Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Фонду соціального страхування України в особі управління виконавчої дирекції фонду у Вінницькій області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Позов мотивовано тим, що 02.11.2012року на підставі наказу №75-ос від 2.11.12р. позивач був прийнятий на посаду головного спеціаліста відділу експертизи тимчасової непрацездатності та надання матеріального забезпечення. 01.11.2013року на підставі наказу №Ю4-ОС від 31.10.13р. позивач був переведений за його згодою на посаду головного спеціаліста відділу експертизи тимчасової непрацездатності та якості медичних послуг. 31.07.2017року на підставі наказу №117-ОС від 31.07.17р. позивач був звільнений з посади головного спеціаліста відділу експертизи тимчасової непрацездатності та якості медичних послуг виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в порядку переведення за його згодою до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області. 01.08.2017року на підставі наказу №181-К/Т від 25.07.17р. позивач був прийнятий на посаду головного спеціаліста відділу експертизи тимчасової непрацездатності в порядку переведення з виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. 12.01.2018 року позивач був звільнений з посади головного спеціаліста відділу експертизи тимчасової непрацездатності в порядку переведення з виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в зв'язку з скороченням штату та чисельності працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважає, що його звільнення було проведено відповідачем з порушенням вимог законодавства, виходячи з наступного. В трудовій книжці зазначено, що звільнення відбулось на підставі наказу №6-к/тр від 12.01.18р. Проте це не відповідає дійсності. Згідно наказу від 12.01.18р. №6-к/тр були внесені лише зміни в наказ від 18.12.17р. № 382-к/тр та викладено його другий абзац в такій редакції: «Звільнити [PERSON] з посади головного спеціаліста відділу експертизи тимчасової непрацездатності управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області 12 січня 2018 року у зв'язку зі скороченням штату та чисельності працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України». Фактично звільнення відбулось на підставі наказу №382-к/тр від 18.12.2017р. яким було звільнено з займаної посади з 29.12.17р. Приймаючи наказ 18.12.17р. відповідач повністю проігнорував вимоги ст. 42 КЗпП України відповідно до вимог, якої при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. На момент прийняття наказу в відділі експертизи тимчасової непрацездатності управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області працювало чотири працівника на посаді головного спеціаліста, які мали рівні умови продуктивності праці та кваліфікацію. Враховуючи це позивач мав переваги в залишенні на роботі оскільки на його утриманні знаходилась дружина [PERSON], яка знаходилась у відпустці по догляду за дитиною та малолітня донька [PERSON]. Проте, як вбачається з витягу з протоколу засідання Кадрової комісії з вирішення питань щодо переважного права на залишення на роботі працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області та його відділень від 14.12.17р. зазначені обставини взагалі не були взяті до уваги. Як вбачається з повідомлень Голови об'єднаної профспілки, засідання комісії по розгляду подання начальника управління виконавчої дирекції ФСС України у Вінницькій області про надання згоди на розірвання трудового договору із позивачем призначалась на 22.12.17р. та на 27.12.17р., тобто вже після прийняття наказу про звільнення. Також при звільненні було допущено порушення вимог ч. 2 ст. 40, 49-2 КЗпП України. Відповідач не пропонував перевестись позивача на іншу роботу. Проте як вбачається з відповіді відповідача від 20.12.17р. в нього була вільна посада головного спеціаліста відділу експертизи тимчасової непрацездатності управління ВД ФСС України у Вінницькій області на яку було переведено [PERSON] відповідно до наказу №413-к/тр від 18.12.17р. Письмову заяву-відмову від тієї чи іншої посади позивач не подавав. Внаслідок незаконних дій відповідача позивачу було завдано моральну шкоду. Його дружина вимушена була достроково припинити свою відпустку по догляду за малолітньою донькою, що в свою чергу негативно відобразилось на психічному стані дитини. Внаслідок зазначеного позивач вже тривалий час не можу вночі спокійно спати. Це все спричиняє виникнення пригніченого стану, внаслідок чого позивач почав до всього нервово відноситися. Всі ці обставини спричинені порушенням відповідачем законних прав позивача викликають потребу докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в розмірі 4000,00 грн. Просить визнати незаконним звільнення у зв'язку зі скороченням штату та чисельності працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України та поновити на посаді головного спеціаліста відділу експертизи тимчасової непрацездатності управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області. Стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду в розмірі 4000 грн. та судові витрати пов'язані з розглядом справи. 06.03.2018 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено підготовче провадження за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 10.04.2018року зарито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали за обставин викладених в ньому, просили позов задовольнити. Представники відповідача позов не визнали, заперечували щодо його задоволення. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що наказом № 382-к/тр від 18.12.2017року звільнено [PERSON] з посади головного спеціаліста відділу експертизи тимчасової непрацездатності управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області 29.12.2017року у звязку зі скороченням штату та чисельності працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.6). Згідно наказу №6-к/тр від 12.01.2018року Про внесення змін до наказу від 18.12.2017року №382-к/тр у звязку з тимчасовою непрацездатністю [PERSON] з 26.12.2017року по 11.01.2018року внесено такі зміни: абзац другий викласти в такій редакції: «Звільнити [PERSON] з посади головного спеціаліста відділу експертизи тимчасової непрацездатності управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області 12.01.2018року у звязку зі скороченням штату та чисельності працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України» (а.