Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Державного підприємства «Цуманське лісове господарство» про відшкодування шкоди, завданої трудовим каліцтвом. Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03.11.1997 року під час виконання трудових обов'язків на Цуманському держлісгоспі (правонаступником якого є ДП «Цуманське ЛГ») з ним трапився нещасний випадок, в результаті якого ним була отримана травма правої ноги, про що було складено акт про нещасний випадок від 12.11.1997 року, протягом тривалого часу він перебував на лікарняному. 10.06.1998 року за направленням відповідача Луцькою міжрайонною МСЕК йому була встановлена ІІ група інвалідності від трудового каліцтва та 70% втрати професійної працездатності. 10.07.1998 року Цуманський держлісгосп звернувся до голови обласної МСЕК з проханням провести контрольний переогляд з переосвідченням працівника, внаслідок чого позивача було переоглянуто обласною конфліктною комісією та 10.09.1998 року встановлено ІІІ група інвалідності та 30 % втрати працездатності. 21.10.1999 року Луцькою міжрайонною МСЕК встановлено 20 % втрати працездатності до 01.11.2000 року, 31.01.2014 року - встановлено 20 % втрати працездатності довічно. Оскільки на момент трудового каліцтва та визначення ступеня втрати працездатності, встановлення інвалідності діяла Постанова Кабінету Міністрів України № 472 від 23.06.1993 року «Про затвердження Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків», якою передбачено виплата одноразової грошової допомоги власником або уповноваженим ним органом такої допомоги, а так як йому така допомога не виплачувалась, тому він звертався до відповідача із заявою про виплату такої допомоги, однак йому було відмовлено та рекомендовано звернутись до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Ківерцівському районі Волинської області. Однак Фондом йому теж було відмовлено, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин діяли вищевказані Правила. Тому позивач просить стягнути з відповідача на його користь одноразову допомогу у зв'язку із отриманням ним 03.11.1997 року трудового каліцтва у розмірі 28 682 грн. 80 коп. та 25 000 грн. моральної шкоди. Відповідачем ДП «Цуманське ЛГ» було подано заперечення на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнають. Проти задоволення позову заперечують, оскільки власник підприємства, установи і організації або уповноважений ним орган звільняються від відшкодування шкоди, якщо доведе, що шкода заподіяна не з його вини, а умови праці не є причиною моральної шкоди, а оскільки причиною трудового каліцтва є грубе порушення позивачем трудової і виробничої дисципліни, тому моральна шкода з відповідача до стягнення не підлягає на підставі ст. 1167 ЦК України. Крім того, одноразова матеріальна допомога підлягає до стягнення з Фонду на підставі п. 1 Загальних положень Порядку, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 27.04.2007 року № 24. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, просив суд позов задоволити в повному обсязі. Представник відповідача Мельник О.В. в судовому засіданні позов не визнав, проти його задоволення заперечував з підстав, наведених у запереченні. Представник Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Ківерцівському районі Гладков В.П. в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог не заперечував. Суду показав, що відповідно до чинного законодавства обов'язок виплатити як одноразову допомогу, так і моральну шкоду, завдану трудовим каліцтвом повинен відшкодувати роботодавець. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, представлені докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.11.1997 року під час виконання трудових обов'язків на Цуманському держлісгоспі (правонаступником якого є ДП «Цуманське ЛГ» (а.с. 11)) трапився нещасний випадок, в результаті якого [PERSON] була отримана травма правої ноги, про що було складено акт про нещасний випадок від 12.11.1997 року (а.с. 5-8). Цуманським Держлісгоспом 10.06.1998 року [PERSON] було направлено на МСЕК для визначення відсотка втрати ним працездатності (а.с. 12), 10.06.1998 року за направленням відповідача Луцькою міжрайонною МСЕК йому була встановлена ІІ група інвалідності від трудового каліцтва та 70% втрати професійної працездатності. 10.07.1998 року Цуманський держлісгосп звернувся до голови обласної МСЕК з проханням провести контрольний переогляд з переосвідченням працівника (а.с. 13), внаслідок чого позивача було переоглянуто обласною конфліктною комісією та 10.09.1998 року встановлено ІІІ група інвалідності та 30 % втрати працездатності. 21.10.1999 року Луцькою міжрайонною МСЕК встановлено 20 % втрати працездатності до 01.11.2000 року, 31.01.2014 року - встановлено 20 % втрати працездатності довічно (а.с. 15-16). Одноразова допомога [PERSON] у зв'язку із отриманням ним трудового каліцтва не виплачувалась (а.с. 18). Позивач звернувся із заявами до Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (а.с. 21) та Цуманського держлісгоспу (а.с. 23) про виплату йому одноразової допомоги, однак йому було відмовлено (а.с. 22). Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону праці» власник зобов'язаний відшкодувати працівникові шкоду, заподіяну йому каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, у повному розмірі втрачений заробіток відповідно до законодавства, а також сплатити потерпілому одноразову допомогу. При цьому пенсії та інші доходи, одержувані працівником, не враховуються. Розмір одноразової допомоги встановлюється колективним договором. Якщо відповідно до медичного висновку у потерпілого встановлено стійку втрату працездатності, ця допомога повинна бути не менше суми, визначеної з розрахунку середньомісячного заробітку потерпілого за кожен процент втрати ним професійної працездатності. Згідно з ст. 12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого вважаються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 153 КЗпП України підприємство зобов'язане було створити безпечні і нешкідливі умови праці, що покладається на власника або уповноважений ним орган, яким є адміністрація ДП «Цуманське лісове господарство», як самостійною юридичною особою з повною відповідальністю. Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК УРСР, які діяли на час виникнення спірних правовідносин, а саме статтями 440, 456 цього Кодексу, нормами трудового законодавства, а саме положеннями статті 253 - 255 КЗпП України, положеннями статей 9, 11, 12, 13 Закону України «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року, у редакції на час виникнення правовідносин, та Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року №472, які були чинними на той час. «Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків» (далі - Правила) діяли з 1 липня 1993 року до 11 липня 2001 року, тобто під час виникнення спірних правовідносин. Вказані Правила є спеціальним нормативно-правовим актом щодо спірних правовідносин. Виробничу травму [PERSON] отримав 03.11.1997 року, висновками МСЕК встановлено відсоток втрати ним працездатності і з того часу у нього виникло право на отримання відшкодування, тому одноразову допомогу та щомісячні суми відшкодування шкоди необхідно розраховувати на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 26.05.1992 року №276, яка діяла на той час. Згідно з законодавством суми відшкодування шкоди, зокрема одноразова допомога, нараховані потерпілим на виробництві в період з 01.12.1993 року, підлягають компенсації відповідно до коефіцієнтів підвищення розміру мінімальної заробітної плати, з 01.01.1998 року по 31.12.2000 рік - за вимогами Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою КМУ від 20.12.1997 року №1427. Відповідно з п. 43 «Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації, або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної робітникові ушкодженням здоров'я пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків», затверджених постановою КМУ від 23.06.93 року № 472 (надалі Правил), якщо потерпілому або особам, які мають право на відшкодування шкоди, з вини власника своєчасно не визначено або не виплачено суми відшкодування шкоди, то ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого терміну і підлягає коригуванню. За п. 4 Правил відшкодування шкоди, заподіяної працівнику ушкодженням здоров'я складається з: виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності; виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам сім'ї та утриманцям потерпілого); компенсації втрати на медичну та соціальну допомогу . Згідно з п. 10 Правил розмір одноразової допомоги потерпілому встановлюється колективним договором (угодою, трудовим договором). Якщо відповідно до медичного висновку потерпілому встановлена стійка втрата працездатності, одноразова допомога потерпілому має бути не менше суми, визначеної з розрахунку його середньомісячного заробітку за кожен процент втрати ним професійної працездатності. Стійкою втратою працездатності вважається будь-яка втрата професійної працездатності, що визначається органами медико-соціальної експертизи(МСЕК). У разі тимчасової втрати працездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або профзахворювання, власник виплачує потерпілому одноразову допомогу на додаткові витрати на лікування в порядку і розмірах, передбачених колективним договором. Як вбачається з п. 22 середньомісячний заробіток для обчислення розміру відшкодування потерпілому втраченого заробітку (або відповідної його частині) визначається за бажанням потерпілого за 12 або 3 останні повні календарі місяці роботи, що передували каліцтву, а при професійному захворюванні - стійкій втраті професійної працездатності. Згідно п. 39 одноразова допомога виплачується потерпілому у місячний термін з дня визначення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, а у разі смерті потерпілого - з дня його смерті особам, які мають на це право. Відповідно до п. 48 Правил, спори між потерпілими або іншими заінтересованими особами і власником, щодо права на відшкодування шкоди визначення або перерахунку її розміру , а також наявність порушення правил охорони праці, визначення ступеня провини власника і потерпілого та інших умов, від яких залежить розмір відшкодування шкоди, вирішуються в порядку, встановленому для розгляду трудових спорів. Наданий позивачем розрахунок виплат компенсації відповідає вимогам Закону, будь-ким із учасників судового розгляду не оспорюється. Судом не беруться до уваги посилання представника відповідача на те, що шкода завдана позивачу була завдана з вини останнього, оскільки будь-якими доказами це не підтверджено, виконання ним за усною вказівкою майстра зміни іншої роботи у зв'язку із виробничою необхідністю, яка не входила до кого його службових обов'язків, не може бути підставою для встановлення вини у трудовому каліцтві за позивачем і відсутності вини ДП «Цуманське лісове госопарство». З урахуванням викладеного суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо стягнення із відповідача одноразової допомоги підлягають задоволенню, а саме Державне підприємство «Цуманське лісове господарство» зобов'язане нарахувати та виплатити на користь [PERSON] одноразову допомогу по трудовому каліцтву від 03.11.1997 року згідно поданого позивачем розрахунку. У відповідності із ч. 4 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим їм органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених Постановою КМУ № 472 від 23.06.1993 року, потерпілому відшкодовується: втрачений заробіток залежно від ступеня втрати професійної працездатності, виплати одноразової допомоги, компенсації витрат на медичну і соціальну допомогу, при наявності факту моральної шкоди, потерпілому відшкодовується моральна шкода. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Згідно з роз'ясненнями, даними в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону праці» від 14.10.1992 року, відшкодування моральної шкоди проводиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілим, порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. На час виникнення спірних правовідносин, тобто станом на 03.11.1997 року, можливість відшкодування моральної шкоди заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, за рахунок роботодавця на підставі рішення суду передбачалася п.11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я пов'язаним із виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року N 472. До вимог про відшкодування моральної шкоди у випадках, передбачених трудовим законодавством, застосовується тримісячний строк звернення до суду ( ст.. 223 КЗпП України). Однак до інших вимог про відшкодування моральної шкоди, як вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, строки позовної давності відповідно до ст. 83 ЦК УРСР не застосовуються (п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду від 31.03.1995 N 4 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової )шкоди»). З набранням чинності ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю ( п.3 ч.1 ст. 268 цього Кодексу). Згідно з абз. 5 п. 11 вказаних Правил розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян незалежно від інших будь-яких виплат. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок трудового каліцтва та професійного захворювання пошкоджено здоров'я позивача, чим завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров'я, погіршення життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем у відповідності зі ст. 237-1 КЗпП. Згідно з п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. №1-9 рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо. У випадку втрати потерпілим працездатності він зазнає значно більше моральної шкоди, ніж яка заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Тому суд, враховуючи вимоги розумності та справедливості, вважає за можливе та необхідне стягнути з відповідача Державного підприємства «Цуманське лісове господарство» на користь позивача, в порядку відшкодування моральної шкоди по виробничій травмі від 03.11.1997 року - 10 000 грн., що, на думку суду, буде цілком еквівалентним завданим моральним стражданням. На підставі викладеного ст.ст. 11, 12 ЗУ «Про охорону праці» та ст. ст. 153 п. 2, 237-1 КЗпП України, п. 4, 10, 11, 12, 22, 30, 43, 48 «Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації, або уповноваженим ним органом шкоди , заподіяної робітникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків», затверджених постановою КМ України від 26.05.92 року №276, Порядку проведення компенсації громадянам частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплат, затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001 року №159, Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою КМУ від 20.12.1997 року№1427, постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: partial