Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом, в якому просить визнати незаконною постанову приватного нотаріуса Городенківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON] про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину - на квартиру [ADDRESS] та зобовязати відповідача видати йому, [PERSON], свідоцтво про право власності на спадщину - на квартиру [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що після смерті його матері [PERSON], яка померла 22.07.2014 р. в м. Сніжне Донецької області, яке на даний час тимчасово непідконтрольне Україні, відкрилася спадщина. 26.12.2014 р. він звернувся до приватного нотаріуса [PERSON] з заявою про прийняття спадщини, а 15.08.2016 р. - про видачу свідоцтва про право на спадщину. Постановою від 15.08.2016 р. йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно з обґрунтуванням, що потрібне підтвердження про місце відкриття спадщини довідкою з ЖЕО, довідкою правління ЖБК про реєстрацію (місце проживання) спадкодавця, записом у будинковій книзі про реєстрацію (місце проживання) спадкодавця, довідкою адресного бюро, довідкою райвійськкомату про те, що спадкодавець до призову на військову службу проживав за відповідною адресою. Таку постанову позивач вважає неправильною та недостатньо законною, так як будь-якої довідки з тих, які вимагає нотаріус, у м. Сніжне Донецької області, яка б визнавалась за легітимну в Україні, після того як Україна тимчасово не контролює територію, - позивачу не отримати. Правовстановлюючим документом в даному випадку є свідоцтво від 16.05.1994 р. про право власності на житло на квартиру [ADDRESS], яке було надане нотаріусу. В позові [PERSON] покликається на лист [PERSON] юстиції України № 13.1-32/357 від 17.07.2014р. щодо дій нотаріусів щодо можливості подання громадянами заяв про прийняття спадщини та заведення спадкової справи нотаріусом за місцем звернення спадкоємця, на ст.ст. 1221, 1269, 1270 ЦК України, на Закон України «Про нотаріат», на п.п2.1 п.2 гл.10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, наведених в позові. Суду пояснив, що він є сином [PERSON], яка померла 22.07.2014 р. в м. Сніжне. Крім нього, в матері дітей не було. Його батько [PERSON] помер 20.12.1982р. Мати мала в приватній власності квартиру [ADDRESS], вона по будинковій книзі була одна зареєстрована в цій квартирі. Після смерті матері він звертався до приватного нотаріуса [PERSON], там була складена заява про те, що він приймає спадщину, але цю заяву він не направив до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Для підтвердження даних про правовстановлюючий документ на квартиру він направляв листа Сніжнянському бюро технічної інвентаризації, але лист був повернутий з відміткою на конверті про необслуговування. Так як м. Сніжне знаходиться в зоні антитерористичної операції, тому подати документи, які вимагав нотаріус, щоб підтвердити право власності спадкодавця на квартиру він не мав можливості. Іншого виходу з даної ситуації як тільки із зверненням до суду з цим позовом, він не бачить. Відповідач - приватний нотаріус Городенківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON] позов не визнав, вважає, що постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину є законною. Нотаріальна дія не могла бути вчинена тому, що позивачем не були подані документи, які б підтверджували місце відкриття спадщини, яким є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно п.1.13 гл.10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, місце відкриття спадщини підтверджується довідкою житлово-експлуатаційної організації, довідкою правління житлово-будівельного кооперативу про реєстрацію (постійне місце проживання) спадкодавця; записом у будинковій книзі про реєстрацію спадкодавця, довідкою адресного бюро, райвійськкомату, і у відповідності до п. 1.14 гл.10 Порядку у разі відсутності у спадкоємців документів, що підтверджують місце відкриття спадщини, нотаріус розяснює спадкоємцям їх право звернення до суду з заявою про встановлення місця відкриття спадщини. Нотаріус згідно інструкції зобовязаний взяти інформацію з БТІ. Щодо заяви позивача, адресованої компетентним органам про те, що [PERSON] приймає спадщину після смерті матері, відповідач пояснив, що він, як нотаріус, засвідчив справжність підпису [PERSON], про вчинення зазначеної нотаріальної дії свідчить запис в журналі нотаріальних дій нотаріуса. Представник відповідача підтримав заперечення на позовну заяву, суду пояснив, що з заявою про прийняття спадщини позивач до приватного нотаріуса не звертався, спадкова справа не була заведена, що стверджено Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру, виданою 14.12.2016 р. Будинкова книга позивачем не була надана нотаріусу при зверненні для вчинення нотаріальних дій, її копія була додана до матеріалів справи тільки під час розгляду справи. Згідно ст. 34 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус має право вчиняти нотаріальні дії по засвідченню справжності підпису на документах, таку дію вчинив приватний нотаріус [PERSON], засвідчивши справжність підпису позивача на його заяві до компетентних органів про прийняття спадщини. Щодо листа Мін'юсту, на який позивач покликається в позові, представник пояснив, що позивач помилково стверджує, що згаданий лист вносить зміни, якими скасовано правило про привязку оформлення спадщини за останнім відомим місцем проживання спадкодавця або розташування нерухомості, оскільки норми, закріплені ЦК України неможливо змінити листом. Крім того, Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначає тимчасові заходи для осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, а позивач не відноситься до таких осіб. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про народження [PERSON] серії ІІІ-УР № 5595355, виданим 16.02.1961 р., його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). Мати позивача [PERSON] померла 22 липня 2014 року у віці 78 років в м. Сніжне Донецької області, актовий запис № 645 від 23.07.2014 р., що стверджено свідоцтвом про смерть серії І-НО № 804192, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сніжнянського міського управління юстиції Донецької області (а.с. 10). Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Копія свідоцтва про право власності на житло від 16.05.1994 р. свідчить, що [PERSON] належала квартира [ADDRESS] (а.с.14). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно положень ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. В особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом. П. 1.13 п. 1 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверд. Наказом [PERSON] юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 р., встановлено, що місце відкриття спадщини підтверджується: довідкою житлово-експлуатаційної організації, довідкою правління житлово-будівельного кооперативу про реєстрацію спадкодавця, довідкою адресного бюро, довідкою райвійськкомату про те, що спадкодавець до призову на військову службу проживав за відповідною адресою. Місце відкриття спадщини не може підтверджуватись свідоцтвом про смерть. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріуса про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Із оглянутої в судовому засіданні будинкової книги для прописки громадян, що проживають в [INFO], копія якої долучена до матеріалів справи, встановлено, що [PERSON] була зареєстрована одна в цій квартирі (а.с. 28-29). Про те, що позивач [PERSON] на час смерті спадкодавця [PERSON] не проживав разом з нею, свідчить відмітка про місце проживання в його паспорті серії ВА № 614570, де зазначено, що він з 23.06.1998 р. зареєстрований в [INFO]. Ч.1 ст.1296 ЦК України визначає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року № 1669-VII територією проведення антитерористичної операції є територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014. Згаданий закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення. Згідно додатку № 1 до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 р. № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», м. Сніжне Донецької області входить до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Також м. Сніжне Донецької області включене в Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України». Позивач звертався до приватного нотаріуса [PERSON] з приводу засвідчення справжності його підпису на заяві від 26.12.2014 р., адресованої компетентним органам про те, що він приймає спадщину після смерті матері [PERSON], яка померла 22 липня 2014 року, про вчинення такої нотаріальної дії свідчить запис в журналі нотаріальних дій нотаріуса [PERSON], витяг з якого доданий до матеріалів справи (а.с. 43). На час звернення з цією заявою до нотаріуса Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року № 1669-VII не містив положень щодо забезпечення реалізації права на спадкування, викладених в ст. 9-1, якою згаданий закон доповнений згідно з Законом України від 12.02.2015 р. № 189- VIIІ, що діє з 04.03.2015 р., яка визначає, що у разі якщо останнім місцем проживання спадкодавця є населений пункт, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затверджений рішенням Кабінету Міністрів України, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207- VII також не містив положень щодо забезпечення реалізації права на спадкування, викладених в ст.11-1, якою згаданий закон доповнений згідно з Законом України від 12.02.2015 р. № 189- VIIІ, що діє з 04.03.2015 р. [PERSON] юстиції України від 17.07.2014 року.№13.1-32/357, на який покликається позивач носить рекомендаційних характер, ним не були внесені зміни до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. У відповідності до ст. 68 ЗУ «Про нотаріат» та п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус обовязково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Згідно положень ст. 49 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомостей (інформації) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності, а також здійснює функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. У своїй діяльності нотаріус керується законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. Дослідивши надані позивачем документи, Постановою приватного нотаріуса [PERSON] від 15.08.2016 року було відмовлено позивачу [PERSON], місце реєстрації постійного проживання якого - [ADDRESS], у видачі свідоцтва на право на спадщину за законом після смерті матері, в звязку з тим, що ним не були подані документи, щоб підтверджували місце відкриття спадщини, яким є останнє місце проживання спадкодавця відповідно до ст. 29 ЦК України, з посиланням на п.1.13 гл.10 р. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затв. Наказом [PERSON] юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 (а.с. 16). Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 46160471, видана 14.12.2016 р. приватним нотаріусом [PERSON] за параметром запиту [PERSON], дата смерті 22.07.2014 підтверджує, що інформація у Спадковому реєстрі відсутня (а.с. 44). За таких обставин суд вважає, що Постанова приватного нотаріуса Городенківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON] від 15.08.2016 р. про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину - на квартиру [ADDRESS] є правомірною. Відповідно, - позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, що не позбавляє права позивача в майбутньому отримати Свідоцтво про право на спадщину за умови надання усіх необхідних документів нотаріусу. Вирішуючи позовну вимогу про зобовязання відповідача - приватного нотаріуса Городенківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON] видати [PERSON] свідоцтво про право власності на спадщину - на квартиру [ADDRESS], суд виходить з того, що перелік нотаріальних дії, які вчиняють нотаріуси, визначений ст. 34 Закону України «Про нотаріат». В числі інших нотаріальних дій, нотаріуси видають: свідоцтва про право на спадщину, свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя. Видача нотаріусом свідоцтва про право власності на спадщину не передбачена. Крім того, нотаріус не є належним відповідачем за позовними вимогами про визнання права власності на спадкове майно. Тому в цій частині позов задоволенню також не підлягає. На підставі наведеного, ст.ст. 29,1216,1221,1223,1258,1261-1265,1269-1270,1296,1297 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3,34, 49,68 Закону України «Про нотаріат», Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», гл.10 р. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,

Outcome: dismissed