Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-18 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Березівської сільської ради Глухівського району Сумської області (далі - відповідач) про визнання права на земельну ділянку в порядку спадкування, земельну частку (пай), яка належала померлій [INFO] [PERSON] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є спадкоємцем за заповітом [PERSON] , яка померла [INFO] . За життя [PERSON] набула права власності на земельну частку (пай) загальною площею 4,01 умовних кадастрових гектара, для ведення товарного сільськогосподарського господарства, розташованої на території Березівської (колишньої Шевченківської) сільської ради Глухівського району Сумської області, згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , виготовленим на підставі розпорядження голови Глухівської райдержадміністрації від 30.10.1996 за № 397, зареєстрованим у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Глухівською державною адміністрацією членам САПТЗТ ім. Мічуріна за №347 від 29.11.1996. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину, вона звернулася до нотаріуса, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки відсутній правовстановлюючий документ - Сертифікат на право на земельну частку (пай). У зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на земельну частку (пай) вона не має можливості оформити право на вказану земельну ділянку, тому змушена звернутися з даним позовом до суду. В судове засідання позивач не з`явилася, але до суду нею надіслано заяву про підтримання позовних вимог та про розгляд справи без її участі. Представник відповідача - Березівської сільської ради Глухівського району Сумської області в судове засідання не з`явилася, але до суду подала заяву, в якій зазначила, що Березівська сільська рада не заперечує проти задоволення позову [PERSON] , а також просила розгляд справи провести у її відсутність. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, заяву Відповідача щодо позову, суд приходить до наступного. Як встановлено, [INFO] в сел. Вороніж Шосткинського району Сумської області померла [PERSON] (а.с.5). Ще за життя останньою 29 листопада 1996 року було отримано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , яким посвідчено її право на земельну частку (пай) площею 4,01 умовних кадастрових гектара, розташованої на території Шевченківської сільської ради Глухівського району Сумської області. Вартість земельної ділянки (паю), станом на 01.01.2019 складає 97681 грн. (а.с.9). Вказаний сертифікат був втрачений (а.с.10). Позивач є спадкоємцем за заповітом, що підтверджується заповітом [PERSON] , посвідченого секретарем виконкому Шевченківської сільської ради Глухівського району Сумської області 25 грудня 2000 року та зареєстрованого у реєстрі під № 87 (а.с.6). Оскільки позивач відповідно до статті 1235 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) належить до спадкоємців [PERSON] за заповітом і належним чином прийняв спадщину останньої відповідно до статті 1268 ЦК України, дана спадщина належить їй з часу відкриття спадщини, що відповідно до частини першої статті 1220 ЦК України є днем смерті [PERSON] . Водночас інших спадкоємців не має, а тому суд приходить до висновку, що позивач є єдиним спадкоємцем померлої [PERSON] , яка прийняла її спадщину. Згідно з частиною першою статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Частиною першою статті 131 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набути у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільного-правових угод. Відповідно до пункту а частини третьої статті 152 ЗК України захист прав громадян юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Відповідно до пункту 17 Перехідних положень ЗК України сертифікати на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. В пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено: при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України № 720/95 від 08.08.1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми Цивільного кодексу УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до пункту 2 діючого, на час смерті, Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Отже, після смерті [PERSON] всі належні їй права та обов`язки, у тому числі й право на земельну частку (пай), що належали останній, перейшли до її єдиного спадкоємця за заповітом, якою є позивач. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності. Оскільки судом встановлено, що позивач набула у порядку спадкування за заповітом право на земельну частку (пай), розташовану на території Березівської (колишньої Шевченківської) сільської ради Глухівського району Сумської області, загальною площею 4,01 умовних кадастрових гектара для ведення товарного сільськогосподарського господарства, що належала [PERSON] відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , однак вказане право не визнається, суд вважає за необхідне захистити дане право позивача шляхом його визнання, тому позов підлягає задоволенню повністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved