Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Лисичанського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про зобов'язання вчинити певні дії. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що відповідач у приміщені загального користування (коридорі, який призначений для проходу мешканців з квартир до сходової клітини) житлового будинку [ADDRESS], самовільно збудував цегляну перегородку, перекривши вихід з квартири позивача до сходової клітини під'їзду № 3 вищевказаного будинку. На думку позивача, дії відповідача порушують його права як мешканця будинку та власника, а також будівельні та протипожежні норми з наступних підстав. Відповідно до п. 1.4.1. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 року № 76 (далі - Правила), переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів, відповідно до законодавства. Переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, не допускається. Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається (п. 1.4.4. Правил). Власник, наймач (орендар) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання або перепланування, що призводить до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту, зобов'язаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану. У разі, якщо самовільне перепланування або переобладнання приводить до погіршення технічного стану жилого будинку в цілому та порушують права інших споживачів, зазначені роботи виконуються виконавцем послуг, питання відшкодування вартості цих робіт власником, наймачем (орендарем) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення вирішується у судовому порядку (п. 1.4.6. Правил). У разі реконструкції, перепланування, капітального ремонту приміщень, будинків необхідно дотримуватись протипожежних вимог, визначених нормативними документами в галузі будівництва (п. 3.7.7. Правил). Розпочинати вищевказані роботи дозволяється лише за наявності проектної документації (п. 3.7.8. Правил). Евакуаційні шляхи і виходи повинні бути вільними, нічим не захаращуватися і в разі виникнення пожежі забезпечувати безпеку під час евакуації всіх людей, які перебувають у приміщеннях будівель та споруд (п. 3.7.14. Правил). Переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. Таким чином, на думку позивача, відповідач, не маючи дозволу на переобладнання приміщення та проектної документації, самовільно збудував цеглову перегородку, чим обмежив його права на вільне пересування, правила експлуатації будинку, будівельні та протипожежні норми. На підставі вищевикладеного позивач просить суд зобов'язати [PERSON] демонтувати цегляну перегородку, що перешкоджає йому вільний доступ до сходової клітини під'їзду № 3, будинку [ADDRESS]. До початку розгляду справи по суті відповідач [PERSON] подав письмове заперечення на позовну заяву про зобов'язання вчинити певні дії, в якому просив прийняти його заперечення щодо всіх заявлених позовних вимог унаслідок їх необґрунтованості, недоведеності і незаконності, а також закрити провадження по справі. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, підтвердив обставини, викладені у позовній заяві, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Суду пояснив, що він 08.02.2013 року за договором купівлі-продажу купив у [PERSON] у власність двокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Під час купівлі-продажу квартири він не бачив, що куплена ним двокімнатна квартира не має виходу до сходової клітнини, а має лише один вихід з квартири через двері одразу на вулицю. Вихід до сходової клітини був перекритий перегородками, які були збудовані власниками квартир № 57 та № 58 у будинку [ADDRESS]. Із позовною заявою він звернувся саме до власника квартири [ADDRESS] - [PERSON], адже, на його думку, відповідач самовільно збудував цегляну перегородку, перекривши йому вихід з його квартири до сходової клітини підїзду № 3 будинку № 349а, чим обмежив його право на вільне пересування, правила експлуатації будинку, будівельні та протижежні норми. До власника квартири [ADDRESS], який також перекрив вихід з його квартири до сходової клітини, він не має, адже власник квартири № 58 має дозвільні документи на перепланування приміщення. Просив суд зобов'язати [PERSON] демонтувати цегляну перегородку, що перешкоджає йому вільний доступ до сходової клітини під'їзду № 3, будинку [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги, підтвердив обставини, викладені у позовній заяві та просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав у повному обсязі, проти задоволення позовних вимог заперечував. Суду пояснив, що він за договором дарування від 22.12.2004 року отримав у власність квартиру [ADDRESS]. Дану квартиру він отримав у тому виді, якому вона є на теперішній день, перепланування або переобладнання квартири він не здійснював. Щодо цегляної перегородки, то вона існувала станом на 22.12.2004 року, що вбачається з договору дарування від 22.12.2004 року, а саме: згідно з п. 2 копії договору дарування квартири від 22.12.2004 року серії ВВТ № 032190, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрованого за реєстровим № 4726, вищеназвана двокімнатна квартира складається з 1/3 частина № 1 - коридор, 5,9-житлові кімнати, 6,8- коридор, 7-туалет, 10-сушилка, 11-кімната, 12-кухня, загальна площа квартири складає - 71,33 кв.м., житлова площа складає - 27,60 кв.м. Пункт 2 договору дарування від 22.12.2004 року писався на підставі документів попереднього власника. Договір дарування був посвідчений нотаріусом, власність була зареєстрована в Єдиному державному реєстрі нерухомого майна, а йому був виданий Лисичанським БТІ технічний паспорт на даний об'єкт. Також додав, що власниками його квартири до нього ще дві особи. Так, перший власник приватизував зазначену квартиру у 2004 році. До вселення позивача до квартири № 56 між власниками кварти № 56, № 57 та № 58 спору з приводу користування квартирами та зведенням цегляних перегородок ніколи не виникало. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав у повному обсязі, проти задоволення позовних вимог заперечував. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що будинок [ADDRESS] був побудований у 1975 році та спочатку мав статус гуртожитку. План на дану будівлю в БТІ міста Лисичанська знаходиться з 2000 року. У 2000 році будинок [ADDRESS] мав статус гуртожитку. У даному гуртожитку були кімнати. У 2003 році даний гуртожиток був переведений в статус житлового будинку, але реконструкція цього будинку здійснена не була. Реконструкція будівель проводиться у тому випадку, коли змінюється призначення будівлі. У зв'язку з наданням гуртожитку статусу житлового будинку, у даному житловому будинку кімнати стали квартирами, а кімнатам були присвоєні номера квартир. У 2003 році ЖЕК № 3 прийняв на баланс житловий будинок [ADDRESS]. Квартира [ADDRESS] приватизована 19.05.2004 року, а квартира № 56 була приватизована 02.11.2006 року. Станом на 2000 рік і № 56 і № 57 квартири мали вихід через середній, тобто другий під'їзд. Зазначити точно до якого під'їзду на даний час відноситься квартира № 56 важко сказати, у зв'язку з тим, що гуртожиток був переведений у статус житлового будинку, але реконструкція цього будинку здійснена не була. Посилаючись на Наказ № 127 від 24.05.2001 року про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, зазначила, що зведення цегляних перегородок не відноситься до капітального будівництва, тому дозвільних документів на возведення даної цегляної перегородки не потрібно. Вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Спір між позивачем та відповідачем виник з приводу того, що позивач [PERSON] вважає, що відповідач, [PERSON], не маючи дозволу на переобладнання приміщення та проектної документації, самовільно збудував цеглову перегородку, чим обмежив його право на вільне пересування, правила експлуатації будинку, будівельні та протипожежні норми. Стаття 386 ЦК України передбачає, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. З матеріалів справи вбачається, що згідно з копією паспорту громадянина України серії [NUMBER], виданого Лисичанським МВ УМВС України в Луганській області, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.4-5). Згідно з п. 1 копії договору купівлі-продажу квартири від 08.02.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрованого за реєстровим № 302, [PERSON] продала, а [PERSON] купив двокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Згідно з копією витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 377848, [PERSON] є власником двокімнатної кварири за адресою: [ADDRESS]. Опис об'єкта: 1-коридор, 2,4- житлові кімнати, 5-кухня, 6-санвузол, загальна площа 47,00 кв.м. житлова площа 28,80 кв.м. (а.с.8). Отже, позивач дійсно є власников квартири [ADDRESS], у зв'язку з чим у нього виникло право на звернення до суду з даним позовом. Згідно з п. 6 копії договору купівлі-продажу квартири від 08.02.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрованого за реєстровим № 302, продавець свідчить, що предмет цього договору, відповідно до ст. 676 ЦК України знаходиться у стані придатному для використання за цільовим призначенням. Покупець свідчить, що особисто оглянув квартиру, до оформлення цього договору, і самовільного перепланування та реконструкції обєкта не виявив; недоліків, дефектів, які перешкоджали б її використанню за цільовим призначенням, на момент огляду ним виявлені не були. Претензії до продавця щодо якісних характеристик відчужуваної квартири покупець не має (а.с.7). З пояснень, наданих позивачем у судовому засіданні встановлено, що під час придбання квартири він не бачив, що куплена ним двокімнатна квартира не має виходу до сходової клітнини, а має лише один вихід з квартири через двері одразу на вулицю. Однак, з п. 6 копії договору купівлі-продажу квартири від 08.02.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрованого за реєстровим № 302, вбачається, що Покупець, [PERSON] свідчить, що особисто оглянув квартиру, до оформлення цього договору, і самовільного перепланування та реконструкції обєкта не виявив; недоліків, дефектів, які перешкоджали б її використанню за цільовим призначенням, на момент огляду ним виявлені не були. Претензії до продавця щодо якісних характеристик відчужуваної квартири покупець не має. У зв'язку з викладеним, суд вважає, що при купівлі квартири за адресою: [ADDRESS], позивач [PERSON] особисто оглянув квартиру, до оформлення цього договору, і недоліків, дефектів, які перешкоджали б її використанню за цільовим призначенням, на момент огляду ним виявлені не були, а тому його пояснення, надані в судовому засіданні, суд не приймає до уваги та вважає такими, що не відповідають дійсності. Згідно з п. 1 копії договору дарування квартири від 22.12.2004 року серії ВВТ № 032190, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON]та зареєстрованого за реєстровим № 4726, даруватель подарувала, а обдарований, [PERSON], прийняв в дар квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.38). Згідно з п. 2 копії договору дарування квартири від 22.12.2004 року серії ВВТ № 032190, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрованого за реєстровим № 4726, вищеназвана двокімнатна квартира складається з 1/3 частина № 1 - коридор, 5,9-житлові кімнати, 6,8- коридор, 7-туалет, 10-сушилка, 11-кімната, 12-кухня, загальна площа квартири складає - 71,33 кв.м., житлова площа складає - 27,60 кв.м. (а.с.38). Згідно з копією витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів № 539070, [PERSON] є власником двокімнатної кварири за адресою: [ADDRESS]. Опис об'єкта: 1-коридор, 2,4- житлові кімнати, 5-кухня, 6-санвузол, загальна площа 47,00 кв.м.. житлова площа 28,80 кв.м. (а.с.8). Згідно з копією технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] станом на 03.08.2012 року, виданого Лисичанським БТІ, власником зазначеної квартири є [PERSON] на підставі договору дарування квартири від 22.12.2004 року серії ВВТ № 032190, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON]та зареєстрованого за реєстровим № 4726 (а.с.44-45). З аналізу вище зазначених документів судом встановлено, що відповідач [PERSON] є влансиком квартири [ADDRESS]. З пояснень відповідача, наданих у судовому засіданні, встановлено, що він за договором дарування від 22.12.2004 року отримав у власність квартиру [ADDRESS] тому виді, якому вона є на теперішній день, перепланування або переобладнання квартири він не здійснював. Цегляна перегородка існувала станом на 22.12.2004 року, що вбачається з п. 2 договору дарування квартири від 22.12.2004 року серії ВВТ № 032190, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрованого за реєстровим № 4726, згідно з яким вищеназвана двокімнатна квартира складається з 1/3 частина № 1 - коридор, 5,9-житлові кімнати, 6,8- коридор, 7-туалет, 10-сушилка, 11-кімната, 12-кухня, загальна площа квартири складає - 71,33 кв.м., житлова площа складає - 27,60 м., та плану квартири [ADDRESS]. На підставі викладеного суд вважає, що пояснення відповідача відповідають дійсності та знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Правила утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 р. № 76, містять легальні визначення жилого будинку, реконструкції жилого будинку, капітального ремонту будинку, перепланування та переобладнання. Так, до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків. Переобладнання - улаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів. Відповідно до п. 14.1. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 року № 76, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів, відповідно до законодавства. Позивач, у своїй позовній заяві посилається на той факт, що переобладнання та перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до вимог ст. 152 ЖК, провадиться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. З аналізу легальних визначень термінів переобладнання та перепланування, наданих законодавцем у Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 року № 76, зведення цегляної перегородки не підпадає під жодне визначення, а отже, отримання дозволу не потребує, що також було підтверджено у судовому засіданні поясненнями свідка [PERSON] Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Стаття 319 ЦК України регламентує наступне: власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Стаття 321 ЦК України призюмує, що право власності є непорушним, ніхто не може бути обмежений у його здійсненні. З плану квартири [ADDRESS], вбачаться, що квартира складається з 1/3 частина № 1 - коридор, 5,9-житлові кімнати, 6,8- коридор, 7-туалет, 10-сушилка, 11-кімната, 12-кухня, загальна площа квартири складає - 71,33 кв.м., житлова площа складає - 27,60 м., та плану квартири [ADDRESS]. У разі демонтування цегляної перегородки для надання вільного доступу позивачу [PERSON] до сходової клітини під'їзду № 3 будинку [ADDRESS], буде мати місце порушення права власності відповідача [PERSON] на вільне володіня, користування та розпорядження своїм майном (квартирою № 57) на власний розсуд. Як встановлено з позовної заяви, спір між позивачем та відповідачем виник з приводу того, що позивач [PERSON] вважає, що відповідач, [PERSON], не маючи дозволу на переобладнання приміщення та проектної документації, самовільно збудував цеглову перегородку, чим обмежив його право на вільне пересування, правила експлуатації будинку, будівельні та протипожежні норми. . Як було встановлено судом, відповідач [PERSON] є влансиком квартири [ADDRESS], яку він отримав за договором дарування від 22.12.2004 року серії ВВТ № 032190, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрованого за реєстровим № 4726, і у якій перепланування або переобладнання квартири він не здійснював, а цегляна перегородка існувала станом на 22.12.2004 року. Окрім цього, з аналізу легальних визначень термінів переобладнання та перепланування, наданих законодавцем у Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 року № 76, зведення цегляної перегородки не підпадає під визначення переобладнання або перепланування, а отже, отримання дозволу не потребує. За таких обставин суд вважає, що позов заявлено необґрунтовано, доводи, викладені позивачем на підтвердження своїх вимог, не знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, відповідач [PERSON] переобладнання та перепланування у квартирі [ADDRESS] з 2004 року не здійснював, позивач [PERSON] згідно з п. 6 договору купівлі-продажу квартири від 08.02.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрованого за реєстровим № 302, особисто оглянув квартиру, до оформлення цього договору, і самовільного перепланування та реконструкції обєкта не виявив; недоліків, дефектів, які перешкоджали б її використанню за цільовим призначенням, на момент огляду ним виявлені не були, претензії до продавця щодо якісних характеристик відчужуваної квартири покупець не мав, у зв'язку з чим позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed