Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить зменшити розмір аліментів, а саме - стягувати з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини його заробітної плати (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ними повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.07.2017 року по справі № 607/5231/17 з нього на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання їхнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі Ѕ частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 21.04.2017 року і до досягнення сином повноліття. Про слухання даної справи він дізнався після відкриття виконавчого провадження про примусове виконання, а тому був позбавлений можливості надати свої заперечення по ній. Заява про перегляд заочного рішення ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.11.2017 р. залишена без задоволення. Позивач усвідомлює свій обов`язок сплачувати аліменти та не має наміру від нього ухилятись, однак сплата аліментів у розмірі Ѕ частини його заробітної плати (доходів) щомісячно є для нього завищеною, приводить його в скрутне матеріальне становище, оскільки на даний час істотно змінились обставини щодо його платоспроможності, а саме: його батько досяг пенсійного віку і з 30.10.2017 р. став отримувати пенсію за віком, яка на день звернення до суду складає 1564,00 грн. Батько є не тільки похилою людиною , а й має ряд захворювань, у зв`язку з чим проходить періодичне лікування і знаходиться на обліку в КНП Центральна міська лікарня м.Борислав Бориславської міської ради Департаменту охорони здоров`я Львівської обласної Державної адміністрації, а тому він вимушений надавати йому матеріальну допомогу. Він також має ряд захворювань, проходить періодичне лікування , на що витрачає певні кошти і перебуває на диспансерному обліку в поліклінічному відділенні КНП «Лозівське територіальне медичне об`єднання» Лозівської міської ради Харківської області. За останні три місяці роботи на посаді лікаря -уролога в КНП «Лозівське територіальне медичне об`єднання» Лозівської міської ради Харківської області йому нараховано 2295,06 грн. , з яких відраховано податок з доходів фізичних осіб в сумі 413,12 грн. , сплачені аліменти в сумі 926,09 грн. . Таким чином за три місяці йому нараховано до виплати 955,85 грн. При поділенні вказаної суми на 3, щомісячна заробітна плата складає 318,62 грн. . Крім того він займає посаду завідувача відділення в КНП Харківської обласної ради «Обласний медичний клінічний центр урології і нефрології ім. В.І. Шаповала» , де отримує заробітну плату , яка в середньому складає 3759,31 грн. (41510,64 грн. нарахованої заробітної плати, 8094,58 грн. податку з доходів фізичних осіб та військовий збір, сплачені аліменти в сумі 18378,83 грн. =15037,23 грн. : 4 місяці). Крім того, зазначає, що відповідачу відомо , що 31.03.2014 р. в період шлюбу з нею , йому було виділене службове приміщення , яке потребувало капітального ремонту . Його доходи незначні та не дають можливості вкладувати кошти в ремонт вказаної квартири , тому він з 01.06.2017 р. винаймає пригодне для проживання житло, в якому проживає разом з цивільною дружиною та її дітьми від попереднього шлюбу. А тому, враховуючи вищевказані обставини, вимушений звернутися в суд з даним позовом. 10.06.2020 року від представника відповідача адвоката Рукавця О.В. надійшов відзив на позовну заяву (Том 1 а.с.164-173), згідно якого позовні вимоги не визнає,просить суд відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що позивачем не надано жодних документів, які б підтвердили погіршення стану його здоров`я з липня 2017 року,які підтверджують факт його одруження чи проживання сім`єю, а отже немає підтвердження зміни його сімейного стану як цього вимагає законодавство .Позивачем підтверджується факт наявності в нього власного житла, проте відсутні будь-які докази необхідності оренди житла при наявності власного. Також позивачем не надано жодного доказу , який підтверджує факт оплати згідно договору оренди житла і не зазначено в позовній заяві місця свого фактичного проживання. На оплату комунальних послуг позивач отримує субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово -комунальних послуг за адресою [ADDRESS] і дана субсидія призначена із врахуванням сплачених аліментів та того, що за цією адресою зареєстрований його син [PERSON] . За 2017-2019 він отримав більше 30000 грн. субсидії. Батько позивача більше 20 років проживає та працює в Португальській Республіці, де він має хороше фінансове забезпечення, а пенсія в Україні йому призначена за віком без необхідного страхового стажу, тому така незначна сума. Вважає, що у наведених позивачем обставинах в повній мірі відсутні правові підстави позову, так як ст..192 СК України чітко визначає підстави зміни раніше встановленого розміру аліментів , але жодна із перерахованих позивачем підстав жодним належним чином не підтверджена. 10.06.2020 року від позивача на електронну пошту суду надійшла відповідь на відзив (Том 1 а.с.182-186), згідно якої позивач вважає відзив таким , що не відповідає нормам матеріального права , не підтверджений жодним допустимим доказом, а тому має підстави просити суд суд у задоволенні його позовної заяви в повному обсязі з викладених в ній підстав. 02.07.2020 року від представника відповідача адвоката Рукавця О.В. надійшло заперечення на відповідь на відзив (том 2 а.с.37-44), згідно якого вважає, що позивач у відповіді на відзив так само як і в його позовній заяві не надав належних та допустимих доказів щодо зміни його матеріального або сімейного стану , погіршення його здоров`я, передбачених СК України, а тому його позов не підлягає до задоволення. 02.07.2020 року від позивача на електронну адресу суду надійшла відповідь на заперечення (том 2 а.с.45-49), згідно якого вважає, що ним надано усі докази , які мав на момент пред`явлення позову та відповіді на відзив, які просить суд прийняти та винести справедливе та правосудне рішення. 15.07.2020 року від позивача на електронну адресу суду надійшла відповідь на заперечення (том 2 а.с.58-62), згідно якого вважає, що отриманні представником відповідача письмові докази є недопустимими та не можуть бути взяті судом до уваги , оскільки одержані з порушенням порядку , встановленого законом. Зазначає, що надав суду належні та допустимі докази стосовно погіршення його матеріального становища після винесення 25.07.2017 р. заочного рішення Тернопільським міськрайонний судом Тернопільської області по справі № 607/5231/17, зміни сімейного стану, погіршення здоровя у нього та у його батька, якому він вимушений допомагати у зв`язку із призначенням йому пенсії. Просить суд винести справедливе та правосудне рішення. 13.07.2020 року від представника відповідача адвоката Рукавця О.В. надійшли письмові пояснення (Том 2 а.с.75-76), згідно яких вважає, що наведені позивачем аргументи та пояснення у відповіді на заперечення не можуть буди прийнятими та визнаними, оскільки ЦПК України не передбачає та не встановлює такого виду заяви по суті справи у позовному провадженні. Надані позивачем докази не підтверджують факт погіршення його здоров`я після призначення аліментів, зміни матеріального стану в гіршу сторону чи зміну сімейного стану. На противагу надуманим позивачем змінам, у його сина діагностовано захворювання плосковальгусна деформація стоп , функціональний розлад жовчного міхура за гіпотонічним типом. Відповідно дитина потребує додаткових коштів на лікування , обстеження, спеціального взуття, процедур, дієтичного харчування та інше. Позивач не надав належних та допустимих доказів щодо зміни свого матеріального або сімейного стану , погіршення свого здоров`я , передбачених СК України , тому його позов не підлягає до задоволення. В судове засідання сторони не з`явилися. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Суд , дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ч.1ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.07.2017 року по справі № 607/5231/17 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання їхнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі Ѕ частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 21.04.2017 року і до досягнення сином повноліття (Том 1 а.с..17-18). Заява позивача [PERSON] про перегляд заочного рішення суду від 25.07.2017 року ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.11.2017 р. залишена без задоволення (том 1 а.с.23). Рішення суду сторонами в апеляційному порядку не оскаржувалося , набрало законної сили. Відповідно до копії службового ордера на жиле приміщення № 00041 від 31.03.2014 р. позивачу [PERSON] з сім`єю 3- х чоловік видано житлове приміщення , яке складається з 3-х кімнат в ізольованій квартирі за адресою [ADDRESS] (том 1 а.с.26) Відповідно до копії довідки виданої КП «Житловою управляючою компанією» від 30.09.2019 року , [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Разом із ним зареєстрований син [PERSON] , [INFO] . (том 1 а.с.24) Згідно договорів найму житла від 01.06.2017 року та 01.06.2019 р. позивач [PERSON] прийняв в тимчасове платне короткострокове користування квартиру [ADDRESS] (а.с. 27-31) Згідно довідок виданих [PERSON] , вбачається, що він дійсно правцює в КНП «Лозівське територіальне медичне об`єднання» Лозівської ради Харківської області на посаді лікаря-уролога та в КЗОЗ «Обласному клінічному центрі урології і нефрології ім. В.І. Шаповала» на посаді завідувач відділення (том 1а.с.38-45). Як вбачається із довідки виданої [PERSON] (батько позивача) від 25.10.2019 р. № 1181 , він перебуває на обліку в Головому управлінні ПФУ у Львівській області і з 30.10.2017 р. отримує пенсію за віком ( том 1 а.с.49). [PERSON] перебуває на диспансерному обліку в поліклінічному відділенні КНП «Лозівське територіальне медичне об`єднання» Лозівської міської ради Харківської області,що стверджується довідкою від 05.11.2019 р. (том 2 а.с.26). При подачі позову позивач посилається на ту обставину, що у нього після ухвалення 25.07.2017 судом рішення про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі Ѕ частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, змінився майновий стан: на його утриманні знаходиться батько пенсіонер, який має ряд захворювань у зв`язку з чим проходить періодичне лікування і потребує матеріальної допомоги, він також має ряд захворювань, проходить періодичне лікування , на що витрачає певні кошти, вимушений винаймати пригодне житло для проживання, оскільки службове приміщення, яке йому було виділене потребує капітального ремонту , в якому проживає разом з цивільною дружиною та її дітьми від попереднього шлюбу. По службовому житлу виникла заборгованість за послуги з централізованого опалення станом на 19.09.2018 р., у зв`язку з чим між ним та постачальником послуг було укладено договір реструктуризації боргу. Також зазначає, що після відрахувань аліментів з його заробітної плати, яку він отримує будучи на посаді лікаря -уролога в КНП «Лозівське територіальне медичне об`єднання» Лозівської міської ради Харківської області та на посаді завідувача відділення в КНП Харківської обласної ради «Обласний медичний клінічний центр урології і нефрології ім. В.І. Шаповала», йому не вистачає коштів на належне проживання. Суд вважає, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження з огляду на наступне. Згідност. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ч. 3ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів:а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналізуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Так,Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. У статті 192СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Крім того,пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннямист.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Відповідно дост.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено підстав для задоволення позову, передбаченихст.192 СК України. Так, позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судових рішень суттєво погіршився матеріальний стан позивача або стан його здоров`я, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Враховуючи те, що позивач жодного доказу, що підтверджують обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги не надав, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України, на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, адже вказані факти не може слугувати самостійною підставою для зменшення їх розміру. За таких обставин суд не вбачає законних підстав для зменшення розміру аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed