Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення коштів за договором позики . Позовну заяву мотивує тим, що [PERSON] в період з 10 липня 2013 року по 10 квітня 2014 року взяла у нього в борг 13000 доларів США, які зобов`язувалась повернути на його першу вимогу. Факт укладення письмового договору позики та отримання коштів на суму 13000 доларів США підтверджується письмовими розписками [PERSON] від 10 липня 2013 року на суму 7000 доларів США, розпискою від 2 жовтня 2013 року на суму 3000 доларів США та розпискою від 10 квітня 2014 року на суму 3000 доларів США, які були складені на підтвердження укладення договору позики. Вказані вище кошти [PERSON] брала в борг для ведення бізнесу разом із своїм сином, [PERSON] на термін, який конкретно не визначався у договорі позики, але повернення коштів мало відбутись на першу його вимогу. Крім коштів по договору позики для [PERSON] в сумі 13000 доларів США він ще дав в борг 12000 доларів США [PERSON] , який є сином [PERSON] Факт отримання коштів на таку суму підтверджується письмовими договорами позики між ним та [PERSON] розпискою від 10.02.2014 року на суму 7000 доларів США розпискою від 14 вересня 2014 року на суму 5000 доларів США. 31 серпня 2015 року [PERSON] добровільно йому повернула 500 доларів США за договором позики сина, [PERSON] від 10 лютого 2014 року, про що на розписці на звороті зроблено відмітку і стоїть його підпис. В подальшому, повернення коштів за вищевказаними розписками боржниками [PERSON] та [PERSON] не проводилось. Останні уникали зустрічі з ним та не відповідали на його телефонні дзвінки. 05.12.2015 року він повідомив [PERSON] і її сина, [PERSON] електронним листом про повернення йому коштів за договорами позики. Саме цю дату просить суд вважати датою, з якої починають йти строки позовної давності. 09 листопада 2015 року він звернувся у прокуратуру Волинської області та в прокуратуру м. Луцька з письмовою заявою стосовно порушення кримінальної справи відносно [PERSON] та її сина, [PERSON] за шахрайські дії з їх сторони, проте в порушенні кримінальної справи було відмовлено. В подальшому після його звернення у правоохоронні органи, було відкрито кримінальне провадження № 12016030010000945 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України. Постановою слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області від 24.12.2016 року кримінальне провадження у даній справі було закрито. Посилаючись на вищенаведене, згідно уточненої заяви, позивач просить суд стягнути за договорами позики з [PERSON] 19500 доларів США, що по курсу Національного банку України станом на 5 лютого 2019 року становить 535860 гривень ( 1 долар США - 27 гривень 48 копійок), стягнути з [PERSON] за договорами позики 5000 доларів США, що по курсу Національного банку України станом на 5 лютого 2019 року становить 137400 гривень (1 долар США - 27 гривень 48 копійок). Від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшов відзив, який він обгрунтовує тим, що згідно позовних вимог відповідач просить стягнути із [PERSON] грошові кошти в сумі 11500,00 доларів США, що по курсу становить 310626 грн. Грошові зобов`язання (правовідносини) нібито виникли у нього перед [PERSON] на підставі розписки від 10.02.2014 року на суму 7000,00 доларів США, та розписки від 14.09.2014 року на суму 5000,00 доларів США. За розпискою від 14.09.2014 року він дійсно писав її власноручно та отримував кошти від [PERSON] в сумі 5000 доларів США. Проте, він повністю дані кошти виплатив позивачу. Станом \~ \~ \~ \~на даний час \~ \~ \~ \~у нього перед позивачем заборгованості не має. Тому, вважає безпідставними та необгрунтованими позовні вимоги. Йому невідомо про те, що [PERSON] повертала 500доларів США за розпискою від 10.02.2014р. Ним не надавались повноваження [PERSON] на повернення від його імені грошових коштів [PERSON] . Крім того, просить суд застосувати у даному спорі строк позовної давності, так як вважає, що строк позовної давності по позовних вимогах позивача, закінчився. Згідно розписки на підставі якої виникли правовідносини між ним та позивачем, строк повернення грошових коштів визначений моментом вимоги. Таким, чином, строк позовної давності за розпискою від 14.09.2014 року починає свій перебіг з 15жовтня 2014 року та закінчується відповідно 15 жовтня 2017 року. Так само і за розпискою від 10.02.2014 року, строк починає свій перебіг з 07 березня 2014 року та закінчується відповідно 07 березня 2017 року. Враховуючи це, не заслуговує на увагу та суперечить ст.ст. 261, 1049 ЦК України твердження позивача про те, що строк позовної давності слід застосовувати з 05.12.2015 року (з часу повідомлення електронним листом). \~ \~ \~ \~Посилаючись на наведене, відповідач [PERSON] просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити [PERSON] у задоволенні позову. Від відповідача [PERSON] відзиву не надходило. Позивач в судовому засіданні позов підтримав з мотивів, наведених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову, подавши суду відзив на позовну заяву, згідно з яким просив відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про дату розгляду справи, в тому числі через оголошення на офіційному веб сайті судової влади України. Суд вважає за можливе розглядати справу за її відсутності. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, та подані позивачем та відповідачем докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог і заперечень, суд установив таке. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ст. 1047 ЦК України\~передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З матеріалів справи випливає, що згідно розписки від 10 липня 2013 року відповідач [PERSON] взяла в борг у позивача [PERSON] 7000 доларів США, вказавши про повернення суми боргу при першій вимозі. Згідно розписки від 02 жовтня 2013 року відповідач [PERSON] взяла в борг у позивача [PERSON] 3000 доларів США, які зобов`язалась повернути при першій вимозі. Згідно з розпискою від 10 квітня 2014 року відповідач [PERSON] взяла в борг у позивача [PERSON] 3000 доларів США, які зобов`язалась повернути при першій вимозі. Згідно розписки від 10 лютого 2014 року, в якій зазначено, що [PERSON] взяв позику 7000доларів США, які зобов`язується повернути при першій вимозі , судом встановлено, що таку розписку написано власноручно відповідачем [PERSON] і підписано власноручно нею , а тому суд вважає, що відповідно до даної розписки договір позики відбувся саме між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] незважаючи на те, що в розписці зазначено, що кошти в борг у [PERSON] бере [PERSON] . В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснив, що дійсно вказану розписку власноручно писала відповідач [PERSON] , отримувала особисто від нього кошти і ставила на розписці свій підпис. Таким чином, судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] згідно розписок від 10 липня 2013 року, 02 жовтня 2013 року, 10 лютого 2014 року та 10 квітня 2014 року були укладені договори позики. Суму коштів відповідач зобовязувалась повернути на першу вимогу кредитора. Судом встановлено, що із позичених коштів відповідачем повернуто позивачу 500 доларів США., а всього відповідачем [PERSON] взято в борг у позивача і не повернуто 19500 доларів США. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про дату розгляду справи. У судовому засіданні приймав участь представник відповідача [PERSON] , який є її сином, а отже у суду немає сумнівів про те, що відповідач обізнана про дану справу. Доказів про те, що відповідач [PERSON] не укладала вкаані договори позики у суду немає. Згідно з розпискою від 14.09.2014р. відповідач [PERSON] взяв в борг у позивача [PERSON] 5000доларів США, які зобов`язувався повернути при першій вимозі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні підтвердив факт отримання [PERSON] 5000доларів США у борг у позивача [PERSON] , який , як пояснив представник відповідача, повністю [PERSON] повернув. Позивач [PERSON] в судовому засіданні заперечив факт повернення відповідачем [PERSON] йому коштів. Доказів про те, що відповідач [PERSON] повернув позивачу борг відповідачем не надано. Судом встановлено, що позивач [PERSON] у лютому 2015 році звертався неодноразово до відповідачів з проханням повернути суму боргу за розписками, але останні відмовились повертати кошти. Після чого, 01.01.2019р. позивач звернувся в Луцький відділ поліції із заявою про шахрайські дії, вчинені щодо нього відповідачами [PERSON] та [PERSON] . Слідчим відділом Луцького відділу поліції ГУНП у Волинській області проводилось досудове розслідування за матеріалами кримінального провадження №12016030010000945, внесенного до ЄРДР, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України. В ході досудового розслідуванняв в якості свідка була допитана відповідач [PERSON] , яка пояснила, що приблизно 5 років тому, їй потрібні були грошові кошти для розвтку бізнесу, а саме: роздрібної торгівлі. В той час [PERSON] повідомила їй, що вона може позичити гроші. В подальшому, на протязі двох років вона брала у [PERSON] в борг грошові кошти. В загальному сума позики склала 18000 доларів США. На протязі 2013-2014 років [PERSON] повертала частину позичених коштів, та відповідні відсотки. Розписок про повернення коштів ніхто не писав. 05.12.2015\~року вона\~ отримала електронний лист від [PERSON] з вимогою повернути борг. Аналогічний лист прийшов на ім`я її сина [PERSON] . У вересні 2015 року [PERSON] особисто передала [PERSON] 500 доларів США, розписка про що відсутня. Крім того, 30.03.2016р. вона, за допомогою поштового переказу, відправила 100 доларів США (2500 грн.) за адресою: [ADDRESS] А. Постаною слідчого від 24.12.2016р. вищевказане кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у вязкуз відсутністю в [PERSON] [PERSON] та [PERSON] складу кримінального правопорушення. Отже, із наведеного випливає, що позивач звертався до відповідачів 05.11.2015р.електронним листом з вимогою повернути борг, про що свідчать надані позивачем дві квитанції про надіслання повідомлення на прізвище « [PERSON] » від 05.11.2015р. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до\~ст.256\~ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з\~ст.\~257\~ЦК України,\~загальна позовна\~давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Приймаючи до уваги , що позивач 05.11.2015р. звертався з вимогою до відповідачів про повернення боргу, тому строк позовної давності позивачем не пропущено, а посилання представника відповідача на цю обставину, як на підставу для відмови у задоволенні позову, судом до уваги не приймається. Суд не приймає до уваги і посилання представника відповідача [PERSON] про те, що останній повернув позивачу борг в сумі 5000доларів США , оскільки доказів відповідачем суду не надано, а знаходження у позивача оригіналу розписки про наявність боргу свідчить про невиконання відповідачем такого зобов`язання. Судом встановлено, що загальна сума заборгованості відповідачів за розписками становить 24500 доларів США , з яких: сума заборгованості [PERSON] - 19500 доларів США, що в еквіваленті в гривні за курсом Національного Банку України, станом на 12.06.2019р., складає 514312,50грн., та 5000 доларів США, заборгованості [PERSON] за договором позики, що в еквіваленті в гривні за курсом Національного Банку України, станом на 12.06.2019р., становить 131875грн. За таких обставин, зважаючи на вищевикладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення коштів за договором позики слід задовольнити частково у вищевказаній сумі, з урахуванням курсу долара США станом на дату ухвалення рішення суду. Клопотання представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу також підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до\~ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, крім іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог\~ст.137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З матеріалів справи випливає, що під час розгляду справи в суді правнича допомога [PERSON] надавалась адвокатом Гаврилюком В.В. на підставі свідоцтва про заняття адвокатською діяльністю №1 від 29 червня 1993 року, договору про надання правничої допомоги від 19.04.2018 року №34, квитанції №12 на суму 10000грн. Враховуючи фактичний обсяг наданої правничої допомоги адвокатом Гаврилюком В.В., з врахуванням вимог розумності і справедливості, пропорційності задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про задоволення заяви про стягнення витрат на правову допомогу в загальній сумі 5000 грн., з яких: з відповідача [PERSON] в користь позивача [PERSON] слід стягнути 3000грн.\~за надання\~правничої допомоги,\~а з\~відповідача [PERSON] в користь позивача [PERSON] підлягає стягненню 2000грн. за надання правничої допомоги . \~ \~ \~ \~Як слідує із змісту ч.ч.1, 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тим чином, з огляду на часткове задоволення позову,\~ підлягає до стягнення з відповідачів в користь позивача сплачений останнім судовий збір в сумі 6461,88грн. (5143,13+1318,75), відповідно до положень\~ст.\~141\~ЦПК України та Закону України «Про судовий збір». У задоволені решти позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Outcome: partial