Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рогатинського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві зазначено, що 31 липня 1993 року між ним і відповідачкою по справі у виконавчому комітеті Вербилівської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області було зареєстровано шлюб, про що було зроблено актовий запис за №12. Від спільного проживання в шлюбі в них [INFO] народився син [PERSON], який досяг повноліття. Спільне проживання між сторонами по справі склалося невдало. Різні погляди на життя, втрата поваги та любові стали причиною припинення між ними шлюбних відносин. Протягом двох років вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, шлюб носить формальний характер. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Просив шлюб розірвати. У судове засідання позивач не прибув, направив на адресу суду письмове клопотання про слухання справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав повністю, дав згоду на ухвалення заочного рішення по справі у випадку неявки у судове засідання відповідачки [PERSON] Відповідачка у судове засідання не прибула повторно і про причину своєї неявки суд не повідомила, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку. Суд, з письмової згоди позивача по справі, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Небажання відповідачки надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER], виданого 31 липня 1993 року Вербилівською сільською радою Рогатинського району Івано-Франківській області, 31 липня 1993 року було зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO], актовий запис за №12. Після укладеня шлюбу дружині було присвоєно прізвище [PERSON]. За час спільного проживання у шлюбі в подружжя [INFO] народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданими 28 травня 1996 року Виборжським відділом ЗАГС [PERSON], актовий запис про народження №1047. [PERSON], [INFO] зареєстрована за місцем проживання за адресою с.Вербилівці Рогатинського району Івано-Франківської області, що підтверджується довідкою №20/157/16, виданою 27 лютого 2016 року Рогатинським районним сектором управління державної міграційної служби України в Івано-Франківській області. За статтею 16 «Загальної декларації прав людини» від 10.12.1948 року чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності, чи релігії вступати у шлюб і створювати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо вступу в шлюб, під час перебування у шлюбі і під час його розірвання. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. За ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дані положення закріплені у ст.55 Сімейного кодексу України. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до вимог ст.112 СК України при розірванні шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову. Бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. За ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Клопотаня щодо зміни прізвища після розірвання шлюбу від [PERSON] на адресу суду не надходило. За статтею 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що сторони припинили спільне проживання, два роки проживають окремо, не ведуть спільного господарства, неповнолітніх дітей на утриманні в подружжя немає, у позивача наявне стійке волевиявлення, направлене на припинення сімейних відносин. З урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин відсутні підстави для надання сторонам терміну на примирення. Викладені обставини свідчать, що подальше спільне проживання подружжя і збереження сім`ї неможливе, суперечитиме інтересам позивача, що має істотне значення, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає до задоволення.

Outcome: approved