Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-08 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Хустський районний відділ Державної виконавчої служби Південно-західного Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м. Івано - Франківськ) про припинення стягнення аліментів та відкликання виконавчого листа про стягнення аліментів. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що рішенням Тячівського районного суду від 22 жовтня 2019 року з нього стягнуто на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] [INFO] аліменти щомісячно в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот гривень) починаючи з 27.11.2018 року до її повноліття. На виконання рішення суду про стягнення аліментів, Тячівським районним судом видано виконавчий лист. Рішенням Тячівського районного суду від 12 листопада 2020 року, яке вступило в законну силу, виключено із актового запису, вчиненого виконавчим комітетом Руськополівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 7 червня 2011 року №26 про народження [PERSON] [INFO] уродженки с. Руське Поле, Тячівського району, Закарпатської області України, відомості про батька [PERSON] [INFO] , уродженця с. Олександрівка, Хустського району Закарпатської області. Зазначає, що даним рішенням суду його, [PERSON] визнано таким, що не являється батьком дитини [PERSON] , яка народилася [INFO] . Посилаючись на правову позицію викладену в ухвалі ВССУ від 21.10.2015 року у справі №6-32012СК15 та положення ст. ст. 444, 445 зазначає, що у справах про стягнення аліментів поворот виконання рішення не допускається. Вказує, що під час розгляду справи про оспорювання батьківства, стягнення аліментів повинно було бути зупинено, а тому він змушений звернутися до суду з позовом про припинення стягнення аліментів та відкликання виконавчого листа про стягнення аліментів. Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області Бряник М.М. від 28.01.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження з викликом сторін та призначено підготовче засідання. Правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористалася. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити в повному об`ємі. Просить стягнути судовий збір. Додатково повідомив, що на даний час виконавче провадження з виконання виконавчого листа зі стягнення з нього на користь відповідачки аліментів перебуває на виконанні та по ньому наявна заборгованість зі сплати аліментів. Представник позивача адвокат Кохман М.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Разом з цим обгрунтовуючи підставність пред`явлених позовних вимог посилається на положення ч. 2 ст. 432 ЦПК України, зазначаючи що суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо обов`язок боржника відсутній повністю або частково у зв`язку з його припиненням. Зауважує, що у зв`язку з ухваленням Тячівським районним судом рішення, яким відомості про батька дитини, [PERSON] з актового запису про її народження виключено і таке рішення набрало законної сили, обов`язку щодо утримання дитини позивач не несе, а тому позов підлягає задоволенню, а виконавчий лист відкликанню. Стосовно наявної зі сплати заборгованості аліментів, не дивлячись на положення ч.2 ст. 445 ЦПК України вважає, що такі позивач сплачувати також не повинен і таке право підлягає захисту в межах іншої справи шляхом звернення з позовом до відповідачки про повернення аліментів. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, що підтверджується наданою нею в день проведення підготовчого судового засідання розпискою, в судове засідання не з`явилася. Про причини неявки суду не повідомила. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасника справи, якого було належним чином повідомлено про судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд відповідно до положень п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, розглянув справу за відсутності відповідача. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, що надані позивачем до позовної заяви, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 3 травня 2011 року між сторонами було зареєстровано шлюб в якому [INFO] народилася донька [PERSON] та відомості про батька якої до актового запису про народження якої було записано на підставі ч.1 ст.122 СК України, що випливає з рішення Тячівського районного суду від 12.11.2020 року ухваленого у справі №307/256/19. (а.с. 5-8). Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області ухваленим 22 жовтня 2019 року у цивільній справі №307/3604/18 провадження №2/307/557/19, частково задоволено позов [PERSON] та стягнуто з [PERSON] [INFO] мешканця [ADDRESS] на користь [PERSON] , [INFO] мешканки [ADDRESS] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень щомісячно, починаючи з 27.11.2018 року і до її повноліття. Рішення суду, згідно проставленої в ньому відмітки 21.11.2019 року набрало законної сили (а.с. 10). Відповідно до рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 12.11.2020 року ухваленого у справі №307/256/19 провадження №2/307/92/20 задоволено позов [PERSON] . Виключено з актового запису, вчиненого виконавчим комітетом Руськополівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 7 червня 2011 року №26 про народження [PERSON] [INFO] уродженки с. Руське Поле, Тячівського району, Закарпатської області України, відомості про батька [PERSON] [INFO] , уродженця с. Олександрівка, Хустського району Закарпатської області, України. Дане рішення згідно відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень набрало законної сили 23.12.2020 року (а.с. 5-8). На виконання рішення суду про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , Тячівським районним судом було видано виконавчий лист (а.с. 9). Обставини відкриття виконавчого провадження та наявність заборгованості зі сплати аліментів письмовими доказами, позивачем не підтверджені, однак під час розгляду справи ним та його представником наявність таких, не заперечувалися. Ухвалюючи рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] суд виходив з того, що [PERSON] є батьком дитини і відповідно до\~ст. 180 СК України\~зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки рішенням Тячівського районного судувід 12.11.2020 р. встановлено, що [PERSON] не є батьком [PERSON] , суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається позивач, є нововиявленими та істотними, оскільки рішенням Тячівського районного суду від 12.11.2020 року відомості про [PERSON] з актового запису про народження як батька дитини [PERSON] були виключені, та оскільки він не є батьком дитини, не зобов`язаний сплачувати аліменти на її утримання. Згідно п. 14\~Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ, батьківства материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст.140 СК\~стягнення за рішенням суду з особи, записаної батьком або матір`ю, аліментів на дитину не є перешкодою для звернення до суду з позовом про виключення відомостей про них як батька або матері з актового запису про народження цієї дитини. Задоволення судом зазначених вимог може бути підставою для перегляду рішення про стягнення аліментів у зв`язку з нововиявленими обставинами. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Разом з цим будучи обізнаним, щодо позиції викладеної в п. 14\~Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ, батьківства материнства та стягнення аліментів», що випливає зі змісту позовної заяви, позивач [PERSON] та його представник - адвокат Кохман М.В., обрали інший спосіб захисту прав. В судовому засіданні адвокат Кохман М.В., будучи відповідно до ст. 5 ЦПК України вільною в обранні способу захисту прав позивача, висловила позицію, в якій зауважила про відсутність судової практики, яка б дозволяла звернутися до суду про перегляд ухваленого Тячівським районним судом 22.10.2019 року у справі №307/3604/18 рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини за нововиявленими обставинами. Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 16 ЦК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Названими нормами матеріального права визначено способи захисту\~ прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, ніж тим, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність\~/ відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення\~/ захисту в обраний спосіб. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі №\~912/1856/16 та від 14 травня 2019 року у справі №\~910/11511/18. Розглядаючи даний спір суд приходить до висновку, що обраний стороною позивача спосіб захисту прав відповідає положенням ст. 16 ЦК України, а тому відповідно до ст. 4 ЦПК України обставин для відмови у задоволенні позову з цих підстав, суд не вбачає. Разом з цим, при вирішенні заявлених позовних вимог, суд бере до уваги наступне. Відповідно до ч.2 ст. 445 ЦПК України у справах про стягнення аліментів, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обгрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача. Під час розгляду справи, таких обставин судом не встановлено. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Вирішуючи питання щодо припинення стягнення з відповідача аліментів та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню на підставі ч.2 ст. 432 ЦПК України, суд бере до уваги, обраний позивачем спосіб захисту прав, який не передбачає перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами, а також те, що присуджені вказаним рішенням Тячівського районного суду аліменти та заборгованість з їх сплати (у разі її наявності), є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Враховуючи наведене виходячи з найкращого забезпечення інтересів дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню на підставі п.5 ч.1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», що є наслідком закриття виконавчого провадження підлягають до задоволення, а тому припинення виконання за виконавчим листом виданим Тячівським районним судом у справі №307/36040/18 та закриття виконавчого провадження повинно відбутися після набрання даним рішенням суду законної сили та погашення заборгованості зі сплати аліментів (у разі наявності такої заборгованості). Крім того, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що відповідає положенням ч. 1\~ст. 141 ЦПК України. На підставі статті 16 ЦК України, статті 55 Конституції України,

Outcome: approved