, що є загальними для всіх видів економічної діяльності» Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників до охоронників, що здійснюють охорону обєктів з високим ступенем ризику предявляються наступні кваліфікаційні вимоги: « Повна загальна середня освіта та професійно-технічна освіта або повна загальна освіта та професійна підготовка на виробництві. Підвищення кваліфікації та стаж роботи за професією охоронника 2 розряду не менше 1 року або стаж роботи за професією (службовою діяльністю), повязаною із захистом громадського порядку, боротьбою із злочинністю, охороною обєктів та майна, - не менше 3 років». Належних документів про можливість працювати охоронником в банку позивач як відповідачу так і суду не надав. За таких обставин суд вважає правомірними дії відповідача у відмові позивачу на переведення на вакантну посаду охоронника. Відповідно до меморіального ордеру № 459-5 від 30.09.2014 року [PERSON] були направлені розрахункові за вересень 2014 року в сумі 45 грн.42 коп. (а.с.2 т.2). Відповідно до видаткового касового ордеру №1653-35 від 21.10.2014 року в цей день [PERSON] була виплачена компенсація за 2 дні невикористаної відпустки при звільненні з відрахуванням обовязкових платежів (а.с.167 т.1). Пояснення представника відповідача про те, що 21.10.2014 року позивачу була виплачена оплата двох днів відпустки на виконання рішення Крюківського районного суду м.Кременчука від 20.06.2014 року суд вважає безпідставними, оскільки судом 21.10.2014 року це питання не вирішувалося. Відповідно до ст.116,117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Із довідки ПАТ АКБ «Індустріалбанк» вбачається, що середньоденна заробітна плата за два останні місяці роботи [PERSON] складає 101 грн. 98 коп. (а.с.1 т.2). Оскільки відповідач був звільнений 12.09.2015 року, а повний розрахунок з ним був проведений 21.10.2014 року, за 27 робочих днів необхідно стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток, що становить 2753 грн.46 коп.. Аналізуючи зібрані докази по справі, суд вважає, що звільнення позивача відповідає чинному трудовому законодавству, підстави для визнання його незаконним та поновлення позивача на попереднє місце роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні. Що стосується питання нарахування індексації за червень 2014 року в сумі 22 грн.15 коп., за липень 2015 року в сумі 37 грн. 39 коп., за серпень 2014 року в сумі 63 грн.82 коп., вересень 2014 року в сумі 8 грн.35 коп., та в звязку з цим невірно нарахованої та невиплаченої суми вихідної допомоги в розмірі 19 грн.32 коп., компенсації за невикористану відпустку в сумі 14 коп., середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд приходить до наступного висновку. В додатковій позовній заяві позивач обґрунтовує невірне нарахування індексації тим, що відповідач при її нарахуванні невірно визначив базовий місяць нарахування індексації, в той же час обґрунтування «грудень 2012 року» як базового місяця, крім того, що він був прийнятий в цей місяць на роботу, відсутнє. Відповідно до ст.1 Закону України «Про індексації грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Абзацем 3 п.10-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення , затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, передбачено, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації заробітної плати новоприйнятих працівників здійснюється з місяця прийняття працівника на роботу. Пунктом 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 із змінами передбачено, що у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації. У разі коли грошовий дохід з урахуванням суми підвищення менше суми грошового доходу з урахуванням індексації до його підвищення, у базовому місяці сума загального доходу визначається з таким розрахунком, щоб сума грошового доходу з урахуванням індексації не перевищувала загального доходу до його підвищення.\~ В листі Міністерства соціальної політики України від 17.04.2014 року № 52/19/136-14 «Щодо індексації заробітної плати» зазначено, що механізм проведення індексації при поновленні на роботі Порядком не визначений. Враховуючи вищевикладене, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, фактичних обставин справи, суд вважає за необхідне погодитися з розрахунком відповідача щодо нарахування індексації на заробітну плату позивача за червень-вересень 2014 року, та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог про стягнення невиплачених сум індексації за червень-вересень 2014 року, ненарахованих та невиплачених сум вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 22.09.2014 року по 24.06.2015 року . Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя». Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 року по справі №1-5/2012 звільнений працівник, якому з вини власника або уповноваженого ним органу несвоєчасно виплатили належні при звільненні суми, має право вимагати відшкодування завданої при цьому моральної шкоди. Із змісту п. 8 та п 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди вбачається, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівникові під час виконання трудових обовязків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо) яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоровя потерпілого, тяжкість порушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Позивач прохає суд стягнути моральну шкоду, спричинену незаконним звільненням його з роботи, а оскільки суд вважає, що позивач звільнений відповідно до вимог закону, то вина відповідача в спричиненні моральної шкоди позивачу в звязку із звільненням відсутня, тому в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди позивачу необхідно відмовити.

Outcome: partial