Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В позовній заяві зазначив, що 24 грудня 2010 року він позичив відповідачу [PERSON] 42000 гривень. Одержання відповідачем вказаної суми підтверджується розпискою від 24.12.2010 року. Відповідач зобов`язався повернути кошти до 1 вересня 2012 року. Однак, у зазначений в розписці термін [PERSON] грошей не повернув. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 96346,22 гривень заборгованості за договором позики. Відповідач [PERSON] надіслав до суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких зазначив, що на протязі 2009-2010 років у них з [PERSON] складалися дружні відносини та в деякій мірі спільні бізнесові інтереси. 24 грудня 2010 року до нього прийшов [PERSON] і в розмові з ним він дізнався, що він має досить серйозні проблеми у сім`ї з дружиною і ці проблеми пов`язані з фінансами. Щоб якось виправдатись перед своєю дружиною він попросив його написати фіктивну розписку, ніби [PERSON] позичив йому кошти у сумі 42000 гривень. Він сказав [PERSON] , що якщо він таку розписку надасть, то у нього виникнуть боргові зобов`язання і через деякий час він зможе вимагати в нього повернення грошей. Однак, [PERSON] запевнив його, що ніяких боргових зобов`язань у нього перед ним не має і не може бути, бо гроші він йому не передає, а ця розписка йому потрібна лише для його жінки для звіту про витрачання грошових коштів та ніякі судові позови відносно нього він робити не буде. Враховуючи їхні дружні стосунки, він погодився надати [PERSON] таку розписку, яку написав у довільній формі і вони навіть не посвідчували її нотаріально та навіть не вказували своїх паспортних даних та не запрошували до посвідчення правочину свідків. Грошових коштів він від [PERSON] у вказаній розписці ніколи не отримував. Про позовну заяву він дізнався лише з того моменту, коли його викликали в суд у якості відповідача за позовною заявою про стягнення боргу. До цього часу [PERSON] жодного разу до нього не звертався про повернення грошових коштів. Як зазначалось вище, предметом позики були грошові кошти у сумі 42000 гривень, які [PERSON] фактично не передавав, а він не отримував у позику зазначену суму коштів. Предмет договору позики залишився у володінні і користуванні [PERSON] . Окрім того, розписка не є письмовою формою договору позики і не замінює її зміст, а лише є борговим документом. Зі змісту розписки видно, що ця розписка дана [PERSON] взамін розписки, яку він давав нібито його жінці [PERSON] . Але і його жінці він ніколи розписки про отримання грошових коштів не давав, що вказує на формальність розписки та її фіктивність. Сам по собі факт підписання розписки у підтвердження укладення договору позики без передачі грошей не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей. Враховуючи викладене, вважає, що договір позики на виконання якого ним написано розписку від 24.12.2010 року є не укладеним і не може вважатися дійсним. Має місце лише імітація правочину. Просить в задоволенні позову відмовити. Позивач [PERSON] в судове засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просить позов задовольнити. Представники відповідача [PERSON] - [PERSON] та адвокат Марич І.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просять в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що згідно письмової розписки від 26 січня 2010 року відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] в борг 30500 гривень та 820 доларів США з кінцевим терміном повернення 5 лютого 2010 року (Т.1 а.с.17). Письмовою розпискою від 24 грудня 2010 року стверджується, що відповідач [PERSON] надав її позивачу [PERSON] про те, що він позичив у [PERSON] 42000 гривні і обіцяв їх повернути в місячний строк, але у зв`язку з економічним становищем не зміг вчасно повернути борг та зобов`язався повернути борг в розмірі 42000 гривень до 1 вересня 2012 року (Т.1 а.с.2, 236). 21 листопада 2011 року [PERSON] звернувся із листом-вимогою до [PERSON] , в якому просить повернути негайно борг в розмірі 42000 гривень (Т.1 а.с.57). В угоді про повернення боргу від 23 травня 2012 року [PERSON] підтвердив, що має борг перед [PERSON] в сумі 32000 гривень та 820 доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 1 грудня 2012 року (Т.1 а.с.56). В постанові слідчого СВ Хустського МВ УМВС України в Закарпатській області про закриття кримінального провадження від 05.08.2015 року зазначено, що 12.02.2015 року [PERSON] звернувся до Хустського МВ УМВС України в Закарпатській області з заявою про те, що [PERSON] вчинив підроблення у розписці про отримання боргу, змінивши дату написання розписки та дату повернення боргу, з метою використання для боргових вимог та звернення до суду, про те кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12015070050000196 від 12.02.2015 року закрито на підставі ч.1 п.2 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.358 ч.1 КК України Т.1 а.с.164-165). Згідно рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 16.11.2020 року, яке залишено без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 05 липня 2021 року, в задоволенні позову [PERSON] від імені якого діє [PERSON] , до [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту неукладення правочину та припинення права вимоги, відмовлено (Т.2 а.с.154-166). У висновку криміналістичної експертизи з дослідження підписів та почерку від 1 серпня 2017 року за №2665, проведеної в даній цивільній справі Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз, зазначено, що рукописні записи в розписці від 24.12.2010 року, за винятком записів «…24.ХІІ-2010 р…», «…повернути борг 42 000 гривень до 1 вересня 2012 р.», цифрові дані (число 2 по тексту) - «…42 тис. грн. 00 коп…», «вчасно повернути борг 42000 грн…» та підпис від імені [PERSON] , розташований в нижній частині розписки від 24.12.2010 року перед записом «Ціпкало І» виконані самим [PERSON] (Т.2 а.с.100-101). Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором і згідно до ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від позичальника від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов`язань щодо повернення суми позики є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми позики та сплати процентів. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В судовому засіданні встановлено, що на підставі розписки від 26 січня 2010 року відповідач [PERSON] отримав в борг від позивача [PERSON] 30500 гривень та 820 доларів США зі строком повернення до 5 лютого 2010 року, та в подальшому згідно письмової розписки від 24 грудня 2010 року строк виконання вказаного зобов`язання був змінений до 1 вересня 2012 року та визначений грошовий борг [PERSON] перед [PERSON] в сумі 42000 гривень. Також встановлено, що в порушення умов договору позики відповідач [PERSON] ухиляється від взятих на себе зобов`язань, не погашає заборгованість по позиці і станом на 31 травня 2017 року його заборгованість перед [PERSON] становить 96338,82 гривень, з яких 42000 гривень - заборгованість по позиці, 5985 гривень - 3% річних за прострочення повернення позики згідно ст.625 ЦК України, за період з 01.09.2012 року по 31.05.2017 року, 48353,82 гривень - інфляційні втрати. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що відповідачем [PERSON] та його представниками в судовому засіданні належними та допустимими доказами не доведено факту того, що [PERSON] не отримував від [PERSON] в позику грошові кошти в сумі 42000 гривні та не підписував письмові розписки, в яких змінювався строк повернення позичених вказаних грошових коштів, суд вважає, що позов слід частково та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 96338,82 гривні за договором позики, а в решті позовних вимог відмовити. Судові витрати в частині судового збору покласти на відповідача.

Outcome: partial