Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу. В позові вказував, що 20.07.1996 року у виконавчому комітеті Замостянської сільської ради Вижницького району Чернівецької області зареєстрував шлюб з відповідачем, де зроблено актовий запис №8, і вона прийняла його прізвище, її дошлюбне прізвище [PERSON]. У шлюбі народилося двоє дітей: дочка, [PERSON], [INFO] та дочка, [PERSON], [INFO]. [PERSON] в даний час проживає з ним і буде проживати надалі, а [PERSON] проживає з відповідачем, а він добровільно надає кошти на її утримання. Посилався на те, що одруження виявилося невдалим, сімейне життя не склалося, оскільки у них різні поняття стосовно моральних та етичних погляді на життя та несумісні характери, між ними не було взаєморозуміння, через що виникали сварки та скандали. Все привело до того, що вони припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства і в даний час фактично, як подружжя разом не проживають з липня 2013 року. Він прийшов до висновку, що надалі їх спільне життя неможливе, їх сім'я розпалась з вини відповідача, а збереження шлюбу суперечить його інтересам та інтересам їх малолітніх дітей, оскільки така обстановка в сім'ї негативно впливає на їх виховання та психічний стан. Питання поділу майна придбаного за час спільного проживання вирішать в окремому порядку. Просив розірвати шлюб між ним та [PERSON], що зареєстрований у виконавчому комітеті Замостянської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №18 від 29.09.2002 року та залишити йому на виховання [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, будучи належно повідомленим про місце, день та годину слухання справи, в адресованій суду заяві просив справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, на примирення не погоджується. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, будучи належно повідомленою про місце, день та годину слухання справи, в адресованій суду заяві просила справу розглядати у її відсутності, позов визнає, на примирення не погоджується, оскільки їх сім'я розпалась остаточно. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.07.1996 року між сторонами зареєстровано шлюб у виконавчому комітеті Замостянської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №8, що підтверджується оригіналом свідоцтва про укладення шлюбу, серія [NUMBER] від 20.07.1996 року, виданого виконавчим комітетом Замостянської сільської ради Вижницького району Чернівецької області. У шлюбі народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження серія [NUMBER] від 28.07.1997 року та серія [NUMBER] від 26.02.2003 року, виданих виконавчим комітетом Замостянської сільської ради Вижницького району Чернівецької області. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» міститься роз'яснення про те, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Приписами ч.3 ст.10 та ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що шлюб між сторонами існує формально, спільно не проживають з липня 2013 року, спільного господарства не ведуть, не підтримують сімейних стосунків, на примирення не згідні, позивач довів, що подальше їх спільне життя і збереження шлюбу суперечить його інтересам та інтересам їх дітей, їх сім'я розпалась остаточно, а тому позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Це підтверджено дослідженими в суді належними доказами. Вирішуючи питання про залишення неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] на виховання позивача, суд вважає доцільним у задоволенні цієї вимоги відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Крім того, спори щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, вирішуються органом опіки та піклування за заявою батька, матері дитини, як визначено ст.158 СК України. Суд роз'яснює, що спори щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, вирішуються судом у разі, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод (ст.159 СК України). З позову вбачається, що спору про участь батьків у вихованні дитини між сторонами немає, і органом опіки та піклування не вирішувався. Вимога щодо визначення місця проживання дитини перед судом не ставиться, а тому законних підстав для задоволення позову в частині залишення неповнолітньої дитини на виховання позивача у суду немає. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. На підставі ст.ст.110, 112, 114, 157 СК України,

Outcome: partial