Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до Суворовського районного суду м.Одеси з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з тим, що вони є його колишньою дружиною та сином, які тривалий час не проживають за вказаною адресою, зареєстровані, не сплачують вартості комунальних послуг і жодних речей, які б належали відповідачам, в квартирі немає, а тому, на думку позивача, відповідачі втратили право користування вищевказаним житлом. В добровільному порядку відповідачі не знімаються з реєстраційного обліку. Наявність реєстрації відповідачів в квартирі приводить до додаткових витрат по сплаті комунальних платежів та порушує права позивача щодо розпорядження та користування майном на свій розсуд. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити. Зазначив, що колишня дружина [PERSON] більше 20 років не проживає в цій квартирі та позивач не знає, де вона знаходиться. Відповідач [PERSON] , який є його сином, після одруження, виїхав з квартири та вже близько 2-х років не проживає разом з батьком. Позивач через спільних знайомих намагався зв`язатись з сином, однак йому стало відомо, що він як програміст виїхав за межі України, а тому позивач не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, викликалися належним чином, поштове повідомлення повернулося з зазначенням «адресат відсутній за вказаною адресою». В силу вимог ч.8 ст.128 та ч.10 ст.130 ЦПК України та неповідомлення відповідачами адреси фактичного місцезнаходження, суд прийшов до висновку про можливість проведення розгляду справи у відсутності відповідачів. За згодою позивача справу розглянуто в заочному порядку, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи і надані документи в сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Як встановлено матеріалами справи, 04.05.1998 року [PERSON] з сімєю з 2-х осіб: [PERSON] - дружина, [PERSON] - син, отримав ордер №92 на вселення в однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Після отримання ордеру [PERSON] вселився в зазначену квартиру разом із дружиною та сином. З представлених документів, зокрема з відомостей №М3-13456-ф/л про зареєстрованих осіб у житловом приміщенні/будинку від 22.01.20121р. вбачається, що на спірній житловій площі в квартирі, крім позивача, також зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 27.05.1998р., [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 08.10.2003р,. (а.с.29). Факт не проживання відповідачів на спірній житловій площі більше шести місяців без поважних на те причин підтверджується актом про не проживання осіб за місцем реєстрації від 25 січня 2021р., складеним сусідами [PERSON] (кв. [NUMBER] ), [PERSON] , [PERSON] (кв. [NUMBER] ), [PERSON] (кв.[NUMBER]), підписи яких завірені керівником КК «Суворовський» [PERSON] , згідно якого відповідачі [PERSON] , колишня дружина, не проживає в квартирі [ADDRESS] більше 20 років, а [PERSON] - син, -більше 1,5 роки (а.с.10). Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї (ст. 64 ЖК УРСР). За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 71 ч.1, ст. 72 ч.1 ЖК УРСР). Як зазначено в ч.1 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно ч.2 ст.29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до вимог ч.4 ст.29 ЦК Ураїни, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Крім того, норма ст. 29 ЦК України не пов`язує місце проживання особи з її реєстрацією. Відповідно до абз. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. При викладених обставинах, з урахуванням заочного розгляду справи, відсутності обґрунтованих заперечень відповідачів, встановлених судом обставин відносно того, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , не проживають на спірній житловій площі більше шести місяців без поважних на те причин, належні їм речі в квартирі відсутні, тому позов [PERSON] є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Outcome: approved