Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON], треті особи: [PERSON], Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації» Рубіжанської міської ради про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання 23 лютого 2016 року для розгляду справи по суті позивач, відповідач та треті особи не з'явились. Позивач через канцелярію Рубіжанського міського суду Луганської області подав заяву, якою просив розглянути справу без його участі на підставі наявних у справі доказів, а у випадку неявки відповідача вказав, що не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористався. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідач, який був належним чином повідомлений про проведення судового засідання 04 лютого 2016 року та 23 лютого 2016 року, двічі не з`явився. Заяви про розгляд справи за його відсутністю не надходило, а причини неявки ним не повідомлені. За таких обставин та на підставі згоди позивача розгляд справи здійснювався за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини п'ятої статті 209 Цивільного процесуального кодексу України занесена до журналу судового засідання. Обґрунтовуючи необхідність задоволення позову, позивач вказав на те, що з 2001 року, відповідач не проживає в квартирі [ADDRESS] в якому має право користування. А реєстрація відповідача у квартирі заважає реалізувати позивачу право розпорядження квартирою у повному обсязі. На основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини: На підставі рішення Рубіжанської міської ради Народних депутатів від 25 вересня 1990 року № 526/27 квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві особистої власності (а.с.10,33). З 24 травня 1968 року [PERSON] має зареєстроване місце проживання в вказаній квартирі (а.с.11,16). Разом з цим [PERSON], у червні 1998 року, надав право користування вказаною квартирою, як члену своєї сім`ї [PERSON], а у січні 2014 року [PERSON], які зареєстрували свої місце проживання у цій квартирі (а.с.17,18). Починаючи з 2001 року, [PERSON] у квартирі [ADDRESS] Луганської області, не проживає (а.с.4-6,12). Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідач виникли цивільні правовідносини у сфері права власності, в межах яких між ними виник спір щодо наявності у відповідача, як члена сім`ї власника, права користування квартирою у зв'язку із відсутністю понад один рік. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до положень частини першої статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно з частиною першою статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Також положення частин перших статей 383 і 405 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) прямо встановлюють, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. При цьому житлове приміщення, яке члени сім`ї мають право займати визначається власником. Отже, член сім`ї власника житлового будинку може отримати право користування ним від власника, який при цьому, може визначити конкретне житлове приміщення у будинку яким може користуватись член його сім`ї. Судом встановлено, що відповідач отримав право користування квартирою [ADDRESS] саме як член сім`ї позивача, оскільки [PERSON] є його сином (а.с.4-6,11). Однак згідно з положеннями частини другої статті 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на те, що позивачем доведена відсутність відповідача у квартирі [ADDRESS] Луганської області, без поважних причин понад один рік, а дані про наявність іншої домовленості між позивачем та відповідачем відсутні, і законом іншого не встановлено, відповідача, як члена сім`ї позивача, слід визнати таким, що втратив право користування цією квартирою. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] слід визнати обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 551 гривня 20 копійок суд вважає документально підтвердженими (а.с.2,3), вони підлягають стягненню на користь позивача з відповідача у повному обсязі. Таким чином,

Outcome: approved