Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельні ділянки площами 0,5145 га (урочище «Стежки» с. Гончарів Івано-Франківського району Івано-Франківської області) та 0,1878 га (урочище «Жолобок» с. Гончарів Івано-Франківського району Івано-Франківської області), у відповідності з Державними актами на право власності на земельні ділянки серії ІФ № 009623 та серії ІФ № 009624 від 21.07.2008 року, в порядку спадкування за заповітом після смерті дідуся [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовував тим, що у зв`язку з тим, що у Державних актах на право власності на земельні ділянки та у витягах з Державного земельного кадастру містяться розбіжності стосовно кадастрового номера спірних земельних ділянок, в нотаріальному порядку було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, що позбавляє його можливості оформити спадщину на спадкове майно. Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 19.11.2021 року вирішено розглянути справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Крім цього, вказаною ухвалою суду витребувано копії спадкових справ, заведених після смерті [PERSON] та [PERSON] . В підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак у позовній заяві просив розгляд справи провести у його відсутності. Відповідачка [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилась, однак до суду подала письмову заяву, в якій вказала, що позов визнає, не заперечує проти його задоволення та просила розгляд справи провести без її участі. У зв`язку з неявкою в підготовче судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав: Судом встановлено, що [PERSON] , згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 009623 від 21.07.2008 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010831100033, виданого на підставі Рішення 14-ої сесії Обертинської селищної ради 4-го демократичного скликання від 27.09.2004 року, належало право власності на земельну ділянку площею 0,5145 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, розташовану в урочищі «Стежки», с. Гончарів Івано-Франківського (Тлумацького) району Івано-Франківської області (а.с. 4). Також [PERSON] , згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 009624 від 21.07.2008 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010831100032, виданого на підставі Рішення 14-ої сесії Обертинської селищної ради 4-го демократичного скликання від 27.09.2004 року, належало право власності на земельну ділянку площею 0,1878 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, розташовану в урочищі «Жолобок», с. Гончарів Івано-Франківського (Тлумацького) району Івано-Франківської області (а.с. 5). Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] (відповідачка), її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 59) Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] з 27.02.1974 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 26). 29.09.1973 року [PERSON] (відповідачка) зареєструвала шлюб з [PERSON] та після державної реєстрації шлюбу їй було присвоєно шлюбне прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 27). У шлюбі у них народився син [PERSON] (позивач), що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 28). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 19). Ще за життя [PERSON] посвідчив на ім`я онука [PERSON] (позивач) заповіт, яким заповів йому все належне йому на день смерті майно, що підтверджується копією заповіту від 04.02.2000 року (а.с. 16, 17). В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. [PERSON] (позивач) прийняв спадщину в порядку спадкування за заповітом після смерті дідуся [PERSON] , оскільки у шестимісячний термін звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 49). Відповідно до довідки Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 1004 від 20.09.2021 року [PERSON] (дідусь позивача) на день смерті проживав один по [ADDRESS] (а.с. 15). Дані обставини також підтверджуються копією спадкової справи № 83/2014 від 16.04.2014 року, заведеною Тлумацькою державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області після смерті [PERSON] (дідусь позивача) (а.с. 48-152), з якої вбачається, що [PERSON] (позивач) є єдиним спадкоємцем в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] (дідусь позивача), інших спадкоємців в порядку спадкування за законом та за заповітом, які б бажали прийняти спадщину, та які б мали обов`язкову частку у спадщині немає ( [PERSON] (бабуся позивач) померла до моменту відкриття спадщини - [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, а.с. 18). Отже, на момент звернення до суду позивач правомірно претендує на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом після померлого дідуся [PERSON] . В нотаріальному порядку [PERSON] (позивач) було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, у зв`язку з розбіжністю у кадастрових номерах земельних ділянок, зазначених в Державних актах на право власності на земельну ділянку та у витягах з Державного земельного кадастру про земельні ділянки, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеною державним нотаріусом Тлумацької районної державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Васильєвою Н.М. № 619/02-31 від 27.08.2021 року (а.с. 21-22). Зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити право власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЗК України та ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах зі збереженням її цільового призначення. Стаття 126 ЗК України передбачає, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Отже, [PERSON] (позивач), будучи належним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] (дідусь позивача), має право на оформлення спадщини з переоформленням права власності на спадкове майно на своє ім`я в нотаріальному порядку. Проте, реалізувати це право [PERSON] (позивач) не може, оскільки у копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 009623, належного [PERSON] (дідусь позивача), вказано кадастровий номер земельної ділянки 2625655401:12:008:0006, тоді як у витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 24.05.2021 року вказано кадастровий номер зазначеної земельної ділянки 2625655401:12:007:0999 (а.с. 4, 9-11). Проте, з довідки Відділу у Тлумацькому районі ГУ Держгеокадастру Івано-Франківської області встановлено, що при внесенні відомостей до Державного земельного кадастру про земельну ділянку на підставі вищевказаного державного акту допущено помилку, у зв`язку з чим змінено кадастровий номер цієї земельної ділянки та присвоєно їй новий кадастровий номер: 2625655401:12:007:0999 (а.с. 12). Також у копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 009624, належного [PERSON] (дідусь позивача), вказано кадастровий номер земельної ділянки 2625655401:12:007:0005, тоді як у витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 24.05.2021 року вказано кадастровий номер зазначеної земельної ділянки 2625655401:12:007:1000 (а.с. 5, 6-8). Проте, відповідно до довідки Відділу у Тлумацькому районі ГУ Держгеокадастру Івано-Франківської області встановлено, що при внесенні відомостей до Державного земельного кадастру про земельну ділянку на підставі вищевказаного державного акту допущено помилку, у зв`язку з чим змінено кадастровий номер цієї земельної ділянки та присвоєно їй новий кадастровий номер: 2625655401:12:007:1000 (а.с. 13). Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що відповідачка визналав позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 454,0 грн. На підставі ст.ст. 316-319, 368, 391, 392, 1216-1222, 1225, 1268 ЦК України, ст.ст. 81, 126, 131 ЗК України,

Outcome: approved