Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

[PERSON] є власником квартири [ADDRESS], яка належить їй на праві особистої приватної власності на підставі договору купівлі-продажу серії ВВМ №566925, зареєстрованого в реєстрі за №16908, від 30.09.2018 року (а.с.4). Право власності за нею зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 3449117 від 01.10.2004 року, що підтверджується відповідним Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим КП «Криворізьке БТІ» ДОР (а.с.5). У вказаному житловому приміщенні, значиться зареєстрованим місце проживання [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою №01.16-13/9529 від 24.07.2018 року Відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради (а.с.10). Відповідно до акту, засвідченого ОСББ «Спаська-29» (а.с.7), з 2010 року й станом на теперішній час [PERSON] фактично не проживає в житловому приміщенні, розташованому за адресою: вул. Спаська, 29/33, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область. В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] та [PERSON] раніше перебували в офіційно зареєстрованому шлюбі, розірваному рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.06.2017 року, яке набрало законної сили 04.07.2017 року (а.с.6). Визначаючи\~характер спірних правовідносин, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вони склались між власником житла та членом сімї, у звязку з чим регулюються ст.405 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З аналізу положень ст.ст.391, 396 ЦК України слідує, що позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння, на чому також акцентує увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду кримінальних і цивільних справ в п.п.33,34 Постанови №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Згідно з ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла в силу наявності особистого сервітуту мають право користування цим житлом відповідно до закону. Натомість, як слідує з положень ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач в належному позивачеві житловому приміщенні не проживає з 2010 року, добровільно обравши собі інше постійне місце проживання, перешкод в користуванні квартирою йому ніхто не чинив, в той час як реєстрація місця проживання відповідача створює позивачеві перешкоди в користуванні належною їй власністю, обмежуючи майнові права [PERSON], яка вимушена сплачувати за відповідача [PERSON] додатково комунальні послуги, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість предявлених нею вимог негаторного позову та необхідність їх задоволення із визнанням [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: вул. Спаська 29/33 в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно ст.141 ЦПК України, п.35 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON] 704,80 грн. в рахунок відшкодування документально підтверджених понесених нею витрат по сплаті судового збору (а.с.1).

Outcome: approved