Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Свої вимоги мотивує тим, що 13 вересня 2010 року між ним та відповідачем укладено договір позики, що підтверджується власноручно написаною відповідачем розпискою. Згідно розписки [PERSON] отримав від нього 40000 гривень та прийняв на себе зобов'язання повернути отриману суму грошових коштів. 26 липня 2013 року ним направлено відповідачу письмову вимогу про погашення грошової заборгованості за укладеним договором позики протягом 7 днів від дня пред'явлення цієї вимоги. 31 липня 2014 року відповідач отримав зазначену вимогу і зобов'язаний був до 07 серпня 2013 року включно погасити заборгованість, проте кошти не повернув. Просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь 40000 гривень боргу та судові витрати в справі. Протокольною ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2013 року до участі в справі залучено [PERSON], яка діє в інтересах відповідача [PERSON] як опікун, оскільки на день розгляду справи судом [PERSON] є недієздатним. Протокольною ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 13 листопада 2013 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву [PERSON], в інтересах якого діє опікун [PERSON], до [PERSON] про визнання договору позики недійсним. Вимогу зустрічної позовної заяви мотивовані тим, що рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2010 року [PERSON] визнано недієздатним. Встановлено над ним опіку та призначено опікуна - [PERSON] Згідно акта амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 10 листопада 2009 року № 1163 встановлено, що у [PERSON] виявлено ознаки органічного маячного розладу, за своїм психічним станом він не усвідомлює значення своїх дій та не може керувати ними. Вважає, що на час укладення договору позики [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій і не міг ними керувати, тому такий правочини є недійсним. Також зазначено, що розписка була написана проти волі [PERSON], під тиском [PERSON] у виді погроз та залякувань. У зв'язку з цим опікун [PERSON] звернулась до Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві. У судовому засіданні позивач за первісним позовом підтримав свої вимоги та просив їх задовольнити. Пояснив суду, що 13 вересня 2010 року передав [PERSON] 40000 гривень в борг, які останній не повертає, чим завдає йому шкоди. Зустрічний позов вважає необґрунтованим. Оскільки кошти [PERSON] отримав. [PERSON], яка діє в інтересах недієздатного [PERSON], проти задоволення первісного позову заперечує. Пояснила суду, що на день укладення договору позики та написання розписки [PERSON] хворів, що підтверджується медичною документацією та висновками експертизи. На той час [PERSON] не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тому на підставі ст. 225 ЦК України такий правочин має бути визнаний недійсним. На нього здійснювався тиск, тому він і написав оспорювану розписку. Вважає, що з цих підстав зустрічний позов підлягає задоволенню. Прокурор прокуратури Солом'янського району м. Києва підтримала зустрічний позов про визнання договору недійсним. Проти задоволення первісного позову заперечує. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, його неявка розгляду справи не перешкоджає. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 13 вересня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики на суму 40000 гривень (а.с. 5). Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2010 року [PERSON] визнано недієздатним, встановлено над ним опіку та призначено [PERSON] його опікуном (а.с. 36-37). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження своїх позовних вимог щодо укладення зазначеного договору позики, [PERSON] надав суду копію розписки, в якій зазначено, що [PERSON] взяв у борг гроші в сумі 40000 гривень на оплату юридичних послуг і проживання у [PERSON] Дана сума буде включена при майбутніх розрахунках при купівлі його частини квартири з [PERSON] (а.с. 5). 25 липня 2013 року [PERSON] направив [PERSON] письмову вимогу про погашення заборгованості (а.с. 6), яку останній отримав 31 липня 2013 року (а.с. 8). З первісної позовної заяви вбачається та підтвердженого [PERSON] у судовому засіданні, що отримані в борг кошти йому не повернуті. Заперечуючи проти вимог первісної позовної заяви [PERSON], яка діє в інтересах недієздатного [PERSON] посилалась на те, що на час укладення договору позики, останній не усвідомлював значення своїх дій і не міг ними керувати. Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій (або) не могла керувати ними, може бути визнана судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Частиною 2 цієї статті визначено, що у разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною позов про визнання правочину недійсним може пред'явити її опікун. [PERSON], яка діє в інтересах недієздатного [PERSON] як опікун, звернулась в суд з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору позики (а.с. 32-34). 10 жовтня 2014 року ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва в справі була призначена судова експертиза, яка проведена Київським міським центром судово-психіатричної експертизи. Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 1000 від 25 листопада 2014 року [PERSON] під час складання та підписання договору позики (розписки) 13 вересня 2010 року між ним та [PERSON] страждав стійким хронічним психічним розладом: Органічне ураження головного мозку судинно-інтоксикаційного ґенезу з вираженими змінами особистості за емоційно-лабільним типом, помірно вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням, за своїм психічним станом не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними (а.с. 145-148). У своєму висновку експерти дали повний аналіз стану здоров'я [PERSON] та його поведінки. Експертний висновок містить аналіз його дій, пояснень та поведінки, що документально підтверджені. Наведене свідчить про те, що висновок експертів відповідає вимогам ст. 66 ЦПК України, містить докладний опис проведених експертами досліджень, зроблених у результаті цього висновку. Такий доказ іншими учасниками судового розгляду не спростований. За таких обставин, суд вважає, що вимоги про визнання договору позики недійсним у зв'язку з тим, що на момент його укладення [PERSON] не усвідомлював своїх дій не міг керувати ними знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню. Також у зустрічному позові вказується на те, що оспорювана розписка була написана проти волі [PERSON], під тиском [PERSON] у виді погроз та залякувань, тому має бути визнана недійсною і з цієї підстави. У ч. 1 ст. 231 ЦК України зазначено, що правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. На підтвердження таких обставин суду надано довідку Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 17 жовтня 2013 року та від 21 жовтня 2013 року (а.с. 42, 43). Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. У наданих суду довідках Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві зазначено, що 17 жовтня 2013 року [PERSON] зверталась до Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві з заявою з приводу можливих шахрайських дій по відношенню до її чоловіка [PERSON] (а.с. 42, 43). Оцінюючи надані докази, суд вважає, що вони не підтверджують доводи позивача щодо написання розписки під тиском. Так, оспорюваний договір укладений сторонами 13 вересня 2010 року, а звернення до правоохоронних органів відбулось 17 жовтня 2013 року, вже після звернення [PERSON] до суду з позовом про стягнення заборгованості (19 серпня 2013 року) та стосувалось вчинення можливих шахрайський дій. Будь-яких інших доказів на підтвердження застосування до [PERSON] фізичного чи психічного тиску при написанні розписку суду не надано. Зазначене у зустрічній позовній заяві ґрунтується лише на поясненнях. Вбачається, що доводи про визнання договору позики недійсним з підстав, передбачених ст. 231 ЦК України, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні належними доказами. З огляду на наведене, суд вважає, що в задоволенні первісного позову про стягнення коштів слід відмовити, а зустрічний позов про визнання недійсним договору позики підлягає задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України, з урахуванням задоволення зустрічного позову, стягненню з відповідача за зустрічним позовом - [PERSON] на користь підлягає судовий збір в розмірі 114 гривень 70 копійок.

Outcome: approved