Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за мировою угодою, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість у розмірі 32775,00 грн, 3% річних у розмірі 1821,00 грн, витрати по справі відповідно до мирової угоди у розмірі 551,20 грн та судові витрати у розмірі 1140,00 грн, що складаються з судового збору (640,00 грн) та витрат на правову допомогу (500,00 грн). Позивач [PERSON] та його представник адвокат Нікольченко Б.Б. подали суду письмову заяву, в якій позов підтримали та просять його задовольнити у повному обсязі. Розгляд справи просять провести у їх відсутність. У разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Повідомлення про причини неявки від відповідача не надійшло. Заперечень на позов відповідач не подав. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю. Судом встановлено, що 12 листопада 2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за яким позивач передав у власність відповідачу грошові кошти у розмірі 1250,00 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути вказані грошові кошти у строк, передбачений договором. Оскільки відповідач вчасно грошові кошти за договором позики позивачу не повернув, останній звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики. Ухвалою Рівненського міського суду від 12 травня 2016 року у справі № 569/2680/16-ц між сторонами визнано мирову угоду, за умовами якої відповідач визнав свої зобов'язання по сплаті боргу перед позивачем у розмірі 1250,00 доларів США та зобов'язався і гарантував сплатити позивачу цей борг окремими платежами у строк до 31 грудня 2016 року. Також відповідач зобов'язався відшкодувати позивачу понесені судові витрати у розмірі 551,20 грн, що складаються з судового збору. Однак, відповідач умови мирової угоди не виконав і кошти позивачу за умовами мирової угоди не повернув. Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Мирова угода - це письмова домовленість сторін судового процесу, що укладається з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і стосується прав та обов'язків сторін і предмету позову. Таким чином, мирова угода за своєю правовою природою є договором, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах, погоджених сторонами. Згідно статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як визначено статтею 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Згідно частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що в порушення умов мирової угоди та вимог статей 526,527,530 ЦК України, [PERSON] взяті на себе за мировою угодою зобов'язання належним чином не виконав і кошти у сумі 1250,00 доларів США позивачу не повернув, як не відшкодував і судовий збір у сумі 551,20 грн. Згідно наданих позивачем розрахунків, станом на час звернення з позовом до суду, враховуючи встановлений Національним банком України офіційний курс долара США до гривні, заборгованості відповідача за мировою угодою становить 32775,00 грн за позикою, на яку нараховано 3% річних у сумі 1821,00 грн, а також 551,20 грн за судовими витратами. Оскільки розрахунок заборгованості проведений позивачем відповідно до вимог чинного законодавства та умов укладеної між сторонами мирової угоди, вказаний розрахунок приймається судом до уваги. Понесені позивачем судові витрати у розмірі 1140,00 грн, що складаються з судового збору (640,00 грн) та витрат на правову допомогу (500,00 грн) підтверджуються належними доказами. Оскільки суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі, судові витрати також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі. При вирішенні спору суд враховує, що відповідно до статті 175 ЦПК України в редакції, чинній на час укладення та визнання судом мирової угоди, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову. У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Згідно із пунктом 2 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV виконанню державною виконавчою службою підлягають ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом. Вимоги до виконавчого документа закріплено у статті 18 цього Закону. Однією з підстав відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження є невідповідність виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» (пункт 6 частини першої статті 26 цього Закону). Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21 квітня 1999 року) було передбачено, що мирові угоди, які затверджені судом, відносяться до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою. Однак Законом України від 18 листопада 2003 року № 1255 «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» положення пункту 5 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» виключено. Отже, на момент постановлення ухвали суду про визнання мирової угоди вона не відносилась до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою. Системний аналіз зазначених норм показав, що у разі невиконання однією зі сторін зобов'язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди. При цьому звернення заінтересованої особи до суду із зазначеним позовом без попереднього отримання постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження не є підставою для відмови в задоволенні указаного позову. Відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України, при ухваленні рішення суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 23 вересня 2015 року (справа № 6-274цс15) та у постанові від 11 листопада 2015 року (справа № 6-342цс15).

Outcome: approved