Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

[PERSON]\~звернувся до\~Словянського міськрайонного\~суду Донецької\~області з\~позовною заявою\~до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 22 жовтня 2011 року вони з відповідачем уклали шлюб, який було зареєстровано міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області, Актовий запис № 991. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними. З літа 2014 року однією сімєю вони не проживають, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини фактично припинилися. Місце перебування Відповідача йому не відоме. Вважає, що збереження сімї не можливе та суперечить їх законним інтересам. Просить суд, шлюб, зареєстрований 22 жовтня 2011 року, міським Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області. Актовий запис № 991, між ним та Відповідачем, розірвати. Позивач [PERSON]Л у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання. Разом із позовною заявою надав до суду Заяву, в якій просить суд справу розглянути за його відсутності, на задоволенні позову наполягає (а.с.5). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання (а.с.11), про причину неявки суду не повідомила, заяв про відкладення судового засідання до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач повідомлений у встановленому порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 280 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд,\~розглянувши подані\~сторонами документи\~та матеріали,\~всебічно і\~повно зясувавши\~всі фактичні\~обставини,\~на яких\~ґрунтуються позовні\~вимоги,\~обєктивно оцінивши\~докази,\~які мають\~юридичне значення\~для розгляду\~справи і\~вирішення справи\~по суті,\~приходить до\~висновку,\~що позовні\~вимоги [PERSON]\~до [PERSON]\~про розірвання\~шлюбу підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про шлюб, серії І-ВЛ № 385822, видане повторно 27 листопада 2018 року, сторони 22 жовтня 2011 року уклали шлюб, про що міським Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області було зроблено Актовий запис № 991 (а.с.7). Сторони у теперішній час шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство ними не ведеться. Тобто, зараз кожний живе своїм окремим особистим життям, ніяким чином не переймаючись проблемами іншого. І таке спільне життя стало для сторін неприйнятним і неможливим. Таким чином, їх сімя фактично розпалась, шлюб існує тільки формально і зберегти його неможливо. Надання часу для примирення позивач вважає недоцільним, так як всі можливості зберегти сімю вичерпані. В Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у звязку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сімя є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі\~ ст. 24 Сімейного Кодексу України,\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] до суду не зявилась, не висловила своє бажання про зміну прізвища, суд не вирішує питання про відновлення дошлюбного прізвища, оскільки відповідно до ч.1 ст. 113 СК України, право на вибір прізвища після розірвання шлюбу належить особі, яка змінила таке прізвище, в даному випадку відповідачці [PERSON]. Таким чином, у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сімї неможливе. Позивач [PERSON]Л не наполягав на відшкодуванні судових витрат за рахунок Відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved