Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстрований 14.10.2005 року Любомльським відділом реєстрації актів цивільного стану Волинської області, про що зроблено актовий запис за №72. Від шлюбу у сторін народилось двоє синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що причиною розлучення з відповідачем є те, що між ними не досягнуто взаєморозуміння, їх характери несумісні, спільних інтересів вони не мають та подружніх стосунків не підтримують. З викладених підстав вважає, що їх сім'я існує лише формально та зберегти її неможливо, як і неможливо примиритися, тому просив шлюб, укладений з відповідачем, розірвати. В судове засідання сторони не з'явились, однак в канцелярію суду подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. При цьому, у своїх заявах: позивач вказав, що позовні вимоги підтримує повністю та просив шлюб розірвати, а відповідач - позовні вимоги визнала та на розлучення погодилась. За викладених обставин, розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.197 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Із свідоцтва про шлюб [NUMBER], виданого 04 жовтня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Любомльського районного управління юстиції Волинської області, встановлено, що сторони уклали шлюб 04 жовтня 2005 року, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №72 (а.с.3). В період шлюбу у сторін народилось двоє синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про народження [NUMBER] та [NUMBER], виданими відділом реєстрації актів цивільного стану Любомльського районного управління юстиції Волинської області 01.02.2007 року та 14.09.2010 року, відповідно (а.с.4, 5). Частиною 1 статті 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч. 3, ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З огляду на викладені правові норми та позицію позивача щодо неможливості збереження сімейних стосунків, суд вважає, що викладені позивачем доводи, які відповідачем не оспорюються, відповідають фактичним обставинам справи при яких в даному випадку збереження сім'ї буде нічим іншим, як примушуванням сторін до збереження шлюбних відносин. Судом встановлено, що позивач не бажає примиритися, а відповідач, зі своєї сторони, на розірвання шлюбу погодилась, що в своїй сукупності приводить до висновку про те, що подальше спільне життя останніх, як подружжя, і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам обох сторін. З огляду на викладене, суд вважає, що сім'ю зберегти неможливо, шлюб між сторонами існує лише формально, а тому його слід розірвати. Згідно із ст.88 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача.

Outcome: approved