Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником житлового будинку та земельної ділянки площею 724,71 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Як стало відомо позивачу, що на його майно накладено обтяження у вигляді арешту. Згідно інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження - Генічеською державною нотаріальною конторою накладений арешт на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , за власником [PERSON] , підстава обтяження - виконавчий лист від 10.10.2001 Генічеського районного суду. [PERSON] вказує, що його право власності виникло на підставі правочинів, які укладені відповідно до вимог чинного законодавства, також, попереднім власником нерухомого майна був батько позивача, а [PERSON] ніколи не був власником майна, яке є об`єктом обтяження, й ніколи не проживав за цією адресою. Позивач вважає, що наявність обтяження на належне йому нерухоме майно є грубим порушенням його прав як власника, оскільки перешкоджає йому вільно розпоряджатися своїм майном, тому він був вимушений звернутись до суду з метою захисту свого порушеного права. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, з підстав, викладених у позові, просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомлено, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзив до суду не надходив. На підставі вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими і побутовими будівлями та спорудами з земельною ділянкою, на якій він розташований, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 18.11.2008 року, копією витягу з Державного реєстру правочинів №6755885 від 18.11.2008 року, копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21070665 від 27.11.2008 року, копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №15450673 від 26.12.2013 року. Також, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 724,71 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування земельної ділянки від 18.11.2008 року, копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №14519016 від 12.12.2013 року Разом з тим, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майно щодо об`єкта нерухомого майна - належне позивачу нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS] , знаходиться під арештом на підставі листа Генічеського районного суду від 10.10.2001 року, обтяження зареєстровано Генічеською державною нотаріальною конторою 02.06.2006 року за № 3288325. При цьому власником об`єкта обтяження зазначений [PERSON] . На відповідний запит позивача Державним нотаріальним архівом Херсонської області була надана архівна копія листа судді Генічеського районного суду Шкіндера О.А., відповідно до якого, у зв`язку з розглядом цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання угоди недійсною, суддя просить не проводити ніяких дій, пов`язаних з відчуженням частини житлового будинку [ADDRESS] , який належить [PERSON] . Як зазначає позивач - наявність обтяження на його належне нерухоме майно є помилковим, оскільки [PERSON] вона ніколи не належало на праві власності, а тому не може бути предметом обтяження. З матеріалів справи, суд вбачає, що право власності у [PERSON] на нерухоме майно виникло на підставі правочинів, які здійсненні у відповідності з чинним законодавством України, належним чином зареєстрованих в Єдиному реєстрі правочинів, а також право власності на нерухоме майно зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Також, як вбачається з копії домової книги для прописки громадян, проживаючих в будинку [ADDRESS] - прописка [PERSON] відсутня, що свідчить про те, він в даному будинку не проживав й ніколи не був зареєстрованим. Крім того, з витребуваних судом з Генічеського БТІ реєстраційної та інвентаризаційної справ, не вбачається з самого початку право власності [PERSON] на будинок [ADDRESS] , що свідчить про те, що останній ніколи не був власником цього майна. Таким чином, аналізуючи вищенаведені докази, суд вбачає, що арешт на нерухоме майно позивача накладений помилково, а тому подальша заборона його відчуження є безпідставною та такою, що порушує права власника. Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За змістом частин 1 та 2 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 16 ЦК України встановлено, що власник має право вимагати відновлення свого порушеного права, в даному випадку - звільнення з-під арешту майна, яке належить йому на праві власності. Між тим, статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо нього будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За таких обставин, оскільки фактично обтяження було накладено на будинок позивача помилково, суд приходить до висновку, що правові підстави для збереження обтяження, відсутні. Таким чином, з огляду на те, що наявність обтяження у вигляді заборони відчуження за відсутності достатніх правових підстав для цього, порушує право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved