Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання за ним права власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовував тим, що по [ADDRESS] проживали його батьки [PERSON] та [PERSON] , і їм на праві спільної часткової власності по 1/2 частці кожному належав житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що розташовані по вказаній адресі. [INFO] батько [PERSON] помер. Після його смерті спадщину за законом на 1/2 частку вищевказаного нерухомого майна прийняла мати [PERSON] та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. [INFO] мати [PERSON] померла. Ще за життя, а саме 22.09.2014 року, вона на випадок своєї смерті, склала заповіт, яким заповіла йому все належне майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що за законом на день смерті вона матиме право. Земельний пай заповіла своїй дочці, відповідачу по справі, [PERSON] . Він та відповідач [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , шляхом подачі у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. 29.07.2020 року він звернувся до державного нотаріуса Тлумацької державної нотаріальної контори Васильєвої Н.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, розташовані за вказаною адресою. Нотаріус видала йому свідоцтво про право на спадщину за заповітом тільки на 1/2 частку вказаного будинковолодіння та відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на іншу 1/2 частку вказаного будинковолодіння, з тих підстав, що мати за життя отримала свідоцтво про право власності на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] , але не провела реєстрацію нерухомого майна в порядку, передбаченому ст. 182 ЦК України, що позбавляє його можливості оформити спадщину на спадкове майно. А тому, необхідно в судовому порядку визнати за ним право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] . Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, однак в позовній заяві у випадку його неявки в судове засідання просив розгляд справи провести без його участі. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилися, однак на адресу суду подала заяву, в якій позов визнала та просила розгляд провести без її участі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав: Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.03.2004 року, виданого виконавчим комітетом Бортниківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області, житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної спільної часткової власності по 1/2 частці кожному належало [PERSON] (батько позивача) та [PERSON] (мати позивача) (а.с. 3). Дані відомості також підтверджуються копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 3081541 від 16.03.2004 року (а.с. 75). Згідно копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 08.11.2019 року житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , побудовані у 1991 році (а.с. 66-69). Позивач [PERSON] народився [INFO] і його батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 22 зворот). [INFO] [PERSON] (батько позивача) помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 4). Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 р.), який діяв на момент смерті спадкодавця - [PERSON] , для отримання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважались: факт вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном чи подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Мати позивача [PERSON] прийняла спадщину в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] (батько позивача) та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 (половину) жилового дерев`яного будинку з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Дані обставини також підтверджуються копією спадкової справи № 260/2004 від 12.06.2004 року, заведеної Тлумацькою державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області після смерті [PERSON] (а.с. 93-98), з якої вбачається, що [PERSON] (мати позивача) є єдиним спадкоємцем в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом, які б бажали прийняти спадщину немає. [INFO] [PERSON] (мати позивача) померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 5). Ще за життя [PERSON] (мати позивача) посвідчила заповіт, яким все належне майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що за законом на день смерті матиме право залишила своєму синові [PERSON] (позивач), тільки земельний пай (держ. Акт ЯД 826527) заповіла своїй дочці [PERSON] (відповідач), що підтверджується копією заповіту від 22.09.2014 року (а.с. 7) та Інформаційною довідою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 39779192 від 03.03.2015 року (а.с. 28). В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Після смерті матері [PERSON] позивач [PERSON] прийняв спадщину та отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом: від 27.04.2017 року, успадкувавши 1/3 частину двохкімнатої квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с. 46); від 29.07.2020 року, успадкувавши 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: [ADDRESS] , який належав померлій [PERSON] (а.с. 8), які не є предметом даного позову. Дані обставини також підтверджуються копією спадкової справи № 24/2015 від 03.03.2015 року, заведеної Тлумацькою державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області після смерті [PERSON] (а.с. 21-92), з якої вбачається, що [PERSON] (позивач) та [PERSON] (відповідач) є єдиними спадкоємцями в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом, які б бажали прийняти спадщину немає. Отже, на момент звернення до суду позивач правомірно претендує на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка в свою чергу успадкувала вказану частини спадкового майна після смерті чоловіка [PERSON] . Позивачу [PERSON] в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини за заповітом на 1/2 частку житлового будинку з господарськими буділями та спорудами, розташованими по [ADDRESS] , яка залишилась після смерті матері [PERSON] , оскільки остання за життя отримала свідоцтво про право власності на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] , але не провела реєстрацію нерухомого майна в порядку передбаченому діючим законодавством, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданою державним нотаріусом Тлумацької державної нотаріальної контори Васильєвою Н.М.за № 414/02-31 від 29.07.2020 року (а.с. 9). Зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] . Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що [PERSON] являється особою з інвалідністю ІІ-ої групи (копія посвідчення серії [NUMBER] , а.с. 2) та є звільненим від сплати судового збору, то судовий збір слід віднести на рахунок держави. На підставі ст.ст. 316-319, 391, 392, 1216 - 1222, 1241, 1268 ЦК України,

Outcome: approved