Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] , в якому просив розірвати укладений між ними шлюб, що зареєстрований 09 березня 2007 року відділом РАЦСу Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 321 та стягнути з нього при оформленні свідоцтва про розлучення в органах реєстрації актів цивільного стану на користь держави держмито в розмірі 1 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, звільнивши від такої сплати відповідачку. Свої вимоги мотивував тим, що вони з відповідачкою перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого в них [INFO] народилась дочка [PERSON] - [PERSON] , яка на даний час проживає з відповідачкою. Однак, одруження з відповідачкою виявилося невдалим, оскільки у них виявилися різні погляди на сімейне життя та сімейні обов`язки і на даний час вони проживають окремо, спільно нажитого майна не мають. Вважає, що їхня сім`я остаточно розпалася і подальше спільне проживання з відповідачкою є неможливим, в зв`язку з чим звернувся в суд з даним позовом. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує. Відповідачка відзиву на позов не подавала, в судове засідання не з`явилася та не повідомила про причини своєї неявки, незважаючи на те, що про дату, час та місце розгляду справи була належно повідомлена у встановленому законом порядку, що підтверджується повідомленням про направлення їй рекомендованого поштового відправлення та оголошенням про виклик до суду від 15.09.2020 року, розміщеним на офіційному сайті Долинського районного суду Івано-Франківської області За таких обставин, суд 28.09.2020 року постановив ухвалу про заочний розгляд даної справи у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази, суд вважає, що заявлений позов належить до часткового задоволення, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст.ст. 110, 112 вищевказаного кодексу, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 09.03.2007 року (а.с. 44), сторони по справі 09.03.2007 року зареєстрували шлюб у відділі РАЦСу Івано-Франківського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів складено відповідний актовий запис № 321. Про те, що сторони по справі є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , свідчить свідоцтво про її народження серії [NUMBER] від 01.11.2013 року, видане повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції (а.с. 25). В судовому засіданні встановлено, що в сторін по справі виявилися різні погляди на сімейне життя та сімейні відносини, що стало причиною розпаду їх сім`ї, подальше збереження шлюбу є неможливим, оскільки сім`я розпалася остаточно і шлюб існує формально. Як ствердив у позовній заяві позивач, вони з відповідачкою сімейних відносин не підтримують і він зберегти сім`ю не бажає. За таких обставин суд вважає за необхідне позов задоволити, укладений між [PERSON] та [PERSON] шлюб розірвати. Що стосується вимоги позивача про стягнення з нього при оформленні свідоцтва про розлучення в органах реєстрації актів цивільного стану на користь держави держмита в розмірі 1 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян та звільнення від такої сплати відповідачки, то вона до задоволення не підлягає, як така, що не ґрунтується на законі. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України, в якій зазначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. На підставі викладеного, ст.ст. 24,105,110,112-114 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved