Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-25 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей Дніпровської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона, [PERSON] , в 2016р. перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] . Під час спільного проживання в них народилась донька [PERSON] , [INFO] , проте, після народження доньки відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, матеріально дитину не забезпечує, участі в її вихованні не приймає. Зазначає, що відповідач більше року жодного разу доньку не відвідував та спроб для цього не вчиняв. У зв`язку з вищевикладеним, позивач змушена звернутися до суду та просити суд позбавити батьківських прав [PERSON] батьківських прав у відношенні до його малолітньої дитини, доньки - [PERSON] , [INFO] . Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк, відзив на позовну заяву не подав. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач вказаний позов підтримала, та просила його задовольнити у повному обсязі. Відповідач подав суду заяву, в якій позовні вимоги визнає та просить здійснити розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи подаласуду письмову заяву, в якій просила суд слухати справу за її відсутності. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. IV Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] знаходились у фактичних шлюбних відносинах протягом 2016 року. Під час спільного проживання у позивача та відповідача народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим виконавчим комітетом Горьківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області 18.01.2017р. (а.с.8). Із матеріалів справи вбачається, що інших спільних дітей, крім вказаної доньки сторони не мають. З матеріалів справи вбачається, що малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 1095 від 19.12.2019р. про склад сім`ї зареєстрованих у житловому приміщенні (а.с.9). Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12.06.2017р. 2 справі № 175/1158/17-ц, яке набрало законної сили 23.06.2017р., стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання та утримання доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Відповідно до розрахунків заборгованості зі сплати аліментів, виданих уповноваженим органом ДВС України, станом на 01.12.2019р. заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на користь [PERSON] у загальному розмірі складає 44 185 гривень 55 коп. (а.с.18-19). Згідно з довідкою № 45.3/209 від 26.12.2019р. в провадженні СВ Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження № 12019040690003882 від [INFO]., відкритого за ознаками ч. 1 ст. 164 КК України, внаслідок ухилення [PERSON] від сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.20). Відповідно до пояснювальних записок сусідів позивача, батько дитини з сім`єю не проживає (а.с.12-15). Згідно висновку КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Дніпровської ради Дніпропетровської області від 18.12.2019р. [PERSON] , [INFO] , перебуває на диспансерному обліку у лікаря, до якого дитину водить мати [PERSON] (а.с.11). Згідно висновку Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне в інтересах дитини позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав у відношенні до його малолітньої дитини, доньки - [PERSON] , [INFO] . Оскільки сторона позивача наполягає на повному не виконанні відповідачем своїх законодавчо закріплених батьківських обов`язків, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України встановлено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З аналізу норми, що міститься у пункті 2 частини першої статті 164 СК України вбачається, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. В даному випадку, суд доходить висновку, що батько дитини [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Вказані фактори, як кожен окремо, так і в суд приходить до висновку, що вжиття таких крайніх заходів як позбавлення батьківських прав відповідає саме інтересам дитини, оскільки забезпечить його розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, та ґрунтується на законі і є пропорційним заходом реагування на поведінку відповідача. Суд, з огляду на наведені вище обставини, також не вбачає підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а лише вважає за доцільне, роз`яснити останньому положення ст. 169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Таким чином, враховуючи інтереси дитини, вказані приписи чинного законодавства, встановлені обставини справи, та факт визнання відповідачем позовних вимог, суд доходить висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні до його малолітньої дитини, доньки - [PERSON] , [INFO] , є такими, що ґрунтуються на законі, внаслідок чого підлягають задоволенню. Позбавляючи відповідача батьківських прав суд виходив з того, що протягом тривалого часу він не займається утриманням, вихованням та навчанням дитини, під час розгляду справи не змінив своє ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, напроти позовні вимоги визнав, що свідчить про відсутність в нього наміру займатись вихованням та утриманням своєї дитини. При цьому, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Суд вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). Зважаючи на те, що відповідач, будучи батьком дитини, не цікавиться життям дитини, не приймає участі в його вихованні та утриманні, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, а також враховуючи що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та в його діях вбачається винна поведінка відносно дитини, суд доходить до висновку що відповідач свідомо нехтує батьківським обов`язками та відмовляється приймати участь в житті своєї дитини. З огляду на вищенаведене, суд вважає, за можливе позов задовольнити у повному обсязі та позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні до його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Суд також вважає, що в даному випадку, визнання відповідачем позову не суперечить закону а також не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved