Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20 серпня 1994 року між ним та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Неповнолітніх дітей не мають. Позивач неодноразово звертався до відповідача з пропозицією розірвати шлюб в органах РАЦС, проте вона відмовляється, тому позивач змушений звернутися до суду. Шлюбні відносини з відповідачем припинено ще з 1 січня 2014 року і з того часу вони разом не проживають. Відповідач фактично створила іншу сімю. Тому позивач вважав неможливим відновлення шлюбних відносин, а подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам. На підставі вищевикладеного позивач просив суд розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем. Позивач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав та просив суд задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи без її участі не надала. В порядку ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до таких висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. 20 серпня 1994 року відділом державної реєстрації актів громадянського стану Верхівцевської міської ради було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний актовий запис за № 36 та видано свідоцтво про укладення шлюбу серія І-КИ № 255085 (а.с. 4). Неповнолітніх дітей подружжя не має. Сторони не проживають разом з січня 2014 року, стосунки не підтримують, не ведуть спільне господарство. Причинами припинення шлюбних відносин є взаємне непорозуміння сторін та взаємне небажання зберегти шлюб. Згідно з ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні взаємини подружжя свідчать, що між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, отже збереження шлюбу неможливе та суперечило б інтересам подружжя. А тому вимоги позивач про розірвання шлюбу, укладеного між ним та відповідачем є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також на виконання вимог ст. 115 Сімейного кодексу України, суд вважає за необхідне надіслати копію рішення суду після набрання ним законної сили\~\~органу державної реєстрації актів цивільного стану для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки від відповідача не надійшло заяви про відновлення їй дошлюбного прізвища, суд вважає за необхідне залишити їй прізвище «Лось». Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. (а.с.1), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved