Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до Лисичанського міського суду з позовною заявою до ПАТ «Лисичанськвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує наступне. З 13.03.2012 року, відповідно до наказу № 315к від 13.03.2012 року, він працював у ВП Шахта «ім. Д.Ф.Мельникова» ПАТ «Лисичанськвугілля» на посаді підземного гірника з ремонту гірничних виробок 4р. 30.09.2016 року, відповідно до наказу № 890к від 30.09.2016 року, він був звільнений за ст.38 КЗпП України - у звязку з виходом на пенсію. При звільненні розрахунок з виплати заробітної плати з ним не був проведений. Заборгованість на час звільнення становить 31\~826,89 грн. і на цей час не погашена, що підтверджується копією довідки №72 від 21.12.2016 року. Вказує, що його середньоденний заробіток складає 468,31 грн., про що свідчить довідка №72 від 23.12.2016 року, та наводить розрахунок, відповідно до якого, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку, яку відповідач, на його думку, повинен сплатити на його користь, складає 49\~172, 55 грн. Просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 30 вересня 2016 року по момент винесення рішення по справі, виходячи з середньоденної заробітної плати 468 грн. 31 коп. До початку розгляду справи від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій він просить стягнути на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 30 вересня 2016 року по момент винесення рішення у справі, навівши при цьому розрахунок на суму 27 630 грн. 29 коп., вказуючи, що розрахунок проведений, виходячи з кількості робочих днів за період з 01.10.2016 року (день наступний за звільненням) по 23.12.2016 року (день звернення з позовом), яка становить 59 днів, та розміру його середньоденного заробітку в сумі 468,31 грн. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав письмову заяву, де зазначив, що підтримує позовні вимоги, просить розглядати справу за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не зявився, надав письмову заяву, в якій зменшені позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно з копією трудової книжки серії БТ-І № 4482580, [PERSON] на підставі наказу № 315к від 13.03.2012 року прийнятий підземним гірником з ремонту гірничних виробок 4р. 30.09.2016 року на підставі наказу № 890к від 30.09.2016 року [PERSON] звільнений на пенсію за віком за ст. 38 КЗпП України (а.с.3). Відповідно до копії довідки № 72 від 21.12.2016 року, виданої ВП «Шахта ім. Д.Ф.Мельникова» ПАТ «Лисичанськвугілля», сума заборгованості з виплати заробітної плати [PERSON] складає 31\~826, 89 грн. (а.с.13). Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем з 13.03.2012 року по 30.09.2016 року і на день звільнення і по теперішній час з ним не було проведено розрахунку з виплати заборгованості з заробітної плати. Відповідно до ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII (2148-08) від 19.10.73), Держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна зарплата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно з довідкою № 72 від 23.12.2016 р., виданої ВП «Шахта ім. Д.Ф.Мельникова» ПАТ «Лисичанськвугілля», середньоденний заробіток [PERSON] складає 468, 31 грн. (а.с.4). Виходячи з розміру середньоденного заробітку [PERSON], та враховуючи кількість робочих днів, починаючи з дня, наступного за днем його звільнення - з 01.10.20016 року - по день ухвалення рішення 20.01.2017 року, яка складає: -жовтень 2016 року 20 днів, -листопад 2016 року 22 дня, -грудень 2016 року 22 дня, -січень 2017 року 13 днів, а всього 77 днів, загальний розмір суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні [PERSON] складає 36\~059,87 грн. (77 днів х 468, 31 грн.). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] до ПАТ «Лисичанськвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, та вважає, що вони підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та з іншими вимогами, що випливають із трудових відносин. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 640 грн.

Outcome: approved