Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцька про встановлення відсутності заборгованості зі сплати аліментів та зарахування сум в рахунок сплати аліментів. Свій позов мотивує тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 червня 2016 року постановлено стягувати з нього в користь [PERSON] аліменти на утримання невонолітньої дитини сина [PERSON] в розмірі 766 грн. щомісячно, починаючи з 10 березня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказує, що він добровільно сплачує аліменти на утримання свого сина шляхом перерахування цих коштів на картковий рахунок і за період з червня 2017 року по червень 2018 року ним було сплачено аліменти на загальну суму 17892,00 грн. Посилаючись на те, що державною виконавчою службою було відкрито виконавче провадження з виконання судового рішення, яким з нього було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини, та нараховано заборгованість по сплаті аліментів на загальну суму 15793,63 грн., позивач просить суд визнати кошти, перераховані ним на картковий рахунок на загальну суму 17892 грн., аліментами, що були сплачені на утримання сина [PERSON] . Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про розгляд даної справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 червня 2016 року у цивільній справі №161/3005/16-ц постановлено стягувати з [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Луцька Волинської області в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 766 грн. щомісячно, починаючи з 10 березня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. На виконання вищенаведеного судового рішення, 23 червня 2016 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області був виданий виконавчий лист, який знаходиться на примусовому виконанні у Другому відділі державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області (ВП №51720367). Згідно положень статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Обов`язковість рішення суду, як одна з засад судочинства встановлена нормами Конституції України, які є нормами прямої дії. Недотримання цього принципу порушує правовий порядок, встановлений державою. Позивач посилається на те, що державний виконавець неправомірно нарахував йому суму заборгованості за аліменти і не врахував встановлений між сторонами порядок виконання рішення суду про сплату аліментів. Зокрема, державний виконавець не врахував сплачені позивачем грошові кошти на картковий рахунок дитини на загальну суму 17892 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За приписами ч.5 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У рішенні Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.06.2016 року по справі № 161/3005/16 визначено грошові зобов`язання [PERSON] сплачувати на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 766 грн. щомісячно. Посилання позивача на те, що кошти він перераховував на картковий рахунок, відкритий на ім`я сина, не є належним доказом виконання зобов`язань, оскільки рішенням суду визначено його обов`язок сплачувати кошти саме в користь [PERSON] . Водночас, як встановлено в судовому засіданні [PERSON] не була усвідомлена про відкриття карткового рахунку на ім`я дитини, дозволу на його відкриття не надавала, які суми коштів перераховувались, їй не було відомо. За змістом ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Особливості виконання рішень про стягнення аліментів передбачені розділом XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. за № 512/5. Відповідно до\~ч.ч.\~2-4\~розділу ХVI\~«Інструкції з\~організації примусового\~виконання рішень» стягнуті аліментні\~суми перераховуються\~виконавцем на\~зазначений стягувачем\~в письмовій\~заяві рахунок\~у банку\~або іншій\~фінансовій установі\~чи надсилаються\~на адресу\~стягувача поштовим\~переказом,\~що здійснюється\~за рахунок\~коштів виконавчого\~провадження.\~У разі,\~якщо боржник\~не працює\~і сплачує\~аліменти самостійно\~стягувачу,\~квитанції (або\~їх копії)\~про перерахування\~аліментів надаються\~виконавцю не\~пізніше наступного\~робочого дня\~після сплати\~та долучаються\~до матеріалів\~виконавчого провадження.\~Розрахунок заборгованості\~обчислюється в\~автоматизованій системі\~виконавчого провадження\~на підставі\~відомостей,\~отриманих із\~звіту про\~здійснені відрахування\~та виплати,\~квитанцій (або\~їх копій)\~про перерахування\~аліментів,\~виданих стягувачем\~чи боржником,\~заяв та\~(або)\~розписок стягувача,\~інформації про\~середню заробітку\~плату працівника\~для цієї\~місцевості,\~інших документів,\~що відображають\~отримання боржником\~доходу або\~сплату ним\~аліментів. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Враховуючи відсутність належних доказів сплати [PERSON] (боржником) на користь [PERSON] (стягувача) аліментів, встановлених рішенням суду у справі № 161/3005/16, у державного виконавця були відсутні підстави для здійснення перерахунку заборгованості по сплаті аліментів, а тому в позові слід відмовити. Водночас, слід зазначити, що контроль за цільовим витрачанням аліментів покладено на орган опіки та піклування. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України (ст.186 СК України).

Outcome: dismissed