Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-17 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернулась до Московського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ), в якому просить змінити розмір аліментів у бік збільшення та щомісячно стягувати аліменти з відповідача на її користь на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) 00 грн. до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01.08.2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів, що був призначений рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01.08.2013 року, є занадто низьким, оскільки витрати на утримання дитини зросли та на утримання дитини їй необхідно не менше 7000,00 грн, а відповідач в свою чергу приховує свої реальні прибутки та не бере участі у додаткових витратах на дитину, пов`язаних із лікуванням, освітою, розвитком дитини. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 13.05.2019 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів. Призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 11.07.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18.10.2019 року зустрічну позовну заяву [PERSON] повернуто заявнику. Позивач, повідомлена належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання, у судове засідання не з`явилась. В позовній заяві просила суд розглядати справу без її участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не подав. Про дату, час та місце проведення судового засідання відповідач повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, яка була повернута на адресу суду із проставленням на конверті відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження. Враховуючи викладене, у відповідності до вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (т. 1 а.с. 15). Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01.08.2013 року (справа № 643/9269/13-ц) стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх його доходів але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.06.2013 року і до досягнення дитиною повноліття (т. 1 а.с. 17). Відповідно до довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 3271 від 15.07.2019 року сума аліментів, яку отримує [PERSON] з пенсії [PERSON] за період з 01.06.2013 року по 31.07.2019 року складає 33571,42 грн (т. 1 а.с. 180-181). Згідно довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 9708 від 11.10.2019 року сума аліментів за період з 01.06.2013 року по 31.10.2019 року, що стягуються з пенсії [PERSON] складає 30499,88 грн (т. 3 а.с. 275). З довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 3707 від 11.10.2019 року вбачається, що сума аліментів, яку отримує [PERSON] з пенсії [PERSON] за період з 01.06.2013 року по 30.11.2017 року складає 33571,42 грн (т. 3 а.с. 277). Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина третя статті 181 Сімейного кодексу України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Статтею 192 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. З вищевикладеного вбачається, що положення Сімейного кодексу України передбачають підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із батьків та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. На обґрунтування позовних вимог щодо зміни розміру аліментів позивач посилається на те, що на даний час збільшились витрати на утримання сина, в тому числі на ліки, відвідування лікарів, харчування тощо, а відповідач в свою чергу не бере участі у додаткових витратах. Крім того, вказує, що відповідач є власником 4-х квартир, дві з яких придбав у 2016 році, тобто після ухвалення рішення про стягнення аліментів. Також, відповідач має на праві приватної власності автомобіль. Позивач зазначає, що вищевикладені обставини свідчать про зміну матеріального стану відповідача. Згідно з ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є власником транспортного засобу Toyota Camry, реєстраційний номер [NUMBER] (т. 1 а.с. 63). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 78653424 від 24.01.2017 року, [PERSON] на праві приватної власності належать квартири, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 30.09.2016 року; [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 30.09.2016 року; [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 30.12.2004 року; [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 30.12.2005 року (т. 1 а.с. 18-20). При цьому, набуття відповідачем 30.09.2016 року квартир, що розташовані за адресою: [ADDRESS] [ADDRESS] , не може свідчити про збільшення матеріального стану відповідача, оскільки зазначені квартири набуті останнім на підставі договорів дарування від 30.09.2016 року та відповідно потребують утримання, що в свою чергу свідчить про необхідність понесення витрат, але не доходу. Інші доводи позивача, щодо збільшення витрат на утримання дитини, зокрема витрат на лікування, харчування тощо, стосуються додаткових витрат на дитину, та відповідно не можуть бути підставою для зміни розміру аліментів. Таким чином, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів зміни матеріального стану позивача або відповідача після винесення судового рішення про стягнення аліментів, та інших обставин, які б стали підставою для збільшення розміру аліментів. За таких обставин, позов [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed