Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

[PERSON], (далі - позивач) звернулася до суду із позовом до Рожівської сільської ради Макарівського району Київської області (далі - Рожівська сільська рада), [PERSON], (далі - відповідач) Управління Держземагенства у Макарівському районі Київської області (далі - Управління Держземагенства у Макарівському районі), в якому просила визнати недійсним рішення Рожівської сільської ради від 05.01.2005 року № 06-14-ІУ про передачу у власність земельної ділянки громадянину [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею0,138 га; та визнати недійсним державну реєстрацію вказаної земельної ділянки за [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що їй на праві власності належить гараж, який знаходиться за адресою [ADDRESS], на підставі рішення виконавчого комітету Рожівської сільської ради від 15.10.1998 року № 9. Рішенням виконавчого комітету цієї ж ради виділено в окремий об'єкт гараж та земельну ділянку під гаражем площею 0,01 га та оформлено право власності на вказаний гараж. Свідоцтво про право власності на гараж позивач отримала 16.10.1998 року, яке зареєстровано Макарівським БТІ. Позивач звернулась у листопаді 2014 року до землевпорядної організації для виготовлення проектної документації щодо оформлення права власності на земельну ділянку, на якій знаходиться вищезазначений гараж, але з'ясувалося що у державному земельному кадастрі земельна ділянка, на якій знаходиться її гараж, уже передана у власність громадянина [PERSON], який помер у серпні 2014 року. Вказана земельна ділянка [PERSON], передана у власність згідно рішення Рожівської сільської ради від 05.01.2005 №06-14-ІУ. Спадкоємцем за законом майна померлого [PERSON], є його син [PERSON], - відповідач у справі. Позивач вважає що її гараж, який вона особисто побудувала і є власником багато років, знаходиться на земельній ділянці, яка незаконно передана у власність іншій особі, тобто рішення від 05.01.2005 № 06- 14-ІУ Рожівської сільської ради про передачу у власність земельної ділянки громадянину [PERSON], є протиправним, порушує її права, а тому підлягає визнанню недійсним. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити із вказаних у позовній заяві підстав. Сільський голова с. Рожів Макарівського району Київської області Чапік М.В., та секретар сільської ради Сичевська М.Ф., в судовому засіданні проти позову заперечили, просили суд у його задоволенні відмовити, вказали, що на момент передачі у власність [PERSON], у сільській раді були відсутні відомості щодо належності на ній гаражу, який належав позивачу у справі. [PERSON], та його представник - [PERSON], у судовому засідання також заперечили проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Просили суд відмовити у позові, посилаючись на те, що позивач протиправно отримала право власності на гараж, оскільки він входить до спадщини після смерті [PERSON], що померла [INFO] року, а єдиним спадкоємцем її майна, який прийняв спадщину та отримав відповідне свідоцтво є [PERSON], який відповідно правомірно отримав у власність спірну земельну ділянку. Позивач неправомірно, не дочекавшись шести місяців після смерті [PERSON], протиправно отримала право власності на вказаний гараж на підставі рішення виконкому, а тому її права не порушені. Управління Держземагенства у Макарівському районі Київської області письмово повідомило суд про можливість розгляду справи за відсутності їх представника. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.01.2015 року належить земельна ділянка площею 0,138 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських споруд, по [ADDRESS], кадастровий № 3222787101:01:023:0005, яку він успадкував після смерті [PERSON], та яка йому належала на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 213035. Вказаний державний акт був виданий [PERSON], на підставі рішення Рожівської сільської ради Макарівського району від 05.01.2005 року № 06-14-ІV. Крім того, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.01.2015 року, [PERSON], є власником житлового будинку із господарськими спорудами, в тому числі і гаража «літ.Б» по [ADDRESS], що розташовані на вказаній вище земельній ділянці. Разом із тим, судом встановлено, що [PERSON], видано свідоцтво про право власності на гараж від 16.10.1998 року, на підставі рішення виконавчого комітету Рожівської сільської ради від 22.09.1998 року №8. Право власності зареєстровано за [PERSON], в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 7696632. Також рішенням виконавчого комітету Рожівської сільської ради від 15.10.1998 року №9 виділено в окремий об'єкт гараж і земельну ділянку під гараж площею 0,01 га по [ADDRESS] та вирішено оформити право власності на вказаний гараж за [PERSON] Вирішуючи вимоги за позовом, суд керується наступним. Як передбачено ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту порушених прав, передбачені ст. 16 ЦК України, яка крім іншого, визначає, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Так, згідно ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Таким чином, для визнання недійсним оспорюваного позивачем рішення, слід встановити, що його видання порушує права позивача щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою. Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Так позивач не довела суду належними та допустимими доказами, що її гараж розташований на земельній ділянці, що належить відповідачу. Також відсутні докази того, що позивач зверталася до землевпорядної організації для виготовлення проекту землеустрою і його виготовити неможливо, так як ця ділянка передана у власність іншій особі, тобто позивач не довела суду тих обставин, на які вона посилалась як на підставу своїх доводів, а саме, що видання оспорюваного акту порушує її права щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, тому у задоволенні її позову слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати у разі відмови у позові стягненню з відповідачів не підлягають.

Outcome: dismissed