Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] в якому просить змінити розмір стягуваних аліментів, які стягуються на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 липня 2019 року, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання їх спільної малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менш 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 08.07.2019 року і до досягнення повнолітнього віку дитини, та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання їх спільної малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менш 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повнолітнього віку. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . 15.07.2011 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано 15.07.2011 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий напис № 287. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.07.2016 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. На підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 липня 2019 рок, з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання їх спільної малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 08.07.2019 року і до досягнення повнолітнього віку дитини. З 29.03.2021 року позивач перебуває у шлюбі з [PERSON] , від якого вони мають дитину [PERSON] , [INFO] . Орджонікідзевським районним судом м. Харкова було видано судовий наказ від 14.06.2021 року яким стягнуто з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі - 960 грн. 50 кой., щомісяця, починаючи з дня подання заяви, тобто з 28.05.2021 року та до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає, що з урахуванням перебування на його утриманні ще однієї дитини, офіційно не працюючого та того, що вын офіційно не працює, підробляє таксистом або на будівництві вважає, що необхідним і достатнім розміром аліментів для забезпечення гармонійного розвитку доньки [PERSON] , [INFO] є 1/6 частина всіх видів його заробітку. Таке рішення, на думку позивача, відповідатиме принципу справедливості та враховує баланс інтересів всіх його дітей . У зв`язку з викладеним позивач звернувся до суду з даною позовною заявою. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.10.2021 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позовної заяви заперечувала, просила відмовити у задоволені позовних вимог. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини. Судом встановлено, сторони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову, Харківського міського управління юстиції від 08.07.2009 року. Згідно рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.07.2016 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 15.05.2011 року у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 287, розірвано. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.07.2019 року у справі № 639/4546/19 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання їх спільної малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 08.07.2019 року і до досягнення повнолітнього віку дитини. Крім того, позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] від якого вони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 29.05.2019 року. Згідно судового наказу виданого Орджонікідзевським районним судом м. Харкова від 14.06.2021 року, з [PERSON] , [INFO] стягнуто на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі - 960 грн. 50 кой., щомісяця, починаючи з дня подання заяви, тобто з 28.05.2021 року та до досягнення дитиною повноліття. Згідно розрахункової заборгованості по аліментам сформованої державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) при примусовому виконанні виконавчого листа 639/4546/2, за [PERSON] заборгованість по аліментам станом на 30.04.2021 року складає 23 684, 00 грн. Згідно наданих позивачем відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків відповідь на запит у електронному вигляді від 14.07.2021 року, дохід [PERSON] у 2020 році складав - 1 640, 87 грн., у 2021 році - складав - 431, 03 грн. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 141 СК України, встановлює рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991 - держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів не дозволяє йому утримувати дитину, він може зменшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Отже, в Законі закріплено можливість зменшення чи збільшення розміру сплачуваних аліментів та вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів за рішенням суду: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я, інші випадки, прямо передбачені СК України. Свідченням матеріального становища платника аліментів є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я. Судом встановлено, що матеріальне та сімейне становище позивача змінилося, проте його матеріальне становище не погіршилося. Так, сімейний стан позивача також змінився, з нього стягнуто аліменти на утримання від другого шлюбу неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі - 960 грн. 50 кой., щомісяця, починаючи з дня подання заяви, тобто з 28.05.2021 року та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, чим зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Нести відповідальність по утриманні дитини повинні обидва батьки. Зі змісту вищевказаного та аналізу зазначених статей слідує, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Розмір аліментів у разі спору у всіх випадках встановлюється судом, при цьому статтею 182 СК України передбачений перелік найбільш вагомих обставин, які мають братися до уваги при визначенні розміру аліментів на дитину. А саме, зокрема, матеріальне становище дитини та загальний матеріальний стан того з батьків, з якого будуть стягуватися аліменти, свідченням чого є величина витрат на утримання себе та членів своєї родини. Також судом встановлено, що малолітня [PERSON] 22.06.2009 року, проживає разом з матір`ю - відповідачем по справі, та знаходиться на її утриманні, позивач сплачує лише аліменти у розмірі 1/4 частину з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, іншої допомоги не надає. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів позивач як на підстави позову зазначив, що його матеріальне та сімейне становище змінилося, у зв`язку з чим він вважає справедливим і достатнім сплачувати аліменти на утримання доньки [PERSON] [INFO] , у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального Кодексу України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, як письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків. Згідно з ч. 1 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ст. 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Таким чином, надання доказів, які мають бути належними, допустимими та достовірними з метою підтвердження своїх вимог та заперечень є процесуальним обов`язком сторін у справі. При цьому, відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З наведених норм процесуального закону вбачається, що сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. В даному випадку стороною позивача не надано суду доказів, які б підтверджували б погіршення його майнового стану, неможливість позивачем сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частину з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів, поданих учасниками і витребуваних судом, позивачі розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 2 статті 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У відповідності до частини другої статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Слід також зазначити, що суду не заявлялось позивачем письмових або усних заяв чи клопотань про витребування будь-яких інших доказів, крім тих, що наявні в матеріалах справи, на підтвердження обґрунтувань та вимог позову. Пунктом 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. З огляду на викладене вище, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та підстав позову, наданих сторонами доказів, та оцінивши наявні у справі докази на предмет їх належності, достовірності та достатності, аналізуючи встановлені у справі обставини, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з його недоведеністю. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed