Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначає, що йому на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 24 липня 1998 року, посвідченого керівником відділу Павлоградської Філії Придніпровської Товарної біржі, реєстраційний номер 7/45-НДП. Відповідач зареєстрований у спірній квартирі, але не проживає у ній з лютого 2019 року, що підтверджується актом №477, виданим 24 вересня 2019 року ПП «Комунальщик-4». Реєстрація відповідача у квартирі, створює йому перешкоди вільно володіти та користуватися нею. У судове засідання позивач [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти постановлення судом заочного рішення. Також прохав суд врахувати, що його колишня дружина продала свою квартиру, а її сину [PERSON] потрібна була реєстрація для виїзду на роботу до Республіки Польщі. На сьогоднішній час, у нього зв`язок з [PERSON] відсутній. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на сторінці Першотравенського міського суду Дніпропетровської області Офіційного веб-порталу «Судова влада України». Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу нерухомого майна від 24 липня 1998 року, виданого керівником відділу Павлоградської Філії Придніпровської Товарної біржі Мамлєєвим Р.М., реєстраційний номер 7/45-НДП, та зареєстрованим у Комунальному підприємстві «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» 29 липня 1998 року за №26-76. Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18 жовтня 2019 року №185296819 підтверджується, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, номер 7/45-НДП, посвідченого 24 липня 1998 року Павлоградською Філією Придніпровської Товарної біржі Відповідно до акту №54, виданого 20 січня 2020 року Приватним підприємством «Комунальщик-4», [PERSON] , 1997 року народження, зареєстрований але не проживає у квартирі [ADDRESS] , з лютого 2019 року. Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №14867, яка видана Головним спеціалістом з міграційної роботи 23 жовтня 2019 року, у спірній квартирі [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України суд дійшов до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Зазначений висновок викладено у Постанові ВСУ від 16 листопада 2016 року по справі №6-709цс16. Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно ст.ст. 4, 19 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Враховуючи вищевикладене, та те, що відповідач по справі [PERSON] зареєстрований у спірній квартирі, але не проживає в ній з лютого 2019 року, тобто майже з моменту реєстрації, родинних відносин з позивачем, як власником квартири, не має, тому суд вважає, що [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщення, квартирою [ADDRESS] . Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved