Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна Інвест Компанія» в якому просить на підставі статей 18, 19, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 230 Цивільного кодексу України: - визнати недійсною угоду № 000456 від 26.12.2012 року, укладену між позивачем та відповідачем; - стягнути з відповідача збитки у подвійному розмірі в сумі 8504 гривні 58 копійок; - стягнути з відповідача на моральну шкоду в розмірі 10000 гривень. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та пояснила, що 26.12.2012 року позивач та відповідач уклали угоду № 000456 за якою відповідач мав надати позивачу фінансовий ліміт в розмірі 50000 гривень для придбання товару, а відповідач повинен був сплачувати кошти за використання цього ліміту. Однак за цією угодою позивач ліміт не отримав, а крім того вона містить явно несправедливі умови, а саме: -умовами угоди передбачено сплату коштів не за сам товар, а за можливість отримання фінансового ліміту; -не зазначений строк виконання умов угоди. Крім того відповідач ввів позивача в оману стосовно того, що йому після укладення угоди буде надано фінансовий ліміт в розмірі 50000 гривень, хоча відповідач не планував його видачу. Такі дії відповідача заподіюють позивачу моральну шкоду, яку він оцінює в 10000 гривень. З цих підстав просить позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча відповідачу була надіслана повістка за адресою, за якою він зареєстрований. У звязку з цим справа, за згодою представника позивача, розглядається за правилами ст. ст. 224-233 ЦПК України. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та дослідивши надані докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Позивач не надав доказів, які б свідчили про те, що його навмисно було введено в оману стосовно надання фінансового ліміту в розмірі 50000 гривень, оскільки в угоді № 000456 від 26.12.2012 року, яка укладена між ним та відповідачем, чітко зазначено, що її предметом є надання можливості стати партнером секції програми відповідача, метою якої є купівля позивачем товару, зазначеного в положенні відповідача (а.с. 7, 9-11). За таких обставин суд відмовляє позивачу у визнанні недійсним угоди, стягненні збитків в подвійному розмірі та моральної шкоди на підставі ст. 230 ЦК України за безпідставністю. Разом з тим умови укладеної угоди, є явно несправедливими, оскільки вони не передбачають строк, протягом якого буде придбаний для позивача товар, а також передбачають сплату коштів за товар, ще до його придбання. Такі умови створюють значний дисбаланс договірних прав та обов?язків на шкоду позивача. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому. Визнання вищевказаних положень угоди недійсними зумовлює зміну інших положень договору, а тому суд визнає недійсною угоду у цілому. Відповідно до статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Оскільки позивач сплатив відповідачу на виконання угоди 4252 гривні 29 копійок, то суд стягує з товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна Інвест Компанія» на користь [PERSON] кошти в розмірі 4252 гривні 29 копійок. Стосовно стягнення моральної шкоди на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», то суд враховує, що відповідно до вищевказаної статті при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Однак моральна шкода стягується не у випадку задоволення усіх вимог споживача, а у випадку завдання шкоди завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), що передбачено пунктом 5 частини 1 статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів». У зв?язку з вищевказаним суд також відмовляє і у стягненні моральної шкоди за безпідставністю. При вирішенні питання про відшкодування судових витрат, суд керується статтею 88 ЦПК України і стягує з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі статті 5 ЗУ «Про судовий збір».

Outcome: partial