Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», в якому, з врахуванням уточнення позовних вимог, просить: зобов`язати ПАТ КБ «Приватбанк» відновити банківське обслуговування банківської картки [NUMBER] з коштами, що залишалися на рахунку - 355209,82 грн. та стягнути з відповідача на користь позивача, суму збитків, спричинених незаконним блокуванням коштів у сумі 475113,34 грн. Позовні вимоги вмотивовані тим, що позивач є клієнтом ПАТ КБ «Приватбанк» та мав банківську картку [NUMBER] , яка банком була заблокована 18.03.2014 року, як така, що оформлена у відділеннях у АР Крим та в м. Севастополі. Таке блокування позивач вважає незаконним. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03.01.2017 року по справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду по суті. 03.08.2017 року до суду надійшли заперечення, в яких представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що позивач не надав суду доказів ані відкриття банківського рахунку, ані наявності коштів на банківському рахунку, ані доказів блокування банком його коштів на банківській картці. 16.08.2021 року від позивача до суду надійшли пояснення на заперечення, в яких [PERSON] посилається на те, що зазначені обставини вбачаються з наданого суду листування позивача та банку. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12.06.2018 року відмовлено у повному обсязі у задоволенні позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про зобов`язання відновити банківське обслуговування банківської карти, стягнення збитків спричинених блокуванням коштів. Постановою Одеського апеляційного суду від 18.04.2019 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12.06.2018 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 09.09.2020 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12.06.2018 року та постанова Одеського апеляційного суду від 18.04.2019 року скасовані, а справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою суду від 06.10.2020 року справу прийнято в провадження, встановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін та призначити судове засідання на 05.11.2020 року. 05.11.2020 року у зв`язку зі знаходженням судді на лікарняному, розгляд справи відкладено на 14.12.2020 року. 14.12.2020 року у зв`язку з неявкою сторін, розгляд справи відкладено на 18.01.2021 року. 18.01.2021 року у судове засідання з`явився позивач та представник відповідача, сторонам роз`яснено права та обов`язки. По справі оголошено перерву до 10.03.2021 року. 11.02.2021 року до суду надійшов відзив на заяву про збільшення позовних вимог від 05.11.2020 року, в якому представник відповідача посилається на те, що борг банку по виплаті коштів переведений на ТОВ ФК «Фінілон», позивачем неправильно розрахований індекс інфляції, а до позовних вимог про стягнення інфляційних втрат належить застосувати позовну давність. 10.03.2021 року до суду надійшов відзив [PERSON] на заяву про залучення третьої особи ТОВ ФК «Фінілон», в якому позивач просив відмовити у залученні третьої особи, так як товариство не є банківською установою, а сам договір є нікчемним. Також, 10.03.2021 року від позивача надійшли заперечення на відзив від 05.02.2021 року, в яких він посилається на те, що інфляційні втрати стягуються без обмежень строком позовної давності. 10.03.2021 року у судове засідання з`явився позивач, представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщався належним чином. По справі оголошено перерву до 12.04.2021 року. 12.04.2021 року у судове засідання з`явився позивач, представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщався належним чином. По справі оголошено перерву до 25.05.2021 року. 25.05.2021 року у судове засідання з`явилися сторони, оголошено перерву до 04.08.2021 року. Ухвалою суду від 02.07.2021 року забезпечено участь відповідача у справі в режимі відеоконференції. 04.08.2021 року у судове засідання з`явилися сторони, судом залучено до участі у справі у якості третьої особи товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», оголошено перерву до 13.10.2021 року. 13.10.2021 року, у зв`язку із знаходженням судді Свяченої Ю.Б. у відпустці, розгляд справи відкладено на 25.11.2021 року. 25.11.2021 року у судове засідання з`явилися сторони, оголошено перерву до 30.11.2021 року. 30.11.2021 року у судове засідання з`явилися сторони, оголошено перерву до 08.12.2021 року. У судовому засіданні 08.12.2021 року позивач позов підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] з метою отримання заробітної плати від ТОВ «КБ Комутаційної апаратури» було отримано банківську картку [NUMBER] . У своїх позовних вимогах Позивач зазначав, що 04.03.2014 року на свій фінансовий телефон [NUMBER] отримав останнє СМС-повідомлення про нарахування заробітної плати у розмірі 3073,50 грн, та відповідно до цього повідомлення, що вихідний залишок на карті 4*53 склав 41661,81 грн. Для підтвердження заявлених обставин судом витребувалася інформація від оператора телекомунікаціних послуг ПрАТ «ВФ Україна», однак із наданої відповіді ПрАТ «ВФ Україна» GP-21-09012 від 26.08.2021 року на ухвалу Приморського райнного суду від 04.08.2021 року, надавач телекомунікаціних послуг повідомив, що не має можливості надати запитувану судом інформацію стосовно телекомунікаційних послуг по номеру мобільного телефону [NUMBER] за період часу з 19.04.2011 по 25.09.2017 року так як відповідно до ст 39 Закону України «Про телекомунікації» оператор зобов`язаний зберігати записи про надані телекомунікаційні послуги протягом строку позовної давності, тобто три роки. 3 18 березня 2014 року Позивач втратив можливість користування належним йому платіжним інструментом - платіжною карткою [NUMBER] . 19 березня 2014 року на сайті банку з`явилась інформація про тимчасову неможливість банку виконувати свої обов`язки на території окупованого Криму. 17 листопада 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ ФК «Фінілон» укладений договір про переведення боргу з подальшим укладенням 18 листопада 2014 року додаткової угоди до цього договору. Відповідно до умов договору про переведення боргу, електронний додаток № 1 містить перелік депозитних договорів та договорів банківського обслуговування, за якими здійснено переведення боргу на ТОВ ФК «Фінілон», зокрема за депозитним договором № SAMDP03000008623106. Позивач звертався до АТ КБ «ПриватБанк» із вимогою про повернення грошових коштів на картковому рахунку, але Банк не задовольнив заяву позивача, мотивуючи свою відмову тим, що на виконання пункту 5 Постанови НБУ від 06.05.2014 року №260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» ПриватБанк був зобов`язаний припинити діяльність своїх відокремлених підрозділів, розташованих в АРК Крим і м. Севастополя; також Постановою Державної Ради Республіки Крим №2085-6/14 від 30.04.2014 року, №2474-6/14 від 03.09.2014 р, було визначено перелік майна, яке підлягало націоналізації та обліковується як власність Республіки Крим, до якого було також віднесено рухоме і нерухоме майно ПриватБанку, що знаходилося на території АРК Крим, що мало наслідком позбавлення ПриватБанку доступу до первинної бухгалтерії та документації Кримської філії Банку, в тому числі і за зобов`язаннями Банку перед Позивачем. Довідкою, виданою 01 лютого 2021 року, АТ КБ «ПриватБанк» підтвердило факт виконання у повному обсязі зобов`язань щодо перерахування на рахунки ТОВ ФК «Фінілон» грошових коштів [PERSON] , відповідно до договору переведення боргу від 17 листопада 2014 року б/н та витягу з електронного додатку до цього договору, на суму 37480,31 грн. Відповідно до ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Пунктом 1.4 глави 1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Положення), передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунка; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Відповідно до пункту 2.1 Положення грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті. Пунктом 2.9 Положення передбачено, що укладення договору банківського рахунка та договору банківського вкладу (депозиту) може здійснюватися відокремленим підрозділом банку - юридичної особи за наявності належним чином оформленої уповноваженим особам довіреності на підписання документів. Згідно з пунктом 1.17 глави 1 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Інструкція), за операціями з видачі готівки або приймання її для зарахування на відповідний рахунок із застосуванням платіжних пристроїв формується та роздруковується відповідний касовий документ (квитанція/чек банкомата, сліп) на паперовому носії, який видається клієнту. За операціями з видачі готівки із застосуванням банкомата формується і роздруковується чек банкомата на вимогу клієнта. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Встановивши, що між сторонами укладено договір банківського рахунку, а факт наявності грошових коштів підтверджено договором про переведення боргу від 17 листопада 2014 року, з урахуванням додатку до нього, в якому банк визнав борг перед позивачем за договором банківського рахунку на суму 37480,31 грн, суд доходить висновку про те, що банк на вимогу [PERSON] не виконав покладені на нього зобов`язання за умовами договору щодо повернення суми депозиту та нарахованих процентів, чим позбавив вкладника права користуватись належним їй майном, отже, банк зобов`язаний повернути вкладнику суми вкладу. Доводи відповідача про те, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі, оскільки 17 листопада 2014 року банк уклав договір з ТОВ ФК «Фінілон», відповідно до якого товариство стало боржником за спірними договорами банківських вкладів, є безпідставними з огляду на таке. Згідно зі статтею 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Стаття 520 ЦК України передбачає, що у правовідносинах із заміни боржника беруть участь три особи: кредитор, боржник, третя особа, яка має намір стати боржником. Звідси, боржником або особою, яка висловила намір стати боржником, кредитору може бути запропоновано здійснення заміни боржника, або сам кредитор запропонував здійснити заміну боржника. У будь-якому випадку для здійснення такої заміни має бути наявна тристороння згода: а) боржник виявив згоду на те, щоб він був замінений; б) третя особа виявила згоду на те, щоб набути обов`язків боржника; в) кредитор надав згоду на заміну боржника. Відсутність згоди хоча б однієї із сторін не дає підстав для заміни боржника. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Статтею 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Крім того, згідно зі статтею 521 ЦК України форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до статті 513 цього Кодексу. Статтею 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований у порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 23.11.2021 року по справі № 334/2750/20. З огляду на те, що договори між АТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] укладено у письмовій формі, він містить умови про їх двостороннє волевиявлення, передбачені статтею 205 ЦК України положення про мовчазну згоду не можуть бути застосовні до правовідносин сторін у цій справі. Таким чином, банк не довів, що такий договір було укладено зі згоди вкладника [PERSON] , що було його процесуальним обов`язком відповідно до статей 12, 81 ЦПК України. Аналогічний за змістом висновок щодо застосування положення частини першої статті 520, частини другої статті 654, частини другої статті 1059 ЦК України, викладено у постановах Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 757/61159/19-ц (провадження № 61-14467св20), від 22 вересня 2021 року у справі № 757/64382/17 (провадження № 61-9229св21), від 02 листопада 2021 року № 757/45304/19ц (провадження № 61-3221св21). Виходячи із вищевикладеного, суд вважає, що розрахунок інфляційних втрат за період з 19.03.2014 року по 05.11.2020 року є неправомірним, оскільки, по - перше, відповідно до норм матеріального права (Глава 19 ЦК України) - до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК). Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного суду України від 18.05.2016 р. у справі № 6-474 цс 16. Оскільки, позовна вимога щодо стягнення з АТ КБ ПРИВАТБАНК інфляційних втрат за ст.625 ЦК України була заявлена у розмірі 637380.00 грн. станом на 05.11.2020р. то, відповідно, нарахування та стягнення інфляційних втрат може бути здійснено лише за період з 05.11.2017 р. по 05.11.2020 р. при цьому виходячи із суми залишку на рахунку у розмірі 37480,31 грн. Відтак, сума інфляційних втрат складає 7336,56 грн., заперечення чого позивачем не надано. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги [PERSON] доведеними частково та стягує з АТ КБ ПРИВАТБАНК на користь позивача залишок на банківському рахунку в сумі 37480,31 грн. та інфляційні втрати в сумі 7336,56 грн.

Outcome: partial