Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором про надання послуг. В обґрунтування заявлених вимог він зазнавчив, що 01 березня 2015 року між ним та відповідачем був укладений договір про надання послуг за № 01/03, згідно з яким позивач зобов`язувався надати консультації та здійснити реєстрацію права власності за відповідачем на нерухоме майно, а саме нежитлові приміщення, розташовані за адресою: [ADDRESS] . Згідно з пунктом 4.2. Договору про надання послуг відповідач зобов`язався протягом 5 банківських днів з дати підписання Договору сплатити грошові кошти у розмірі 10\~000, 00 грн. Свої зобов`язання щодо сплати грошових коштів у розмірі 10\~000,00 грн. за Договором про надання послуг відповідачем не було виконано, чим було порушено строк виконання обов`язків, встановлений п.4.2. Договору про надання послуг. 06 березня 2015 року позивач звернувся до відповідача з вимогою у строк до 20 березня 2015 року сплатити грошові кошти у розмірі 10\~000,00 грн. за договором, однак відповіді на цей лист від відповідача отримано не було. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь грошові кошти у розмірі 10\~000,00 грн. за договором про надання послуг від 01 березня 2015 року. [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] , третя особа - Дніпропетровська міська рада, про визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог він вказав, що згідно умов договору про надання послуг [PERSON] зобов`язався здійснити реєстрацію права власності [PERSON] на нерухоме майно, а саме: будівлі та споруди, які розташовані за адресою: [ADDRESS] та складаються з нежитлової будівлі літ. А-1 загальною площею 103,7 кв.м., вбиральня літ. Б, площею 1,3 кв.м., огорожа № 1, площею 22,9 кв.м., мощення І, площею 19,6\~кв.м. Пунктом 1.2. Договору про надання послуг був встановлений термін проведення реєстрації прав власності до 01 травня 2015 року, однак у зазначений строк свої зобов`язання [PERSON] \~не виконав. Даний факт він пояснив відсутністю правовстановлюючого документу, якій підтверджує право власності на нерухоме майно після переобладнання та на підставі якого проводиться реєстрація прав власності на майно згідно переліку документів, зазначених у статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень». З цього приводу [PERSON] зазначив, що перед укладенням договору про надання послуг він неодноразово вказував [PERSON] на перелік наявних документів щодо реєстрації права власності. При цьому, у [PERSON] ніяких зауважень з цього приводу не виникало та він не ставив під сумнів право власності [PERSON] на дане нерухоме майно. Оскільки право власності позивача за зустрічним позовом оспорюється, він вимушений звернутися до суду з метою захисту своїх майнових прав. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, заперечував проти задоволення зустрічних позовних вимог. [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог за первісним позовом, посилаючись на їх необґрунтованість, підтримав зустрічні позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник третьої особи за зустрічним позовом у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та час його проведення, про причини неявки суд не повідомив. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 01 березня 2015 року між сторонами був укладений договір про надання послуг за № 01/03, згідно якого позивач зобов`язувався провести відповідні консультації та здійснити реєстрацію права власності за відповідачем на нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4). Відповідно до ст.ст. 11, 202 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, у тому числі є договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ст.ст. 626, 627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, між сторонами виникли договірні зобов`язальні правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, сторони не виконали умови вказаного договору: виконавець з моменту підписання не здійснив жодних дій спрямованих на виконання умов договору, чим порушив п. 3.1.1. Договору, замовник не сплатив вчасно обумовлену суму в розмірі 10\~000 грн., чим порушив п. 4.2. Договору. Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Оскільки жодна зі сторін не виконала свої зобов`язання за договором, відмовившись від їх виконання в односторонньому порядку, позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] грошових коштів за цим договором є безпідставними та не підлягають задоволенню. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] , суд приходить до наступних висновків. У відповідність до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються без належного дозволу або певним чинним затвердженого проекту. Судом встановлено та не заперечувалося відповідачем за зустрічним позовом, що [PERSON] було здійснене перепланування будівель та споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS] , без відповідного дозволу, тобто на теперішній час вони є об`єктом самочинного будівництва. У результаті переобладнання бу створений новий об`єкт. Згідно технічного паспорта, складеного ФОП [PERSON] 02\~червня 2015 року, будівлі та споруди, розташовані за адресою: [ADDRESS] , складаються з нежитлової будівлі літ. А-1 загальною площею 103,7 кв.м., вбиральня літ. Б площею 1,3 кв.м., огорожа № 1 площею 22,9 кв.м., мощення І площею 19,6 кв.м . 29 липня 2015 р. ТОВ «ПРОМТЕХАУДИТ» на замовлення [PERSON] було проведено обстеження і оцінку технічного стану нерухомого майна після проведеного переобладнання, згідно висновків якого встановлено, що споруди відповідають вимогам надійності та безпеки експлуатації та придатні до використання за цільовим призначенням. Згідно з ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном за власним розсудом, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії які не суперечать закону. Також, відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК, Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 3 Закону України «Про основи містобудування» відносить будинки і споруди до об`єктів містобудування, а ст. 5 цього Закону зобов`язує суб`єктів містобудування при здійсненні містобудівної діяльності забезпечувати розміщення і будівництво цих об`єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку проектів. Види, підстави та порядок застосування відповідальності за вказане порушення встановлені іншими законами України, зокрема Законом України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», проте ні цей Закон, а ні інші нормативно-правові акти не передбачають позбавлення власника його права власності. Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою. Таким чином, оскільки переобладнання було здійснене без належного дозволу, проте з дотриманням вимог надійності та безпеки експлуатації, претензій щодо\~його проведення\~від інших\~осіб не\~надходило,\~воно не\~суперечить суспільним\~інтересам та\~не порушує\~права інших\~осіб, суд приходить до висновку про можливість задоволення зустрічних позовних вимог та визнання права власності на новостворене нерухоме майно за [PERSON] . Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», під державною реєстрацією речових прав розуміється офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до ст. 4 Закону право власності на нерухоме майно підлягає обов`язковій державній реєстрації. Згідно з ст. 19 цього Закону підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав є, в тому числі - рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. На підставі викладеного, власник нерухомого майна має здійснити державну реєстрацію свого права власності на це майно, а реєстрація цього права є обов`язком відповідного державного органу, який уповноважений здійснювати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved