Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 20.02.2006 року між ним та відповідачкою укладено шлюб, що стверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 20.02.2006 року зареєстрованим у відділі реєстрації актів цивільного стану Тячівського районного управління юстиції Закарпатської області за актовим записом № 26. Від шлюбу мають двох синів: [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що в процесі спільного життя виявилося, що вони з відповідачкою мають різні характери та погляди на життя, на ґрунті чого між ними постійно виникали різного роду непорозуміння та сварки. Також вказує, що разом не проживають вже кілька місяців. Між ними зникли почуття взаємної любові та поваги, подальше спільне життя з відповідачкою та збереження сім`ї вважає неможливим. Вказує, що шлюб між ними є лише формальним, оскільки вони з відповідачкою проживають окремо. Позивач вважає, що з наведених підстав примирення з відповідачкою є неможливим. У зв`язку з цим строк для примирення просить суд не надавати. Спору про місце проживання дітей немає. На підставі викладеного, позивач просить шлюб розірвати. Позивач та його представник у судовому засіданні, позовні вимоги підтримали. Позивач додатково зазначив, що спільним подружнім життям з відповідачкою вони не проживають вже пів року. Відносини між ними погіршились п`ять років тому назад. Майнового спору та спору стосовно місця проживання та виховання дітей не має. Відповідачка у судове засідання не з`явилася. 10.02.2021 року через канцелярію суду позивачка подала заяву, відповідно до якої позовні вимоги позивача визнала повністю, проти їх задоволення та розірвання шлюбу між нею та позивачем не заперечує. Просила суд розглянути справу без її участі. Відповідно до ч. 2 ст. 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Заслухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 20.02.2006 року між сторонами укладено шлюб, що стверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 20.02.2006 року зареєстрованим у відділі реєстрації актів цивільного стану Тячівського районного управління юстиції Закарпатської області за актовим записом № 26. Від шлюбу мають двох синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося. Про це свідчать ті обставини, що вони сімейних стосунків не підтримують та разом не проживають пів року, позивач наполягає на розірванні шлюбу, про що зазначає у позовній заяві, відповідач в заяві, поданій до суду 10.02.2021р. вимоги позивача повністю визнає. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони втратили почуття поваги, любові і довіри один до одного. Оскільки позивач\~наполягає на\~розірванні шлюбу\~з відповідачем,\~а відповідачка\~ позов визнала, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, їх сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Позовних вимог щодо утримання та порядку виховання дітей, поділу спільного майна сторін не заявлено. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сплачений останнім судовий збір у сумі 840,80 грн.

Outcome: approved