Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що згідно з квитанцією 0.0.1480510465.1 від 30.09.2019 о 22 год 17 хв ним, як фізичною особою, на рахунок № [NUMBER] , відкритий в АТ «Кредобанк» на ім`я фізичної особи-підприємця [PERSON] , без достатньої правової підстави були помилково перераховані грошові кошти в загальній сумі 14\~500 грн 00 коп. В подальшому згідно з квитанцією 0.0.1480512539.1 від 30.09.2019 ним на рахунок № [NUMBER] , відкритий в АТ «Кредобанк» на ім`я фізичної особи-підприємця [PERSON] , повторно без достатньої правової підстави були помилково перераховані грошові кошти в загальній сумі 11\~351 грн 00 коп. При цьому у квитанціях він помилково зазначив про договір, однак жодного договору з відповідачем він не укладав, в тому числі і такі договори, відповідно до яких, він був би зобов`язаний сплатити кошти [PERSON] . Внаслідок помилкового перерахування коштів на рахунок відповідача ним було направлено письмову вимогу [PERSON] про повернення помилково сплачених коштів в сумі 25\~851 грн 00 коп., однак дана вимога залишилась без реагування. Тому позивач був змушений звернутись до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на його користь 25\~851 грн 00 коп. кошти, набуті без достатньої правової підстави; 1813 грн 80 коп. проценти за користування чужими коштами; 387 грн 76 коп. три процента річних від простроченої суми; 25 грн 85 коп. інфляційні збитки. Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 24.04.2020 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 11.08.2020 закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд по суті. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 09.03.2021 відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Олесіва Назара Ярославовича про зупинення провадження у даній цивільній справі до набрання законної сили судовим рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова по справі № 641/3359/20. Судовий розгляд неодноразово відкладався з поважних причин. В судове засідання 15.07.2021 учасники справи не з`явились, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлялись судом в установленому законом порядку. Представник позивача [PERSON] згідно з ордером адвокат Рум`янцев О.В. попередньо через канцелярію суду подав письмову заяву, в якій просить розглянути справу за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Частиною третьою\~статті 211 ЦПК України\~визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] та його представник неодноразово в судові засідання не з`являлися з невідомих суду причин, хоч про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися судом у встановленому законом порядку шляхом направлення судових повісток за останньою відомою адресою місця реєстрації відповідача: [ADDRESS] , а також шляхом направлення судових повісток на електронну адресу представника відповідача адвоката Олесіва Н.Я., зазначену ним у своєму клопотанні про зупинення провадження. Заяв про розгляд справи без участі сторони відповідача або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву стороною відповідача у запропонований судом строк до суду не подано. Згідно з ч. 4\~ст. 223 ЦПК України\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 15.07.2021 за відсутності сторін по справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши позицію представника позивача, викладену у письмовій заяві, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована\~Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 і 11 Конвенції»\~та є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено, що 30.09.2019 позивачем були перераховані грошові кошти у сумі 25851 грн на рахунок № [NUMBER] , відкритий на ім`я ФОП [PERSON] в АТ «КРЕДОБАНК», отримувач ФОП [PERSON] , що підтверджується дублікатами квитанцій № 0.0.1480510465.1 (код [NUMBER] ) та № 0.0.1480512539.1 (код [NUMBER] ) від 30.09.2019 (а.с. 8, 9). 24.12.2019 позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення коштів, набутих без достатньої правової підстави (а.с. 13-14), та направив дану вимогу за адресою проживання відповідача, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 10), копією квитанції про відправлення поштового листа (а.с. 11), а також трекінгом поштових відправлень (а.с. 12). Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами\~глави 83 ЦК України. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: набуття або збереження майна, набуття або збереження за рахунок іншої особи, відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених\~статтею 11 ЦК України). Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження№ 14-445цс18). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом статті 1212\~ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Отже, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача це майно. Згідно з ч. 1 ст.\~177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі грошові кошти. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Крім того, суд зазначає, що для виникнення зобов`язання, передбаченого\~ст. 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Відповідно до ч. 4 ст.\~263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83\~ЦК України є\~відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1212\~ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83\~ЦК України\~застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Аналогічні правові позиції висловлені Верховним Судом у постановах: від 10 вересня 2018 року у справі № 638/11807/15-ц (провадження № 61-1215св17), від 12 вересня 2018 року у справі № 154/948/16 (провадження № 61-4497ск18), від 12 грудня 2018 року у справі № 205/3330/14-ц (провадження № 61-1133св18), від 17 квітня 2019 року у справі № 759/1206/17 (провадження № 61-40св19). Тобто, у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може\~бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі. Враховуючи неодноразові неявки в судові засідання відповідача, який обізнаний, що в провадженні Вінницького районного суду Вінницької області знаходиться цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави, стягнення процентів за користування чужими коштами, трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних збитків, неподання відповідачем відзиву на позов, відсутність будь-яких заяв чи клопотань від нього, суд дійшов висновку, що відповідач не оспорює позовних вимог. Судом при розгляді даної справи було встановлено, що грошові кошти в сумі 25851,00 грн були перераховані позивачем на рахунок відповідача, а у матеріалах справи відсутні докази набуття останнім коштів за договірними правовідносинами щодо цього майна, інші підстави набуття відповідачем вказаних коштів судом не встановлено. Тому суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення безпідставно набутих грошових коштів є законними та обґрунтованими, і підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення процентів за користування чужими коштами, трьох процентів річних та інфляційних збитків на підставі\~ст. 625 ЦК України, суд вважає необхідним зазначити таке. Відповідно до ч. 2 ст. 1214 ЦК України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 ЦК України). Згідно із ст.\~536\~ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Якщо без достатньої правової підстави набуваються або зберігаються гроші (як готівкові, так і безготівкові), на них нараховуються відсотки згідно зі статтею 536 ЦК України\~з того часу, коли набувач дізнався або повинен був дізнатися про безпідставність набуття або збереження грошових коштів. У зв`язку з тим, що грошові кошти у сумі 25851,00 грн отримано [PERSON] 30.09.2019, суд вважає обґрунтованим посилання позивача на те, що правомірним є нарахування процентів, починаючи з 01.10.2020. Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 березня 2020 року у справі № 760/6938/16-ц (провадження № 61-22875св19) зазначено, що дія статті 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України. Внаслідок чого у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3% річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Отже, правовідносини, які склалися між сторонами з приводу стягнення безпідставно отриманих коштів, за своєю правовою природою є грошовим зобов`язанням, на яке поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності. В позовній заяві позивачем при розрахунку процентів за користування чужими коштами, трьох процентів річних та інфляційних збитків було застосовано формулу, що відповідає діючому законодавству. Таким чином, проценти за період користування чужими коштами з 01.10.2019 до 09.04.2020 складають 1813,80 грн; три проценти річних 387,76 грн; інфляційні збитки 25,85 грн. При цьому стороною відповідача розрахунок ніяким чином не спростовано, іншого розрахунку не надано. Враховуючи вищенаведене, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги щодо повернення суми боргу з урахуванням суми процентів за користування чужими коштами, трьох процентів річних від простроченої суми, а також встановленого індексу інфляції за час прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] підлягають до стягнення на користь позивача [PERSON] понесені останнім судові витрати на сплату судового збору в розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved