Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-11 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого просив розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського району м. Києва 02 серпня 1996 року, актовий запис № 463. Позовні вимоги обґрунтовує тим, між сторонами було укладено шлюб. Разом з тим, сторони живуть окремо, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків, наміру зберігати сім'ю не мають, сім'я розпалась і подальше її збереження неможливе, шлюб існує формально, подальше спільне життя з відповідачем суперечить інтересам позивача, у зв'язку з чим просить шлюб розірвати. Неповнолітніх дітей немає, спору з приводу спільного майна на даний час немає. У зв'язку з цим шлюб просив розірвати. 05 грудня 2018 року позовну заяву залишено без руху. 20 березня 2018 року після усунення недоліків позивачем, по справі відкрито провадження, призначено проведення підготовчого засідання. 08 червня 2018 року ухвалою суду закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду. 18 червня 2018 року на електронну адресу суду від відповідача надійшла заява про визнання позову. 10 липня 2018 року на адресу суду за допомогою поштового зв'язку відповідачем направлено аналогічну заяву про визнання позову. В судове засідання позивач не з'явився. Через канцелярію суду подав заяву, відповідно до якої справу просив слухати за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилась, причини неявки суду невідомі. Судом вживалися заходи щодо повідомлення Відповідача про дату, час та місце розгляду справи належним чином, на адресу Відповідача направлялась копія ухвали про відкриття провадження по справі та судові повістки. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 222 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 1 ст. 280 ЦПК України). З врахуванням тієї обставини, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причини неявки суду невідомі, заперечень проти позовної заяви не надав, а також того, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд постановив ухвалу про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних у справі даних та доказів. При цьому, суд не приймає до уваги заяви відповідача про визнання позову, оскільки до суду подано копії заяв, а не оригінали, ідентифікувати особу, яка подала вказані заяви як відповідача - не видається за можливе. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, які підтверджені наданими сторонами доказами по справі. Сторони зареєстрували шлюб 02 серпня 1996 року відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського району міста Києва, актовий запис № 483, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу, серія [NUMBER] Позивач пояснив, що разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Шлюбні стосунки між сторонами припинено. Позивач проживає за адресою: [ADDRESS] З матеріалів справи вбачається, що відповідач знята з РМП за адресою: [ADDRESS]. За таких обставин, судом встановлено, що сторони разом не проживаються, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків, наміру зберігати сім'ю не мають, сім'я розпалась і подальше її збереження неможливе, шлюб існує формально, подальше спільне життя з відповідачем суперечить інтересам позивача. Відповідно до ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що мають істотне значення. З врахуванням наведеного, судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, спільне господарство не ведуть, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них, що має істотне значення, а отже позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: approved