Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (далі по тексту - відповідач-1, ДП «Інформаційний центр»), Білоцерківського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області (далі по тексту - відповідач-2), відповідно до якого просив стягнути з відповідача-1 грошові кошти у розмірі 5 969,56 грн. та стягнути з відповідача-1 проценти за користування грошовими коштами, визначені на рівні облікової ставки Національного банку України, за період з 03.11.2015 по 31.12.2017 у розмірі 2 068,32 грн., а з відповідача-2 проценти за користування грошовими коштами, визначені на рівні облікової ставки Національного банку України, за період з 03.11.2015 по 31.12.2017 у розмірі 39 308,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.02.2015 відбулися організовані відповідачем-1 електронні торги з реалізації автомобіля Nissan Note, д.н.з. [NUMBER] , 2007 р.в., VIN [NUMBER] (далі по тексту - автомобіль), за результатами яких [PERSON] визнано переможцем. 26.02.2015 позивачем здійснено розрахунок за придбаний на електронних торгах автомобіль в розмірі 113 421,69 грн. Також, ним здійснено гарантійний внесок за участь у торгах на суму 5 969,56 грн. на рахунок відповідача-1. 10.03.2015 державним виконавцем Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Літвінчуком Д.М. складено акт про проведені електронні торги з реалізації автомобіля, однак, передачу вказаного автомобіля [PERSON] не здійснено у зв`язку з відсутністю транспортного засобу за вказаним у протоколі місцезнаходженням. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.11.2015 у справі №911/2241/15 за позовом ПП «Мебльофф» до Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби, ДП «Інформаційний центр» електронні торги від 23.02.2015 визнано недійсними та скасовано акт про проведення електронних торгів від 10.03.2015 з причин недійсності звіту з оцінки майна від 14.07.2014. Позивач зазначає, що 04.04.2016 він звернувся до відповідача-1 із заявою про повернення грошових коштів, однак, до теперішнього часу грошові кошти йому не повернуто. Посилаючись на реституцію як спосіб захисту, що характерний для зобов`язальних відносин, заявляє вимоги щодо повернення гарантійного внеску у розмірі 5 969,56 грн. Окрім того, вважаючи, що у зв`язку з визнанням рішенням суду електронних торгів від 23.02.2015 недійсними та скасування акта про проведення електронних торгів від 10.03.2015, відповідачі набули та використовують отримані грошові кошти безпідставно, а тому на підставі ст.ст. 536, 1212, 1214 Цивільного кодексу України останніми мають бути сплачені відсотки. З врахуванням наведеного, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. 18.01.2018 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Рибака М.А. позовні вимоги [PERSON] залишено без руху. 28.02.2018 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Рибака М.А. по справі відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 29.11.2018 на адресу суду надійшла заява від відповідача-1 про розгляд справи у відсутність представника. 22.02.2019 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцева Д.О. цивільна справа прийнята до провадження судді Мальцева Д.О., призначено розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 23.02.2015 відбулися організовані відповідачем-1 електронні торги з реалізації автомобіля Nissan Note, д.н.з. [NUMBER] , 2007 р.в., VIN [NUMBER] , за результатами яких [PERSON] визнано переможцем. 26.02.2015 позивачем здійснено розрахунок за придбаний на електронних торгах автомобіль в розмірі 113 421,69 грн. Також, позивачем здійснено гарантійний внесок за участь у торгах на суму 5 969,56 грн. на рахунок відповідача-1. 10.03.2015 державним виконавцем Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Літвінчуком Д.М. складено акт про проведені електронні торги з реалізації автомобіля, однак, передачу вказаного автомобіля [PERSON] не здійснено у зв`язку з відсутністю транспортного засобу за вказаним у протоколі місцезнаходженням. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.11.2015 у справі №911/2241/15 за позовом ПП «Мебльофф» до Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби, ДП «Інформаційний центр» електронні торги від 23.02.2015 визнано недійсними та скасовано акт про проведення електронних торгів від 10.03.2015 з причин недійсності звіту з оцінки майна від 14.07.2014. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21.11.2017 у справі №758/2050/17, залишеним без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 17.01.2018, стягнуто з відповідача-2 на користь позивача грошові кошти у розмірі 113 521,69 грн. За ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Водночас, з матеріалів справи вбачається, що 04.04.2016 позивач звернувся до відповідача-1 із заявою щодо повернення грошових коштів, однак, докази повернення коштів позивачу в матеріалах справи відсутні. Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання правочину. Таким чином, цивільно-правовими наслідками визнання недійсним укладеного на торгах договору відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК є реституція - повернення сторін договору до первісного стану. В такому разі відчужене майно повертається організатору торгів для повторної організації і проведення торгів, а сплачені покупцем кошти повертаються покупцеві. Як встановлено судом, [PERSON] сплатив суму винагороди організатору проведення торгів Державному підприємству «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України в розмірі 5 969,56 грн., що вбачається з долученої до матеріалів справи копії квитанції та протоколу №53211 проведення електронних торгів. Поряд з цим, автомобіль Nissan Note, д.н.з. [NUMBER] , 2007 р.в., VIN [NUMBER] , не було передано [PERSON] , а в подальшому, постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.11.2015 у справі №911/2241/15 електронні торги від 23.02.2015 визнано недійсними та скасовано акт про проведення електронних торгів від 10.03.2015. З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача-1 грошових коштів у розмірі 5 969,56 грн., які були сплачені позивачем як гарантійний внесок за участь у торгах, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Однак, у задоволенні інших позовних вимог слід відмовити, з огляду на наступне. В обґрунтування вимог про стягнення з відповідачів процентів за користування чужими грошовими коштами [PERSON] посилається на ст.ст. 536 ,1212, 1214 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а)набуття або збереження майна, б)набуття або збереження за рахунок іншої особи, в)відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частиною 1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави вважати, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошових коштів). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 29.09.2014 №6-122цс14. Правова природа набуття відповідачем-1 та відповідачем-2 грошових коштів позивача, зокрема, 5 969,56 грн. як гарантійний внесок за участь у торгах та 113 421,69 грн. як розрахунок за придбаний на електронних торгах автомобіль, випливає з дій, пов`язаних з виконанням виконавчого документа - наказу №4/150-12 від 21.01.2013 про стягнення з ПП «Мебльофф» на користь ПрАТ «Росс» заборгованості у розмірі 260 755,30 грн. та виконавчого листа №2/2610/1973/2012 від 26.02.2013 про стягнення з ПП «Мебльофф» на користь [PERSON] заборгованості у розмірі 66 834,10 грн., в рамках зведеного виконавчого провадження №38225926, за результатами проведення якого у ПП «Мебльофф» виявлено автомобіль Nissan Note, д.н.з. [NUMBER] , 2007 р.в., VIN [NUMBER] , продаж якого і було виставлено на електронні торги, в яких приймав участь [PERSON] . Вказане свідчить про регулювання даних правовідносин нормами Закону України «Про виконавче провадження» та Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 16.04.2014 №656/5. Отже, до спірних правовідносин не застосовуються положення статті 1212 ЦК України. Аналізуючи зазначені норми матеріального права, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Враховуючи наведене та

Outcome: partial