Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про припинення права власності на частину квартири, стягнення грошової компенсації за частину квартири, визнання права власності на частину квартири. В обґрунтування позову вказує, що відповідно до довідки КП «ЧООБТІ» від 14.04.2011 року він ([PERSON].) являється власником ? частини квартири [ADDRESS] та спадкоємцем ? частини квартири [ADDRESS], яка належала його матері - [PERSON], тобто фактично він являється власником ? частини вказаної квартири. Відповідач [PERSON] являється спадкоємцем ? частини квартири [ADDRESS], яка належала їх матері - [PERSON], тобто відповідач являється власником ? частини вказаної квартири. Ринкова вартість квартири складає 296208 грн. Вказує, що на сьогоднішній день він постійно користується квартирою [ADDRESS], самостійно сплачує всі комунальні послуги, проводить поточні ремонти, а відповідач за вказаною адресою не проживає та не має жодного відношення і навіть не намагається сплачувати комунальні платежі. Відповідач [PERSON] забезпечений іншим житлом, поживає за іншою адресою, жодних витрат по утриманню належної йому частки квартири [ADDRESS], не несе, за станом приміщення не стежить та взагалі не приймає ніякої участі в поточному та капітальному ремонтах . Тому вважає за необхідне припинити [PERSON] право власності на частку майна квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та визнати за ним - [PERSON] право власності на всю квартиру та стягнути з нього на корить [PERSON] грошову компенсацію за його частку в квартирі в розмірі 74052 грн. Вважає, що такий спосіб вирішення даної ситуації не тягне за собою порушення конституційних прав людини, а навпаки сприятиме уникненню психологічних та фізичних травм, а також поліпшенню умов проживання, як його так і відповідача. Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. А тому, просить: припинити право власності [PERSON] на ? частину квартири [ADDRESS]; визнати за ним - [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS]; стягнути з нього - [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за ? частину квартири [ADDRESS] в розмірі 74052 грн. Відповідач [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із зустрічним позовом до [PERSON] про вселення та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні квартирою. В обґрунтування зустрічного позову вказує, що він є власником ? частини квартири [ADDRESS], яка перейшла йому у власність після смерті матері - [PERSON]. Власником ? частин вказаної квартири являється його брат - [PERSON]. Також вказує, що в зв'язку з постійними перепонами він тривалий час не міг зареєструвати свідоцтво про право власності в КП «ЧООБТІ» без проведення поточної інвентаризації так як відповідач не надає йому вільного доступу до квартири працівникам КП «ЧООБТІ». Відповідач до даного часу чинить йому перешкоди в користуванні квартирою з метою отримання прибутку так як у квартирі проживають інші люди, які її орендують. Він же ([PERSON].) не має власного житла, вимушений винаймати житло, являється інвалідом III групи, а тому вважає, що має право на вселення до даного помешкання так як є власником ? частини вказаної квартири. А тому, просить вселити його - [PERSON] в квартиру [ADDRESS]; стягнути з відповідача [PERSON] понесені ним судові витрати. Ухвалою суду, занесеною до журналу судових засідань, до участі в справі в якості третіх осіб притягнуто: Орган опіки та піклування Черкаської міської ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON]. В судовому засіданні позивач по основному позову та відповідач по зустрічному позову [PERSON] та його представник [PERSON], позовні вимоги [PERSON] підтримали та просили їх задовольнити, припинити право власності [PERSON] на ? частину квартири [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS]; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за ? частину квартири [ADDRESS] в розмірі 74052 грн. та судові витрати по справі в сумі 9676 грн. 55 коп. Зустрічний позов [PERSON] про вселення квартиру [ADDRESS] не визнали та просили відмовити в задоволенні зустрічного позову. В судовому засіданні відповідач по основному позову та позивач по зустрічному позову [PERSON] та його представник [PERSON], позовні вимоги [PERSON] не визнали та просили відмовити в задоволенні основного позову, посилаючись на те, що вказана квартира являється єдиним житлом [PERSON] в яке він не має змоги вселитися так як [PERSON] чинить йому в цьому перешкоди. Також просили вселити [PERSON] в квартиру [ADDRESS]. В судовому засіданні представник третьої особи - Служби у справах дітей Черкаської міської ради - [PERSON] пояснила, що неповнолітня [PERSON], [INFO] не є членом сім'ї [PERSON] і саме її батьки несуть обов'язок щодо забезпечення її житлом, а не [PERSON] А тому не заперечувала проти задоволення зустрічного позову, пояснивши що вселення у спірну квартиру [PERSON] не порушить прав неповнолітньої дитини. Заслухавши пояснення позивача по основному позову та відповідача по зустрічному позову [PERSON], його представника [PERSON], відповідача по основному позову та позивача по зустрічному позову [PERSON], його представника [PERSON], представника Служби у справах дітей Черкаської міської ради [PERSON], представника третіх осіб [PERSON], [PERSON], [PERSON] - [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення зустрічного позову [PERSON] про вселення та відмову в задоволенні основного позову [PERSON], виходячи із наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Право власності набувається на підставах, що не забороняється законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). В судовому засіданні встановлено, що позивачу по основному позову - [PERSON] на праві приватної власності належить ? частини квартири [ADDRESS]. Вказане стверджується довідкою КП «ЧООБТІ» від 14.04.2011 року (а.с. 7 том 1), свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17.10.2007 року (а.с. 6 том 1), витягом про державну реєстрацію прав від 30.11.2011 року (а.с. 25 том 1). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом власником ? частини квартири [ADDRESS] являється відповідач по основному позову та позивач по зустрічному позову - [PERSON], що також стверджується довідкою КП «ЧООБТІ» від 15.05.2012 року (а.с. 37 том 1). Як визначено ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. За змістом вказаної норми закону припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених п.п. 1-4 ст. 365 ЦК України випадку, але в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди співвласника та членам його сім'ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім'ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] не має іншого нерухомого майна аніж ? частина квартири [ADDRESS], що стверджується інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 01.04.2014 року (а.с. 64-65 том 2). А тому, суд вважає що припинення права власності [PERSON] на ? частину квартири [ADDRESS] завдасть істотної шкоди інтересам співвласника - [PERSON] так як він не має у власності іншого нерухомого майна (житла) і за грошову компенсації (74052 грн.) він не зможе захистити своє право на житло шляхом придбання іншого рівноцінного житла, оскільки являється інвалідом III групи і не має іншого доходу. Крім того, суд враховує що в зв'язку з тим, що [PERSON] позбавляє [PERSON] права на користування належною йому ? частиною квартири, останній змушений з своєю сім'єю проживати у найманому житлі, що стверджується договорами оренди. Натомість [PERSON] без згоди на те співвласника вселив у спірну квартиру та зареєстрував у ній [PERSON] (піднаймача) та її неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO], тим самим створюючи співвласнику перешкоди в користуванні квартирою. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 17 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 року визначено, що право кожної людини володіти майном як одноособово так і разом з іншими. Ніхто не може бути протиправно позбавлений свого майна. Стаття 317 ЦК України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження його майна. Відповідно до с. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 286 ЦК України держава забезпечує рівний захист всіх суб'єктів права власності. Статтею 1 першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільного часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ч. 2 ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок та користування майном, що є їхньою спільною власністю. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. А тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні основного позову [PERSON] до [PERSON] про припинення права на частину квартири, стягнення грошової компенсації за частину квартири, визнання права власності на частину квартири та задоволення зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про вселення в квартиру [ADDRESS], оскільки права останнього на володіння, користування та розпорядження належною йому частиною квартири є порушеними та мають бути захищеними в судовому порядку. В даному випадку, суд не застосовує вимоги ст. 276 ЦК України (наслідки спливу позовної давності), про застосування яких просив позивач по основному позову [PERSON], оскільки порушення прав позивача по зустрічному позову ([PERSON].) мають триваючий характер, тому до вимог про вселення позовна давність не може бути застосована. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені ним на документально підтверджені в судовому засіданні судові витрати, а саме сплачений ним судовий збір в розмірі 121 грн. 90 коп., оскільки саме вказані судові витрати підтверджені в судому засіданні належними доказами.

Outcome: approved