Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-14 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - заявник 1), [PERSON] (далі по тексту - заявник 2) звернулись до Шевченківського районного суду м. Києва із спільною заявою, відповідно до якої просили розірвати шлюб між ними, укладений 02 вересня 2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, про що 02 вересня 2014 року складено відповідний актовий запис № 791. Заява обґрунтована тим, що між сторонами 02 вересня 2014 року було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину, [PERSON], [INFO]. Разом з тим сімейне життя між сторонами не склалося, шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство сторони не ведуть. Між сторонами досягнуто згоди щодо участі у вихованні та утриманні спільної дитини. Спір стосовно майна між сторонами відсутній. За таких обставин просили шлюб розірвати. У судовому засіданні заявники вимоги підтримали, просили заяву задовольнити. Додатково пояснили, що весь час після укладення шлюбу проживали окремо, рішення про розірвання шлюбу прийняли майже одразу після її народження. Суд, заслухавши пояснення заявників, з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, які підтверджені наданими сторонами доказами по справі. 02 вересня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 791, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб. [INFO] року у сторін народилась донька - [PERSON], що підтверджується Випискою з акту про народження № 322, наданої Відділом громадянського стану м. Брассхаат, Бельгія. Між сторонами досягнуто згоди щодо місця проживання спільної дитини та її утримання, що підтверджується наявним в матеріалах справи Договором про визначення місця проживання дитини та утримання дитини від 06 листопада 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петріцькою А.П., зареєстрованого в реєстрі за № 7576, відповідно до умов якого після припинення між батьками відносин, батько та мати приймають спільну і рівну за обсягом участь у забезпеченні умов для життя та розвитку дитини. Відповідно до вказаного Договору місце проживання дитини визначено з матір'ю, визначено також порядок відвідувань батьком дитини. [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Заявники в судовому засіданні підтвердили та визнали ту обставину, що спільно не проживають, пояснили, що подальше збереження шлюбу неможливе та суперечить їх інтересам, шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведуть. Положеннями статей 21, 24 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 109 СК України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234, ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом вони породжують юридичні наслідки. 15 грудня 2017 року набули чинності зміни, внесені до Цивільного процесуального кодексу України Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017, № 2147-VIII, яким ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно п. 9 Розділу XIII ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ ЦПК України (в редакції від 03.10.2017), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. За таких обставин суд вважає за необхідне застосувати під час розгляду вказаної справи положення ЦПК України в редакції від 03.10.2017. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 315 ЦПК України (в редакції від 03.10.2017) суд розглядає справи про встановлення факту: реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення. З врахуванням наведеного, судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі заявників, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. Крім того, судом також встановлено, що права спільної дитини заявників внаслідок розірвання шлюбу між сторонами порушені не будуть. Відповідно до ч. 3 ст.109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч. 2 ст. 115 СК України). З врахуванням наведеного, суд приходить, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved