Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» (далі ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 08.06.2017 він припинив трудові відносини з відповідачем на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. При звільненні йому не виплатили заробітну плату, внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 27 781, 83 грн. На виконання судового наказу від 07.07.2017 № 428/6767/17 заборгованість із заробітної плати була виплачена в повному обсязі 26.04.2018. Просив суд стягнути з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.06.2017 по 27.04.2018 у сумі 55\~214, 80 грн. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, до суду надійшла заява від представника позивача [PERSON] , в якій він просив розглянути справу без його участі та без участі позивача, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі. У судове засідання представник відповідача ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» не з`явився, про день,\~час та\~місце розгляду\~справи повідомлявся\~належним чином,\~про причину\~неявки суд\~не повідомив. На підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про день,\~час та\~місце розгляду\~справи, що\~підтверджується даними\~повідомлення про\~вручення поштового\~відправлення ПрАТ\~«Сєвєродонецьке об`єднання\~Азот», про\~причину неявки\~в судове\~засідання суд\~не повідомив, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот». Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» по 08.06.2017 включно. Трудові відносини припинились 08.06.2017 на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією виписки з наказу про звільнення № 0220-КП(ув) від 08.06.2017 року. На момент звільнення [PERSON] заборгованість по заробітній платі становила 27781,83 грн., про стягнення якої 07.07.2017 Сєвєродонецьким міським судом Луганської області був виданий судовий наказ. 26.04.2018 ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» виплатило [PERSON] заборгованість по заробітній платі у повному обсязі у сумі 27 781, 83 грн., що підтверджується копією виписки з банківського рахунку позивача. Отже, з вищенаведеного судом достовірно встановлено, що у відповідача існувала заборгованість перед позивачем [PERSON] із виплати заробітної плати на день його звільнення 08.06.2017, яка була сплачена тільки 26.04.2018, тобто позивачем доведений факт порушення відповідачем строків виплати йому заробітної плати в день звільнення. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не\~ доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні необхідно встановити факт порушення строків виплати заробітної плати, розмір якої не оспорюється, та наявність вини підприємства у не проведенні такого розрахунку. Як вже\~встановлено судом,\~у відповідача\~існувала заборгованість\~перед позивачем\~ [PERSON] із виплати\~заробітної плати\~на день\~його звільнення\~08.06.2017,\~яка була\~сплачена 26.04.2018,\~тобто позивачем\~доведений факт\~порушення відповідачем\~строків виплати\~йому заробітної\~плати. З вищенаведеного\~суд доходить\~висновку,\~що в\~даному випадку\~наявна вина\~підприємства у\~не проведенні\~розрахунку з позивачем в день звільнення, оскільки доказів відсутності вини підприємства або існування будь-яких поважних причин, які б виключали відповідальність підприємства за порушення трудового законодавства, відповідачем суду не надано. Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, який підлягає стягненню на користь позивача, суд вважає, що розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку з позивачем має обчислюватися з дня, наступного за днем звільнення, та до дня, коли позивачу було сплачено заборгованість із нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у повному обсязі, тобто за період з 09.06.2017 по 25.04.2018 включно, в порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок). Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Відповідно до пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Аналогічна правова позиція щодо розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 у справі № 6-195цс134. Середньогодинна заробітна плата позивача [PERSON] становить 38,25 грн., а середньомісячна кількість робочих годин 155,4 год., що підтверджується довідкою ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» від 10.08.2018 № 36810. Загальна кількість робочих годин за період з 09.06.2017 року по 25.04.2018 року включно становить 1647,24 год., яка складається з кількості робочих годин за 9 повних місяців (липень-грудень 2017 року, січень-березень 2018 року), за 15 робочих днів у червні 2017 року та 17 робочих днів у квітні 2018 року ((155,4 год. х 9 міс.) + (155,4 год./20 робочих днів у червні 2017 року х 15 робочих днів затримки розрахунку) + (155,4 год./20 робочих днів у квітні 2018 року х 17 робочих днів затримки розрахунку) = 1647,24 год.) Загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 63 006, 93 грн. (визначається шляхом множення\~середньогодинної заробітної плати на кількість робочих годин затримки, тобто\~38,25 грн. х 1647,24 год.