Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до Одеської міської ради, третя особа - [PERSON], про визнання договору купівлі-продажу будинку дійсним, визнанні права власності на будинок. При цьому позивач посилається на те, що між ним та [PERSON] у жовтні 2003 року була досягнута домовленість стосовно укладення договору купівлі-продажу житлового будинку, який належав [PERSON], на виконання якого [PERSON] сплатив обумовлену договором грошову суму та прийняв у власність житловий будинок за адресою: м. Одеса, вул. Житомирська, 108. Однак через те, що вказаний договір купівлі-продажу не був нотаріально оформлений, підписаний сторонами договору [PERSON] та [PERSON] у присутності свідків, фактично виконаний, [PERSON] ухилялася від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу спірного будинку та в 2005 році померла, позивач [PERSON] для захисту своїх прав, звернувся до суду з відповідним позовом. В судове засідання позивач зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги уточненої позовної заяви підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. До суду надавались заперечення з боку представника відповідача в яких він вважав позовну заяву безпідставною та недоведеною. Третя особа та її представник в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору завдатку від 22.10.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] дав завдаток, а громадянка [PERSON] прийняла завдаток в сумі 10400 гривень, що складає 2000 доларів США по комерційному курсу на день складання договору, які входять в суму 20800 гривень, що складає 4000 доларів США по комерційному курсу на дань складання договору, по договору купівлі-продажу, у рахунок забезпечення обовязку скласти договір купівлі-продажу житлового будинку за номером 108, що розташований по вул. Житомирській у місті Одесі. Термін виконання обовязків по посвідченню договору купівлі-продажу житлового будинку до двадцять другого жовтня дві тисячі четвертого року. (т.1 а.с. 122). Згідно письмової розписки від 22.10.2003 року [PERSON] зобовязалася продати [PERSON] свій будинок за адресою: м. Одеса, вул. Житомирська, 108, за 20800 гривень, та [PERSON] отримано завдаток від [PERSON] у сумі 10400 грн. (т.1 а.с. 8). Згідно письмової розписки від 06.11.2003 року [PERSON] зобовязалася продати [PERSON] свій будинок за адресою: м. Одеса, вул. Житомирська, 108, за 20800 гривень, та [PERSON] отримано остаточний розрахунок від [PERSON] у сумі 10400 грн. (т.1 а.с. 9). Згідно довідки головного лікаря КУ «Міський психіатричний диспансер» №179 від 25.03.2011 року громадянка [PERSON] в КУ «Міський психіатричний диспансер» не зверталася та на обліку не знаходилась. (т.1 а.с. 85). Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 09.12.2003 року по справі №2-7177/2003 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності, визнано дійсним договір купівлі-продажу будинку №108 по вул.. Житомирській в м. Одесі, визнано за [PERSON] права власності на вказаний будинок. (т.1, а.с. 11). Позивач [PERSON] зареєстрував своє право власності на придбаний будинок на підставі рішення суду від 09.12.2003 року, згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, дата прийняття рішення про реєстрацію права власності 13.11.2008 року (т.1, а.с. 43). Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06.01.2011 року по справі №2-7177/2003 заяву [PERSON] про перегляд за нововиявленими обставинами цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності, було задоволено, та скасовано рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 09.12.2003 року. (т.1, а.с. 49-50). Підставою для скасування рішення суду від 09.12.2003 року стало надання [PERSON] рішення Малиновського районного суду від 09.10.2009 року по справі №2-2595/2009 р. яким встановлено факт родинних відносин між [PERSON] та її троюрідною сестрою [PERSON], та визнання за [PERSON] права приватної власності у порядку спадкування за законом на домоволодіння 108 по вул. Ак. Гаркавого (колишня вул.. Житомирська) в м. Одесі, яке належало [PERSON], померлій 25.04.2005 року (т.1, а.с. 19-21). Рішенням апеляційного суду Одеської області від 18.05.2011 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 09.10.2009 року скасовано, в задоволенні позову [PERSON] до Одеської міської ради про встановлення факту родинних відносин, та визнання права власності в порядку спадкування за законом на будинок №108 на вул. Академіка Гаркавого у м. Одесі - відмовлено (т.1 а.с. 143-145). Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 15.09.2011 року по справі №2о/1519/272/11 відмовлено [PERSON] у відкритті провадження у справі за заявою про встановлення факту, що має юридичне значення - родинних відносин між [PERSON] та [PERSON]Б.(т.1, а.с. 171). Згідно акту судово-медичного дослідження № 1321 від 18.05.2005 року судово-медичним експертом [PERSON] проведений огляд трупу [PERSON] (т.1. а.с. 89-92). Згідно технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 19.04.2007 року, житловий будинок по вул. Академіка Гаркавого (колиш. Житомирська) № 108 складається із кухні, ванної, трьох житлових кімнат, туалету, коридору, площею по внутрішньому обміру 54,3 кв.м. житлової площі 36,7 кв.м, підсобної площі 17,6 кв.м. (т.1 а.с. 127-131). Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) будинок від 24.02.2011 року, житловий будинок по вул. Академіка Гаркавого № 108, складається із кухні, ванної, трьох житлових кімнат, туалету, коридору, коридору, житлова площа 29,3 кв.м, підсобна площа 24,0 кв.м, площа частин приміщень, підрахована за формулою гр. 5 (кв.м) 53,3 кв.м. (т.2 а.с. 150-154). Згідно декларації про готовність обєкта до експлуатації від 24.02.2011 року, зареєстровано інспекцією ДАБК в Одеській області 04.11.2011 року № ОД18211071509, житловий будинок (літ. А), сарай з погребом (літ. Е), літня кухня (літ. З), гараж (літ. И) ДК018-2000-1110,3 2 категорії за адресою: вул. Житомирська, 108, вказані будівлі вважати закінченим будівництвом обєкт готовий до експлуатації (т.2, а.с. 217-219). Згідно висновку № 91 судово будівельно-технічної експертизи від 31.03.2014 року, відповідно до даних з технічної документації та даних, отриманих експертом при обстеженні на місці встановлено, що спірна споруда складається із наступних будівель: літ. «А» житловий будинок з прибудовами літ «А1» та тіл. «а», у тому числі: 1-1 кухні пл. 5,7 кв.м; 1-2 ванна пл. 3,7 кв.м; 1-3 жила пл. 10,1 кв.м; 1-4 жила пл. 11,6 кв.м; 1-5 туалет пл. 0,6 кв.м; 1-6 коридор пл. 6,2 кв.м; 1-7 жил пл.. 7,6 кв.м; 1-8 коридор пл. 7,8 кв.м; загальною площею 53,3 кв.м, в тому числі житлової 29,3 кв.м. Надвірні будівлі та споруди: Літ «Е» сарай з погребом; Літ «Ж» вбиральня; Літ «З» літня кухня; Літ «И» гараж; Літ. «І» мостіння; №1 огорожа. Житловий будинок, розташований по вул. Житомирській, 108, в м. Одесі в даний час існує в натурі і знаходиться в незадовільному техничному стані, викликаними пожежею і її гасінням (т.2, а.с. 148-149). Спірний житловий будинок був збудований у 1957 році. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. У 1957 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року N 8502-II, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Спірний житловий будинок побудований у 1957 році [PERSON], який є батьком [PERSON], на підставі дозволу на виконання будівельних робіт №889 від 14.09.1956 року, відповідно до затвердженого проекту, на земельній ділянці, відведеній йому рішенням виконавчого комітету Одеської міської Ради депутатів трудящих від 25 червня 1956 року №580. Вказаний житловий будинок у встановленому порядку в бюро технічної інвентаризації не зареєстрований. Таким чином, спірний житловий будинок був побудований [PERSON], який помер у 1978 році, на виділеній для цього земельній ділянці на підставі отриманого в установленому порядку дозволу, а тому донька померлого [PERSON] з моменту відкриття спадщини набула право власності на цей будинок в порядку спадкування за законом на підставі статей 529, 548, 549 ЦК Української РСР, оскільки вона постійно проживала разом із спадкодавцем з 03.07.1963 року, отже прийняла спадщину, що підтверджується записом у домовій книзі. За змістом статті 524 ЦК Української РСР, який був чинним на час смерті [PERSON], спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Отже, спадкоємством вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у порядку, передбаченому статтями 529 - 535 ЦК Української РСР. Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обов'язки. До майнових прав належить, зокрема, право власності. Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Оскільки житловий будинок був побудований у 1957 році [PERSON] набув статусу власника житлового будинку та згідно зі статтею 58 Цивільного кодексу Української РСР 1922 року він набув право в межах, установлених законом, володіння, користування й розпорядження цим майном. Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. При вирішенні спорів про визнання права власності на майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями\~ЦК УРСР\~1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07 грудня 1990 року № 533-XII «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування»,\~Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року №1/5, та іншими нормативними актами. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз'яснюється: по об'єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття\~постанови КМУ від 05 серпня 1992 року №449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Згідно з ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР, який був чинним на час укладення угоди між [PERSON] та [PERSON], якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Таким чином, позивач повністю розрахувався з [PERSON]Б за придбаний будинок, став на власний розсуд володіти, користуватись та розпоряджатись придбаним будинком, здійснював оплату комунальних платежів. Позивач сплачує витрати за комунальні послуги, по обслуговування придбаного будинку, про що надав суду квитанції про сплату земельного податку за адресою вул. Житомирська, 108, за 2004-2005, 2008 р.р. (т.1, а.с. 132-136) На підставі наведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі .

Outcome: approved