Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що на підставі виконавчого листа №527/2959/13-ц, виданого 03.12.2013 Глобинським районним судом Полтавської області з нього стягують на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.11.2013 - дати подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивач вказує, що з часу винесення рішення його сімейне і матеріальне становище змінилося, в зв`язку з цим просить змінити розмір аліментів, які підлягають стягненню з нього на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] і стягувати в подальшому 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач не з`явився. Належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, заявою до суду прохав розглянути справу без його участі, вказав, що позов підтримує. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач,яка про час та дату судового засідання повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, не було направлено відзив, заяви про розгляд справи за її відсутності, відкладення розгляду справи до суду не надходили. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України,якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Ст. 81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 23 березня 2013 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] уклали шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Глобинського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 27, прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 23 березня 2013 року (а.с.8). Заочним рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 24 вересня 2014 року шлюб зареєстрований 23.03.2013 відділом державної РАЦС Глобинського РУЮ Полтавської області за актовим записом № 27, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] - розірвано. Сторони мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а. с. 10). На підставі виконавчого листа №527/2959/13-ц, виданого 03 грудня 2013 року Глобинським районним судом Полтавської області з [PERSON] стягують на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.11.2013 - дати подачі позову і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 11). Як вбачається з довідки № 1545/15.3-34, виданої Глобинським районним відділом державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) 29 січня 2021, згідно виконавчого листа № 527/2959/13-ц від 03.12.2013 заборгованість відсутня. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18 грудня 2017 виданого на ім`я [PERSON] , [INFO] , батьками є позивач [PERSON] та [PERSON] . На підставі виконавчого листа №532/1460/19, виданого 01.11.2019 Кобеляцьким районним судом Полтавської області з [PERSON] стягують на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 червня 2019 року - дати подачі позову і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 14). Відповідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, сімейний стан позивача змінився. На день розгляду справи у суді позивач має на утриманні, окрім неповнолітнього сина [PERSON] від першого шлюбу, також неповнолітнього сина [PERSON] . Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ(78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статті 192СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Згідно роз`яснень, даних у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. З урахуванням наведеного, суд вважає, що розмір аліментів, що стягується з позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] обмежує права на матеріальне забезпечення іншої неповнолітньої дитини позивача від фактичних шлюбних відносин. Суд, вважає, що розмір аліментів, що стягуються з позивача, підлягає зменшенню до 1/6 частини заробітку (доходу). При цьому, зменшуючи розмір аліментів, суд вважає за необхідне привести у відповідність до вимог чинного закону мінімальний розмір аліментів. В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved