Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В підтвердження позову [PERSON] посилається на те, що позивач є власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в даному будинку зареєстрований позивач та відповідачі по справі. У 2015 році відповідачі переїхали до Росії у м. Нижній - Новгород та з того часу в будинку не проживають, участі в його обслуговуванні не приймають, сплату комунальних платежів не здійснюють, ремонтом будинку не займаються, а тому позивач, як власник житла, вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідачі створюють позивачу перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, в адресованій суду заяві позивач підтримав позовні вимоги і просить їх задовольнити, а справу розглядати за його відсутністю. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, повідомлялися про час і місце розгляду справи належним чином, згідно розміщення оголошення на сторінці веб-сайту суду офіційного веб-порталу «Судова влада України» в розділі «Громадянам» під назвою «Інформація для громадян, які викликані до суду через веб-портал «Судова влада України», що автоматично дублюється з можливістю швидкого знаходження на головній сторонці суду 27.11.2019. Про поважні причини неявки відповідачі суду не повідомили, відзив на позов не подали. Таким чином, суд вважає, що відповідачі ухиляєються від явки в суд, тому справу можливо розглянути за їх відсутності в заочному судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як, відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явилися в судове засідання та не подали відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, як докази, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню. Судом було достовірно встановлено, що позивач - [PERSON] є власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . В даному будинку зареєстрований позивач та відповідачі по справі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідачі переїхали до Росії та значний період часу, відповідно до акта депутата Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області В. Гаврюшенко від 16.08.2019, в будинку не проживають. Позивач посилається на те, що участі в обслуговуванні будинку відповідачі не приймають, сплату комунальних платежів не здійснюють, ремонтом будинку не займаються, а тому він, як власник житла, вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідачі створюють позивачу перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідачем не доведено та не надано будь-яких належних та допустимих доказів того, що він не проживає за місцем реєстрації з поважних причин. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] фактично не проживають за місцем реєстрації, будь-яким чином вказаним житловим приміщенням не цікавляться, комунальні послуги не сплачують, кореспонденція на їх ім`я за даною адресою не надходить. Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Outcome: approved