Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

[PERSON] (далі - позивачка) звернулася до суду з позовом до Вороб'ївської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області про визнання права власності на земельні ділянки, які належали її матері [PERSON]. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є єдиним спадкоємцем своєї матері, яка померла [INFO] року. За життя остання набула право власності на земельні ділянки, розташовані на території Вороб'ївської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області площею 3,9968 гектари з кадастровим номером [NUMBER] та площею 0,1255 гектари з кадастровим номером [NUMBER]. Право власності на вказані земельні ділянки посвідчувалося державним актом, однак на даний час зберігся лише його архівний екземпляр, при цьому оригінал державного акту був втрачений, про що зроблено оголошення у засобі масової інформації. Відповідно на даний час вона не має змоги оформити право власності на вказані земельні ділянки, отримані у спадщину після своєї матері [PERSON] У судове засідання позивачка та її представник не з'явилися, при цьому представник позивачки подав заяву про те, що позовні вимоги підтримує повністю, просить розглянути справу без його участі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, при цьому подав заяву про розгляд справи без його участі та про визнання позову повністю. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, на підставі частини другої статті 207 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Частиною третьою статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вирішуючи питання щодо наявності законних підстав для визнання позову відповідачем та відповідно для його задоволення у зв'язку з цим, суд враховує наступне. Як встановлено, [INFO] року в с. Вороб'ївка Новгород-Сіверського району Чернігівської області померла [PERSON] (а.с. 7). Ще за життя остання отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 27 жовтня 2004 року, яким було посвідчено її право власності на земельні ділянки площею 3,9968 гектари з кадастровим номером [NUMBER] та площею 0,1255 гектари з кадастровим номером [NUMBER], що підтверджується наявною в матеріалах справи архівною копією вказаного державного акту (а.с. 27). Зазначені вище земельні ділянки розташовані на території Вороб'ївської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області. При цьому оригінал вказаного державного акту було втрачено, про що зроблено повідомлення в газеті «Сіверський край» (а.с. 13). Позивачка є донькою [PERSON], що підтверджується її свідоцтвом про народження та свідоцтвом про укладення нею шлюбу (а.с. 8-9). Вона належним чином прийняла спадщину своєї матері та є її єдиним спадкоємцем, що підтверджується довідкою Семенівської районної державної нотаріальної контори від 08 грудня 2017 року та довідкою виконавчого комітету Вороб'ївської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області (а.с. 10-11). Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною першою статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Частиною першою статті 131 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набути у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільного-правових угод. Отже, після смерті [PERSON] всі належні їй права та обов'язки, у тому числі й право власності на земельні ділянки, перейшли до її єдиного спадкоємця за законом, яким є позивачка. Водночас остання не може отримати свідоцтво про право на спадщину [PERSON]І, а саме на належні їй земельні ділянки, через відсутність правовстановлюючих документів на них. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності. Оскільки судом встановлено, що позивачка набула у порядку спадкування за законом право власності на земельні ділянки, розташовані на території Вороб'ївської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області, зокрема площею 3,9968 гектари з кадастровим номером [NUMBER] та площею 0,1255 гектари з кадастровим номером [NUMBER], які належали [PERSON] і право власності останньої на які посвідчувалося державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 27 жовтня 2004 року, однак вказане право не визнається через відсутність документу, яким воно посвідчувалося, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для визнання позову відповідачем та відповідно для задоволення позову повністю у зв'язку з його визнанням відповідачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved