Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивує тим, що згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 08.10.1989 року житловий будинок по [ADDRESS] належав колгоспному двору, головою якого був його батько [PERSON]. Для будівництва та обслуговування житлового будинку виділена земельна ділянка площею 0,17 га. Будівництво житлового будинку було здійснено у 1958 році. По технічній документації житлове господарство складається з житлового будинку, літньої кухні, стодоли, стайні, погребу, гаража, двох комор, котельні, вбиральні, криниці та огорожі. Згідно висновку суб'єкта оціночної діяльності ЕТВО «Придністров'я» житловий будинок по [ADDRESS], перебуває у задовільному стані, його вартість становить 102060 грн. Голова колгоспного двору [PERSON] помер [INFO] року, заповітного розпорядження на випадок своєї смерті не залишив. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] були позивач та його мама [PERSON]. Остання померла [INFO] року. На час її смерті позивач проживав з нею та вели спільне господарство. З метою реалізації своїх спадкових прав позивач звернувся до Городенківської державної нотаріальної контори з приводу оформлення права власності на спадкове майно. Однак, в.о. державного нотаріуса відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у зв'язку з реєстрацією спадкового житлового господарства як колгоспного двору та видала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли був введений в дію Закон України «Про власність». Станом на 15.04.1991 року у житловому господарстві по [ADDRESS] проживали: батько позивача [PERSON] (помер [INFO] року), мати позивача [PERSON] (померла [INFO] року), позивач, його дружина [PERSON] та їхні діти: [PERSON] та [PERSON]. Ніхто з перелічених осіб не звертався з заявою про прийняття спадщини чи про виділ частки у колгоспному дворі. Спадковий житловий будинок належав батькам позивача, на час їх смерті позивач та його сім'я проживали разом з спадкодавцями, вели спільне господарство. Після смерті мами позивач фактично прийняв спадщину, вступив в управління спадковим майном - продовжує проживати у житловому будинку, утримує його в належному стані, виготовив технічну документацію за власні кошти, обробляє земельну ділянку. Однак, оформити свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі не може через реєстрацію житлового господарства, як колгоспного двору, тому змушений звернутися з позовною заявою до суду. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з наведених в позові підстав, просить задовольнити. Відповідачі: [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позов визнають. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності відповідачів. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.), який набрав чинності з 01.01.2004 р., визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно п. 4-5 Прикінцевих та перехідних положень згаданого ЦК - цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Копією свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 8 жовтня 1989 р., виданого виконкомом Городенківської районної Ради на підставі рішення виконкому № 141 від 9 серпня 1989 р., посвідчено, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON]. Копія виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське МБТІ» № 8306 від 15.11.2017 р., свідчить, що згідно архівних даних МБТІ станом на 31.12.2012 р. в реєстровій книзі під реєстровим № 22 за [PERSON] (головою колгоспного двору) зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 08.10.1989 р. на підставі рішення цього ж виконкому № 141 від 09.08.1989 р., форма власності - приватна. Згідно погосподарської книги № 1 особовий рахунок [NUMBER] за 1991-1995 роки станом на 15.04.1991 р. в господарстві по [ADDRESS] були зареєстровані: голова сім'ї [PERSON], [INFO], дружина [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], невістка [PERSON], [INFO], внук [PERSON], [INFO], внучка [PERSON], [INFO], що стверджується довідкою № 54, виданою 15.02.2018 р. виконавчим комітетом Тишківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Після одруження 07.05.2011 року з [PERSON] [PERSON], [INFO], змінила прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]», запис за № 4 від 07.05.2011 р. в книзі реєстрації шлюбів, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 07.05.2011 р. Голівською сільською радою Верховинського району Івано-Франківської області. [PERSON] помер [INFO] року у віці 65 років в с. Тишківці Городенківського району, актовий запис за № 23 від 05.08.1997 р., що підтверджено копією повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 16 липня 2007 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Оскільки [PERSON] помер до 01.01.2004 р., застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Із довідки виконавчого комітету Тишківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області № 53, виданої 15.02.2018 р., слідує, що згідно погосподарської книги № 1 за 1996-2000 роки особовий рахунок [NUMBER] в [ADDRESS] на момент смерті [PERSON], [INFO], який помер [INFO] р. а/з № 23, були зареєстровані: дружина [PERSON], [INFO], невістка [PERSON], [INFO], внук [PERSON], [INFO], внучка [PERSON], [INFO]; за господарством по [ADDRESS] закріплено земельну ділянку загальною площею 0,17 га для будівництва, обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Копія свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого 23 серпня 1978 р. Тишківською сільською радою свідчить, що [PERSON] та [PERSON] були подружжям. Із копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.01.1999 р., зареєстрованого в реєстрі за № 25, вбачається, що [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом, прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON], який помер [INFO] р., успадкувавши грошовий вклад з процентами та грошові компенсації на нього в ощадбанку (спадкова справа № 18/1999). [PERSON] померла [INFO] року у віці 74 роки в с. Тишківці Городенківського району, актовий запис № 1 від [INFO] р., що стверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого [INFO] р. виконавчим комітетом Тишківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. На час смерті [PERSON] був чинним Цивільний кодекс України 2003 р. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріуса про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Із довідки № 52, виданої виконавчим комітетом Тишківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області 15.02.2018 р., вбачається, що згідно погосподарської книги № 1 за 2006-2010 роки особовий рахунок [NUMBER] в [ADDRESS] на момент смерті [PERSON], яка померла [INFO] р. а/з № 1, в господарстві були зареєстровані: син [PERSON], [INFO], невістка [PERSON], [INFO], внук [PERSON], [INFO], внучка [PERSON], [INFO] Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON], [INFO], виданого 02 січня 1956р., встановлено, що його батьками є: [PERSON] та [PERSON], запис за № 76 від 10 грудня 1955 р. в книзі реєстрації актів про народження. Наведене свідчить про те, що позивач [PERSON], як син [PERSON], є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері. Оскільки позивач на час смерті матері проживав разом з нею, він вважається таким, що прийняв спадщину. До складу спадщини входить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] що належав батькові позивача [PERSON], який помер [INFO] р., спадкоємцем якого була мати позивача [PERSON], яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. З технічного паспорта на вищезгаданий садибний (індивідуальний) житловий будинок встановлено, що житловий будинок збудований в 1958 р., господарські будівлі та споруди збудовані в 1958, 1990 роках. Як вбачається із Звіту про вартість житлового будинку з надвірними спорудами, складеного ЕТВО «Придністров'я», вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] Городенківського району Івано-Франківської області станом на 16 лютого 2018 р. становить 102 060 грн. Для отримання свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок позивач, як спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернувся до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, як передбачено ч. 1 ст.1296, ч.1 ст. 1297 ЦК України. Постановою в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 186/02-31 від 13 лютого 2018 р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] р., на житловий будинок № [ADDRESS], що належав її чоловікові [PERSON], який помер [INFO] р., спадкоємцем якого була його дружина [PERSON], яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, з посиланням на те, що вищезгадане господарство відносилось до колгоспному двору, кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 р., належить відповідна частка житлового будинку, проте частки в господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені. Позивач на даний час зареєстрований проживає [ADDRESS] разом із своєю сім'єю, що підтверджується довідкою № 55, виданою виконавчим комітетом Тишківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області 15.02.2018 р., а отже користується житловим будинком, господарськими будівлями та спорудами. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки позивач прийняв спадщину після смерті матері, а колишні члени колгоспного двору - відповідачі не заперечують відносно задоволення даного позову, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог. На підставі ст.ст. 548, 549, 551 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 5, 316, 317, 325, 328, 1216, 1222, 1258, 1261, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: approved