Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Матвієнко А.А. про визнання припиненими зобов`язань. Позов мотивовано тим, що 14.09.2006 р. між [PERSON] та Товариством з\~обмеженою відповідальністю\~«Український промисловий\~банк»в особі заступника керуючого Вінницької філії ТОВ «Укрпромбанк» укладено кредитний договір № 564/КФО - 06, відповідно до якого Банк надав кредит в сумі 25500 дол. США, строком користування кредитними коштами до 13.09.2011 р. В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № 564/КФО 06 14.09.2006 р. між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та Товариством з\~обмеженою відповідальністю\~«Український промисловий\~банк»був\~укладений іпотечний\~договір,\~посвідчений приватним\~нотаріусом ВМНО\~Сухановою Т.О.\~за р.\~н.\~4271,\~згідно з\~умовами якого\~передано Банку\~в іпотеку\~квартиру [ADDRESS] .\~У зв`язку\~з посвідченням\~Іпотечного договору\~накладено заборону\~відчуження зазначеної\~в договорі\~квартири та\~за реєстр.\~за №\~4272\~до припинення\~договору іпотеки.\~30.06.2010\~р.\~між ТОВ\~«Укрпромбанк» та\~АТ «Дельта\~Банк» та Національним\~банком України\~було укладено\~Договір про\~передачу активів\~та кредитних\~зобов`язань ТОВ\~«Укрпромбанк» на\~користь АТ\~«Дельта Банк»,\~таким чином\~АТ «Дельта\~Банк» набуло\~право вимоги\~за кредитним\~договором №\~564/КФО-06\~від 14.09.2006\~р.\~Рішенням Вінницького\~міського суду\~Вінницької області\~від 04.06.2014\~р.\~по справі\~№ 127/81/14-ц\~стягнуто з\~ [PERSON] на\~користь Відповідача\~заборгованість за\~кредитним договором\~№ 564/КФО-06\~від 14.09.2006\~р.\~в сумі\~164471\~(сто\~шістдесят чотири\~тисячі чотириста\~сімдесят одна)\~гривня 16\~коп.\~та в\~рахунок погашення\~заборгованості звернуто\~стягнення на\~Предмет іпотеки.\~В подальшому\~рішення Вінницького\~міського суду\~Вінницької області\~від 04.06.2014\~р.\~по справі\~№ 127/81/14-ц\~виконано фактично\~в повному\~обсязі,\~що підтверджується\~постановою Центрального\~ВДВС м.\~Вінниця ГТУЮ\~у Вінницькій\~області про\~закінчення виконавчого\~провадження від\~21.06.2019\~р.\~Отже припинення\~зобов`язання\~Позивача перед\~Банком за\~Кредитним договором,\~є винесення\~21.06.2019\~постанови про\~закінчення виконавчого\~провадження з\~виконання рішення\~Вінницького міського\~суду Вінницької\~області від\~04.06.2014\~р.\~по справі\~№ 127/81/14-ц\~у повному\~обсязі.\~18.07.2019\~р.\~Позивач направив\~заяву до\~Відповідача з\~проханням надати\~довідку про\~відсутність заборгованості\~за кредитним\~договором №\~564/КФО-06\~від 14.09.2006\~р.\~та надати\~пакет документів\~необхідний для\~зняття обтяжень\~з нерухомого\~майна.\~Листом від\~23.08.2019\~р.\~за вих.\~№ 05\~ 3414323\~Відповідач повідомив,\~що рішення\~Вінницького міського\~суду Вінницької\~області від\~04.06.2014\~р.\~не зупиняє\~дії Кредитного\~договору та\~наявна непогашена\~заборгованість за\~кредитним договором\~№ 564/КФО-06\~від 14.09.2006\~р.,\~отже надання\~довідки неможливе.\~Після сплати\~за вищезазначеним\~договором,\~необхідно ще\~раз звернутись\~до Відповідача\~з заявою\~щодо надання\~довідки про\~відсутність заборгованості\~та закриття\~рахунку.\~При цьому\~сума заборгованості\~Позивача Відповідачем\~не зазначена.\~Вважаючи,\~ що\~зобов`язання за\~Кредитним договором\~№ 564/КФО-06\~від 14.09.2006\~р.\~є припиненим\~належним виконанням,\~іпотека за\~Іпотечним договором\~від 14.09.2006\~р.\~є такою,\~що припинена.\~Просить визнати\~припиненими зобов`язання\~за Кредитним\~договором №\~564/КФО-06\~від 14.09.2006\~р.,\~укладеним між\~ [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» в особі заступника керуючого Вінницької філії ТОВ «Укрпромбанк» (правонаступником якого є АТ «Дельта Банк»), та як наслідок визнати такою, що припинена іпотеку квартири [ADDRESS] , за Іпотечним договором від 14.09.2006 р., укладеним між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» в особі заступника керуючого Вінницької філії ТОВ «Укрпромбанк» (правонаступником якого є АТ «Дельта Банк»), посвідченим приватним нотаріусом ВМНО Вінницької області Сухановою Т.О. за р. н. 4271. Ухвалою суду від 09.01.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. 26.02.2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. \~В судовому засідання представник позивача позов підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов не визнав, заперечував щодо його задоволення. Посилався на доводи відзиву, який направив до суду 18.03.2020року. Доводи відзиву та долучені докази, судом не беруться до уваги, з огляду на приписи ст. 177 ЦПК України, оскільки відзив та докази були подані після закінчення строку для подання відзиву та доказів, визначеного ухвалою про відкриття провадження по справі. За нормами\~ч.\~7,\~8\~ст.\~177\~ЦПК України,\~відзив подається\~в строк,\~встановлений судом,\~який не\~може бути\~меншим п`ятнадцяти\~днів з\~дня вручення\~ухвали про\~відкриття провадження\~у справі.\~ У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Статтею 126\~ЦПК визначено\~наслідкипропущення процесуальних строків, зокрема право на\~вчинення процесуальної\~дії втрачається\~із закінченням\~строку,\~встановленого законом\~або судом.\~ Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. За положеннями\~ст.\~83\~ЦПК України,\~ \~відповідач,\~повинен подати\~суду докази\~разом з\~поданням відзиву.\~ У\~випадку визнання\~поважними причин\~неподання учасником\~справи доказів\~у встановлений\~законом строк\~суд може\~встановити додатковий\~строк для\~подання вказаних\~доказів.\~ Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. У відповідності до ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення . Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. При цьому, заяву про поновлення строку на подання відзиву чи доказів відповідачем подано не було, а відтак у суду відсутні підстави для поновлення строку на подання відзиву та доказів. За таких обставин, суд вирішив справу за наявними матеріалами. Треті особи в судове засідання не з`явились з невідомих суду причин, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Як вказує у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, F 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), F 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), F 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦК України\~країни встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом. Разом з тим, передбачені ст. ст. 12\~і 13 ЦПК України\~засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи. Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Суд, згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» F14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 14.09.2006 р. між [PERSON] та Товариством з\~обмеженою відповідальністю\~«Український промисловий\~банк»в особі заступника керуючого Вінницької філії ТОВ «Укрпромбанк» укладено кредитний договір № 564/КФО - 06, відповідно до якого Банк надав кредит в сумі 25500 дол. США, строком користування кредитними коштами до 13.09.2011 р. В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № 564/КФО 06 від 14.09.2006 р. між Позивачем, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та Банком був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом ВМНО Сухановою Т.О. за р. н. 4271, згідно з умовами якого передано Банку в іпотеку квартиру [ADDRESS] . У зв`язку з посвідченням Іпотечного договору накладено заборону відчуження зазначеної в договорі квартири та за реєстр. за № 4272 до припинення договору іпотеки. 30.06.2010\~р.\~між ТОВ\~«Укрпромбанк» та\~АТ «Дельта\~Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк», таким чином АТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором № 564/КФО-06 від 14.09.2006 р. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.06.2014 р. по справі № 127/81/14-ц стягнуто з [PERSON] на користь Відповідача заборгованість за кредитним договором № 564/КФО-06 від 14.09.2006 р. в сумі 164471 (сто шістдесят чотири тисячі чотириста сімдесят одна) гривня 16 коп. та в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на Предмет іпотеки. В подальшому рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04.06.2014 р. по справі № 127/81/14-ц виконано фактично в повному обсязі, що підтверджується постановою Центрального ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області про закінчення виконавчого провадження від 21.06.2019 р. Отже припинення зобов`язання Позивача перед Банком за Кредитним договором, є винесення 21.06.2019 постанови про закінчення виконавчого провадження з виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04.06.2014 р. по справі № 127/81/14-ц у повному обсязі. Аналогічна позиція викладена в Постанові Другої судової палати Касаційного суду Верховного суду від 19.08.2019 р. у справі № 757/22496/16-ц. 18.07.2019 р. позивач направив заяву до відповідача з проханням надати довідку про відсутність заборгованості за кредитним договором № 564/КФО-06 від 14.09.2006 р. та надати пакет документів необхідний для зняття обтяжень з нерухомого майна. Листом від 23.08.2019 р. за вих. № 05 3414323 відповідач повідомив, що рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04.06.2014 р. не зупиняє дії Кредитного договору та наявна непогашена заборгованість за кредитним договором № 564/КФО-06 від 14.09.2006 р., отже надання довідки неможливе. Після сплати за вищезазначеним договором, необхідно ще раз звернутись до Відповідача з заявою щодо надання довідки про відсутність заборгованості та закриття рахунку. При цьому сума заборгованості позивача відповідачем не зазначена. Кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання повністю або частково таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом припинення правовідношення повністю або частково на підставі пункту 7 частини 2 статті 16 ЦК України (Позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 320/8618/15-ц від 10.10.2019 р.). Припиненням зобов`язання за Кредитним договором є не дата вказана в договорі\~ як кінцевий строк сплати коштів, а постанова, винесена відділом державної виконавчої служби про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з погашенням боргу. Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (стаття 16 ЦК України). Відповідно до частини першої, другої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610\~та частини першої статті 612 ЦК України\~для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~та частини першої\~статті 1054 ЦК України\~кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті\~ 612 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі\~статтею 599 ЦК України\~зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Виходячи зі змісту статей\~ 526, 599 ЦК України\~зобов`язання буде вважатися виконане належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться. Юридичним наслідком належного виконання зобов`язання відповідно до статей 598, 599 ЦК України\~є припинення зобов`язання. Згідно ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється припиненням основного зобов`язання. Враховуючи що зобов`язання за Кредитним договором № 564/КФО-06 від 14.09.2006 р. є припиненим належним виконанням, іпотека за Іпотечним договором від 14.09.2006 р. є такою, що припинена. Аналогічна позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 17.01.2018 р. у справі № 910/27064/15 р. Враховуючи викладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними та такими, що підлягають до задоволення. Судові витрати за заявою представника позивача залишити за позивачем. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 526, 530, 598, 599, 610, 1054 ЦК України,

Outcome: approved