Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Посилався на те, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] . За цією адресою також зареєстрована його колишня дружина [PERSON] , хоча фактично в зазначеному будинку не проживає з 2018 року. Будь-яких усних чи письмових домовленостей між ним та відповідачкою стосовно проживання в його будинку не існує. Такі дії порушують його права як власника вказаного будинку. У зв`язку з тим, що відповідачка зареєстрована за даною адресою, у позивача виникають труднощі з оформленням субсидії. Просив суд визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просив справу розглянути без його присутності, позовні вимоги підтримав, судові витрати стягнути з відповідачки. Надав згоду на заочний розгляд справи. Відповідачка [PERSON] належним чином та завчасно повідомлялася про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явилася та не повідомила про причини своєї неявки, а також не подала відзив на позов. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд вирішив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Передбачених ч.4 статті 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно ст.247 ч.2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З досліджених судом письмових доказів судом встановлено наступні обставини: Згідно копій договору дарування житлового будинку від 25.10.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Сокирянського районного нотаріального округу Чернівецької області Гапчуком В.М. 25.10.2004 року та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №8088679 від 17.08.2005 року, [PERSON] є одноосібним власником житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] . Довідкою №1113 від 27.05.2019 року, виданою Сокирянською міською радою Чернівецької області підтверджується, що до складу сім`ї (зареєстрованих) [PERSON] входять: [PERSON] , [INFO] - колишня дружина, [PERSON] , [INFO] - донька, [PERSON] , [INFO] - син. З копії рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 17.12.2018 року встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Крім того із змісту рішення вбачається, що з жовтня 2018 року сторони не підтримували подружніх відносин та спільно не проживали. З копії рішення виконавчого комітету Сокирянської міської ради Чернівецької області №71 від 26.06.2019 року встановлено, що на звернення [PERSON] до виконавчого комітету міської ради щодо зняття відповідачки [PERSON] з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , позивачу було відмовлено та щодо вирішення даного питання рекомендовано звернутися до суду. Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник майна має право на свій розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися ним. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Згідно преамбули Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-ІV відповідно до Конституції України даний Закон регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження. Частиною першою ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-ІV визначено підстави зняття з реєстрації місця проживання особи, у т.ч. на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Відповідно до положень ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Частиною другою ст.405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, відповідачка фактично не проживає в житловому будинку позивача без поважних причин та відсутня в ньому більше одного року. За таких обставин, є всі передбачені законом підстави для визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням в належному позивачу житловому будинку, в тому числі і право на реєстрацію в ньому місця проживання, яка є похідною від наявності у відповідачки права на користування житлом. За таких обставин, позовні вимоги є такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн. На підставі ст.405 ч.2 ЦК України, ст.ст. 141 ч.6, 263, 265, 268, 273, 280 ч.1, 282, 284, 287 ч.4, 288 ч.2, 289, 354, п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України, суд,-

Outcome: approved