Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

[PERSON] , діючи в інтересах та за дорученням [PERSON] . звернулася до суду з позовом до відповідача ТОВ «Росвен Інвест Україна», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила суд визнати виконавчий напис вчинений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Степанівною від 31.05.2019 року та зареєстрованого в реєстрі за №13139, про стягнення заборгованості в загальній сумі 17350 грн. 50 коп. з [PERSON] на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» таким, що не підлягає виконанню та зобов`язати ТОВ «Росвен Інвест Україна» повернути усі отримані кошти за виконавчим написом позивачу. В обґрунтування своєї позовної заяви вказує, що в ході виконання виконавчого провадження за яким з його заробітної плати вираховувалися грошові кошти, дізнався, що 31 травня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. видано виконавчий напис про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» за період з 26.01.2018 року по 30.05.2019 року в загальній сумі 17350 грн. 50 коп.. Зазначив, що вказаний виконавчий напис вчинено всупереч вимогам закону, оскільки нотаріус взагалі не мала права вчиняти виконавчий напис за кредитним договором. Нотаріусу не були подані документи, передбачені законодавством. Розмір заборгованості не є безспірним. Вважає виконавчий напис незаконним та таким, що вчинений з порушенням законодавства, оскільки нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Для одержання виконавчого напису подаються в тому числі документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника. В даному випадку при вчиненні оспорюваного виконавчого напису нотаріус не отримував від ТОВ «Росвен Інвест Україна» первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його погашення, крім того представником ТОВ «Росвен Інвест Україна» не було надано виписки по рахунку, що підтверджував би наявність вказаного в заяві розміру заборгованості. Крім того відсутні документи, що підтверджують безспірність вимоги, оскільки договір укладено у 2014 році терміном на 364 дні, тоді як виконавчий напис вчинено 31 травня 2019 року, тобто за межами трирічного строку. Також вказує, що позивачу не було надіслану вимогу-повідомлення про сплату заборгованості та до заяви про вчинення виконавчого напису не додано документів, що підтверджували б перехід права кредитора до ТОВ «Росвен Інвест Україна» та підтверджує безспірність вимог банку до боржника. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору. Тому позивач звернувся до суду з даним позовом для захисту свого права. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки. Представник позивача за дорученням про надання безоплатної правової допомоги [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини викладенні у позові. Просила суд позов задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Росвен Інвест Україна» в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, не повідомив про причини неявки, у встановлений строк відзив не подав. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. в судове засідання не з`явилась, надала клопотання про розгляд справи за її відсутності на підставі чинного законодавства. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши докази у справі, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 11 січня 2014 року на підставі Заяви №001-21973-110114 між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] , укладено кредитний договір у виді встановленої кредитної лінії на суму 15\~000 грн. строком на 364 дні. 26.01.2018 року ПАТ «Дельта Банк» уклало з ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» договір про відступлення права вимоги за кредитними договорами № 143/К, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відступило на користь ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» своє право вимоги до боржників, що не виконали свої фінансові зобов`язання перед ПАТ «Дельта Банк» відповідно до укладених договорів. 31 травня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 13139, про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «Росвен інвест Україна» не сплачених в строк за кредитним договором № 001-21973-110114 від 14.01.2014 року коштів в сумі 16700.50 гривень, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту в сумі 14600.50 грн., проценти за користування кредитом 2100 грн. за період з 26 січня 2018 року по 30 травня 2019 року. Також, за вчинення виконавчого напису стягнуто плату із стягувача ТзОВ «Росвен інвест Україна» в розмірі 650,00 грн., які підлягають стягненню з боржника [PERSON] на користь стягувача ТзОВ «Росвен інвест Україна». Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника [PERSON] на користь ТзОВ «Росвен інвест Україна» складає 17350.5 грн. Відповідно до вказаного виконавчого напису встановлено, що нотаріусом було перевірено право вимоги нового кредитора до боржника та встановлено факт відступлення вимоги на підставі договору від 26.01.2018 року, що зазначено у даному виконавчому написі. Таким чином посилання позивача на те, що новий кредитор не набув права вимоги спростовується наданими матеріалами. Клопотання щодо перевірки вказаного факту позивачем в ході судового розгляду не заявлялися та матеріали справи не містять спростування даного факту. Вважати, що відомості вказані у виконавчому написі нотаріуса містять неправдиву інформацію у суду немає. З огляду на це, суд вважає, що новий кредитор у встановленому порядку набув право вимоги від [PERSON] , тому доводи позову в даній частині є необґрунтованими. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 ЗУ «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, пунктом 2 Постанови Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в редакції від 10 грудня 2014 року на підставі постанови КМУ від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», передбачено, що для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. При цьому стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 310/9293/15. Як вбачається із оспорюваного виконавчого напису, під час його вчинення нотаріус діяв на підставі п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 в редакції від 10 грудня 2014 року на підставі постанови КМУ від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Вказаними змінами було доповнено п. 2 Переліку розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». При цьому, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, яка 01 листопада 2017 року Вищим адміністративним судом України була залишена без змін, постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, було визнано незаконною та нечинною. Окрім того, з матеріалів справи видно, що відповідно до виконавчого напису стягнуто заборгованість за період з 26.01.2018 року по 30.05.2019 року, тобто за період, що перевищує визначений у ст.88 Закону України «Про нотаріат» трьохрічний строк з дня виникнення права вимоги, оскільки право вимоги виникло у ТзОВ «Росвен інвест Україна» 10 січня 2015 року, тобто, після закінчення строку дії договору та у разі неповернення новому кредитору суми коштів згідно договору споживчого кредиту від 11 січня 2014 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статей 526, 530, 610, 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строки (терміни), зокрема і щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. При цьому, відповідно до статей 1048 та 1954 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Разом з тим, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вищевказана правова позиція викладена у висновках про правильне застосування норм права, що містяться у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12. Оскільки строк дії кредитування був встановлений до 10 січня 2015 року, суд вважає, що починаючи з 11 січня 2015 року новий кредитор ТзОВ «Росвен інвест Україна» втратив право на нарахування відсотків за користування кредитом. Судом встановлено, що відповідно до виконавчого напису нотаріуса від 31 травня 2019 року стягнуто суму заборгованості за кредитним договором від 11 січня 2014 року за період, що перевищує визначений у ст.88 Закону України «Про нотаріат» трьохрічний строк з дня виникнення права вимоги та сума стягнення не була безспірною, крім того виконавчий напис вчинено на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», яка на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса в частині стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, була визнана нечинною та скасована. Крім того,\~відповідно до\~п.\~1-1\~Переліку документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів,\~затвердженого постановою\~Кабінету Міністрів\~України від\~29\~червня 1999\~року №\~1172,\~нотаріусу,\~окрім іншого,\~повинні бути\~надані оригінали\~розрахункового документа\~про надання\~послуг поштового\~зв`язку\~та опису\~вкладення,\~що підтверджують\~надіслання боржнику\~письмової вимоги\~про усунення\~порушення виконання\~зобов`язання. Як вбачається з наданих матеріалів, зокрема наданих нотаріусом на запит позивача, новим кредитором у встановленому порядку не було повідомлено [PERSON] про виконання зобов`язання. Додане повідомлення від 09.04.2019 року без підтверджуючих документів, щодо його направлення засобами поштового зв`язку та вручення адресату не свідчить про виконання вимог вказаного вище порядку. Тобто, не отримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавило його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги ТзОВ «Росвен інвест Україна». Позивач не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Крім того з наданого позивачем посвідчення учасника бойових дій вбачається, що [PERSON] 24 квітня 2015 року отримав відповідне посвідчення та отримав право на встановленні пільги для ветеранів війни - учасників бойових дій. Так, пунктом 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» для військовослужбовців передбачені пільги щодо заборони нарахування штрафних санкції, пені за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також процентів за користування кредитом. Відповідно до п. 15 ЗУ «ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Оскільки [PERSON] отримав право на пільги, встановлені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», то при визначенні розміру заборгованості, крім іншого необхідно врахувати період проходження ним військової служби та правомірність нарахування відсотків за договором. При цьому оскільки позивач не був повідомлений про вимогу нового боржника щодо виконання зобов`язання за договором від 11.01.2014 року, тому був позбавлений можливості надати відповідні докази проходження військової служби та наявності пільг. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання про порушення прав позивача відповідачем, які підлягають поновленню, а тому позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтований та підлягає задоволенню в цій частині. Разом з тим, що стосується вимоги позивача про повернення отриманих коштів за даним виконавчим написом, суд вважає необхідним зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають при наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або стеження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Як вбачається з матеріалів позову та доданих документів, на підставі виконавчого напису нотаріуса із заробітної плати [PERSON] було здійснено відрахування в рахунок погашення заборгованості. Разом з тим, позивачем не надано доказів в підтвердження своїх позовних вимог, щодо розміру такого відрахування, підстави на якій було здійснено це відрахування (постанови про відкриття виконавчого провадження, тощо), особи яка здійснила відрахування, його порядку. Крім того звертаючись з даною вимогою до суду, позивач не обґрунтував цієї позовної вимоги, не визначив які норми матеріального права підлягають застосуванню та не визначив спосіб, який суд має вжити для відновлення його порушеного права. При цьому, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову . При цьому позивач в ході судового розгляду не вживав заходів щодо встановлення розміру коштів, що були відраховані з його заробітної плати, та з`ясування правової підстави такого відрахування. У зв`язку з вказаним, суд вважає, що в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, на відповідача покладається обов`язок відшкодувати сплачений позивачем судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: partial