Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області суду з позовом до [PERSON], Реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції, в якому після залишення частини позовних вимог без розгляду просить: - визнати не дійсною реєстрацію права власності на будинок [ADDRESS] за відповідачем [PERSON] від 20.01.2003 року; - визнати не дійсним витяг про реєстрацію права власності на будинок [ADDRESS] серія ВАА №609158, виданий Новомосковським КП НМБТІ відповідачу [PERSON]; - вселити його в будинок [ADDRESS]; - заборонити [PERSON] перешкоджати йому користуватися будинком [ADDRESS], земельною ділянкою, на якій він розташований та іншими спорудами, що розташовані на цій ділянці; - зобов'язати [PERSON] звільнити гараж (літера Д технічного паспорту), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та передати позивачу ключі від нього; - заборонити [PERSON] розпоряджатись будинком [ADDRESS]. В обґрунтування свого позову позивач зазначає, що згідно заповіту від 08.08.2002 року та свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], відповідачка 20.01.2003 року зареєструвала за собою право власності на даний житловий будинок. Втім, 04 липня 2008 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області визнано недійсними заповіт від 08.08.2002 року та свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок розташований по [ADDRESS], а також визнано за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на ? частину даного житлового будинку. Весь цей час відповідач мешкаючи в зазначеному будинку, перешкоджала позивачу та технікам БТІ потрапити на подвір'я будинку для проведення замірів, що не давало йому змоги зареєструвати право власності, зв'язку з чим, позивач вимушений звернутися з даним позовом до суду за захистом своїх порушених прав. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити, мотивуючи його обставинами, викладеними в позовній заяві. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, проти задоволення позову заперечував. В наступне судове засідання не з'явився. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.07.2008 року, зокрема, визнано недійним заповіт від 03.12.2001 року, зареєстрований в реєстрі за № 5075, згідно якого [PERSON] заповідав все своє майно, в тому числі будинок [ADDRESS], своїй дружині [PERSON]; визнано за [PERSON] право власності на ? частину жилого будинку [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] (а.с.4-6). Стаття 41 Конституції України гарантує право володіти і користуватися своєю власністю, а також вказує на те, що право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.02.2014 року за позивачем зареєстровано право власності на ? частину будинку [ADDRESS] (а.с.59). Отже, суд приходить до переконання, що вимоги позивача щодо вселення його в житловий будинок [ADDRESS] обґрунтовані, а тому є такими, що підлягають задоволенню. Щодо інших позовних вимог, то вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. З огляду на положення ч. 2 ст. 19 Конституції України способи захисту повинні кореспондуватись з повноваженнями суду, тобто суд може прийняти лише таке рішення, можливість ухвалення якого передбачена законодавством. Способи захисту прав мають бути встановлені законом або випливати із його положень чи бути передбачені договором. При цьому можливість пред'явлення конкретних вимог та прохання про застосування конкретного способу захисту порушеного права в тих чи інших правовідносинах має бути передбачена законодавством, тобто юридично можливою. Адже ЦПК прямо встановлює, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК). Тому позовні вимоги, які за своїм змістом не відповідають матеріально-правовим способам захисту порушеного права, визначеним законом чи договором, це є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, тобто відмови в захисті порушеного права в непередбачений законом чи договором спосіб. Тому, суд вважає за необхідне відмовити в частині позовних вимог, щодо «визнання недійсною реєстрації права власності, визнання недійсним витягу про реєстрацію права власності», оскільки реєстрація права власності це дія уповноваженої особи по юридичному оформленню речового права на підставі правовстановлюючого документу, а витяг про реєстрацію - це документ, який оформлюється в результаті такої дії. Витяг про реєстрацію прав власності сам по собі не є правовстановлюючим документом, а є документом, яким підтверджується той факт, що право певної особи на нерухоме майно зареєстровано в Державному реєстрі. Діючим законодавством не передбачена можливість визнання недійсною певну дію. Як не передбачена можливість і визнання недійсним документу, який підтверджує сам факт реєстрації. А тому в цій частині позов не підлягає задоволенню Щодо позовних вимог про заборону [PERSON] перешкоджати [PERSON] користуватися будинком [ADDRESS], земельною ділянкою, на якій він розташований та іншими спорудами, що розташовані на цій ділянці, то суд вважає за необхідне відмовити і в цій частині позовних вимог, оскільки дана позовна вимога, на думку суду є неконкретизованою, так як позивач просить заборонити не чинити перешкоди в користуванні будинком, однак не означає в чому саме полягають перешкоди і у який спосіб він просить суд усунути зазначені перешкоди. Під час надання пояснень по суті позову позивач зазначив, що перешкоди полягають у тому, що відповідач не пускає позивача на територію домоволодіння, однак, якщо прийняти дану позицію позивача, то Рішення суду про вселення само по собі захищає його право на володіння та користування своєю частиною домоволодіння. Що стосується вимог позивача про зобов'язання відповідача [PERSON] звільнити гараж, розташований по [ADDRESS] та передати йому ключі від нього, то дані позовні вимоги також не підлягають задоволенню, оскільки, на думку суду, вони є передчасними. ? частка позивача на момент розгляду справив суді, не визначена в натурі, не встановлювався і порядок користування спірним будинком та господарським будівлями та спорудами, які знаходяться на його території, зокрема, гаражем, що позбавляє суд можливості захистити порушені права позивача в цій частині вимог в даний момент. Однак це не позбавляє позивача права звернутись з відповідним позовом про виділення йому в натурі частки, належної йому на праві власності та встановлення порядку кортсування спірним домоволодінням. Стосовно вимог позивача щодо заборони [PERSON] розпоряджатися будинком [ADDRESS], то ці вимоги з огляду на критерії законності не можуть бути задоволені, оскільки, як зазначалося вище право особи може бути захищено судом у спосіб, передбачений законом. Судом приймаються до уваги посилання позивача на той факт, що на руках у відповідача [PERSON] наявний витяг про реєстрацію права власності на спірний будинок, датований 20.01.2003 року, який вона може використати в своїх цілях. Однак, посилання позивача на той факт, що [PERSON] користується цим Витягом у власних інтересах, судом оцінюються критично, оскільки в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, суду не надано доказів цій обставині. Крім того, законом не передбачена захист права особи від майбутніх порушень цього права. А тому і в задоволенні цієї позовної вимоги, суд вважає за необхідне відмовити. І, зокрема, суд вважає за необхідне роз'яснити позивачу його право звернутись до Реєстраційної служби із заявою про скасування державної реєстрації права власності на спірне домоволодіння одноособово за відповідачем [PERSON] з урахуванням реєстрації права власності на ? його частини за позивачем. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України відповідач повинен відшкодувати на користь позивача понесені ним судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме сплачений судовий збір у розмірі 50,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial