Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON], Перший відділ державної виконавчої служби міста [PERSON] територіального управління юстиції у Волинській області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Свій позов обґрунтовує тим, що 20.06.2018 року представником позивача була отримана постанова Першого ВДВС м. Луцька ГТЮУ у Волинській області про відкриття провадження від 19.03.2018 року (ВП №56014166), з якої вбачається, що вказані дії здійснено головним державним виконавцем Зварич Х.В. в результаті розгляду заяви про примусове виконання виконавчого напису № 8431 від 25.08.2017 року виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 144519,78 грн. (заборгованість за кредитним договором №К2ХХRRX04820144 від 04.04.2007 року у сумі 141519,78 грн., а також витрати, повязані з вчиненням виконавчого напису 3000 грн.). Стягувачем у вищевказаному виконавчому провадженні є ПАТ КБ «Приватбанк». Основними умовами вчинення виконавчих написів нотаріусом згідно чинного законодавства є наявність документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника, а також те, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах з підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Однак, згідно оскаржуваного виконавчого напису стягнення заборгованості проводиться за період з 04.02.2007 року по 29.05.2017 року, що становить десять років, три місяці та двадцять пять днів. Зважаючи на це, вчинення виконавчого напису нотаріусом є неправомірним, оскільки з часу виникнення заборгованості минуло більше трьох років. Крім того, відповідно до даних [PERSON] реєстру судових рішень, Луцьким міськрайонним судом Волинської області 15.09.2011 року (справа № 2-4926/11, позивач ПАК КБ «Приватбанк») було винесено рішення про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №К2ХХRRX04820144 від 04.04.2007 року у розмірі 31698,85 грн.(станом на 02.03.2011 року). Відповідно до цього, нотаріусом не виконано належним чином вимог чинного законодавства при здійсненні вказаних нотаріальних дій. З огляду на вищенаведене, позивач просить суд визнати виконавчий напис , вчинений 25.08.2017 року за №8431 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» грошових коштів у сумі 144519,78 грн., таким, що не підлягає виконанню та стягнути на його користь судові витрати. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 липня 2018 року дана справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження. 13.07.2018 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому ПАТ КБ «Приватбанк» вважає позовні вимоги безпідставними. Зазначає, що виконавчий напис нотаріуса вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172 (далі - Перелік) та за наявності всіх умов, передбачених Законом України «Про нотаріат». Безспірність позовних вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до Переліку, нотаріус перевіряє її наявність по наданим документам. Відповідач, вказує також на те, що позивачем не наведено доказів, які б підтверджували те, що спірний виконавчий напис вчинено з порушенням закону. Щодо періоду, за який було стягнуто заборгованість, то позовна давність при вчиненні нотаріусом виконавчого застосовуватись не може, оскільки вчинення зазначених нотаріальних дій є засобом врегулюванням спору в позасудовому порядку, а не в судовому. Крім того, чинним законодавством не передбачені правові наслідки вчинення виконавчого напису поза межами строків, передбачених ч.1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Зазначення позивачем про факт наявності судового рішення, на думку відповідача, не може братись до уваги судом, оскільки воно не є належним чином завіреним, також відсутні будь-які відмітки про набрання ним законної сили. Окрім того, його наявність не перешкоджає кредитору обрати поряд із судовим способом захисту своїх прав також і позасудовий. Зважаючи на вказане, ПАТ КБ «Приватбанк» просить відмовити в позові. 06.09.2018 року на адресу суду надійшли пояснення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON], відповідно до яких вона вказує, на те, що навіть якби факти, зазначені позивачем в позові (а саме те, що заборгованість за виконавчим написом не є безспірною та те, що вказані дії нотаріусом вчинено поза межами строку, передбаченого ст. 88 ЗУ «Про нотаріат»), мали б місце в дійсності, вони не є підставою для скасування виконавчого напису. Позивач в позовній заяві зазначає про те, що розмір заборгованості є спірним, але не обґрунтовує відсутності заборгованості або наявності боргу в меншому розмірі, не вказує сум, які були сплачені та підтверджують факт погашення заборгованості, відповідно жодним чином не спростовує розмір заборгованості. Таким чином, предметом розгляду справи є дотримання нотаріусом формальностей, передбачених законодавством при вчиненні виконавчого напису. Проте, помилки при здійсненні вказаних виконавчих дій самі по собі не можуть бути підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки такою підставою може вважатись лише встановлений судом факт відсутності боргу або менший його розмір. Відповідно до цього, оскільки позивач не заперечує факт наявності боргу та його розмір, підстави для задоволення позову відсутні. Крім того, нотаріус зазначає, що строки передбаченні ст.88 ЗУ «Про нотаріат» за свою правовою природою не є строками позовної давності, оскільки відповідна дія виступає як окремий (позасудовий) спосіб захисту порушених цивільних прав. Вказані в зазначеному законі строки в даному випадку обчислюються з дати направлення боржнику вимоги про усунення порушення, оскільки в кредитному договорі №К2ХХRRX04820144 від 04.04.2007 року не передбачений строк його дії. Відтак, право на примусове стягнення боргу виникає у кредитора у будь-який час з кожного наступного дня протягом дії договору. Зважаючи на наведене, виконавчий напис вчинено з дотриманням усіх вимог законодавства, а позовні вимоги є такими, що не підлягають до задоволення. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 вересня 2018 року у даній справі було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просив його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Просив відмовити у задоволені позовних вимог з підстав викладених у письмовому відзиві на позов. Нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилась, до суду подала заяву про розгляд справи без її участі. Представник Першого ВДВС м. Луцька ГТЮУ у Волинській області в судове засідання не зявилась, до суду подала заяву про розгляд справи без її участі. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.08.2017 року нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис, що зареєстровано в реєстрі за № 8431, про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 144519,78 грн., з яких: 3000 грн. становлять витрати, повязанні із вчиненням виконавчого напису, а загальна сума заборгованості за кредитним договором складає 141519,78 грн. (залишок заборгованості за кредитом 1886,40 грн., залишок заборгованості за відсотками 34967,08 грн., комісія 277,32 грн., пеня 97649,94 грн., штраф 6739,04 грн.). Строк за який провадиться стягнення десять років три місяці двадцять пять днів, а саме з 04.02.2007 року по 29.05.2017 року (а.с.7). З матеріалів справи також вбачається , що вказана заборгованість виникла у позивача на підставі прострочення виконання зобовязань за кредитним договором №К2ХХRRX04820144 від 04.04.2007 року, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит від ПАТ КБ «Приватбанк» в розмірі 1886,40 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 04.08.2007 року (а.с.6). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першоюстатті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно достатті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій, затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ вказаного Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ цього ж Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Згідно п. 2 Переліку документів, для одержання виконавчого напису при стягненні заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача, з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. У постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року викладена правова позиція, відповідно до якої суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком № 1172. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У цій постанові також зазначено, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Як вбачається з копій документів, які надані суду, нотаріус вчинив виконавчий напис № 8431 від 25.08.2017 року на підставі кредитного договору від 04.02.2007 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 29.05.2017 року. У розрахунку заборгованості, наданої нотаріусу, банк зазначає загальну суму заборгованості 142019,78 грн., а у виконавчому написі нотаріуса вказана зовсім інша сума - 141519,78 грн., відтак нотаріус з власної ініціативи вийшов за межі наданих банком розрахунків та вказав у виконавчому написі іншу суму заборгованості позивача перед банком (а.с.57-58). Також до своїх пояснень нотаріусом було долучено копію письмової вимоги банку від 14.08.2017 року (про усунення порушень за кредитному договором №К2ХХRRX04820144 від 04.04.2007 року) на загальну суму 142019,78 грн. з підтвердженням відправки вказаних документів [PERSON] (а.с. 51-53). Згідно вимог закону, до заяви банку поданої приватному нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] про вчинення виконавчого напису додатком до неї має бути оригінал кредитного договору. Разом з тим, банком додана анкета-заява від 04.02.2007 року позичальника про приєднання до Умов та Правил надання споживчого кредиту фізичним особам у ПАТ КБ «Приватбанк». Згідно змісту вказаної анкети-заяви - договір про надання банківських послуг між Банком та позичальником складається не лише із анкети-заяви, а й інших документів, таких як: Памятка клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи. Однак, відомості про приєднання цих документів до заяви нотаріусу в матеріалах справи відсутні. Виходячи з таких обставин ненадання нотаріусу документів, які є складовими кредитного договору, та відсутність жодних відомостей щодо умов кредитування (розмір кредиту, відсоткова ставка, умови нарахування пені, штрафів, комісії) свідчать про порушення нотаріусом вимог пункту 2 Переліку документів щодо необхідності надання оригіналу кредитного договору, та підпункту 3.5 глави 16 розділу ІІ Порядку. Крім того, відповідно до даних автоматизованої системи документообігу КП «Д-3», позивач скориставшись правом судового захисту своїх прав звернувся в суд із позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості, що виникла в результаті порушення позичальником зобовязань за договором. Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.09.2011 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено повністю (а.с.10-12). Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 04.03.2015 у справі № 6-27цс15, та обставина, що на час вчинення виконавчого напису в суді вже існував спір щодо розміру заборгованості за значеним кредитним договором, спростовує висновок про безспірність заборгованості боржника. Розглядаючи справу за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості, суд досліджував факт невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором станом на 02.03.2011 року, про що зазначено в описовій частині рішення. Разом з тим, за наявності вказаного рішення суду, приватний нотаріус [PERSON] вчинила оскаржуваний виконавчий напис, відповідно до якого задовольнила вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» за період з 04.02.2007 року по29.05.2017 року. Відтак, наявність цивільної справи №2-4926/11, що була розпочата за позовними заявами відповідача до позивача про стягнення заборгованості вказує на спірність заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк». Судом також встановлено, що ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.09.2018 року [PERSON] поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, заочне рішення від 15.09.2011 року скасоване та справу призначено до судового розгляду в спрощеному провадженні. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 04.10.2018 року позивачу було відмовлено у задоволенні позову у звязку з пропуском строку позовної давності. Вказане рішення суду на даний момент не набрало законної сили, оскільки ПАТ КБ «Приватбанк» було подано апеляційну скаргу. Відповідно до відомостей [PERSON] реєстру судових рішень ухвалою Волинського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року вказана апеляційна скарга була залишена без руху (що також підтверджується доказами долученими представником відповідача згідно клопотання від 17.12.2018 року). Таким чином, суд вважає, що безспірність заборгованості позивача перед ПАТ КБ «Приватбанк» для вчинення нотаріального напису належним чином не доведена. Як зазначалось вище, нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Відповідно до ч.1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Крім того, неустойка (штраф, пеня) включається до виконавчого напису, якщо це передбачено умовами договору (пункт 6.2 пункту 6 Глави 16 розділу ІІ Порядку) . Відповідно до статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Верховний суд України у постанові від 3 червня 2015 року по справі № 6-31цс15 та постанові від 30 вересня 2015 року по справі № 6-154 цс15 зазначив, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. У порушення вимог п. 3.1. пункту 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ст. 88 Закону України «Про нотаріат» приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] при вчиненні виконавчого напису не було перевірено додержання відповідачем строків позовної давності щодо кожного щомісячного платежу, відсотків, неустойки по кредитному договору, про що свідчить сам текст напису де нотаріусом вказано, що строк, за який провадиться стягнення - десять років три місяці двадцять пять днів, а саме з 04.02.2007 року по 29.05.2017 року. Отже стягнення заборгованості по кредиту здійснено виконавчим написом поза межами трирічного та річного строків позовної давності. Таким чином, суд вважає, що при вчиненні виконавчого напису нотаріуса від 25 серпня 2017 року, крім іншого, були порушені вимоги статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» та пункту 3 Порядку. З приводу посилання нотаріуса у своїх поясненнях на висновок науково-правової експертизи виконаної Інститутом держави та права ім. В.М. Корецького Національної академії наук України № 126/581 від 12.12.2016 року про те, що оскільки в кредитному договорі не передбачений строк його дії, то в кредитора виникає право вимагати виконання обов'язків боржника, передбачених договором (в тому числі - й право на примусове стягнення боргу) у будь-який час, з кожного наступного дня протягом дії договору, суд вважає їх юридично неспроможними до правовідносин, що склалися по даній справі, з огляду на те, що в заяві-анкеті позивача від 04.02.2007 року, яку нотаріус розцінила як кредитний договір без витребування у ПАТ КБ «Приватбанк» Пам'ятки клієнта, Умови та Правилами надання банківських послуг не містититься жодної інформації про умови кредитування. Крім того, в даній заяві вказано, що кредитні кошти надаються на строк шість місяців до 04.08.2007 року, що спростовує твердження про укладення договору на невизначений строк. Вказаний висновок\~також не\~може прийматись\~до уваги\~й через\~те,\~що він\~не є\~актом,\~який має\~ обовязковий\~характер застосування\~для суду,\~оскільки таку\~імперативність для\~судових інстанцій\~мають лише висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Крім того, відповідно до положень ст. 114 ЦПК України, учасники справи мають право подати до суду висновок експерта у галузі права лише щодо застосування аналогії закону чи аналогії права або лише щодо змісту норм іноземного права згідно з їх офіційним або загальноприйнятим тлумаченням, практикою застосування і доктриною у відповідній іноземній державі. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що незважаючи на подання кредитором нотаріусу передбачених законодавством документів на підтвердження заборгованості боржника за кредитним договором, як безспірної, фактично дана заборгованість на день звернення відповідача до нотаріуса та на день вчинення виконавчого напису носила спірний характер, про що було відомо стягувачу, крім того стягнення коштів заявлено після спливу строків позовної давності, на застосування якої боржник має право. За таких обставин, спірний виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає до виконання. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved