Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до Дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», в особі філії «Канівський райавтодор» Дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. В обґрунтування позову вказує, що він з 04.04.2006 року по 30.07.2019 року знаходився у трудових відносинах із філією «Канівський райавтодор» Дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», яка не є юридичною особою. Також вказує, що він був звільнений з роботи з 30.07.2019 року у зв`язку зі скороченням штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. Однак в день звільнення з ним розрахунок проведений не був. Заборгованість по заробітній платі на день звернення до суду складає 18081 грн. 12 коп. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середній заробіток за час затримки розрахунку, а саме за період з 31.07.2019 року по день подачі позову до суду, складає 28944 грн. Також вказує, що внаслідок дій відповідача йому завдано моральної шкоди, оскільки не отримання заробітної плати поставило його в скрутне матеріальне становище, унеможливило забезпечення нормального існування його та членів його сім`ї, призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і додаткових зусиль для організації свого життя. Моральну шкоду він оцінює в 10000 грн. А тому, просив стягнути з Дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», в особі філії «Канівський райавтодор» Дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 18081 грн. 12 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 28944 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.03.2020 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», в особі філії «Канівський райавтодор» Дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди. 16.04.2020 року директор Дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» [PERSON] направив до суду відзив на позовну заяву [PERSON] та довідку про середньоденну заробітну плату [PERSON] (надійшло до суду 22.04.2020 року). У відзиві на позовну заяву відповідач просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] , оскільки заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] на даний час відсутня. Також вказує, що на виконання посвідчення №20/7 від 09.01.2020 року Комісії по трудових спорах ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» через відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції позивачу було перераховано заборгованість по заробітній платі в сумі 13302 грн. 33 коп., в зв`язку з чим 23.03.2020 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №61253650. Тому просить взяти це до уваги при прийнятті рішення. Також просить врахувати, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження факту спричинення йому моральної шкоди діями відповідача, тому ці позовні вимоги є безпідставними. В судовому засіданні 08.05.2020 року позивач [PERSON] подав заяву про залишення даного позову в частині вимог про стягнення з відповідача на його користь заборгованості по заробітній платі без розгляду, в зв`язку з виплатою йому заробітної плати. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.05.2020 року позовну заяву [PERSON] до Дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», в особі філії «Канівський райавтодор» Дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, в частині стягнення з відповідача на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі 18081 грн. 12 коп. - залишено без розгляду. В судовому засіданні 08.05.2020 року позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, стягнути з відповідача - Дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», в особі філії «Канівський райавтодор» Дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 31.07.2019 року по про день проведення розрахунку, моральну шкоду в розмірі 10000 грн. та судовий збір. В судове засідання представник відповідача не з`явився. 07.05.2020 року директор Дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» направив до суду заяву, в якій просить розглянути справу у відсутність представника. Також просить відмовити позивачу в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи із наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] працював на посаді водія філії «Канівський райавтодор» Дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» ВАТ Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України». Юридичною особою є Дочірнє підприємство «Черкаський облавтодор» ВАТ Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України». Наказам № 29-к від 25.07.2019 року [PERSON] був звільнений з посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України (в зв`язку зі скороченням штату працівників). Вказане стверджується даними трудової книжки [PERSON] (а.с. 9-10). Однак повний розрахунок з позивачем в день його звільнення проведений не був. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. Відповідно до ст. 116 КЗпП України відповідач повинен був у день звільнення [PERSON] виплатити всі належні йому суми, а в разі спору про розмір цих сум виплатити не оспорювану ним суму, однак цього не зробив. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законом України: «Про оплату праці». Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та інш. нормативно-правовими актами (ст. 94 КЗпП України). Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавцем, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ст. 115 ч.1 КЗпП України). Як передбачено ст. 116 згаданого Кодексу, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Крім того, відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» - установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України відповідачем не надано суду ніяких доказів того, що у порушенні прав позивача на своєчасне отримання заробітної плати відсутня вина відповідача. До того ж, під час розгляду справи не встановлено вини позивача [PERSON] , як працівника підприємства, у виникненні становища, яке призвело до затримки розрахунку по заробітній платі. Як встановлено в судовому засіданні повний розрахунок з позивачем [PERSON] був проведений лише 12.03.2020 року. Вказане стверджується випискою по надходженню по картці позивача [NUMBER] за період з 12.03.2020 року по 14.03.2020 року. Крім того, вказане визнається відповідачем, оскільки з відзиву відповідача на позовну заяву [PERSON] вбачається, що на виконання посвідчення №20/7 від 09.01.2020 року Комісії по трудових спорах ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» через відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції позивачу було перераховано заборгованість по заробітній платі в сумі 13302 грн. 33 коп., в зв`язку з чим 23.03.2020 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №61253650. Враховуючи, що відповідачем було здійснено повний розрахунок з позивачем [PERSON] лише 12.03.2020 року, вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за період затримки розрахунку є законними та підлягають до задоволення. За таких обставин до стягнення з відповідача - Дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», в особі філії «Канівський райавтодор» Дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», на користь позивача [PERSON] підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку, а саме, за період з 31.07.2019 року по 11.03.2020 року включно (до дня повного розрахунку відповідача перед позивачем по всіх сумах, що належали йому до виплати в день звільнення), оскільки, між сторонами відсутній спір про розмір належних до виплати позивачу сум після його звільнення. Період затримки складає 155 дні (враховуючи п`ятиденний робочий тиждень), з 31.07.2019 року по 12.03.2020 року (до дня повного розрахунку відповідача перед позивачем по всіх сумах, що належали йому до виплати в день звільнення, тобто по 11.03.2020 року включно). Середньоденна заробітна плата позивача [PERSON] за останні два місяці які передували звільненню складає 216 грн., що стверджується довідкою ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» №210/11 від 16.04.2020 року. Таким чином середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 31.07.2019 року по 12.03.2020 року складає 33480 грн., виходячи із наступного розрахунку: 216 грн. /середній заробіток/ х 155 дні /період затримки розрахунку/ = 33480 грн. А тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] в цій частині та стягнення з відповідача - Дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», в особі філії «Канівський райавтодор» Дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 21.07.2019 року по 12.03.2020 року в сумі 33480 грн. При цьому, суд не вважає це збільшенням позовних вимог, оскільки відповідно до чинного законодавства середній заробіток за час затримки розрахунку підлягає стягненню за весь час затримки такого розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, що в даному випадку і застосовано судом так, як повний розрахунок з позивачем був проведений лише 12.03.2020 року. Крім того, оскільки, розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] в сумі 216 грн. визначено із нарахованої заробітної плати до утримання податків та обов`язкових платежів, то середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.07.2019 року по 12.03.2020 року в сумі 33480 грн. на користь [PERSON] необхідно стягнути із відрахуванням (утриманням) при виплаті податків та обов`язкових платежів передбачених законодавством України. Також до часткового задоволення підлягають і позовні вимоги позивача [PERSON] в частині стягнення на його користь моральної шкоди, виходячи із наступного. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. За змістом вказаного положення закону передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки об`єкту яких, завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі. В п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами) роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в т.ч. у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршенням здібностей потерпілого або позбавленням його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються принципи розумності і справедливості. Як встановлено в судовому засіданні така моральна шкода позивачу [PERSON] була завдана, оскільки порушення його законних прав на своєчасне отримання розрахунку при звільненні призвело до моральних страждань, втрати позивачем нормальних життєвих зв`язків та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таку моральну шкоду позивач ніс від самого факту порушення його права та від небажання відповідача в добровільному порядку виплатити йому заробітну плату. А тому, суд вважає позовні вимоги щодо моральної шкоди обґрунтованими, однак із врахуванням засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] в цій часині та стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 500 гривень. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача - Дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», в особі філії «Канівський райавтодор» Дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», на користь позивача [PERSON] судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме судовий збір в розмірі 501 грн. 01 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial