Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики (розпискою) від 02.10.2017 року в розмірі 310 522,00 грн., стягнення судових витрат, посилаючись на те, що 02.10.2017 року між сторонами було укладено договір позики (розписка) відповідно до якого відповідач отримав у борг кошти в розмірі 7 800,00 дол. США та 100 000,00 грн. терміном до 30.12.2018 року. Однак, ні у зазначений в розписці термін, ні на час звернення до суду із позовною заявою, відповідач свої зобовязання не виконав, кошти не повернув. 25.01.2019 року позивач надіслав відповідачу письмову претензію, однак, жодних дій зі сторони відповідача щодо виконання своїх зобовязань вчинено не було. Таким чином, відповідач порушив взяті на себе зобовязання не повернувши кошти в розмірі 7 800,00 дол. США, що згідно курсу НБУ станом на 28.02.2019 року становить 210 522,00 грн. та суму боргу в розмірі 100 000,00 грн., які позивач просить стягнути в судовому порядку. Крім цього, позивач поніс витрати за надання правової допомоги в розмірі 5 000,00 грн., які складаються із гонорару адвокату за підготовку позову 2 500,00 грн., збір доказів, підготовка клопотань, представництво в суді першої інстанції 2 500,00 грн. Просив стягнути з відповідача витрати за надання правової допомоги та по оплаті судового збору. Позивач в судове засідання не зявився, представник позивача попередньо подав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав навдених у позовній заяві та наданих суду розрахунків, просив задоволити, не заперечив щодо заочного розгялу справи (а.с.50). Відповідач в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с.43-46). З урахуванням думки представника позивача та положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов договору позики (розписки) внаслідок чого [PERSON] позивається про його відновлення шляхом стягнення з боржника [PERSON] заборгованості за вказаним договором позики (розпискою). Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що 02.10.2017 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики (розписку), відповідно до якого відповідач отримав в борг гроші в розмірі 7 800,00 дол. США та 100 000,00 грн., безвідсотково, та зобовязався повернути в строк до 30.12.2018 року (а.с. 51). У звязку з невиконанням відповідачем зобовязань згідно договору позики (розписки), 25.01.2019 року позивачем було надіслано [PERSON] претензію про повернення боргу, відповідно до якої позивач просив в 30 денний термін здійнити повне погашення суми боргу. В разі несплати справа буде направлена до суду із покладанням судових витрат на боржника (а.с.9). Відповідач свої боргові зобовязання згідно договору позики(розписки) не виконав, суму боргу по даний час не повернув. Зазначена обставина нічим не спростована. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку розписки позичальника. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу дії ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно вимог\~ст. 533 ЦК України\~грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає платі у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до курсу валют НБУ, долученого позивачем до матеріалів справи, станом на 28.02.2019 року 100 дол США = 2 699,2764 грн. (а.с.11). Отже, сума заборгованості відповідача перед позивачем за договором позики\~ (розпискою) від 02.10.2017 року станом на 28.02.2019 року становить 310 522 грн. 00 коп., виходячи з розрахунку: 7 800,00 дол. США * 2 699,2764 грн. за 100 дол США. + 100 000 грн. 00 коп. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позовні вимоги підлягають до задоволення, то з відповідача слід стягнути на користь позивачки 3 105,22 грн. витрат по оплаті судового збору, що становить 1% від суми, яка підлягає до стягнення. Що стосується позовної вимоги про стягнення 5 000,00 грн. витрат на правову допомогу за складання правової допомоги, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається із матеріалів справи 26.02.2019 року між адвокатом Вовк В.В. та [PERSON] було укладено Договір №10 про надання правової допомоги, відповідно до якого за надання послуг адвокатом, клієнт сплачує гонорар, що становить 5 000,00 грн., з яких за вивченення матеріалів справи 500,00 грн., зняття копій та складання позовної заяви 2 000,00 грн., надання правової допомоги в судових засіданнях в суді 2 500,00 грн. (а.с.34). На виконання вищевказаного договору про надання правової допомоги, позивачем надано Акт розрахунку оплати за надані послуги з правової допомоги від 26.03.2019 року та квитанцію до прибуткового касового ордеру №10/26.03.2019 року від 26.03.2019 року, з яких вбачається, що позивачем проведено оплату послуг з надання правової допомоги в розмірі 5 000,00 грн. Однак, позовна вимога про стягнення 5 000,00 грн. витрат за надання правової допомоги підлягає до часткового задоволення, а саме в розмірі 500,00 грн. за вивчення матеріалів справи та зняття копій та 2 000,00 грн. за складання позовної заяви. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача 2 500,00 грн. за надання правової допомоги позивачу в судових засіданнях, то вказана вимога до задоволення не підлягає, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, адвокат Вовк В.В. участі в судових засіданнях не приймав, так як фіксування судових засідань технічними засобами у справі не здійснювалось. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527, 533, 1046, 1048, 1049 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 81, 137, 141 ЦПК України,

Outcome: approved