Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

[PERSON] (за дорученням представник [PERSON].) 26 січня 2017 року звернувся до суду з позовною заявою, в якій зазначає, що він є батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Дитина проживає в с. Долинське Ананьївського району разом з матір'ю - [PERSON], [INFO], та з якою він перебував у шлюбі, який розірваний рішенням Ананьївського районного суду Одеської області по цивільній справі №491/1125/16-ц від 16 грудня 2016 року. Після розірвання шлюбу відповідачці встановлено дошлюбне прізвище «[PERSON]». Позивач зазначає, що відповідач [PERSON] перешкоджає йому у здійсненні ним своїх батьківських обов'язків, а саме постійно чинить перешкоди у його спілкуванні з дитиною, не дозволяє йому бачитись з дитиною, вчиняє сварки та скандали, навіть коли він приходить до дитини у дитячий садок. Вказані протиправні дії Відповідача призвели до його звернення до Комісії з питань захисту прав дитини Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області з метою встановлення умов та способу участі його як батька у вихованні неповнолітньої дитини. Розпорядженням Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області №753/А-2016 від 03.11.2016 року встановлено наступний порядок побачення його зі своєю малолітньою донькою [PERSON]: - дні відвідування: субота, неділя; - години відвідування - з 09.00 суботи до 18.00 неділі; - місце відвідування - за місцем проживання батька за адресою: [ADDRESS]- місце передачі дитини визначити за місцем проживання матері за адресою: с. Долинське Ананьївського району Одеської області. Однак, незважаючи на встановлення вказаного порядку побачення його як батька зі своєю неповнолітньою дитиною, відповідач продовжує перешкоджати йому у здійсненні ним своїх батьківських обов'язків, а саме дитину йому не дає коли він приходить до її домоволодіння у визначені дні, не дозволяє йому бачитись з дитиною, вчиняє сварки та скандали, навіть у дитячому садку, де перебуває дитина, забороняє вихователям пускати до нього дитину, коли він туди приходить. Відносини у нього з відповідачем погіршились, та в подальшому шлюб був розірваний, після того, як він потрапив в аварію та не зміг працювати й отримувати дохід, у неї почали з'являтись різного роду претензії, тощо. Ініціатором розірвання шлюбу виступила відповідач, в зв'язку з чим позивач звернувся до суду та просить,враховуючи положення законодавства України та міжнародного права задовольнити позовні вимоги та звільнити від сплати судового збору як інваліда 2-ї групи. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі,надали пояснення згідно позову та просили їх задовольнити, з урахуванням наданих доказів,допиту свідків. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні під час розгляду справи позовні вимоги визнали частково, та пояснили, що згодні на те, щоб позивач бачився з дитиною два рази на місяць, але враховуючи вік та стать дитина не повинна ночувати у батька, та бути в нього в суботу з 09 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин та в неділю з 09 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин. Також відповідач та її представник в судовому засіданні зазначили, що відповідач не чинить позивачеві перешкоди у спілкуванні та вихованні їхньої дитини. Відповідач також вказала, що дійсно не чинила позивачі перешкоди у спілкуванні з дитиною та її вихованні, оскільки на день народження дочки позивач приходив та вільно з нею спілкувався. Крім того, дитина має алергію. Їй потрібен нормальний догляд в плані дотримання гігієни, а тому дитина повинна ночувати з нею, оскільки є ще замалою. Представники органу опіки та піклування Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області підтримали позовні вимоги позивача в повному обсязі та не заперечили проти їх задоволення,оскільки на підставі зібраних матеріалів та документів, було винесено відповідне рішення колегіального органу про можливість спілкування позивача в установлений час, але відповідачка не бажала виконувати дане рішення, тому і рекомендували позивачу звернутися до суду. Суд, заслухавши, позивача, представника позивача, відповідача та його представника, представників третьої особи, допитавши свідків, вивчивши документи справи та дослідивши всі подані сторонами докази, які вони вважають за достатніми для вирішення справи по суті , прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Так, свідок [PERSON] пояснив, що до нього звернувся позивач щодо відвідування його дитини, яка перебуває у матері. В нього було розпорядження Ананьївської РДА щодо графіку побачень з дитиною. Вони пішли до відповідача, де позивач та відповідач поспілкувалися, в результаті чого відповідач сказала, що дитину відповідачеві з собою не дасть. Позивач тоді лишився на подвір'ї та там вже спілкувався з дитиною. Позивача та відповідача він знає та нічого поганого про них сказати не може. Свідок [PERSON] пояснила, що вона працює в Долинській сільський раді Ананьївського району Одеської області землевпорядником. Також вона є соціальним працівником та є членом відповідної комісії по опіці та дітям. Умови проживання дитини за місцем проживання відповідача задовільні. В подальшому на підставі розпорядження Ананьївської РДА про порядок спілкування з дитиною позивача вони поїхали з позивачем до відповідача для вирішення питання відповідно до розпорядження. До них вийшла мати відповідача, яка не дала згоди надати дитину позивачеві для її спілкування та виховання згідно графіку. Відповідач до них не вийшла, її вони вдома не бачили. Свідок [PERSON] пояснила, що є матір'ю позивача,відповідно бабусею дитини. Відповідач відмовляється надати дитину на ночівлю позивачеві, оскільки в дитини алергія і їй потрібен особливий догляд. Вона пояснила, що може доглянути за дитиною не гірше відповідача, адже це її онука. Її онука тягнеться до неї, любить її так як і вона її любить як свою онуку. Умови для проживання дитини у неї нормальні. Є окреме ліжко та кімната. Тривалий час,коли сторони були у шлюбі вона фактично доглядала за цією дитиною,знає всі її особливості.. У суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи немає, та їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Крім того, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії паспорта позивач - [PERSON], [INFO], уродженець та мешканець в с. Долинське Ананьївського району Одеської області(а.с.5). Судом досліджені наступні матеріали справи: ксерокопія свідоцтва про шлюб між позивачем та відповідачем(а.с.8), ксерокопія свідоцтва про народження [PERSON].(а.с.9), ксерокопія розпорядження Ананьївської РДА №753/А-2016 від 03 листопада 2016 року про встановлення порядку побачення позивача зі своєю донькою(а.с.10), ксерокопія довідки до акта МСЕК відносно позивача щодо його інвалідності(а.с.11), рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 16 грудня 2016 року про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем та стягнення з нього аліментів на утримання дитини та стягнення котів на утримання непрацездатного подружжя(а.с.12-13), довідка ФАП №2 від 14 лютого 2017 року про перебування [PERSON] під медичним спостереженням у зв'язку з наявністю в неї схильності до алергічних та застудних захворювань(а.с.33). Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до ст.153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно зі ст.157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Положеннями ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст.10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Отже, із системного тлумачення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст. 7, 141, 157 СК України вбачається, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною батьків, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип рівності у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Позивачем доведено та надано беззаперечні докази щодо частково неправомірних дій відповідача, зокрема щодо вчинення відповідачем певних перешкод позивачеві у спілкуванні з донькою та у її вихованні, наведені належні обґрунтування та надані докази, які підтверджують позовні вимоги. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні з донькою та його участі у її вихованні, є обґрунтованими та доведеними, оскільки позивачем доведено та надано беззаперечні докази щодо неправомірних дій відповідача та вчинення нею перешкод у спілкуванні позивача з дитиною та у її вихованні, що є предметом розгляду справи, в зв'язку з чим позов в цій частині підлягає задоволенню, оскільки відповідає інтересам дитини. Також суд вважає, що судові витрати по справі підлягають залишенню за відповідачем, враховуючи підтвердження звільнення позивача від таких. На підставі принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХІV) Генеральної Ассамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року,

Outcome: approved