= 63 006, 93 грн.). Таким чином, суд вважає, що розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, здійснений позивачем, не відповідає вимогам Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року № 100 та не може бути прийнятий судом до уваги. Проте, розглянувши заяву представника відповідача Селіхової Г.А. про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строків звернення до суду, суд дійшов наступного. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. З аналізу вищенаведеної норми КЗпП України суд доходить висновку, що для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним. Вищевказаний висновок суду узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 08 листопада 2017 року по справі № 6-1626цс17, а також із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23 січня 2018 року по справі № 373/908/16-ц. Крім того, аналогічного висновку дійшов Конституційний Суд України у рішенні від 22 лютого 2012 року по справі № 4-рп/2012. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з`ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи, права і обов`язки сторін. Вищевказана позиція Пленуму Верховного Суду України не є нормою права, яка підлягає обов`язковому застосуванню, а носить рекомендаційний характер, однак, на думку суду, вона є обґрунтованою, адже встановлені статтею 233 КЗпП строки, є строками звернення до суду, а не строками позовної давності, у зв`язку з чим такі строки звернення до суду мають перевірятися та застосовуватися судом з власної ініціативи. Під час судового розгляду даної справи судом встановлено, що позивач дізнався про погашення заборгованості з виплати заробітної плати 26 квітня 2018 року, адже згідно із випискою з його банківського рахунку в цей день на його банківський рахунок надійшли вищевказані грошові кошти, до суду ж позивач звернувся з позовною заявою 30 серпня 2018 року, тобто з пропуском строку звернення до суду. Однак, позивачем до суду подано клопотання про поновлення строку звернення до суду, яке мотивоване тим, що після отримання заборгованості по заробітній платі позивач захворів, проходив лікування декілька місяців, а тому не мав можливості звернутися до суду та фахівця в області права, щоб підготувати відповідну позовну заяву та документи, які підтверджують позовні вимоги. Як доказ вказаної обставини позивач додав до клопотання виписку з амбулаторної карти хворого від 31.08.2018, видану КНП «Сєвєродонецький центр первинної медико-санітарної допомоги», згідно з якою позивач з 24.05.2018 року проходив курс амбулаторного лікування щодо деформуючого і посттравмуючого остеоартроза лівого колінного суглобу, ступінь загострення, больовий синдром. 09.07.2018 стан поліпшився. 03.08.2018 звернувся з загостренням деформуючого остеоартроза лівого колінного суглобу. Враховуючи надані позивачем докази, обставина у вигляді хвороби та перебування на амбулаторному лікуванні довготривалий період, на яку посилається позивач, судом вважається поважною, у зв`язку з чим суд вважає, що клопотання [PERSON] про поновлення строку звернення до суду підлягає задоволенню. Таким чином, за вищенаведеним підрахунком суду середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні складає 63 006, 93 грн. Однак, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається зі змісту позовних вимог [PERSON] , останній просить суд стягнути з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 55\~214, 80 грн., тобто у розмірі меншому від суми 63 006, 93 грн., розрахованої судом відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 № 100. За таких обставин, враховуючи, що в силу принципу диспозитивності суд не може вийти за межі заявлених позовних вимог та стягнути на користь позивача суму більшу, ніж заявлена ним у позові, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в межах заявлених позовних вимог у сумі 55\~214, 80 грн., у зв`язку з чим позовна заява [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач\~звільнений від\~сплати судового\~збору при\~зверненні до\~суду,\~а суд\~дійшов висновку\~про необхідність\~задоволення позовних\~вимог,\~тому відповідно\~до ст.\~141\~ЦПК України,\~з відповідача\~на користь\~держави підлягає\~стягненню судовий\~збір у\~сумі 552,\~14\~грн.

Outcome: approved