с.7). Відповідно до повідомлення голови обєднаної профспілки [PERSON] [PERSON] повідомлялось про засідання (22.12.2017року, 27.12.2017року) постійної робочої комісії(президії) обєднаної профспілки по розгляду подання начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області про надання згоди на розірвання трудового договору з працівниками управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області, які є членами профспілки(а.с.14, 15). Згідно витягу з протоколу засідання Кадрової комісії з вирішення питань щодо переважного права на залишення на роботі працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області та його відділень від 14.12.2017року на яких був присутній голова первинної організації профспілки «Соціал» голосували про подання начальнику управління рекомендації щодо звільнення у звязку зі скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України наступних працівників в тому числі і [PERSON] результати голосування: за 5 чол., проти -0чол., утримались 2 чол. (а.с.16). 26.10.2017 року під розпис [PERSON] було попереджено про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, зокрема про зміну системи оплати та стимулювання праці, розміру посадового окладу, зміну найменування посади, які вступають в дії з 01.01.2018року та про можливе майбутнє звільнення(а.с.20). Відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлено, що розглядаючи трудові спори, повязані із звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобовязані зясувати чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999р. №1105-ХІV безпосереднє управління Фондом здійснюють його правління та виконавча дирекція. Згідно ч.6 ст.6 Закону №1105 рішення правління Фонду, прийняте в межах його компетенції, є обовязковим для виконання, в тому числі всіма страхувальниками та застрахованими особами, яких воно стосується. Рішення правління Фонду оформляється постановою. Частиною 1 ст. 8 Закону №1105 передбачено, що виконавча дирекція Фонду є постійно діючим виконавчим органом правління Фонду. Виконавча дирекція є підзвітною правлінню Фонду та провадить діяльність від імені Фонду в межах та в порядку, визначених статутом Фонду та положенням про виконавчу дирекцію Фонду, що затверджується його правлінням, організовує та забезпечу є виконання рішень правління Фонду. Так, наказом виконавчої дирекції Фонду від 15.05.2017р. №14-ос було затверджено штатний розпис управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області у кількості 80 штатних одиниць. Згідно штатного розпису з 01.08.2017р. у відділі експертизи тимчасової непрацездатності встановлено 5 штатних одиниць, а саме: начальник відділу, заступник начальника відділу та З головних спеціалісти. Постановою правління Фонду від 12.09.2017р. №47 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України» затверджено з 01.01.2018р. граничну чисельність працівників виконавчої дирекції Фонду та її робочих органів у кількості 5192 штатні одиниці, в тому числі працівників виконавчої дирекції - 188 штатних одиниць. Постановами правління Фонду від 10.10.2017р. №50 «Про затвердження структури органів Фонду» затверджено з 01.01.2018р. структуру органів Фонду: виконавча дирекція Фонду - 1 виконавчий орган; управління виконавчої дирекції Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі - 27 робочих органів; відділення в районах та містах обласного значення управлінь виконавчої дирекції Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі - 288 одиниць; №51 «Про затвердження схем посадових окладів працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та її робочих органів» затверджено з 01.01.2018р. схеми посадових окладів працівників виконавчої дирекції Фонду та її робочих органів; №52 «Про внесення змін до Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України» змінюються з 01.01.2018р. умови оплати та стимулювання праці працівників виконавчої дирекції Фонду та її робочих органів. Наказом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 23.10.2017р. №556 «Про затвердження граничної чисельності працівників робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області» затверджено з 01.01.2018р. граничну чисельність працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області та його відділень у кількості 185 штатних одиниць. Пунктом 2 цього ж наказу зобовязано начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області провести до 01.11.2017р. передбачені чинним законодавством заходи щодо попередження працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області та його відділень про зміни в організації виробництва і праці та про зміни істотних умов праці. Згідно штатного розпису Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області, який затверджений директором виконавчої дирекції ФСС України 31.10.2017р. та введений в дію з 02.01.2018р. наказом від 29.12.2017р., відділ експертизи тимчасової непрацездатності, як структурний підрозділ управління був скорочений. Тобто, було скорочено всі пять штатних одиниць лікарів-експертів. При відділі фінансового контролю та аудиту було створено сектор експертизи тимчасової непрацездатності - 3 штатні одиниці. Таким чином, у Відповідача відбулися зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності та штату працівників Відповідача, що підтверджуються вищенаведеними доказами. Відповідно до попередження від 26.10.2017 №01-1321 [PERSON] було попереджено про зміни в організації виробництва праці, зміни істотних умов праці та про можливе майбутнє звільнення з посиланням на постанову правління Фонду соціального страхування України від 12.09.2017року №47 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України» та наказ виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 23.10.2017 №556 «Про затвердження граничної чисельності працівників робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області», які передбачають скорочення чисельності і штату працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області. Листом від 11.04.2016р. №5327/0/14-16/06 Міністерство соціальної політики України розяснює, що законодавством про працю не передбачена форма та спосіб повідомлення працівника про наступне вивільнення у звязку із скороченням штату або іншими істотними змінами в роботі. А у разі виникнення трудових спорів роботодавець повинен мати докази, що працівника було повідомлено про відповідне вивільнення. У звязку з цим необхідно повідомити кожного працівника про можливе майбутнє вивільнення. Також законодавець не зазначає, що форма повідомлення про зміни істотних умов праці та майбутнє вивільнення має носити стверджувальний характер. З попередженням про зміни в організації виробництва і праці, змінами істотних умов праці та майбутнє вивільнення [PERSON] був ознайомлений 26.10.2017р., що підтверджується особистим підписом на попередженні, без жодних заперечень чи зауважень, від 26.10.2017р. №01-1321. На розгляд кадрової комісії з вирішення питань щодо переважного права на залишення на роботі працівників управління ВД ФСС України у Вінницькій області та його відділень була надана інформація начальника відділу експертизи тимчасової непрацездатності [PERSON] стосовно продуктивності праці працівників відділу та тих працівників, яких відповідно до рівня продуктивності праці, кваліфікації та професійних якостей рекомендовано залишити в управлінні, в якому працював позивач. Так, працівники, яких запропоновано залишити на роботі, згідно інформації начальника відділу мали вищу продуктивність праці, кваліфікацію та професійні якості, ніж інші три працівники відділу, в тому числі [PERSON], тому перевага у збереженні місця роботи була надана саме їм. Кадровою комісією за результатами розгляду подання начальника відділу експертизи тимчасової непрацездатності було прийнято рішення від 14.12.2017р. надати рекомендацію начальнику управління щодо звільнення у звязку зі скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України трьох працівників, в тому числі [PERSON] Згідно ч.1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 1 ст. 40 КЗпП України (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Відповідно до ч. 6 ст. 39 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки. Згідно витягу з протоколу засідання постійної робочої комісії (президії) обєднаної профспілкової організації працівників Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 22.12.2017р. на розгляд ставилось питання щодо надання згоди на розірвання трудового договору з працівниками управління ВД ФСС України у Вінницькій області, в тому числі з головним спеціалістом відділу експертизи тимчасової непрацездатності [PERSON] Вирішили: розглядати подання начальника управління ВД ФСС по кожному працівнику окремо, в його присутності шляхом голосування. За результатами голосування: ЗА-4, ПРОТИ-О, УТРИМАЛИСЬ-0. В звязку з тим, що [PERSON] на засідання профкому не зявився, було запропоновано і вирішено повторити виклик членів профспілки, в тому числі [PERSON] на наступне засідання профкому на 27.12.2017р. Згідно витягу з протоколу засідання постійної робочої комісії (президії) обєднаної профспілкової організації працівників Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 27.12.2017р. на розгляд ставилось питання щодо подання начальника управління ВД ФСС України у Вінницькій області про надання згоди на розірвання трудового договору з працівниками управління ВД ФСС України у Вінницькій області, в тому числі з головним спеціалістом відділу експертизи тимчасової непрацездатності [PERSON] Оскільки працівники управління, в тому числі [PERSON] на засідання постійної робочої комісії профспілки повторно не зявилися, хоча про дату, місце і час проведення засідання були повідомлені рекомендованими листами з повідомленням про вручення 23.12.2017р. . Письмових заяв про проведення засідання за їх відсутності не надходило. Оскільки працівники, в тому числі [PERSON] не надав заперечень щодо свого звільнення, було запропоновано розглянути питання про надання згоди на розірвання трудових договорів за списком, в тому числі з [PERSON] Голосовали: ЗА -, ПРОТИ-, УТРИМАЛИСЬ-4. Тобто, обґрунтоване рішення про відмову у наданні згоди на звільнення позивача відсутнє. Згідно ст. 43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Аналогічні положення щодо обґрунтованості рішення профспілки про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору з працівником містяться і в частині шостій статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття З ЦК України, статті 2, 263 ЦПК України). Отже, рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника. В даному випадку відмова профспілкового органу в наданні згоди на розірвання трудового договору з [PERSON] відсутня, тому роботодавець правомірно звільнив позивача. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.07.2015р. справа №6-119цс15. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем при звільненні позивача з посади головного спеціаліста відділу експертизи тимчасової непрацездатності у звязку з скороченням штату та чисельності працівників було дотримано вимоги трудового законодавства, а тому відсутні правові підстави для його поновлення на роботі, в звязку з чим в задоволення позову про поновлення на роботі слід відмовити. Крім того, з огляду на те, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди є похідними від вимоги про поновлення на роботі, яка на думку суду задоволенню не підлягає, суд вважає, що у задоволенні позову в цій частині також слід відмовити. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 40, 42, 43, 49-2 КЗпП України, ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності»,

Outcome: dismissed