Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до Кременчуцького обласного спеціалізованого будинку дитини Полтавської обласної ради про усунення перешкод у користуванні майном. В обґрунтування позовних вимог просить суд, визнати малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування жилим приміщенням в будинку [ADDRESS]. Усунути перешкоди у здійсненні [PERSON] законного права користування та розпорядження належним йому домоволодінням - будинком [ADDRESS], який належить позивачу на підставі договору довічного утримання від 04.06.2007 року, посилаючись на те, що згідно договору довічного утримання від 04.06.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Карнаух Н.В., він є власником житлового будинку [ADDRESS]. 08.05.2013 року на підставі договору №48, укладеного між [PERSON] та [PERSON], останній надавалася для тимчасового проживання кімната житловою площею 18 кв.м., строком на 3 роки. На підставі цього договору та з дозволу позивача Сектором ГІРФО Київського РВ ПМУ ГУ МВС України в Полтавській області 19.06.2013 року було зареєстровано місце проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS]. У подальшому за вказаною вище адресою було зареєстровано місце проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідач та її діти фактично з моменту реєстрації місця проживання за вказаною адресою не вселялися та жодного дня не проживали. Місце знаходження відповідача йому невідоме. На даний час, діти відповідача перебувають у Кременчуцькому обласному спеціалізованому будинку дитини Полтавської обласної ради. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив суд його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, попередньо надали заяву про розгляд справи без їх участі. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. Суд вважає можливим слухати справу у відсутності представника відповідача та представника третьої особи. Суд, заслухавши позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно договору довічного утримання від 04.06.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Карнаух Н.В., [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с.11). Копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.06.2007 року №12823304 підтверджується, що [PERSON] є власником жилого будинку з надвірними будівлями, житловою площею 59 кв.м., загальною площею 77,9 кв.м., за адресою [ADDRESS] (а.с.12). Копією витягу з Державного реєстру правочинів від 04.06.2007 року №4082413 підтверджується, що [PERSON] є власником жилого будинку з надвірними будівлями, житловою площею 59 кв.м., загальною площею 77,9 кв.м., за адресою [ADDRESS] на підставі договору довічного утримання, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Карнаух Н.В. (13). 08.05.2013 року на підставі договору №48, укладеного між [PERSON] та [PERSON], останній надавалася для тимчасового проживання кімната житловою площею 18 кв.м., строком на 3 роки. Відповідно до домової книги, за адресою [ADDRESS] зареєстровано місце проживання [PERSON] та малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (17-18). Заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 21.03.2016 року [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно її малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які перебувають в Кременчуцькому обласному спеціалізованому будинку диини на повному дердавному утриманні. Відповідно до рішення Київського суду м. Полтави від 12.12.2017 року [PERSON] визнано такою, що втратила право користування жилим приміщенням у будинку [ADDRESS] (а.с. 21). Згідно довідки від 26.01.2018 року №1-14/0119 виданої виконавчим комітетом Київської районної у м. Полтаві ради, встановлено, що малолітні діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], перебували з 18.06.2015 року в Кременчуцькому обласному спеціалізованому будинку диини на повному дердавному утриманні. 03.11.2017 року усиновлені громадянами Республіки Словенія (а.с. 23). Згідно ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1ст. 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння чи користування. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 Цивільного кодексу України. Так, відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення; суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Частиною 2 ст. 386 Цивільного кодексу України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, та відповідно до ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Встановлено, що малолітні [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], з 18.06.2015 року перебували в Кременчуцькому обласному спеціалізованому будинку диини на повному дердавному утриманні. 03.11.2017 року усиновлені громадянами Республіки Словенія. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність усунути перешкоди в користуванні жилим приміщенням як власнику [PERSON], визнати [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування жилим приміщенням у будинку №67 по вул. Повстанській у м. Полтаві. Згідно ч. 1 ст. 136 ЦПК України, суд враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 136 ЦПК України, з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати. Отже, суд враховуючи те, що [PERSON] є інвалідом 3 групи, не працює, отримує соціальну допомогу, яка є єдиним джерелом його існування, вважає за можливе звільнити його від сплати судового збору.

Outcome: approved