Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до Кам`янського районного суду Черкаської області з позовною заявою до [PERSON] , де просить визнати втраченим право на користування житлом відповідачкою, за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що за вищевказаною адресою станом на 20 липня 2021 року зареєстровані позивач, його дочка - [PERSON] , яка є відповідачем, син - [PERSON] та теща - [PERSON] . Відповідач зареєстрована в належному будинку з народження, але виїхала з кордон до Ізраїля більше п`яти років тому, де проживає до цього часу, має там свою сім`ю та житло. Відповідач має двох неповнолітніх дітей, які проживають разом з нею у місті Рамла (Ізраїль), подати особисто заяву про зняття з реєстрації не може. Вказує, що наявність місця реєстрації відповідача в належному позивачу будинку порушує його цивільні права та інтереси щодо вільного володіння та розпорядження житлом, отримання державної підтримки у вигляді субсидії тощо, у зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду. Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 26 липня 2021 року було відкрито провадження по справі, вирішено розгляд даної цивільної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні [PERSON] вказав, що його дочка, яка є відповідачкою по справі проживає за кордоном в Ізраїлі. Там вона має сім`ю, житло. Виписатися з будинку особисто не може. Позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі. Від відповідачки [PERSON] до суду надійшла заява з проханням розглянути справу без її участі. Позовні вимоги визнала в повному обсязі та просила їх задовольнити, так як сама немає можливості приїхати з Ізраїлю, щоб знятися з реєстрації. Заслухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, з`ясувавши всі її фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи думку відповідача, суд дійшов до наступних висновків. З копії свідоцтва на право власності на нерухоме майно від 10.09.2011, вбачається, що власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] (а.с. 4). Згідно копії витягу про державну реєстрацію прав Кам`янського виробничого відділку комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» номер витягу 31262089 від 10.09.2011, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до довідки про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої старостою с.Телепине виконавчого комітету Кам`янської міської ради №377 від 20.07.2021 вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані 4 особи, а саме: [PERSON] , [PERSON] (дочка), [PERSON] (син), [PERSON] (теща). Так, з довідки №377 від 20.07.2021, виданої старостою с.Телепине виконавчого комітету Кам`янської міської ради вбачається, що [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Фактично [PERSON] понад три роки за адресою реєстрації не проживає (а.с. 7). Свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні дали аналогічні показання, пояснивши, що є близькими сусідами позивача, і їм достеменно відомо, що відповідачка не проживає в [ADDRESS] , упродовж останніх 10 років. Відомо, що проживає в Ізраїлі. Із-за прописки в будинку відповідачки, позивач позбавлений права на субсидію, яка для нього є важливою, оскільки він є інвалідом ІІ групи і доходів, що отримує, не вистачає щоб оплатити комунальні послуги. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України та Житловим кодексом України. Стаття 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки само по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Як роз`яснено в листі Вищого Спеціалізованого Суду України від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, судам необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, колишніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї колишнього власника житла. В другому випадку при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням необхідно керуватися ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Так, враховуючи, що відповідач не заперечує проти задоволення позову, фактично за місцем реєстрації не проживає близько десяти років, не має можливості самостійно подати заяву про зняття з реєстрації, так як перебуває весь цей час за кордоном, а також враховуючи, що позивач є інвалідом ІІ групи, не здатний самостійно утримувати житло без державної допомоги, в якій йому відмовлено в тому числі внаслідок того, що в будинку зареєстрована донька, котра тривалий час фактично не проживає за зазначеною адресою, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved