Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Оріхівського районного суду Запорізької області з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», в якому просив стягнути з відповідача належні позивачу грошові кошти в сумі 507051,20 грн., заблоковані на картковому рахунку № 4731185603156917, три проценти річних за період з 30.01.2016 року по 29.08.2016 року в розмірі 8852,61 грн. та втрати від інфляції за період з лютого по червень 2016 року в розмірі 19818,02 грн., а також зобовязати відповідача усунути позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні грошовими коштами, що знаходяться на вказаному рахунку, шляхом його розблокування. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є споживачем банківських послуг відповідача. У червні 2015 року позивачу було відкрито рахунок № 4731185603156917 (Internet card) в національній валюті України, на який позивач отримував грошові кошти, залишок яких на момент виникнення спірних правовідносин склав 507051,20 грн. У липні 2015 року позивач дізнався про блокування відповідачем операцій по вказаному рахунку, внаслідок чого позивач не зміг зняти кошти з рахунку для особистих потреб. У відповідь на звернення позивача з вимогою розблокувати рахунок та надати можливість вільно користуватись та розпоряджатись належними йому коштами відповідач відмовив, пояснивши, що це можливо лише після підтвердження законності джерела походження цих коштів. Вважаючи дії відповідача незаконними та такими, що порушують його права як споживача банківських послуг та право власності на грошові кошти, позивач звернувся із вказаним позовом. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю та пояснили, що відповідач, як субєкт первинного фінансового моніторингу, дійсно мав право тимчасово відмовити позивачу у проведенні банківських операцій у звязку з виникненням підозри щодо незаконності походження розміщених на рахунку позивача грошових коштів. Однак в такому разі відповідач мав дотримуватись вимог ст. 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» від 14.10.2014 року № 1702-VII (надалі - Закон № 1702), згідної якої така відмова можлива лише протягом двох днів з одночасним зверненням до уповноваженого органу з питань запобігання та протидії легалізації таких доходів з метою вирішення подальшої долі виявлених коштів. Відповідач вказаних вимог не дотримався, внаслідок чого вже більше року безпідставно користується грошовими коштами, належними позивачу, а тому вони підлягають стягненню з відповідача з урахуванням ст. 625 ЦК України, а на відповідача має бути покладений обовязок усунути позивачу перешкоди у користуванні заблокованим рахунком. В судовому засіданні 27.01.2017 року представник відповідача [PERSON] проти позову заперечив та пояснив, що блокування раніше відкритого позивачу рахунку із заведенням так званої інтернет-картки з розміщеними на ньому грошовими коштами було вчинено відповідачем в порядку проведення первинного фінансового моніторингу. Підставою для цього стала інформація внутрішньої безпеки банку про те, що через вказаний рахунок позивача протягом короткого проміжку часу проводились зарахування та перерахування значних сум, походження яких викликало сумнів щодо їх законності. За оперативною інформацією, цей рахунок використовувався у фінансовій піраміді «Меркурій», в межах діяльності якої відбувалось заволодіння коштами громадян шахрайським, на думку відповідача, шляхом. З цього приводу відповідач звернувся до відповідного органу поліції. Після блокування коштів на рахунку позивачу письмово було розяснено, що вони будуть розблоковані негайно після надання доказів законності походження цих коштів. У звязку з ненаданням таких доказів позивачем у відповідача немає підстав для розблокування рахунку та коштів на ньому. При цьому відповідач керується п. 1.1.3.2.15.2 власних Умов та Правил надання банківських послуг. На підтвердження вказаних заперечень представник відповідача послався на те, що в подальшому зможе надати виписку по блокованому рахунку та докази наявності відкритого кримінального провадження з приводу участі позивача у незаконній фінансовій піраміді «Меркурій». Для забезпечення представнику відповідача можливості надати докази в підтвердження його заперечень розгляд справи було відкладено. В подальшому, в судове засідання 17.02.2017 року представник відповідача не зявився з посиланням на хворобу та великою завантаженістю в інших справах, однак доказів на підтвердження поважності причин неявки не надав. В судове засідання, призначене на11 год. 00 хв. 09.03.2017 року, представник відповідача знову не зявився, пославшись на участь в судових засіданнях в апеляційному суді Запорізької області, призначених на цей же день о 12-40, 14-00 та 14-20 год., та просив відкласти розгляд справи на іншу дату, заявлених раніше доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову не надав. За таких обставин розгляд справи був завершений на підставі наявних у справі матеріалів, без участі представника відповідача, причини неявки якого були визнані неповажними, оскільки час засідань в іншому суді не збігався з часом проведення засідання з розгляду цієї справи, відповідач, як фінансова установа, має не єдиного представника (зокрема, про відкладення засідання, призначеного на 17.02.2017 року, просив не представник [PERSON], а представник [PERSON]С.), справа перебуває у провадженні суду протягом шести місяців, у звязку з чим відповідач не був позбавлений можливості надати докази в обґрунтування своїх заперечень як раніше, так і в останнє судове засідання. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до такого. Судом встановлено, що у 2015 році позивач відкрив у відповідача рахунок №\~4731185603156917 типу «Internet card» в національній валюті України. Станом на 23.11.2015 року на вказаному рахунку позивача знаходились грошові кошти в сумі 507051,20 грн., підтверджується Довідкою банку від 17.01.2017 року, листами відповідача на адресу позивача від 30.01.2016 року та 12.02.2016 року, та сторонами не оспорюється й не підлягає доказуванню на підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України. 23.11.2015 року вказаний рахунок позивача був заблокований. Листами від 30.01.2016 року та 12.02.2016 року відповідач, з посиланням на ст. ст. 9, 10 Закону № 1702, пояснив позивачу, що рахунок може бути розблокований після надання ним документів на підтвердження походження грошових коштів, зарахований на рахунок. Не погоджуючись з діями банку, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду. Таким чином, між сторонами склались договірні відносини банківського рахунку, зміст яких, відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України, полягає в тому, що банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до ч. ч 1-3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону № 1702 банк є субєктом первинного фінансового моніторингу, під яким розуміється сукупність заходів, які здійснюються субєктами первинного фінансового моніторингу і спрямовані на виконання вимог цього Закону, нормативно-правових актів субєктів державного фінансового моніторингу, що включають, зокрема, проведення обовязкового та внутрішнього фінансового моніторингу (п. 31 ч. 1 ст. 1 того ж Закону). Частиною першою статті 6 Закону № 1702 передбачено, що субєкт первинного фінансового моніторингу (крім спеціально визначених субєктів первинного фінансового моніторингу, які провадять свою діяльність одноособово, без утворення юридичної особи) з урахуванням вимог законодавства розробляє, впроваджує та постійно з урахуванням законодавства оновлює правила фінансового моніторингу, програми здійснення фінансового моніторингу та інші внутрішні документи з питань фінансового моніторингу (далі - внутрішні документи з питань фінансового моніторингу) та призначає працівника, відповідального за його проведення (далі - відповідальний працівник). Згідно п. п. 3 та 6 ч. 2 ст. 6 Закону № 1702 на відповідача, як на субєкта первинного фінансового моніторингу, покладені обовязки, зокрема, забезпечувати виявлення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, до початку, в процесі, в день виникнення підозри, після їх проведення або під час спроби їх проведення чи після відмови клієнта від їх проведення, зокрема з використанням засобів автоматизації, а також повідомляти спеціально уповноваженому органу про фінансові операції, що підлягають обовязковому фінансовому моніторингу, - протягом трьох робочих днів з дня їх реєстрації або спроби їх проведення. При цьому особливості та строки виявлення субєктами первинного фінансового моніторингу фінансових операцій залежно від специфіки їх діяльності можуть встановлюватися нормативно-правовими актами субєктів державного фінансового моніторингу, які відповідно до цього Закону виконують функції державного регулювання і нагляду за субєктами первинного фінансового моніторингу. Враховуючи специфіку діяльності банківських установ, Правління Національного банку України постановою від 26.06.2015 року № 417 затвердив Положення про здійснення банками фінансового моніторингу (надалі Положення № 417), яке набуло чинності 03.07.2015 року, тобто діяло на час виникнення спірних правовідносин. Відповідно до ст. 17 Закону № 1702, п. 104 Положення № 417 банк, як субєкт первинного фінансового моніторингу, має право зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), яка (які) містить (містять) ознаки, передбачені\~статтями 15\~та/або\~16\~цього Закону, та/або фінансові операції із зарахування чи списання коштів, що відбувається в результаті дій, які містять ознаки вчинення злочину, визначеного\~Кримінальним кодексом України, та зобовязаний зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), якщо її учасником або вигодоодержувачем за ними є особа, яку включено до переліку осіб, повязаних з провадженням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції (якщо види та умови застосування санкцій передбачають зупинення або заборону фінансових операцій), і в день зупинення повідомити спеціально уповноваженому органу в установленому законодавством порядку про таку (такі) фінансову (фінансові) операцію (операції), її (їх) учасників та про залишок коштів на рахунку (рахунках) клієнта, відкритому (відкритих) субєктом первинного фінансового моніторингу, який зупинив здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), та у разі зарахування коштів на транзитні рахунки субєкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум. Таке зупинення фінансових операцій здійснюється на два робочих дні з дня зупинення (включно). Як випливає із змісту ст. 17 Закону № 1702, Розділу VIII Положення № 417, вирішення питання про продовження строку зупинення фінансових операцій належить до виключної компетенції спеціально уповноваженого органу, а не банку. Більше того, відповідно до абз. 4 ч. 4 ст. 17 Закону № 1702 субєкт первинного фінансового моніторингу у разі неотримання субєктом протягом строку, передбаченого частиною першою цієї статті, рішення спеціально уповноваженого органу про подальше зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій), - поновлює проведення фінансових операцій третього робочого дня з дня зупинення фінансової операції. При цьому, за змістом Розділу VIII Положення № 417, всі рішення банку щодо здійснення первинного фінансового моніторингу повинні прийматись шляхом видання відповідальним працівником банку відповідних внутрішніх розпоряджень з чітко визначеними формою та змістом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Незважаючи на це, під час розгляду цієї справи відповідач не надав суду жодного доказу на підтвердження дотримання ним вимог ст. 17 Закону № 1702 та Розділу VIII Положення № 417 при зупиненні фінансових операцій по рахунку № 4731185603156917. Відповідно до п. 115 Положення № 417 загальний строк зупинення проведення фінансової операції у випадках, передбачених\~статтею 17\~Закону № 1702, не може перевищувати 30 робочих днів. Відповідач не надав суду також належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач причетний до вчинення кримінального правопорушення, предметом або знаряддям якого були б заблоковані грошові кошти, що існує відкрите кримінальне провадження, та (або) що існує судове рішення про обмеження позивача у користуванні та розпорядженні цими грошима. У статті 204 ЦК України встановлений принцип презумпції правомірності правочину, якщо інше прямо не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. У ст. 62 Конституції України та ст. 2 КК України закріплений принцип презумпції невинуватості особи у вчиненні злочину. Таким чином, навіть у разі наявності у відповідача станом на 23.11.2015 року підстав для зупинення фінансових операцій по рахунку № 4731185603156917 в порядку первинного фінансового моніторингу, - через недотримання ним вимог ст. 17 Закону № 1702 та Розділу VIII Положення № 417 щодо порядку такого зупинення, а також після спливу граничного строку зупинення фінансових операцій, тобто з 08.01.2016 року, такі підстави припинили існування, а подальше блокування коштів має ознаки зловживання правом. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Також, відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. З огляду на наведені вище обставини, суд приходить до висновку про те, що відповідач своїми діями порушив принцип рівності сторін договору банківського рахунку без належних для цього підстав, чим допустив порушення прав позивача як споживача банківських послуг. Доводи представника відповідача та посилання на п. 1.1.3.2.15.2 власних Умов та Правил надання банківських послуг суд відхиляє, оскільки цей пункт не регулює спірні відносини, а стосується фінансового моніторингу операцій, що здійснюються за участю публічних діячів, до яких позивач не належить. Відповідно до ч. 2 ст. 1066 ЦК України банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Як наслідок, зобовязання банку перед клієнтом своєю правовою природою є грошовим, а тому до відповідних відносин можуть бути застосовані правила ст. 625 ЦК України. За розрахунком позивача, який відповідачем не спростований, крім суми заблокованих грошових коштів, стягненню з відповідача підлягають три проценти річних за період з 30.01.2016 року по 29.08.2016 року в розмірі 8852,61 грн. та втрати від інфляції за період з лютого по червень 2016 року в розмірі 19818,02 грн. Таким чином, в цій частині суд вважає позовні вимоги законними та обґрунтованими. Стосовно позовних вимог про усунення перешкод шляхом розблокування рахунку та коштів на ньому суд виходить з того, що вони задоволенню не підлягають, оскільки охоплюються позовною вимогою про стягнення грошових коштів, а одночасне задоволення цих вимог призведе до подвійного стягнення коштів, що знаходяться на рахунку позивача. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 13, 319, 321, 1066, 1068, 1074 Цивільного кодексу України, ст. 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» від 14.10.2014 року № 1702-VII, Розділу VIII Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Правління Національного банку України постановою від 26.06.2015 року № 417,

Outcome: partial