Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], третя особа на стороні відповідача - [PERSON], про стягнення боргу за договором позики. В позові вказував, що 15.07.2013 року позичив відповідачу [PERSON] 20000,00 доларів США, що еквівалентно 470000,00 грн. строком на один рік. Як пояснював відповідач, вказана сума коштів була йому необхідна для підприємницької діяльності. На підтвердження укладення між ними вищевказаною правочину [PERSON] видав розписку, у якій чітко зазначено строк повернення боргу до 15.07.2014 року. Однак у зазначений у розписці термін відповідач гроші не повернув. При зустрічах запевняє, що обов'язково розрахується, але під будь-яким приводом ухиляється від виконання свого зобов'язання. Розписку підписала також дружина відповідача [PERSON], яка підтверджувала слова свого чоловіка, а тому повинна бути залучена до участі в справі як третя особа на стороні відповідача. У зв'язку з цим змушений звернутись до суду з позовом. Просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь борг за договором позики в сумі 470000,00 грн. та судові витрати по справі. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, будучи належно повідомленим про місце, день та годину слухання справи, в адресованій заяві просив справу розглядати без його участі, оскільки не має можливості з'явитися у суд, позовні вимоги підтримує повністю. У разі неявки відповідача, який належним чином повідомлений про місце, день та годину слухання справи, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] та третя особа на стороні відповідача [PERSON] у судове засідання не з'явилися, будучи належно повідомленими про місце, день та годину слухання справи, про причини неявки суд не повідомили. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.07.2013 року позивач [PERSON] надав у позику [PERSON] 20 000,00 (двадцять тисяч) доларів США, які останній зобов'язався повернути через один рік, тобто до 15.07.2014 року, що підтверджується копією розписки останнього. Строк виконання зобов'язання настав, а [PERSON] грошей не віддає, на неодноразові звернення відповіді не дає, кошти в сумі 20000,00 (двадцять тисяч) доларів США, що станом на 21.05.2015 року відповідно до офіційного курсу НБУ еквівалентно 416200,00 грн. не повертає, про причини невиконання зобов'язання не зазначає. Відповідно до ст.60 ч.1 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином судом встановлено, що відповідач у встановлений у розписці строк не повернув позивачу грошові кошти, а тому позов щодо стягнення боргу підлягає задоволенню із стягненням з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат у відповідності до ст.88 ЦПК України. Це підтверджено належними доказами, доказів протилежного відповідачем не надано. На підставі ст.ст.15, 16, 526, 530, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved