Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська із позовом до ДО «Комбінат «Салют» про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач працював у ДО «Комбінат «Салют» на посаді заступника директора. 25 жовтня 2016 року наказом №104 «Про зміни до штатного розкладу», виданого виконуючою обовязки директора ДО «Комбінат «Салют» [PERSON], було визначено скорочення з 01 січня 2017 року вісімнадцяти посад. Того ж дня було видано наказ №33-ос, яким попереджено про звільнення з роботи з 30 грудня 2016 року вісімнадцяти працівників, у тому числі і позивача. Наказом від 30 грудня 2016 року позивача було звільнено з роботи за п.1 ст.40 КЗпП України. Вважає своє звільнення незаконним та безпідставним, оскільки у порушення вимог ч.3 ст.49-2 КЗпП України позивачу було запропоновано дві вакантні посади, на які позивач міг бути переведений з 01 січня 2017 року, майже перед самим звільненням, а не одночасно із попередженням про звільнення. Разом із цим, позивачу не було запропоновано роботу не за усіма вакантними посадами. Так, наказом №104 від 25 жовтня 2016 року замість посади заступника директора комбінату, яку обіймав позивач, було введено іншу посаду заступник директора з фінансової діяльності, яка вводилась до штатного розпису з 01 січня 2017 року. Однак такої пропозиції позивачу навмисно зроблено не було, що є суттєвим порушенням трудових прав позивача. [PERSON] того зазначає, що відповідно до наказу №78-к від 06 грудня 2016 року позивач з 06 по 30 грудня 2016 року знаходився в учбовій відпустці. Звільнивши позивача під час відпустки, відповідачем було порушено вимоги ч.3 ст.40 КЗпП України, згідно якої не допускається звільнення працівника під час відпустки. Також зазначає, що надаючи згоду на звільнення позивача, профспілковий комітет ДО «Комбінат «Салют» порушив вимоги КЗпП України, розглянувши подання ДО «Комбінат «Салют» про звільнення позивача без його присутності та запрошення. Також в позові зазначає, що звільнення позивача із займаної посади відбулось до настання змін в організації роботи, а не після запровадження змін у організації виробництва праці, а саме з 01 січня 2017 року. Вищезазначеними незаконними діями ДО «Комбінат «Салют» спричинив позивачу моральну шкоду, яку останній оцінює у розмірі 49000 грн., що дорівнює розміру трьох заробітних платам за останні три місяці, що передували звільненню. На підставі викладеного, посилаючись на ст.235 КЗпП України, просить суд: визнати наказ від 20 грудня 2016 року про звільнення позивача з роботи незаконним; поновити позивача на роботі на посаді заступника директора ДО «Комбінат «Салют»; стягнути з ДО «Комбінат «Салют» на користь позивача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу; стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди у розмірі 49000 грн. В судовому засіданні позивач зі своїм представником позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування заперечень зазначив, що вакантних посад за професією та спеціальністю позивача ані станом на 25 жовтня 2016 року, ані станом на 20 та 30 грудня 2016 року у відповідача не було. Звільнення позивача в період перебування позивача у відпустці відповідає вимогам ст.3 ЗУ «Про відпустки», яка є спеціальною по відношенню до загальних норм с.40 КЗпП України. Стосовно надання згоди профспілкового комітету на звільнення позивача зазначив, що відповідно до протоколів профспілкової організації ДО «Комбінат «Салют» №10/1 від 07 грудня 2016 року та №11 від 12 грудня 2016 року відповідач двічі не зявився на засідання профспілкового комітету, у звязку із чим профспілковий комітет мав законні підстави розглянути та надати згоду на звільнення без присутності позивача. Суд, заслухавши сторін, повно та всебічно дослідивши докази, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] 01 вересня 2011 року був призначений на посаду заступника директора Державної організації «Комбінат Салют». З 08 липня по 13 жовтня 2016 року виконував обовязки директора даного підприємства, а з 14 жовтня 2016 року заступник директора. Наказом № 36-ос від 20 грудня 2016 року [PERSON] звільнено з посади заступника директора 30 грудня 2016 року у звязку зі скороченням штату (п.1 ст.40 КЗпП України). Відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до наказу Державної організації «Комбінат Салют» №104 «Про зміни до штатного розпису» від 25 жовтня 2016 року, на виконання пункту 8 доручення Премєр-міністра України від 25 січня 2016 року №267/1/1-10 до ЗУ від 24 грудня 2015 року №911-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» та на виконання протоколу Погоджувальної ради Державного агентства резерву України від 20 жовтня 2016 року, проведено зміни до штатного розпису з 01 січня2017 року та скорочено штатну чисельність, в тому числі посаду заступника директора, яку обіймав позивач. Згідно пункту 2 вищезазначеного наказу введено посаду за загальним фондом заступник директора з фінансової діяльності. Відповідно до положень статті 43 КЗпП України\~ розірвання трудового договору з підстав, передбачених, зокрема, пунктом 1 статті 40, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. На виконання вимог ст.43 КЗпП України, 24 листопада 2016 року адміністрацією ДО «Комбінат Салют» на імя голови профспілкового комітету ДО «Комбінат Салют» надіслав подання про надання згоди на звільнення 30 грудня 2016 року згідно п.1 ст.40 КЗпП України (за скороченням штату), в тому числі [PERSON] заступника директора. 14 грудня 2016 року на зсіданні профспілкового комітету ДО «Комбінат «Салют» одноголосно було надано згоду на звільнення 30 грудня 2016 року згідно п.1 ст.40 КЗпП України (за скороченням чисельності) працівників комбінату членів профспілки, в тому числі [PERSON] заступника директора, згідно подання адміністрації комбінату від 24 листопада 2016 року, що підтверджується протоколом засідання профспілкового комітету ДО «Комбінат «Салют» №12 від 14 грудня 2016 року. Твердження позивача та його представника про те, що позивач не був належним чином повідомлений про засідання профспілкового комітету спростовується вищезазначеним протоколом профспілкового комітету ДО «Комбінат «Салют», в якому зазначено, що [PERSON] повідомлявся про засідання профспілкового комітету ДО «Комбінат «Салют». Згідно до ч.8 ст.43 КЗпП України власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Наказом ДО «Комбінат «САЛЮТ» № 36-ос від 20 грудня 2016 року [PERSON] було звільнено з посади\~ заступника директора з 30 грудня 2016 року на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України у звязку із скороченням штату. Положеннями частини другої статті 40 цього Кодексу визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2, 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до вимог статі 49-2 КЗпП України при вивільнені працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право залишення на роботі, передбачене законодавством; власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про вивільнення\~ пропонує працівникові роботу на підприємстві. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також в разі відмови працівника від переведення на іншу роботу, працівник за своїм розсудом, звертається до допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Як зазначено у абзаці першому пункту 19 постанови Пленуму Верховного суду України\~ № 9 від 06.11.1992 року з відповідними змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, повязані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобовязані зясовувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне звільнення. На виконання вимог ч.2 ст.40 КЗпП України, 15 грудня 2016 року адміністрація ДО «Комбінат «Салют» поставила до відома [PERSON] про наявність вакантних посад на комбінаті, на які останній може бути переведений в разі його згоди з 01 січня 2017 року (0,5 ставки від посади провідного інженера з охорони праці; машиніст холодильних установок). Разом із цим, [PERSON] відмовився від переведення на вищезазначені посади, що у судовому засіданні не оспорювалось сторонами. Щодо не запропонування позивачу посади заступника директора з фінансової діяльності, суд виходить з наступного. Державна організація «Комбінат «Салют» є державною організацією, яка заснована на державній власності, що належить до сфери управління Державного агентства резерву України і діє відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 2014 року № 517 «Про затвердження положення про Державне агентство резерву України». Засновником Організації є держава в особі Державного агентства резерву України. Відповідно до п.1.2 посадової інструкції заступника директора з фінансової діяльності, останній призначається на посаду наказом директора комбінату за погодженням з Державним агентством резерву України. Листом від 23 грудня 2016 року за №485 керівництво ДО «Комбінат «Салют» просило голову Державного агентства резерву України звільнити з посади виконуючу обовязки директора ДО «Комбінат «Салют» [PERSON] 29 грудня 2016 року за п.5 ст.36 КЗпП України в порядку переведення на посаду заступника директора з фінансової діяльності ДО «Комбінат «Салют» з 03 січня 2017 року. Своїм листом від 30 грудня 2016 року Державне агентство резерву України погодило кандидатуру [PERSON] для призначення на посаду заступника директора з фінансової діяльності ДО «Комбінат «Салют». Наказом ДО «Комбінат «Салют» №2-ос від 03 січня 2017 року, враховуючи погодження Державним агентством резерву України, [PERSON] було прийнято на посаду директора з фінансової діяльності з 03 січня 2017 року. Враховуючи той факт, що кандидатура [PERSON] на вищезазначену посаду не погоджувалась Державним агентством резерву України, суд приходить до висновку, що доводи позивача з цього приводу є безпідставними. З приводу звільнення позивача у період його перебування у відпустці, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за\~пунктом 5\~цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Разом із цим, відповідно до ст.3 ЗУ «Про відпустки» за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки. Після попередження позивача про вивільнення з роботи з 30 грудня 2016 року, [PERSON] звернувся\~до ДО «Комбінат «Салют» із заявою про надання додаткової оплачуваної учбової відпустки на період написання магістерської роботи. Згідно наказу ДО «Комбінат «Салют» №78-к від 06 грудня 2016 року, [PERSON] було надано додаткову оплачувану учбову відпустку на період написання магістерської роботи в кількості 25 календарних днів з 06 по 30 грудня 2016 року. Таким чином, враховуючи положення ст.3 ЗУ «Про відпустки», суд приходить до висновку, що звільнення позивача в останній день відпустки не суперечить чинному законодавству. Оцінюючи встановлені в судовому засіданні обставини, надані сторонами відповідні письмові докази, суд вважає, що звільнення [PERSON] відповідно до пункту першого частини першої статті 40 КЗпП відбулося з дотриманням з боку відповідача норм діючого законодавства, позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди також задоволенню не підлягають, оскільки вони є похідними від позовних вимог в частині поновлення на роботі. Судовий збір, сплачений позивачем в сумі 640,00 грн. за подання позову в частині відшкодування моральної шкоди, на підставі п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України покладається на позивача. Судовий збір за подання позову в частині поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмір 640 грн., від сплати якого позивач був звільнений на підставі п.1ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed