Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовує тим, що він з 27 вересня 1987 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] В шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO], який в даний час є повнолітнім та має свою сім'ю. Позивач в позові зазначає, що вже тривалий час, біля трьох років, він з відповідачем разом не проживають, спільним побутом не пов'язані. Крім того, вони втратили почуття любові та поваги один до одного. За вказаних обставин позивач вважає, що їхня сім'я розпалась, шлюб існує формально, а тому подальше збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. В органах ДРАЦС відповідач відмовляється розірвати шлюб, в зв'язку з цим позивач просить суд розірвати даний шлюб. В судове засідання сторони по справі не з'явились, однак, попередньо подали суду письмові заяви про розгляд справи без їхньої участі, при цьому позивач [PERSON] в поданій заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує, а відповідач [PERSON] в поданій заяві зазначила, що позовні вимоги визнає та після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище «[PERSON]». Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думки та позиції сторін по справі, викладені у поданих до суду письмових заявах, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 27 вересня 1987 року зареєстрували шлюб в Відділі запису актів цивільного стану м. Вінниці, про що було зроблено актовий запис № 2736, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 27.09.1987 року (а.с. 4). Неповнолітніх дітей сторони не мають. Згідно позовної заяви підставами розірвання шлюбу позивач зазначив втрату у нього та дружини почуття любові та поваги один до одного та фактичне припинення подружніх стосунків протягом тривалого часу (близько трьох років). Ухвалою суду від 15 вересня 2017 року за клопотанням відповідача [PERSON] судом було надано сторонам строк для примирення терміном до 31.10.2017 року. Ухвалою суду від 31жовтня 2017 року провадження по справі було відновлено, однак, за наданий судом строк для примирення сторони не примирились, що підтверджується їхніми письмовими заявами, відповідно до яких позивач просить розірвати шлюб, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. З'ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, обставини, викладені у позові, те, що позивач не бажає підтримувати подружні стосунки з відповідачем, їх взаємовідносини, суд вважає, що спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, що має істотне значення, тому шлюб необхідно розірвати. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач забажала надалі іменуватися прізвищем «[PERSON]», що відповідає вимогам ст. 113 СК України. Також за відсутності клопотання позивача про розподіл судових витрат, суд вважає залишити їх за позивачем.

Outcome: approved