Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], виконавчого комітету Будьоннівської районної у м. Донецьку ради про визнання права власності на 11/18 частин квартири [ADDRESS]. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 25 березня 1993 року його мати [PERSON], перебуваючи в шлюбі із [PERSON], на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Дев'ятої донецької державної нотаріальної контори за реєстровим № 1-1971, придбала трикімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 56,5 кв.м, право власності на яку зареєстровано в Донецькому міському БТІ 22 червня 1993 року у реєстровій книзі № 59620. Крім того, 23 березня 1993 року, [PERSON] склала заповіт за реєстровим № 1-1973, яким заповіла придбану квартиру своїм дітям в рівних частках: [PERSON] і [PERSON]. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті [PERSON] зібрав свої речі та переїхав до іншого місця проживання, а в квартирі залишився сам позивач, в якій продовжує мешкати до теперішнього часу. 08 квітня 2014 року позивач отримав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, на підставі якого йому належить 7/18 частин спірної квартири. Інші спадкоємці, [PERSON], в порядку спадкування за заповітом на 7/18 частин і [PERSON] на обов'язкову частку у розмірі 4/18 частин Свідоцтва про право на спадщину не отримували. [PERSON] ні за виділом частки квартири, як об'єкту спільної власності подружжя, ні за обов'язковою часткою в спадщині не звертався, тобто його право власності на часку квартири не реєструвалось. Як з'ясувалось пізніше [PERSON] помер [INFO]. [PERSON], яка доводиться сестрою позивача, є громадянкою Російської федерації і проживає у м. Новоросійськ. Ще до смерті матері вона не проявляла ніякого інтересу до квартири, ніяких дій щодо оформлення спадщини та реєстрації права власності за собою частки квартири не здійснила. Договори про надання комунальних послуг укладено з позивачем. З часу смерті матері [PERSON], [INFO], тобто більше ніж 20 років, позивач добросовісно, відкрито, безперервно і тривало володіє всією квартирою [ADDRESS], в тому числі і частками, які належать [PERSON] і [PERSON], при цьому він не є законним володільцем цього майна і володіє ним без будь-яких договорів. У зв'язку з тим, що позивач на протязі понад 20 років самостійно і відкрито володіє зазначеним нерухомим майном, то вважає, що є всі законодавчі підстави для визнання за ним права власності на 11/18 часток квартири за набувальною давністю. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, від його представника [PERSON] до суду надана заява про розгляд справи у його відсутності. Відповідачем виконавчим комітетом Будьоннівської районної у м. Донецьку ради до суду надана заява про розгляд справи за позовом [PERSON] без участі представника виконкому. Відповідач [PERSON] надала суду нотаріально посвідчену заяву про розгляд справи за позовом [PERSON] у її відсутність, проти позовних вимог не заперечує. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників процесу, в поясненнях яких немає необхідності на підставі наданих суду письмових доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 25 березня 1993 року належала квартира [ADDRESS], право власності на яку було зареєстровано в Донецькому міському БТІ 22 червня 1993 року. [INFO] [PERSON] померла. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є за заповітом її діти [PERSON] і [PERSON], посвідченого 25 березня 1993 року державним нотаріусом Дев'ятої донецької державної нотаріальної контори по 7/18 часток і на обов'язкову частку її чоловік [PERSON] на 2/9 частки. 08 квітня 2014 року державним нотаріусом Дев'ятої донецької державної нотаріальної контори Вервейко Н.Г. видано Свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] на 7/18 частин квартири [ADDRESS]. Як вбачається з домової книги квартири [ADDRESS] [PERSON] на час смерті [PERSON] проживав разом із нею в даній квартирі. З матеріалів Спадкової справи № 298 до майна померлої [PERSON] вбачається, що [PERSON] своєчасно звернулась до Дев'ятої донецької державної нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 548 ЦК України (1963р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Оскільки на час смерті [PERSON] спадкоємець на обов'язкову частку, її чоловік [PERSON], проживав разом із нею, а спадкоємець за заповітом [PERSON] в шестимісячний строк звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, то вони вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті [PERSON], яка їм належить з моменту її відкриття [INFO]. [PERSON] належить 7/18 частин квартири [ADDRESS], а [PERSON] 2/9 даної квартири. Згідно Запису акта про смерть № 948 від 06 вересня 2002 року [PERSON] помер [INFO]. З Домової книги для прописки громадян, які проживають у квартирі [ADDRESS] [PERSON] прописаний в даній квартирі з 14 липня 1993 року по теперішній час. Тобто, після смерті [PERSON], позивач [PERSON] продовжував проживати і утримувати квартиру, сплачувати кошти за обслуговування будинку та прибудинкової території, за електроенергію, опалення, водопостачання, водовідведення та проводив інші платежі, що випливали з права власності на дану квартиру. В даний час позивач і надалі продовжує проживати в квартирі, відкрито та безперервно володіючи нею. Відповідно до вимог ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй Постанові № 5 від 07 лютого 2014 року при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні, вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. (пункт 9 Постанови); - враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. (пункт 11 Постанови); - можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (пункт 13 Постанови); - рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). (пункт 14 Постанови). Згідно положенням ч. 2 статті 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в порядку ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що [PERSON] добросовісно заволодів майном [PERSON], у вигляді 7/18 частин квартири [ADDRESS] та майном, яке належало померлому [PERSON] у вигляді 2/9 часток квартири [ADDRESS], оскільки у нього не було сумніву стосовно правомірності його набуття, та на нього не претендували інші особи. Відсутні будь-які докази набуття позивачем права на спірне майно злочинним шляхом, чи способом, який завідомо суперечить основам правопорядку та моралі. [PERSON], спадщину на обов'язкову частку після смерті [PERSON] не оформив, будь-яких доказів про те, що орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини звертався до суду про визнання спадщини відумерлою суду не надано. Враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном, відкрито і безперервно, очевидно для третіх осіб, продовжує володіти 11/18 (7/18 + 2/9) частин квартири понад встановленого законом десятирічного строку, отримав дану частину зазначеного майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього, суд визнає, що [PERSON] набув право власності на 11/18 частин квартири [ADDRESS] у порядку набувальної давності, тому його позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved