Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

[PERSON] звернувся в Кам`янський районний суд Черкаської області із позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог - Кам`янська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування (вул. Г. Майдану, б. 37 в м. Кам`янка Черкаської області) про визнання втраченим права користування житлом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником житлового будинку по [ADDRESS] , в якому зареєстровані відповідачка по справі та її малолітня дитина, які в ньому не проживають і їх особисті речі відсутні. Позивач [PERSON] на даний час проживає в будинку і має намір ним розпорядитись, але не може цього зробити, так як там зареєстровані відповідачі по справі, які не заперечують щодо зняття їх з реєстрації, але постійно ухиляються досилаючись на зайнятість. В добровільному порядку зняти з реєстрації не маю можливості, тому з даним питанням я вимушений звернутися до суду. Вважає, що відповідачі по справі не користуються будинковолодінням без поважних причин, а тому втратили право на користування ним. Позивач в судове засідання не з`явився, однак суд вважає, що його явка не є обов`язковою, а тому може вирішити справу за наявним в матеріалах справи доказами. Відповідач [PERSON] , яка також діє в інтересах [PERSON] , [INFO] , у судове засідання не з`явилася, до суду надіслала заяву в якій просить задовольнити позов [PERSON] та визнати її та неповнолітню [PERSON] такими що втратили право користування будинковолодінням [ADDRESS] . Представник третьої особи Кам`янської районної державної адміністрації, як орган опіки та піклування в судове засідання не з`явився. Про місце, час та дату розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинковолодіння [ADDRESS] на підставі витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10 березня 2017 року, індексний номер витягу 82115902, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1191482071218 (а.с. 8). У даному будинку зареєстровано [PERSON] та її малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відомостями про прописку домової книги (а.с. 6-7). Відповідно до акті від 16.10.2016 р., 12.10.2017 р. та 15.08.2018 р. вбачається, що [PERSON] не проживає в будинку по [ADDRESS] з 2008 року, не приїжджає та не цікавиться станом будинку, особистих речейв будинку не має, місце її проживання не відоме (а.с. 9-11). Довідкою від 15.08.2018 виданої [PERSON] головою вуличного комітету підтверджується, що він дійсно проживає один в домоволодінні по [ADDRESS] (а.с. 12). Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмеження у його здійснені. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до положень ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. В силу ст. 160 СК України місце проживання дитини визначається по місцю проживання батьків. Малолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання малолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для малолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Малолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Отже, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що малолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила права користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками. Інтереси дитини даним рішенням не порушуються з огляду на те, що малолітня [PERSON] , [INFO] , у спірному домоволодінні не проживає. Залишення малолітньої дитини зареєстрованої в спірному будинку суперечитиме ст. 9 Конвенції про права дитини та ст. 160 СК України. За таких обставин, суд вважає, що малолітня [PERSON] , [INFO] , не проживає у спірному домоволодінні разом зі своєю матір`ю, тому її можливо визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Також у домоволодінні відсутні її особисті речі та засоби першої необхідності, Крім того, власник домоволодіння - позивач не бажає, щоб [PERSON] була зареєстрована у даному домоволодінні. Враховуючи викладене суд вважає, позовні вимоги про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] доведеними та підлягають до задоволення.

Outcome: approved