Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

[PERSON] з 21.05.2015 року працювала в Бесарабському відділенні №201 ПАТ «Укрсоцбанк» на посаді начальника департаменту роздрібних продажів у Київському регіоні центру роздрібного бізнесу, відповідно до наказу № 1084-П. Наказом банку № 753-п від 02.03.2017 року [PERSON] було звільнено з займаної посади з 02.03.2017р. на підставі ст. 36 ч. 1 КЗпП України, за угодою сторін. [PERSON], не ногодившись зі звільненням, в березні 2017 року звернулась до суду з позовом, за яким просила визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення з роботи, поновити її на роботі, стягнути з ПАТ «Укрсоцбанк» середній заробіток за час вимушеного прогулу, вихідну допомогу, та 20000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Вимоги позову мотивовані, тим, що звільнення позивача з роботи відбулось під примусом роботодавця, з порушенням порядку звільненя, при звільненні позивачу не виплачено вихідну допомогу. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні на вимогах позову наполягав, наддав пояснення, що по суті зводяться до викладеного в заяві. Представник відповідача Молдавська О.В. просила в задоволенні позову відмовити за безпідставністю. Вислухавши сторони, дослідивши надані докази та інші матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в позові. Так підставою для звільнення та видання спірного наказу стала особиста заява [PERSON] від 02.03.2017р. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України трудовий договір може бути припинений за угодою сторін. Припинення трудового договору за вказаною підставою, застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Відповідачем відмовлено в задоволенні заяви позивача про анулювання заяви про звільнення. Відкликання позивачем в односторонньому порядку своєї заяви про звільнення не може бути підставою для поновлення на роботі. До того ж, із заяви позивача про відкликання заяви про звільнення, вбачається, що вона не проти звільнення з роботи за угодою сторін, але за умови виплати їй вихідної допомоги в розмірі п'яти посадових окладів. Проте, такі умови не передбачені трудовим договором, не передбачені такі умови і законодавством. Згоди профспілкової організації на звільнення працівника з роботи за підстав досягнення угоди сторін не потрібно. Інших належних та допустимих доказів про те, що позивача було звільнено під тиском роботодавця суду не надано. Напроти, позивачем в день звільнення передано уповноваженим особам відповідача справи та посада, що підтверджується відповідним актом прийому-передачі, в цей же день на її рахунок перераховано всі належні при звільненні виплати, від отримання трудової книжки вона відмовилась про що працівниками відповідача було складено відповідний акт. Доводи позивача про те, що в день звільнення вона працювала в надурочний час, не можна розцінювати, як порушення роботодавцем трудового законодавства, а вказує лише на те, що позивач в обумовлений сторонами час не змогла передати справу і посаду. За таких обставин, суд приходить до висновку, що [PERSON] була звільнена з роботи в строгій відповідності з чинним законодавством та трудовим договором. Тому, вимоги позову про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, та про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вихідної допомоги суд визнає необгрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Оскільки, вимоги позову про відшкодування моральної шкоди засновані на доводах про незаконність звільнення, і такі доводи не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, то суд не знаходить підстав для їх задоволення. Витрати у справі, з урахуванням звільнення позивача від судового збору, суд відносить на рахунок держави, відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed