Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Свої позовні вимоги мотивує наступним. [PERSON] (надалі - Позивач) є власником земельної ділянки з кадастровим номером 3222410300:01:028:0037, що розташована у [ADDRESS] (надалі - земельна ділянка Позивача). Цільове призначення вказаної земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Відповідно до кадастрового плану ця земельна ділянка межує з земельними ділянками, що належать [PERSON] (від А до Б та від Б до В (спільне користування), [PERSON] (від В до Г), Обласній дитячій лікарні (від Г до Д), [PERSON] (від Д до А) та не має окремого проїзду та проходу до [ADDRESS] . Згідно з ситуаційним планом, який виконано ФОП [PERSON] 31.10.2019 року на замовлення Позивача єдиним можливим проїздом та проходом з вул. Хрещатик до земельної ділянки Позивача є проїзд через земельну ділянку, яка належала до смерті на праві власності [PERSON] , а на даний час нею користується власник 33/50 житлового будинку [ADDRESS] - [PERSON] (надалі - Відповідач). Оскільки, згідно кадастрового плану частина земельної ділянки, а саме від «Б» до «В» є земельною ділянкою спільного користування, то Позивач має всі законні права для її використання з метою доступу до власної земельної ділянки. Позивач неодноразово звертався до Боярської міської ради з проханням втрутитись у ситуацію стосовно порушення його прав як власника земельної ділянки. На вказані звернення було отримано відповідь від 26.07.2019 року, що до земельної ділянки Позивача згідно діючого генерального плану м. Боярка є прохід/проїзд орієнтовно 4 м. Відповіддю від 22.08.2019 року Виконавчий комітет Боярської міської ради повідомив Позивача про те, що згідно зі ст. 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори. 23.09.2019 року Позивачем було направлено на адресу Відповідача листа з проханням надати проїзд до земельної ділянки Позивача. Станом на 20.05.2020 року жодної відповіді на лист не отримано. Необхідно зазначити, що Відповідачем чиняться перешкоди у користуванні земельною ділянкою Позивача, в тому числі шляхом встановлення огорожі, Відповідач чинить фізичні перешкоди для доступу Позивача на земельну ділянку. На місці проходу/проїзду встановлено тимчасові будівельні споруди Відповідача, які роблять неможливим проїзд будь-якого транспорту на земельну ділянку Позивача. Вказані дії Відповідача завдають шкоди законним правам та інтересам Позивача, в тому числі на використання земельної ділянки за її цільовим призначенням - будівництво житлового будинку. Так, 29.09.2019 року Позивачем до Департаменту ДАБІ у Київській області було подано повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта. Незважаючи на це, Відповідач не припиняє чинити перешкоди Позивачу в користуванні земельною ділянкою. На всі усні звернення реагує агресивно. Вирішити даний спір в позасудовому порядку не вбачається можливим. Відповідно до ст. 90 Земельного кодексу України власники земельних ділянок мають право: а) продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину, довірчу власність; б) самостійно господарювати на землі; в) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; г) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, лісові насадження, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі; ґ) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; д) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Згідно зі ст. 96 Земельного кодексу України Землекористувачі зобов`язані: а) забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки; б) додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; в) своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату; г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; ґ) підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; д) своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; е) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; є) зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем. Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ю. і відшкодування завданих збитків. Захист прав та юридичних осіб на земельні ділянки їсться шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно зі ст. 8 ЦПК України Суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до Статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до ч. 4 ст. 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок» Згідно зі ст. 175 ЦПК України позовна заява має містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Згідно з ч. 2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 01.07.2019 року між Позивачем та АО «Борух, Канюк та партнери» було укладено Договір про надання правової (правничої) допомоги. Витрати на правову допомогу в даній справі орієнтовно можуть становити 10000,00 грн. Судовий збір за подання до суду вказаного позову становить 840,80 Таким чином, судові витрати в даній справі складатимуть 10840,80 грн. Просить суд: Зобов`язати [PERSON] (Ідентифікаційний номер [NUMBER] ) усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою кадастровим номером 3222410300:01:028:0037 шляхом знесення самочинно збудованих елементів благоустрою. Стягнути з Відповідача на користь Позивача понесені судові витрати. Відповідач у відзиві проти позову заперечує. Відповідач на підставі договору дарування від 24.11.2006 року № 15050 дійсно є власником земельної ділянки з кадастровим номером 3222410300:01:028:5123 по [ADDRESS] . Вказане підтверджується також витягом з ДЗК та витягом з ДРРП. Окрім того відповідач є власником розташованого на вказаній земельній ділянці житлового будинку [ADDRESS] . По-перше, відповідач звертає увагу, що Генеральний план м. Боярка від 13.09.1971 року, на який посилається Позивач, втратив свою чинність. Зокрема рішенням Боярської міської ради від 25.06.2020 року № 68/2547, затверджено генеральний план м. Боярка, розроблений ДП «Науково дослідний і проектний інститут містобудування». Таким чином не оскаржуючи, що станом на 1971 рік у вказаному місці дійсно міг бути проїзд, Відповідач звертає увагу, що на момент набуття ним земельної ділянки з кадастровим номером 3222410300:01:028:5123 у 2006 році - жодного проїзду там не існувало і не існує на сьогоднішній день. По-друге, згідно Генерального плану м. Боярка, затвердженого рішенням від 25.06.2020 року № 68/2547, кадастровий квартал та розташовані в ньому земельні ділянки на перетині [ADDRESS] та [ADDRESS] (де розташовуються ділянки Позивача, Відповідача, другого сина Відповідача та двоюрідної сестри Відповідача) повністю належать до земель садибної, малоповерхової забудови (викопіювання з генерального плану додаються). Відсутні також на генеральному плані червоні лінії, вулиці та проїзди, про які у своєму позові пише Позивач. По-третє, з метою підтвердження актуального розташування своєї земельної ділянки, а також ділянок Позивача та сусідів - Відповідач звернувся до сертифікованого інженера землевпорядника. На замовлення Відповідача було виготовлено зведений кадастровий план ділянок Позивача (3222410300:01:028:0037), Відповідача (3222410300:01:028:5123), сусідньої ділянки, яка належить другому сину Відповідача (3222410300:01:028:5093) та ще однієї сусідньої земельної ділянки, яка належить двоюрідній сестрі Відповідача (3222410300:01:028:5100). Як вбачається з даного плану - за відомостями Державного земельного кадастру жодного проїзду - не має. По-четверте, звертає увагу, що Позивач взагалі не довів факту існування будь-яких огорож чи елементів благоустрою, які порушують належну йому на праві власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222410300:01:028:0037. До позовної заяви не додано жодного документа, який би підтверджував наявність будь-яких елементів благоустрою, огорож, тощо. Відсутні також належні докази існування (на час розгляду справи) дороги, червоних ліній, проїздів, тощо. При цьому за положеннями ст. 81 ДПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відтак Відповідач вважає такі твердження Позивача необґрунтованими. Відповідно до ст. 317-321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Разом з тим, навіть якщо припустити, що на належній виключно Відповідачу земельній ділянці з кадастровим номером 3222410300:01:028:5123 наявні будь-які споруди, елементи благоустрою, огорожі, тощо - згідно ст. 317- 321 ЦК України виключно власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Інакше кажучи, виключно Відповідач має право зводити на своїй земельній ділянці (3222410300:01:028:5123) будь-які споруди і елементи благоустрою їх зведення не вважається порушенням прав Позивача, в тому числі на володіння належною останньому земельною ділянкою 3222410300:01:028:0037. Щодо витрат на правову допомогу: Згідно ст. 133 ЦПК України до судових витрат належать витрати на професійну правову допомогу. Згідно ж ст. 174 ЦПК України першою заявою по суті спору для позивача є позовна заява. При цьому ст. 134 ЦПК України імперативно визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Таким чином. Позивач зобов`язаний був надати разом з позовною заявою попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат. При цьому твердження Позивача у позовній заяві «витрати на правову допомогу в даній справі орієнтовно можуть становити 10 000 гривень» ні по суті, ні по формі не є розрахунком. Також Позивачем не виконано імперативні вимоги ст. 137 ЦПК України і не подано документів, визначених частиною 4 даної статті. Зокрема учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, в якому зазначаються: Співмірність складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; обґрунтування співмірності ціни позову та (або) значенням справи. для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Отже, до позовної заяви повинні були бути додані як мінімум два документи -; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат. А тому в силу ч.2 ст.134 ЦЦК України, Позивачу має бути відмовлено у відшкодуванні судових витрат. На виконання ж вимог ч.5 ст. 137 ЦПК України Відповідач просить зменшити розмір витрат Позивача на правничу допомогу до нуля і повністю відмовити йому у стягненні судових витрат. На підставі вищевикладеного просить суд: В задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою - відмовити. Ухвалою судді від 21.05.2020 було відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою суду від 14.09.2020 було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. В судове засідання 18.02.2021 позивач та представник позивача з`явилися. Позов підтримали та просили задовольнити. Представник відповідача 18.02.2021 з`явився. Проти позову заперечував. Просив суд відмовити. В судовому засіданні 18.02.2021 була оголошена перерва до 18.02.2021 до 17 год. 10 хв. В подальшому учасники справи в судове засідання не з`явилися. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши письмові докази по справі, проаналізувавши норми діючого законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач [PERSON] надав суду Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером 3222410300:01:028:0037, місце розташування [ADDRESS] , площею 0,0410 га Цільове призначення вказаної земельної ділянки: 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Державна реєстрація земельної ділянки здійснена на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок: ТОВ «Лідер Плюс», [PERSON] . Дата державної реєстрації земельної ділянки 19.02.2016. Інформація про власника [PERSON] . Відповідно до кадастрового плану ця земельна ділянка межує з земельними ділянками, що належать [PERSON] (від А до Б та від Б до В (спільне користування), [PERSON] (від В до Г), Обласній дитячій лікарні (від Г до Д), [PERSON] (від Д до А. Позивач [PERSON] 29.09.2019 року подав до Департаменту ДАБІ у Київській області повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єкта будівництва індивідуального житлового будинку та господарських будівель, місце розташування якого: [ADDRESS] ; кадастровий номер 3222410300:01:028:0037. Позивач [PERSON] правовстановлюючого документу, Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо належності йому на праві власності об`єкта нерухомого майна - земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] ; кадастровий номер 3222410300:01:028:0037 суду не надав. Не надав позивач і доказів про реєстрацію земельної в Державному земельному кадастрі земельної ділянки з адресою [ADDRESS] . У Витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером 3222410300:01:028:0037, вказане місце розташування [ADDRESS] , а не 81б . Суду надані копії Договору дарування земельної ділянки від 24 листопада 2006 року р.н. 15050 та Договору дарування 33/50 частин житлового будинку від 17 березня 2006 року р.н. 3198. Відповідно до Договору дарування 33/50 частин житлового будинку від 17 березня 2006 року р.н. 3198 дарувальник [PERSON] передала у власність обдаровуваному відповідачу [PERSON] 33/50 частин житлового будинку номер [ADDRESS] . Житловий будинок розташований на земельній ділянці, що знаходиться на території Боярської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Житлова площа житлового будинку становить 135,5 кв.м, загальна - 210,3 кв.м. Біля житлового будинку є : сарай літ «Б», погріб під. літ «Б», сарай літ «В», вбиральня літ. «Г», вбиральня літ. «Д», сарай літ «Е», навіс літ. «Ж», навіс літ. «К», огорожа 1-6. Доказів про здійснення відповідачем свавільного будівництва конкретних об`єктів позивач суду не надав. Відповідно до Договору дарування земельної ділянки від 24 листопада 2006 року р.н. 15050 дарувальник [PERSON] передала у власність обдаровуваному відповідачу [PERSON] земельну ділянку площею 0,0941 га, розташовану у [ADDRESS] призначення земельної ділянки - обслуговування житлового будинку і господарських будівель. В п. 2 Договору вказано, зо земельна ділянка належить Дарувальнику на підставі Державного акта на власності на землю, виданого Боярською міською радою 22 листопада 2001 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.07.2001 року за р.н. 1532 і зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 3984. Тобто ще до 31.07.2001 р земельна ділянка вже була сформована як об`єкт права власності і належала на праві приватної власності, яка 22 листопада 2001 року перейшла в порядку спадкування до [PERSON] . В п. 4 Договору Дарувальник вказала, що будь які права на земельну ділянку у третіх осіб (в тому числі права наймача (орендаря), право довічного користування) відсутні. В п. 5 Договору зазначено, що дарувальник ( [PERSON] ) подарувала, а обдаровуваний (відповідач [PERSON] ) прийняв у дар за цим договором земельну ділянку, вільну від будь яких майнових прав і претензій третіх осіб. Вказане свідчить, що станом на 24 листопада 2006 року площею 0,0941 га, розташована у [ADDRESS] не була обтяжена правом проїзду будь якої третьої особи. Те що позивач з 2016 року почав процес приватизації ділянки не надає йому права проїзду (проходу) земельною ділянкою без згоди її власника. У справу відповідачем наданий Витяг з Державного земельного кадастру на земельну ділянку 3222410300:01:028:5123, місце розташування [ADDRESS] , площею 0,0937 га Цільове призначення вказаної земельної ділянки: 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Державна реєстрація земельної ділянки здійснена на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок: ТОВ «Лідер Плюс», [PERSON] . Дата державної реєстрації земельної ділянки 19.02.2016. Інформація про власника [PERSON] 3222410300:01:028:0037, місце розташування [ADDRESS] , площею 0,0410 га Цільове призначення вказаної земельної ділянки: 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Державна реєстрація земельної ділянки здійснена на підставі Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), 28.01.2020;ФОП [PERSON] , [PERSON] .. Дата державної реєстрації земельної ділянки 02.04.2020. Інформація про власника [PERSON] справу надана Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо належності відповідачу [PERSON] на праві власності об`єкта нерухомого майна - земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] ; кадастровий номер 3222410300:01:028:0037. Що стосується ситуаційного плану від 30.10.2019 року, то вказаний документ до уваги не беруться, оскільки не містить інформації про наявні правовстановлюючі документи на земельну ділянку (ділянки) за адресою: [ADDRESS] . Ч. 1 ст. 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Офіційне тлумачення частини першої статті 58 Конституції України надано в рішенні Конституційного Суду № 1-рп/99 від 09.02.99 за яким положення частини першої статті 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи). Ч. 1 ст. 126 Земельного кодексу України в редакції, яка діяла з 1 січня 2002 року до 2 травня 2009 року, передбачала, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Законом України від 5 березня 2009 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об`єднання земельних ділянок» стаття 125 Земельного кодексу викладена в наступній редакції, яка є чинною до цього часу «Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав». П.п. «е» п. 5 розділу VІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України від 7 липня 2011 «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що з 1 січня 2013 року стаття 126 Земельного кодексу України буде діяти в наступній редакції «Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». В цій редакції ст.126 Земельного кодексу України діє з 1 січня 2013 року по даний час. Тобто з 1 січня 2013 року реєстрація прав на нерухоме майно передбачена нормами Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України (в редакції Закону України від 05.11.2009 р. N 1702-VI), яка є чинною і на даний час, передбачає,що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Аналіз змісту норм статті 120 Земельного кодексу України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 Земельного кодексу України у поєднанні з нормою статті 125 Земельного кодексу України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тобто захисту підлягають лише наявне у позивача немайнове або майнове права та інтерес. В даному випадку відсутність у позивача такого права та інтересу є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed