Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

[PERSON] заявив позов до Національного антикорупційного порталу «АНТИКОР» (далі Портал АНТИКОР), за яким просив на захист честі, гідності та ділової репутації зобов`язати відповідача спростувати недостовірну інформацію відносно нього, що міститься в статті [PERSON] « [INFO] за 10 тис. доларів на місяць», яка опублікована [INFO] Порталом АНТИКОР на сайті [INFO], та принести публічне вибачення. В наступному [PERSON] доповнив позов вимогою про стягнення з відповідача 270000 грн. на відшкодування моральної шкоди, що заподіяна розповсюдженням інформації, яка порочить честь, гідність та підриває ділову репутацію. Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 18.06.2018 року, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Вказана ухвала разом з копіями позовної заяви та долучених до неї матеріалів надсилалась відповідачу, проте поштове відправлення повернулось до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Від інших учасників процесу заяв не надходило. За таких обставин, виходячи з того, що у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, суд вважає за можливе ухвалити у справі заочне рішення на наявних доказах. Судом встановлено таке. [INFO] на веб-сайті порталу АНТИКОР [INFO] була розміщена стаття [PERSON] «[INFO] за 10 тис. доларів на місяць». Зі змісту статті вбачається, що автор фактично звинувачує начальника Головного управління Національної поліції України у Київській області [PERSON] в корупційних діяннях, в тому числі в хабарництві, зловживанні владою, посадовим становищем, тобто відповідачем відносно позивача поширена негативна інформація. Позивач зазначає, що поширена відповідачем інформація на інтернет ресурсі відповідача є недостовірною, містить відомості про події, які не існували взагалі. Інформація створює негативну соціальну оцінку позивача для оточуючих стосовно його особистості, порушує його право на повагу до честі, гідності та підриває репутацію посадовця. Згідно зі ст.277 ч. 3 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Посилання на джерела стаття [PERSON] , окрім посилання на інсайдерську інформацію, не містить. Позивач стверджує, що до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, функціональні обов`язки за посадою виконує сумлінно, виключно в рамках закону. Тому, суд визнає спірну інформацію недостовірною. Відповідно до ч.4 статті 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право, зокрема, на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у спосіб наближений до того, у який вона була поширена. За таких обставин та вимог закону, суд знаходить вимоги [PERSON] щодо зобов`язання відповідача спростувати недостовірну інформацію обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу, частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Тому, суд не вправі зобов`язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України. Що стосується вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, то вони хоч і правильно засновані на приписах ст.ст. 23, 1167 ЦК України, проте не підтверджені доказами, що вказували б на те, що така шкода дійсно заподіяна позивачу, на причинний зв`язок між діями позивача та шкодою, та на розмір відшкодування, тобто є необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають. До того ж, суд вважає, що задоволення вимог позову про зобов`язання відповідача спростувати недостовірну інформацію є достатньою сатисфакцією для відновлення порушених прав позивача в цілому. Отже, позов підлягає задоволенню частково, відповідно до висновків, що наведені вище. За такого рішення, судові витрати у справі підлягають розподілу пропорційно задоволеної частки вимог, відповідно і на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі наведених в рішенні норм закону,

Outcome: partial