Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рогатинського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві зазначено, що 30 серпня 1990 року між ним і відповідачкою по справі у виконавчому комітеті Сарниківської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області було зареєстровано шлюб, про що було зроблено актовий запис за №14. Від спільного проживання в шлюбі в них [INFO] народився син [PERSON], який досяг повноліття. Спільне проживання між ним і відповідачкою склалося невдало. Різні погляди на життя стали причиною непорозумінь. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного, протягом трьох років спільно не проживають, їх шлюб носить формальний характер. Примирення між ними неможливе, просив шлюб розірвати. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю із підстав, зазначених у позовній заяві. Крім того, пояснив, що примирення між ними неможливе, а тому категорично заперечує щодо надання терміну для примирення і збереження сім'ї. Просив шлюб розірвати. Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю, просила шлюб розірвати, не надавати терміну для примирення, оскільки таке примирення неможливе. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище [PERSON]. Суд, вислухавши доводи сторін по справі, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER], виданого 30.08.1990 року Сарниківською сільською радою Рогатинського району Івано-Франківської області, 30.08.1990 року було зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO], про що було зроблено актовий запис за №14. Після реєстрації шлюбу [PERSON] було присвоєно прізвище на [PERSON] (а.с.7). [PERSON], [INFO] зареєстрована за адресою с.Сарники Рогатинського району Івано-Франківської області, що підтверджується довідкою №20/4/15, виданою 14.01.2015 року Рогатинським РС УДМС України в Івано-Франківській області (а.с.11). Відповідно до вимог ст.112 СК України при розірванні шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову. Бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. За ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дані положення закріплені у ст.55 Сімейного кодексу України. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Суд не зобов'язаний призначати сторонам термін для примирення. Це робиться тільки тоді, коли збереження шлюбу можливе на почуттях любові, поваги один до одного. Судом встановлено, що сторони протягом трьох років спільно не проживають, у обох наявне стійке волевиявлення, направлене на припинення сімейних відносин, неповнолітніх дітей на утриманні в подружжя немає. Викладені обставини свідчать про те, що подальше спільне проживання подружжя і збереження сім`ї неможливе, суперечитиме інтересам сторін, що має істотне значення, а тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved