Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду із позовом до ГУ МВС України в Одеській області про поновлення на роботі та про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, посилаючись на наступне. 07 липня 2011 року в присутності особистого складу начальник Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області Кучеренко Д.Д. зірвав з [PERSON] погони лейтенанта міліції, нагрудний знак та під тиском змусив його написати рапорт про звільнення за власним бажанням. 10 липня 2011 року [PERSON] написав рапорт про відклик рапорту від 07.07.2011 року на ім'я начальника ГУМВС України в Одеській області Яцкова М.В. Однак, [PERSON] стверджує, що незважаючи на те, що рапорт про відклик первісного рапорту, управлінням був отриманий 15.07.2011 року, наказом № 338 від 18.07.2011 року його було незаконно звільнено, на підставі п.64ж Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за власним бажанням), чим була порушена ст.. 38 КЗпП України. На думку [PERSON], саме з вини керівництва він зараз змушений прогулювати. З таких підстав, [PERSON] просить суд скасувати наказ № 338 л/с від 18.07.2011 року про звільнення його та поновити на посаді дільничного інспектора міліції ГУМВС України в Одеській області; стягнути з ГУМВС України в Одеській області на користь [PERSON] середню заробітну плату в розмірі 52470 гривень з моменту звільнення по день винесення рішення; стягнути з ГУМВС України в Одеській області на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 20 000 гривень. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи сповіщався належним чином. У минулих судових засіданнях позивач повністю підтримував свої позовні вимоги. Представник відповідача - Железко І.Ю., в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Надав до суду клопотання з проханням провести судове засідання без його присутності та відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки матеріалами справи підтверджується їх надуманість та необґрунтованість. У відповідності з ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участі у справі,чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, беручи до уваги пояснення сторін у минулих судових засіданнях, суд вважає, що позовні вимоги не можуть бути судом задоволені з наступних підстав. Судом встановлено, що наказом начальника Головного управління МВС України в Одеській області Рєзникова С.Д. від 18.05.2010 року за № 236 о/с молодшого лейтенанта міліції [PERSON] було призначено на посаду дільничного інспектора міліції сектора ДІМ Білгород-Дністровського МВ (з обслуговування м. Білгород-Дністровський та Білгород-Дністровського району) ГУМВС України в області з 11.05.2010 року. 07 липня 2011 року позивач написав рапорт на ім'я начальника ГУМВС України в Одеській області Яцкова М.В. з проханням звільнити його з органів внутрішніх справ за власним бажанням у зв'язку з незадоволенням заробітною платою, ненормованим робочим часом. Також, в своєму рапорті позивач зазначив, що з вимогами ст.. 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ він ознайомлений та просить розглянути питання його звільнення з ОВС на кадровій комісії ГУ МВС без його присутності. Копія даного рапорту в матеріалах справи. Твердження позивача, що зазначений рапорт від 07.07.2011 року він писав під психологічним тиском з боку Начальника Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області Кучеренко Д.Д. у судовому засіданні свого підтвердження не знайшли. Навпроти, з наданої копії рапорту т.в.о. заступника з КЗ Білгород-Дністровського МВ ГУМВС Степового О.В. вбачається, що 07.07.2011 року під час проведення підсумків роботи з особовим складом міськвідділу за тиждень, начальником відділу полковником міліції Кучеренко Д.Д. були виявлені порушення [PERSON] своїх посадових обов'язків, не дочекавшись особистої розмови з начальником, позивач написав рапорт про звільнення. За роз'ясненнями п. 12. Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», по справах про звільнення за ст.38 КЗпП суди повинні перевіряти доводи працівника про те, що власник або уповноважений ним орган примусили його подати заяву про розірвання трудового договору. Подача працівником заяви з метою уникнути відповідальності за винні дії не може розцінюватись як примус до цього і не позбавляє власника або уповноважений ним орган права звільнити його за винні дії з підстав, передбачених законом, до закінчення встановленого ст.38 КЗпП строку, а також застосувати до нього протягом цього строку в установленому порядку інше дисциплінарне стягнення. Разом з тим, згідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам під час розгляду справи було роз'яснено їх права та обов'язки, в тому числі положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, сторонам було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів. 14 липня 2011 року даний рапорт було отримано начальником ВК управління кадрового забезпечення ГУМВС Перчиком О.М., що вбачається з вхідного номеру на рапорті та підписом Перчика О.М. про отримання. Наказом Головного управління МВС України в Одеській області від 18.07.2011 року № 338 о/с на підставі поданого [PERSON] 07.07.2011 року рапортом позивача було звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за п. 64 «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС. Листом начальника ВК УКЗ Головного управління Перчика О.М. від 19.07.2011 року за № 9/3225 позивача було повідомлено про звільнення та проінформовано про необхідність прибути до управління кадрового забезпечення ГУМВС для отримання трудової книжки та військового квитка. В позовній заяві та у судових засіданнях, позивач неодноразово стверджував, що 10.07.2011 року він склав рапорт на ім'я начальника ГУМВС України в Одеській області Яцкова М.В. про відклик первинного рапорту від 07.07.2011 року та бажання залишитись працювати в Білгород-Дністровському МВ ГУМВС України в Одеській області, копію рапорту позивач представив суду. Одночасно, позивач надав суду копії поштових повідомлень про направлення Яцкову М.В. поштової кореспонденції з зазначенням дати отримання « 15 липня 2011 року» за довіреністю «Мишенко». Згідно з ч.2 ст. 38 КЗпП України, якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Відповідно до п. 12. Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», працівник, який попередив власника або уповноважений ним орган про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, вправі до закінчення строку попередження відкликати свою заяву і звільнення в цьому випадку не проводиться, якщо на його місце не запрошена особа в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації (ч.4 ст.24 КЗпП). Однак, суд критично ставиться до таких тверджень та доказів позивача з огляду на наступне. З копії поштового повідомлення, яку представив суду позивач, вбачається, що на ім'я Яцкова М.В. відправлявся лист з зазначенням адреси «вул.. Бебеля, 12, м. Одеса, ГУМВС України в Одеській області», натомість, адреса, за якою знаходиться ГУМВС України в Одеській області - вул.. Єврейська, 12, м. Одеса, 65014. Разом з тим, в своїй первісній позовній заяві позивач зазначив адресу ГУМВС України в Одеській області як: вул.. Єврейську, 12, м. Одеса. Також, на запит суду, Білгород-Дністровський МВ своїм листом від 11.06.2014 року за № 51/14011 повідомив, що в особовій справі № 4441 колишнього співробітника [PERSON] знаходиться рапорт про звільнення за власним бажанням, а рапорт про скасування первинного рапорту про звільнення з ОВС за власним бажанням - відсутній. Виходячи з викладеного, суд вважає, що рапорт позивача від 10.07.2011 року про відклик первинного рапорту не був отриманий відповідачем, а тому не розглядався компетентним органом. Таким чином, посилання позивача про порушення відповідачем ч.2 ст. 38 КЗпП, безпідставні та свого підтвердження не знайшли. Згідно з ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» за № 14 від 18.12.2009 року, - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (ч.1 ст. 213 ЦПК). Обґрунтованим визнається рішення, яке ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд, оцінюючи належність та достовірність кожного представленого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині скасування наказу про звільнення від 18.07.2011 року та поновлення його на посаді дільничного інспектора міліції. Разом з тим, не можуть бути судом задоволенні вимоги про стягнення з відповідача середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Outcome: dismissed