Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним вище позовом, у якому свої позовні вимоги обґрунтували тим, що 19.02.2014 року [PERSON] надав в борг [PERSON] грошові кошти в сумі 3500,00 доларів США, які він зобовязався повернути в строк до 01.5.2014 року зі сплатою 300 доларів США за користування позикою, про що складено розписку. У встановлений розпискою строк відповідач грошові кошти не повернув. Просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 19.02.2014 року у розмірі 3800 доларів США, що по курсу Національного банку України на день звернення до суду з позовом становить 98876 грн. 14.06.2014 року [PERSON], який діє в інтересах [PERSON], надав заяву про уточнення позовних вимог в якій просив суд, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 19.02.2014 року з урахуванням індексу інфляції та 3 річних у розмірі 234399,68 грн., з яких 99104,00 грн. сума основного боргу, 12251,00 грн. 3% річних, 123044,68 грн. інфляційне збільшення боргу та сплачений позивачем судовий збір. В судове засідання позивач та його представник не зявилися, надав повноваження представнику. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, уточнені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, зазначених в позові, надав згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце слухання справи повідомлялися у встановленому законом порядку. За таких обставин враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні ім. правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність грошові кошти, а позичальник\~ зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та порядку, що встановлені договором. Частиною другою\~ статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. У відповідності до частини першої та третьої ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передавання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківські рахунки. Так, із матеріалів справи вбачається, що відповідно до письмової розписки від 19.02.2014 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 3500,00 доларів США, які він зобовязався повернути в строк до 01.05.2014 року зі сплатою 300 доларів США за користування позикою. Відповідно до частини першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінювалися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною( сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. (правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові №6-50цс 16 від 24.02.2016 року). Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Отже, дослідивши боргову розписку про отримання в борг грошових коштів, яка видавалася відповідачу (боржнику) позивачу (позикодавцю), суд приходить до висновку, що між сторонами укладений письмовий договір позики, який в силу його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошових сум позичальнику, тому невиконання відповідачем грошових зобовязань у встановлені строки, свідчить про порушення ними права позивача, яке підлягає судовому захисту. З огляду\~на викладене\~вище з\~ [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню грошові кошти в розмірі 99104,00 грн. Приписами частини першої статті 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу входить до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів, та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманих ним грошових коштів належних до сплати кредиторові Враховуючи, що відповідач своєчасно не повернув позикодавцю грошові кошти, тому позовні вимоги про стягнення 3% річних та втрат від інфляції підлягають задоволенню, при цьому суд вважає, що із [PERSON] підлягають стягненню на користь [PERSON] 3% річних в розмірі 12 251 грн. та інфляційні втрати в розмірі 123\~044, 68 грн. за договором позики від 19.02.2014 року, за період із 01.05.2014 року по 13.06.2018 року, які суд вирахував наступним чином 3% від суми боргу 99104 грн. ? 1504 дні (кількість днів прострочення із 01.05.2014 року по 13.06.2018 року) ? 3/100/365 = 12 251 грн., інфляційні втрати 99 104 грн. (сума заборгованості) * 2,242 (сума інфляцій за період із 01.05.2014 року по 13.06.2018 року = 222\~148,68 грн..-99 104 грн., сума заборгованості = 123\~044,68 грн. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640,00 грн. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави необхідно стягнути недоплачений позивачем судовий збір у розмірі 2876 (234399,68 *1,5% - 640). На підставі викладеного, ст.ст. 625, 1046 -1050 ЦК України,

Outcome: approved