Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до комунального підприємства «Новомосковський комбінат комунальних підприємств» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, в якому просить скасувати наказ директора КП «Новомосковський комбінат комунальних підприємств» № 93-к від 28.07.2014 року «Про припинення трудового договору», поновити його на роботі на посаді заступника директора, відшкодувати матеріальну шкоду за вимушені прогули згідно посадового окладу, та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 3 000,00 грн. В обґрунтування свого позову позивач зазначає, що він працював на посаді заступника директора в КП «Новомосковський комбінат комунальних підприємств» з 24.03.2014 року по 28.07.2014 року. За час його роботи на підприємстві жодних нарікань на нього як на спеціаліста та заступника директора не було, адже працював сумлінно виконуючи всі накази директора та обов'язки, передбачені посадовою інструкцією. 16.03.2014 року згідно розпорядження міського голови Мороза С.А. директором КП « Новомосковський комбінат комунальних підприємств» було призначено [PERSON] З перших днів роботи на посаді директора він зневажливо відносився до працівників підприємства, спілкувався з ними у грубій формі, давав завдання працівникам, які за їх специфікою не передбачені посадовими інструкціями і не входять до їх компетенції, постійно погрожував звільненням та безпідставно виносив догани. Так наказом директора [PERSON] № 61 від 23.05.2014 року позивач був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, ніби-то, за неналежне виконання посадових обов'язків. Даний наказ позивач вважає незаконним і таким, що винесений з особистих мотивів директора, оскільки позивач не вчиняв жодних дисциплінарних проступків, не порушував трудової дисципліни та належним чином і в повному обсязі виконував всі свої посадові обов'язки та накази директора підприємства. Після винесення догани, [PERSON] працював на підприємстві ще близько двох місяців, і на протязі цього часу директор зневажливо ставився до нього не тільки як до працівника, а й як до людини. 28.07.2014 року у зв'язку з поганим самопочуттям позивач звернувся до лікарні, де йому було порекомендовано декілька днів побути вдома на лікарняному. Про знаходження на лікарняному позивач повідомив директора та інженера відділу кадрів, але не зважаючи на це наказом директора № 93-к від 28.07.2014 року «Про припинення трудового договору» [PERSON] був звільнений з займаної посади. Підставою звільнення директор вказав рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.06.2014 року № 183/9403/13-ц, яким поновлено на роботі колишнього заступника директора, що виконував функції заступника директора. Позивач вважає дані підстави його звільнення протиправними та безпідставними, своє звільнення незаконним, а сої права порушеними, у зв'язку з чим вимушений звернутися з даним позовом до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, просив його задовольнити, надавши пояснення з приводу обставин викладених в позовній заяві. Представники відповідача [PERSON] та Бровченко Р.С. в судовому засіданні позов не визнали, просили суд в його задоволенні відмовити. Судом також були допитані свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що він працює провідним економістом в КП «Новомосковський комбінат комунальних підприємств». 25.07.2014 року близько до обіду, а саме приблизно о 13.00 годині його ще з двома співробітниками підприємства - [PERSON] та [PERSON], директор запросив до себе в кабінет, пояснивши, що вони мають засвідчити той факт, що [PERSON] відмовився від отримання Наказу про звільнення та підпису, який би свідчив, що він з ним ознайомився. Він особисто чув, що директор повідомив [PERSON] про те, що на його посаді за Рішенням суду поновлено [PERSON] та повідомив йому по звільнення, запропонувавши ознайомитися з наказом про звільнення, але [PERSON] від підпису відмовився, після чого ним з [PERSON] та [PERSON] було складено та підписано відповідний Акт. Директором також було зазначено, що посади, рівноцінні посаді [PERSON], відсутні, а є лише робітничі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що він працює інженером по охороні праці в КП «Новомосковський комбінат комунальних підприємств». 25.07.2014 року близько до обіду, його ще з двома співробітниками підприємства - [PERSON] та [PERSON], директор запросив до себе в кабінет. Коли він зайшов в кабінет там уже були [PERSON], [PERSON], директор [PERSON] та [PERSON] Директор запропонував [PERSON] ознайомитися з Наказом про звільнення, той відмовився, після чого ним з [PERSON] та [PERSON] було складено та підписано відповідний Акт. В першій половині дня [PERSON] на роботі не було. Він особисто зателефонував йому, на що [PERSON] повідомив, що буде після 12.00 годин. Аналогічні пояснення надав свідок [PERSON] При цьому він також зазначив, що мова про вільні посади була, однак він не чув, щоб [PERSON] від них відмовлявся. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що він працює юристом в КП «Новомосковський комбінат комунальних підприємств». 28.07.2014 року від [PERSON] йому стало відомо що [PERSON] звільнено з посади. 25.07.2014 року вони були з [PERSON] разом. Близько 13.00 годині розсталися, де після цього був [PERSON] йому не відомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що вона працює в КП «Новомосковський комбінат комунальних підприємств». 25.07.2014 року вона одночасно виконувала обов'язки і секретаря, і інженера по кадрам. 25.07.2014 року о 07.00 годині їй зателефонував [PERSON] і повідомив про те, що його не буде на нараді, яка повинна була відбутися о 08.00 годині, бо його викликали у Новомосковський МВ. Після наради її покликав директор [PERSON], який повідомив, що на посаді заступника директора поновлено [PERSON] і він буде у них працювати. [PERSON] в цей день на роботі не було. 28.07.2014 року [PERSON] їй зателефонував і повідомив про те, що він у лікарні і його не буде. Директор [PERSON] дав їй доручення підготувати наказ про поновлення [PERSON] та звільнення [PERSON] Директор ознайомив з наказом [PERSON] Чи знайомив він з наказом [PERSON] їй не відомо. Вона дійсно з серпня 2014 року на роботу не з'являється, бо були створені відповідні умови. Суд, вислухавши сторін, представників сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Суду надано копію наказу комунального підприємства «Новомосковський комбінат комунальних підприємств» № 30-к від 24.03.2014 року, згідно якого [PERSON] прийнятий на посаду заступника директора зазначеного підприємства з 24.03.2014 року (а.с.21). Згідно листка непрацездатності, виданого КЗ «ДКОШМД «ДОР» 28.07.2014 року, [PERSON] звільнений від роботи (знаходиться на лікарняному) з 28.07.2014 року (а.с.3). Позивачем суду надано Наказ КП «Новомосковський комбінат комунальних підприємств» № 93-к від 28.07.2014 року про припинення трудового договору, відповідно до якого [PERSON] звільнений з посади заступника директора з 28.07.2014 року у зв'язку з поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу, п.6 ч.1 ст. 40 КЗпП України, згідно рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.06.2014 року № 183/9403/13-ц (а.с.4). Втім, згідно наказу КП «Новомосковський комбінат комунальних підприємств» № 93-к від 25.07.2014 року, наданого представником відповідача, про припинення трудового договору, [PERSON] звільнений з посади заступника директора з 25.07.2014 року у зв'язку з поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу, п.6 ч.1 ст. 40 КЗпП України (а.с.20). Згідно акту КП «Новомосковський комбінат комунальних підприємств» № 93 від 25.07.2014 року інженером по «ОТ» [PERSON] в присутності диспетчера [PERSON] та економіста [PERSON] складено акт про те, що 25.07.2014 року заступнику директора [PERSON] було повідомлено, що він звільнений за п.6 ч.1 ст.40 КЗпП України, та запропоновано ознайомитися з наказом під розпис (а.с.18). Суду також надано Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.06.2014 року № 183/9403/13-ц, яким визнано незаконним звільнення [PERSON] з посади заступника директора комунального підприємства «Новомосковський комбінат комунальних підприємств» 20.11.2013 року на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (прогул) та поновлено його на зазначеній посаді з 20.11.2013 року (а.с.16-17). Відповідно до наказу КП «Новомосковський комбінат комунальних підприємств» № 90-к від 25.07.2014 року про поновлення на роботі, скасовано наказ від 20.11.2013 року № 66-К про звільнення [PERSON], поновлено його на посаді заступника директора з 20.11.2013 року, та виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу (а.с.19). Відповідно до п.6 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу. Відповідно до ст..40 ч 2 КЗпП України», звільнення з підстав,зазначених у п.1,2 і 6 цієї статті допускається,якщо неможливо перевести працівника за його згодою,на іншу роботу». Відповідно до ст. 40 ч 3 КЗпП України «Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці». Як вбачається з матеріалів справи, наказом комунального підприємства «Новомосковський комбінат комунальних підприємств» № 30-к від 24.03.2014 року, [PERSON] прийнятий на посаду заступника директора зазначеного підприємства з 24.03.2014 року (а.с.21). Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.06.2014 року № 183/9403/13-ц визнано незаконним звільнення [PERSON] з посади заступника директора комунального підприємства «Новомосковський комбінат комунальних підприємств» 20.11.2013 року на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (прогул) та поновлено його на зазначеній посаді з 20.11.2013 року (а.с.16-17). Зазначене Рішення набрало чинності у встановленому законом порядку. Відповідно до наказу КП «Новомосковський комбінат комунальних підприємств» № 90-к від 25.07.2014 року про поновлення на роботі, скасовано наказ від 20.11.2013 року № 66-К про звільнення [PERSON], поновлено його на посаді заступника директора з 20.11.2013 року, та виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу (а.с.19). Таким чином, суд приходить до висновку, що підстава звільнення [PERSON] є законною, оскільки Рішенням суду поновлено на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу - [PERSON] Однак, як встановлено в судовому засіданні, під час звільнення [PERSON] була порушена ст..40 ч 2 КЗпП України», відповідно до якої звільнення з підстав,зазначених у п.1,2 і 6 цієї статті допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою, на іншу роботу». Як зазначили свідки зі сторони відповідача, а саме [PERSON], [PERSON] та [PERSON], інша посада в їх присутності [PERSON] не пропонувалася. Не заперечував цей факт і представник відповідача, а навпаки, в судовому засіданні підтвердив його, зазначивши, що рівноцінних посад на підприємстві не було, а, відповідно, не було чого пропонувати. Однак, дане твердження судом визнається, як помилкове розуміння даної норми закону, оскільки закон не зобов'язує роботодавця пропонувати рівноцінну посаду, а зобов'язує запропонувати «іншу роботу». Цього всупереч вимогам діючого законодавство зроблено не було. А тому, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] був звільнений з посади заступника директора незаконно та підлягає поновленню на зазначеній посаді з усіма витікаючими з цього наслідками. Крім того, суд вважає за необхідне надати оцінку деяким обставинам, встановленим в судовому засіданні. Суду позивачем надано Наказ КП «Новомосковський комбінат комунальних підприємств» № 93-к від 28.07.2014 року про припинення трудового договору, відповідно до якого [PERSON] звільнений з посади заступника директора з 28.07.2014 року у зв'язку з поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу, п.6 ст. 40 КЗпП України, згідно рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.06.2014 року № 183/9403/13-ц (а.с.4). Втім, згідно наказу КП «Новомосковський комбінат комунальних підприємств» № 93-к від 25.07.2014 року, наданого представником відповідача, про припинення трудового договору, [PERSON] звільнений з посади заступника директора з 25.07.2014 року у зв'язку з поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу, п.6 ст. 40 КЗпП України (а.с.20). Тобто в матеріалах справи наявні два аналогічні накази про звільнення [PERSON], датовані 25.07.2014 роком та 28.07.2014 роком відповідно. Однак, судом у якості доказу приймається Наказ від 25.07.2014 року, оскільки даний Наказ наданий представником підприємства та має відповідні реквізити, підпис та печатку. Суд прийшов до такого переконання ще і через те, що Наказ від 28.07.2014 року (а.с.4), наданий [PERSON], як він повідомив, ним було отримано в прокуратурі, однак, як зазначив представник відповідача, Новомосковська міжрайонна прокуратура з відповідним запитом до підприємства не зверталася і підприємство прокуратурі копію такого Наказу не надавало. Дана інформація не спростована і матеріалами прокурорської перевірки, дослідженими в судовому засіданні, які не містять відповідного запиту. А тому, походження Наказу про звільнення [PERSON] від 28.07.2014 року, (зокрема і в матеріалах перевірки, проведеної Новомосковською міжрайонною прокуратурою, досліджених в судовому засіданні), суду не відомо. Зокрема, останній надано в копії, яка не завірена і не містить відповідної печатки та позначки «копія вірна». А тому Наказ про звільнення [PERSON] від 28.07.2014 року не може бути прийнятий судом у якості належного та допустимого доказу. Той факт, що [PERSON] було звільнено 25.07.2014 року підтверджується і табелем робочого часу (а.с.41), в якому останнім днем роботи [PERSON] зазначено 25.07.2014 року. Сказане підтверджується і п. 2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом від 29.07.93 р. № 58, де прямо зазначається, що «днем звільнення вважається останній день роботи». Таким чином, суд вважає встановленим той факт, що Наказ про звільнення [PERSON] було винесено 25.07.2014 року. Щодо посилання позивача на той факт, що в цей день його не було на підприємстві, то дані посилання спростовуються свідченнями свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Дійсно, відповіддю з Новомосковського МВ УМВС підтверджено знаходження [PERSON] у Новомосковському МВ УМВС з 10.00 години по 12.00 годину (а.с.61-64), однак дана обставина не може беззаперечно свідчити про те, що [PERSON] не міг знаходитися на підприємстві о 13.00 годині. В будь-якому випадку, на думку суду, дана обставина не має суттєвого значення, як не має значення і та обставина, що з 28.07.2014 року [PERSON] знаходився на лікарняному, оскільки дані обставини не спростовують висновків суду щодо порушення процедури звільнення [PERSON], а саме. Позиція відповідача щодо неможливості запропонувати [PERSON] іншу посаду у зв'язку з відсутністю вільних посад, спростовується наданим ним же штатним розписом з якого вбачається наявність вакантних посад (а.с.42-43). Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині поновлення його на роботі обґрунтовані та підлягають задоволенню і позивач повинен бути поновлений на посаді заступника директора КП «Новомосковський комбінат комунальних підприємств» з моменту його звільнення, тобто з 25.07.2014 року. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи. На підставі чого, позовні вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку підлягають задоволенню, оскільки виплата середнього заробітку безпосередньо пов'язана з поновленням на роботі. Відповідно до ч.5 п.6 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Згідно п.32 зазначеної Постанови при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав у цей час. Суду надана довідка, згідно з якою середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 180,48 гривень (а.с.). Позивача було звільнено в липні 2014 року. Рішення судом виноситься в лютому 2015 року. Середня кількість робочих днів за ці 8 місяців складає (липень 2014 року - 23; серпень 2014 року - 20; вересень 2014 року - 22; жовтень 2014 року - 23; листопад 2014 року - 20; грудень 2014 року - 23; січень 2015 року - 20; лютий 2015 року - 20) 21,375 (23+20+22+23+20+23+20+20 =171:8). 21,375 (середня кількість робочих днів в місяці) х 180,48 (середньоденний заробіток) х 8 (кількість місяців) = 30 862,08 гривень. Виходячи з вищевикладеного суд вважає за необхідне сягнути з відповідача на користь позивача кошти в сумі = 30 862,08 гривень. Крім того, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України власник або уповноважений ним орган відшкодовує працівнику моральну шкоду в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Outcome: approved