Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до Дніпропетровської міської ради, треті особи: [PERSON], [PERSON] та Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом.. До початку розгляду справи по суті позивач змінив предмет та підставу позову і просить визначити йому додатковий строк для звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] у м.Кривий Ріг померла [PERSON], проте у свідоцтві про смерть була відображена некоректна інформація. А саме зазначено, що померла [PERSON], про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м.Кривий Ріг Дніпропетровської області зроблено запис №1452 та видано свідоцтво про смерть. Наприкінці січня 2014 року звернувся до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області з заявою про внесення відповідних змін у актовий запис. 19.08.2014 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області на підставі висновку про винесення змін до актового запису цивільного стану від 15.07.14 року Відділу реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області внесено зміни до актового запису №1452 та видано свідоцтво про смерть, відповідно до якого [INFO] померла саме [PERSON], а не [PERSON]. 23.01.2015 року звернувся до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після смерті спадкодавця, а саме домоволодіння [ADDRESS] 23.01.15 року державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори Циганко Є.Л. було відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини у зв'язку з пропуском строку та відсутності правовстановлюючих документів на домоволодіння. У зв'язку з тим, що [PERSON] померла в [INFO], а належне документальне підтвердження смерті з'явилось лише після внесення відповідних змін у актовий запис, тобто з 19.08.14 року, позивач фактично був позбавлений можливості прийняти спадщину у встановлений законом строк, оскільки спадщина відкрилась в [INFO], а відомості про те що спадкодавець помер з'явились в 2014 році. Вважає вищевикладені обставини пропуску строку на прийняття спадщини поважними. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2015 року - в задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду та просить ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню відповідно до ч.3 ст.303, ст. 309 ЦПК України, з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. Проте зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає. Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, [INFO] померла [PERSON] /а.с.13/, але [INFO] свідоцтво про смерть було видано на ім'я [PERSON] /а.с.14/. 19.08.2014 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області на підставі висновку про внесення змін до актового запису цивільного стану від 15.07.2014 року Відділу реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області внесено зміни до актового запису №1452 та видано свідоцтво про смерть, відповідно до якого [INFO] померла саме [PERSON], а не [PERSON] /а.с.10/. Відповідно до копії спадкової справи відкритої 25.11.2014 року після смерті [PERSON], 25.11.2014 року до Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті бабусі звернувся [PERSON] /а.с.54-64/. 23.01.2015 року державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори Циганко Є.Л. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з пропуском строку для звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та відсутності правовстановлюючих документів. Позивач [PERSON] є онуком [PERSON], померлої [INFO]. В свою чергу батько позивача- [PERSON] є сином [PERSON]. Відповідно до спадкової справи, після смерті [PERSON], померлої [INFO] з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори, в передбачений законом 6-ти місячний строк, ніхто не звертався. Тобто батько позивача [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом є таким, що спадщину після смерті матері не прийняв. [PERSON] помер [INFO] /а.с.19/. Після його смерті [INFO] з заявою про прийняття спадщини звернулась [PERSON]-дружина померлого. Також [INFO] до Дніпропетровської районного державної нотаріальної контори з заявами про відмову від спадщини, яка відкрилась після смерті батька [PERSON] на користь матері [PERSON], звернулись сини: [PERSON] та [PERSON]. Вирішуючи спір та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки батько позивача [PERSON], як спадкоємець першої черги, був живий на час відкриття спадщини після смерті матері [PERSON], та є таким, що спадщину після смерті матері не прийняв, то відсутні і правові підстави для визначення додаткового строку для звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини позивачу [PERSON] після смерті бабусі [PERSON], померлої [INFO]. Проте, колегія суддів не може погодитися із вказаними висновками з огляду на наступне. Відмовляючи у задоволенні позову про визначення додаткового строку на прийняття спадщини суд застосував до даних правовідносин ч.1 ст. 1266 ЦК України, яка визначає порядок спадкування за правом представлення. Також, у рішенні суд вказав на те. що оскільки батько позивача, який був живий на час відкриття спадщини, не прийняв спадщину після смерті матері [PERSON], відсутні і правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини позивачу. Таким чином, в задоволенні позовних вимог було відмовлено у зав'язку з тим, що у позивача відсутнє право на спадкування за правом представлення, оскільки батько позивача не прийняв спадщину на момент її відкриття. Відповідно до ч.3 ст.1273 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п.1 ч.1 ст.214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. З огляду на викладені норми чинного законодавства суд повинен був встановити чи є поважною причина пропуску строку на прийняття спадщини, чи ні, однак не звернувши увагу на вказівку закону по вирішенню питання щодо поважності пропуску строку для прийняття спадщини, суд фактично розглянув питання, щодо можливості спадкування позивачем майна за правом представлення. Таким чином, застосування ч.1 ст. 1266 ЦК України до даних правовідносин с неправомірним, оскільки суд першої інстанції фактично розглянув питання можливості спадкування позивачем за правом представлення та встановивши відсутність підстав для такого спадкування відмовив і в задоволенні позовних вимог про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В той час як обставини на які посилався позивач, як на підставу поважності пропуску строку судом не досліджувалися та не встановлювалися. З вищевикладених обставин вбачається, що суд фактично перейшов до розгляду незаявлених позовних вимог, та встановивши відсутність підстав для спадкування в порядку представлення відмовив і в задоволенні вимог про визначення додаткового строку. Однак як вбачається з матеріалів справи, позивач мав наміру успадкувати майно в визначеному законом порядку черговості, оскільки позивач, як онук спадкодавця, входить до п'ятої черги спадкування, на підставі ст. 1265 ЦК України. Щодо встановлення поважності чи неповажності пропуску строку на звернення до нотаріальної контори для прийняття спадщини, апеляційний суд зазначає наступне. [INFO] у м. Кривий Ріг померла [PERSON] (далі -спадкодавець) проте у свідоцтві про смерть була відображена некоректна інформація, а саме зазначено, що померла [PERSON], про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області зроблено запис за №1452 та видано свідоцтво про смерть [NUMBER] (а.с.14). Наприкінці січня 2014 року позивач звернувся до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області з заявою про внесення відповідних змін у актовий запис 19.08.14р. Жовтневим відділом державної реєстрації актів Цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області на підставі висновку про внесення змін до актового запису цивільного стану від 15.07.14р. Відділу реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області внесено зміни до актового запису №1452 та видано свідоцтво про смерть Серія [NUMBER] (а.с.13), відповідно до якого [INFO] померла саме [PERSON], а не [PERSON]. Зазначені обставини підтверджуються також копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень №00014729926 від 18.11.14р. 23.01.15р. позивач звернувся до Другої Дніпропетровської нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після смерті спадкодавця, а саме домоволодіння №16, що знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Соснова (Ленінський район). 23.01.15р. Державним нотаріусом Другої Дніпропетровської нотаріальної контори Циганко Є.Л було відмовлено позивачу у прийнятті заяви про прийняття спадщини у зв'язку з пропущенням строку та відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на домоволодіння (а.с.9). Відповідно до ч.2. ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). У зв'язку з тим, що [PERSON] померла ще у [INFO], а належне документальне підтвердження смерті з'явилося лише після внесення відповідних змін у актовий запис, тобто з 19.08.14р., позивач був фактично позбавлений можливості прийняти спадщину у встановлений законом строк, оскільки спадщина відкрилась з 2003 року, а відомості про те що спадкодавець помер з'явились у 2014 році. Таким чином, фізичної можливості для прийняття спадщини у батька позивача [PERSON] не було, тому що за час його життя спадщина відкрита ще не була, оскільки лише 19.08.14р., був внесений до реєстру Актовий запис про смерть [PERSON]. За вказаних обставини також і у позивача не було фізичної можливості прийняти спадщину. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», «тами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов'язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб'єктом цивільних прав та обов'язків. Згідно до п.1.1., 1.3. Наказу Міністерства юстиції України від 22.02.12 р. №296/5 «Про затвердження порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Факт смерті фізичної особи і час відкриття спадщини нотаріус перевіряє шляхом витребовування від спадкоємця свідоцтва про смерть, виданого органом державної реєстрації актів цивільного стану. Свідоцтво про смерть [PERSON] було видано лише 19.08.14 p., після внесення відповідних змін до актового запису, а тому Батько позивача був позбавлений фізичної можливості відкрити спадщину до 19.08.14 p., оскільки спадкодавець не вважався померлим. Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що підстави пропуску строку є поважними. Відповідно до п.11 Постанови пленуму Верховного суду України від 18.12.09 р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, при розгляді даної справи судом першої інстанції судом була надана невірна правова оцінка спірним правовідносинам, неправильно застосовані норми матеріального та порушені норми процесуального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення про відмову у задоволенні позову, а тому рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved