Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON], про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В позові, зазначає, що він народився 03.09.1967 року у м. Запоріжжя, його батьками є [PERSON] та [PERSON]. За період спільного життя його батьками був побудований житловий будинок № 7 по вул.. Новаторській в м. Запоріжжі. Право власності на вказаний будинок було зареєстровано за його батьком [PERSON] Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29.06.1982 р. шлюб між його батьками було розірвано, проведений розподіл майна подружжя та за кожним із них визнано право власності на ? частину вищевказаного будинку. 21.03.1995 року батько позивача помер, та після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з ? частини житлового будинку № 7 по вул.. Новаторській в м. Запоріжжі. Заповіту на випадок своєї смерті батько не залишив. Спадкоємцями за законом першої черги після його смерті є позивач по справі, як син померлого, та відповідачка по справі як дочка померлого. Після смерті його батька ніхто із спадкоємців із заявою про прийняття спадщини в нотаріальну контору не звертався. Але на час його смерті позивач проживав та був зареєстрований разом з батьком в належній йому частині житлового будинку № 7 по вул.. Новаторській в м. Запоріжжя та фактично прийняв спадкове майно в оперативне управління та володіння. А тому в силу ст. 549 ЦК України (в ред.. 1963 р.) вважається таким, що прийняв спадщину. Після смерті батька він продовжує проживати в належній йому частині житлового будинку. Його сестра (відповідачка по справі) спадщину після смерті їх батька не прийняла не звернулась із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини та не вступила у володіння та управління спадковим майном. 20.08.2015 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про оформлення спадщини після померлого 21.03.1995 року батька, але постановою приватного нотаріуса № 153/02-31 від 20.08.2015 р. йому було відмовлено у вчиненні вказаної нотаріальної дії оскільки в нього відсутній правовстановлюючий документ, який підтверджує право власності його батька на вищевказану частку будинку. Зазначені обставини позбавляють його можливості вирішення питання та оформлення спадщини в позасудовому порядку, а тому просить суд визнати за ним право власності на ? частину житлового будинку № 7 по вул.. Новаторській в м. Запоріжжі після смерті його батька. В судовому засіданні позивач свої позові вимоги підтримав, підтвердив обставини зазначені в позові та просив позов задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, надані докази, оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що існують законні підстави для задоволення позову. Судом встановлено, що батьками позивача [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про його народження виданого 23.10.1967 року Жовтневим бюро ЗАГС м. Запоріжжя серія VII-УР № 0814857. 21 березня 1995 року його батько [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 01.06.1995 року серії І-ЖС № 083250, виданим відділом реєстрації актів громадянського міськвиконкому м. Запоріжжя, актовий запис 5074 (а.с.33), після смерті якого відкрилась спадщина на належну йому 1/2 частку житлового будинку № 7 по вулиці Новаторській в м. Запоріжжі, що підтверджується копією рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29.06.1982 року (а.с.26-32), копією технічного паспорту (а.с.12-23). На випадок своєї смерті [PERSON] заповіту не склав. Після його смерті позивач та відповідачка, як спадкоємці першої черги наслідування до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звертались. До та після смерті батька позивач мешкав та продовжує мешкати у ? частині спірного будинку, зареєстрований у ньому, а тому відповідно до 549 ЦК України (в редакції 1963 р.) вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до ст.ст. 548, 549, 554 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. 20.08.2015 року позивач звернувся до нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, але постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] від 20.08.2015 р. йому було відмовлено у видачі даного свідоцтва у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на майно. За змістом ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка по мерла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1223 ЦК України право спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у ст.ст. 1261-1265 ЦК України. Згідно ст. 1261 ЦК України до спадкоємців першої черги відносяться діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З огляду на вищевикладене, та враховуючи те, що за життя померлий [PERSON] належним чином не зареєстрував та не оформив своє право власності на частину спірного будинку у звязку з чим позивач не може належним чином оформити право спадщини на спірний будинок, а також приймаючи до уваги визнання відповідачкою по справі позову суд дійшов висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved