Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Першотравенської сільської ради, Управління Держземагенства у Верхньодніпровському районі Дніпропетровської області про визначення меж між земельними ділянками та внесення змін до технічної документації. Потім за заявою позивача відповідачів у справі було змінено на [PERSON] та заявлено вимоги про відновлення меж земельної ділянки та усунення перешкод у здійсненні права власності на земельну ділянку (а.с.139-140). В обґрунтування змінених позовних вимог позивач посилається на те, що він є власником житлового будинку та земельної ділянки за адресою: вул..Зелена, 93, с.Тарасівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Після визнання права власності на будинок та земельну ділянку було встановлено, що межі земельної ділянки порушено відповідачем, а саме з боку вул..Зелена розмір земельної ділянки становить не 19,5 метри, а 16,1 метр, а з протилежного боку 22,9 метри замість 30 метрів. Отже, фактичні розміри земельної ділянки відрізняються від розмірів в державному акті. Тим самим відповідач частково зайняла його земельну ділянку, чим порушуються його права, як власника будинку та земельної ділянки. На підставі вищевикладеного [PERSON] просив суд відновити межі земельної ділянки по вул.. Зелена, 93 с.Тарасівка Верхньодніпровський район Дніпропетровської області у відповідності до державного акту та землевпорядної документації; усунути перешкоди у здійсненні права власності на земельну ділянку шляхом зобовязання відповідача демонтувати частину огорожі з боку вул..Зелена та між її земельною ділянкою та його. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили суд задовольнити заявлені вимоги. Позивач суду пояснив, що він успадкував після смерті батька житловий будинок та земельну ділянку по вул..Зелена, 93 с.Тарасівка Верхньодніпровський район Дніпропетровської області. Було оформлено всі документи на земельну ділянку та встановлено, що фактичні межі земельної ділянки не співпадають з тими, що зазначені в технічній документації на земельну ділянку та є значно меншими у звязку з тим, що [PERSON] встановила паркан фактично на його земельній ділянці, а не на межі. Усунути це порушення відповідач добровільно не бажає. Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що відповідно до правовстановлюючих документів, технічної документації, кадастрового платну земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] не накладаються одна на одну, хоча фактично земельна ділянка [PERSON] є меншою ніж зазначено у документах. Встановивши паркан не на межі між земельними ділянками, а фактично на земельній ділянці позивача, відповідач створює перешкоди у користуванні земельною ділянкою позивачем, а тому вимоги позивача є законними та обґрунтованими. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на те, що паркан нею встановлено у відповідності до розміру її земельної ділянки, ніяких порушень з її боку не має. Ця межа між земельним ділянками існує вже дуже багато років, побудовані будівлі, ростуть дерева. З попереднім власником ніколи не було спорів щодо межі земельної ділянки. Вважає, що позивачем невірно виготовлено технічну документацію на земельну ділянку, межі, зазначені у ній не співпадають з фактичними, а тому позивачу необхідно привести у відповідність документацію. Окрім того відповідач просила суд застосувати до вимог позивача позовну давність та відмовити йому у задоволені позову з цих підстав. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON], в судовому засіданні пояснила, що вона є фактичним власником будинку та земельної ділянки по вул.. Зелена, 97 в с.Тарасівка по сусідству з [PERSON] Коли [PERSON] виготовляла документи на свою земельну ділянку, вона межу з сусідами не погоджувала. В неї також існував спір з [PERSON] стосовно межі, коли вона почала ставити паркан, та потім вони все виправили. Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником житлового будинку по вул.. Зелена, 93 с.Тарасівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 49941668 від 15 грудня 2015 року (а.с.126). 20 травня 2016 року було зареєстровано право власності [PERSON] на земельні ділянки за адресою: вул..Зелена, 93 с.Тарасівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області: площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) (кадастровий номер 1221-87500:06:001:0032) та площею 0,096 га для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер 1221-87500:06:001:0033), що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від25 і 26 травня 2016 року (а.с.191, 192). Відповідно до кадастрового плану земельних ділянок ширина земельної ділянки з боку вул..Зелена становить 19,50 м, а з протилежного боку 30, 00 м (а.с.193-195). Аналогічні розмірі земельна ділянка мала і у попереднього власника [PERSON], що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю ІІ-ДП № 047357 (а.с.7) та актом встановлення меж земельної ділянки від 5 квітня 2001 року (а.с.32). Земельні ділянки [PERSON] межують з земельними ділянками [PERSON], ака є власником земельних ділянок за адресою: вул..Зелена, 95 с.Тарасівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області: площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (кадастровий номер 1221087500060010022) та площею 0,2267 га для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер 1221087500060010023), що підтверджується державними актами на право власності на земельну ділянку (а.с.37, 50). Згідно з актом звірки технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства [PERSON] від 18 березня 2016 року комісією встановлено, що земельна ділянка [PERSON] за адресою: вул..Зелена, 93 с.Тарасівка від дороги має розмір 16,10 метри, а від земель лісництва 22 метри, що не відповідає розмірам в державному акті (а.с.141). Також встановлено, що [PERSON] було встановлено паркан на межі з земельною ділянкою [PERSON], що не заперечувала сама відповідач та підтверджується фотознімками, що надані позивачем (а.с.157-179). Згідно з викопіюванням з кадастрового плану з Державного земельного кадастру земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] не перетинаються (а.с.193-195). Це ж підтверджується листом Управління Держгеокадастру у Верхньодніпровському районі від 5 грудня 2016 року (а.с.248). На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що фактичні розмірі земельних ділянок [PERSON] не відповідають розмірам, які зазначені у технічній документації та правовстановлюючим документам саме у звязку із зайняттям [PERSON] частини земельної ділянки [PERSON] шляхом встановлення паркану на частині його земельної ділянки. Ці обставини також підтверджуються листом директора ТОВ «Верхньодніпровське землевпорядне підприємство» від 1 листопада 2016 року, згідно з яким 23 вересня 2016 року відповідно до технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості були проведені роботи із відновлення межі суміжної земельної ділянки за адресою с.Тарасівка буд.93 та під час виконання робіт було встановлено, що межі суміжної земельної ділянки за адресою: с.Тарасівка, буд. 95 в натурі (на місцевості) перетинають ділянку [PERSON], що не відповідає даним земельного кадастру, де земельні ділянки не перетинаються (а.с.230). Також в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що він є директором ТОВ «Верхньодніпровське землевпорядне підприємство», яке проводило роботи щодо відновлення меж земельної ділянки [PERSON] та було встановлено, що відновити межу фактично не можливо, оскільки на земельній ділянці [PERSON] фактично знаходиться паркан, встановлений власником сусідньої земельної ділянки [PERSON] Отже, фактичні межі земельної ділянки [PERSON] порушено. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] допустила порушення прав [PERSON] як власника суміжної земельної ділянки, встановивши паркан на частині земельної ділянки позивача. Згідно з ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Пунктом б частини 3 ст. 152 Земельного кодексу України передбачено, що одним із способів захисту прав громадян на земельні ділянки є відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що права [PERSON] як власника земельної ділянки порушено та вони підлягають захисту шляхом зобовязання відповідача, [PERSON] усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, відновити межі земельної ділянки та демонтувати частину огорожі з боку вул..Зелена між земельними ділянками, які належить [PERSON] та [PERSON] При цьому суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що її земельна ділянка відповідає розмірам, зазначеним у її документації, оскільки вони не спростовують висновків суду про порушення меж земельної ділянки [PERSON] також безпідставними вимоги відповідача про застосування до вимог позивача позовної давності з огляду на таке. Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Статтею 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Встановлено, що власником земельної ділянки по вул..Зелена, 93 в с.Тарасівка [PERSON] став після смерті батька, [PERSON] який помер 6 червня 2012 року (а.с.24). Спір щодо межі між земельними ділянками виник вже між [PERSON] та [PERSON] та саме у звязку з чим нею і було встановлено паркан між земельними ділянками. У звязку з чим суд приходить до висновку, що [PERSON] дізнався про порушення свого права вже після того як став фактично власником земельної ділянки та звернувся до суду у межах трирічного строку позовної давності. Та обставина, що між попереднім власником та [PERSON] не було спору щодо межі між земельним ділянками не виключає відсутність порушення прав [PERSON], як нового власника земельної ділянки. На підставі вищевикладеного вимоги [PERSON] суд вважає законними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК України, приймаючи до уваги, що позивачем було понесено судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп., суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати.

Outcome: approved