Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до ТОВ «Завод Автоштамп» про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку починаючи з 02 червня 2020 року по день ухвалення рішення суду. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 01 серпня 2005 року працював в ТОВ «Завод Автоштамп» на посаді терміста п`ятого розряду. 01 червня 2020 року він був звільнений з займаної посади на підставі п. 4 ст. 36 КЗпП України (розірвання трудового договору з ініціативи працівника). На момент звільнення відповідач не провів з ним повного розрахунку по заробітній платі. Заборгованість по заробітній платі на дату звільнення складала 30\~893,64 грн. (до видачі, без урахування податків та зборів). Оскільки, заборгованість по заробітній платі не була виплачена у строки встановлені законом, просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 02 червня 2020 року по дату ухвалення рішення. Крім того, просив стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 840,80 грн., сплачений ним при подачі позову та витрати на правову допомогу в розмірі 2\~000,00 грн. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив стягнути з відповідача нараховану, але невиплачену заробітну плату на день звільнення в розмірі 39\~346,13 грн. (з урахуванням податків та зборів) та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 червня 2020 року до 21 жовтня 2020 року в розмірі 40\~373,19 грн., виходячи з середньоденної заробітної плати в розмірі 407,81 грн. Учасники справи, належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Крім цього, просив розглядати справу у його відсутність та відсутність позивача. Відповідач причини неявки в судове засідання не повідомив, із заявою про неможливість розгляду справи у відсутність його представника до суду не звертався та відзив на позов не подав. Відповідно до ч. 1 ст.\~223\~ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстав для відкладення розгляду справи, визначених ст. ст. 223 та 240 ЦПК України, судом не встановлено. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. До 01 червня 2020 року позивач працював в ТОВ «Завод Автоштамп» та був звільнений з посади терміста п`ятого розряду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, з ініціативи працівника, на підставі наказу №44-к від 28 травня 2020 року, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача. На дату звільнення відповідач мав заборгованість перед позивачем з виплати нарахованої, але невиплаченої заробітної плати: за січень 2020 року 2\~400,00 грн. (з урахуванням часткової виплати 21 травня 2020 року в розмірі 4\~000,00 грн), за лютий 2020 року 8\~350,00 грн., за березень 2020 року 7\~554,76 грн., за квітень 2020 року 7\~339,54 грн. та за червень 2020 року 13\~701,83 грн. В день звільнення з позивачем розрахунку проведено не було. Зазначене підтверджується довідкою відповідача про заробітну плату до видачі, відомостями з Пенсійного фонду України та випискою по картковому рахунку позивача. Отже, в день звільнення відповідач повинен був виплати позивачу нараховану заробітну плату в розмірі 39\~346,13 грн. (з урахуванням сум податків та зборів, які відповідно до чинного законодавства підлягають утриманню роботодавцем при при виплаті заробітної плати). Стаття 43\~Конституції України гарантує, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. За таких обставин, суд приходить до висновку, що при звільненні відповідачем не виконано вищезазначені вимоги чинного законодавства України, а тому з нього підлягає стягненню на користь позивача заборгованість по нарахованій, але не виплаченій у день звільнення, заробітній платі в розмірі 25 054,76 грн. (з урахування сум податків та зборів, які відповідно до чинного законодавства підлягають утриманню роботодавцем при виконанні судового рішення). Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27\~Закону України\~«Про оплату\~праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 08\~лютого 1995\~року №100 (далі Порядок). Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період, а після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Довідкою відповідача №47/19 від 11 вересня 2020 року підтверджується, що середньоденний заробіток позивача становить 407,81 грн., що сторонами не оспорюється. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Відповідно до норм тривалості робочого часу на кожний рік з часу звільнення позивача, тобто починаючи з 02 червня 2020 року, кількість робочих днів становить: за червень 2020 року 19 днів, за липень 2020 року 23 дні, за серпень 2020 року 20 днів, за вересень 2020 року 22 дні, за жовтень 2020 року (по 21 жовтня включно) 14 днів, а всього 98 днів. При цьому, у розрахунку позивача невірно зазначено кількість робочих днів за жовтень 2020 року (15 днів замість 14 днів) та відповідно загальна кількість робочих днів (99 днів замість 98 днів) для обрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку. Враховуючи, що відповідач в день звільнення позивача та на момент розгляду справи не провів з останнім повний розрахунок, то позов підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача, в межах позовних вимог, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача за період з 02 червня 2020 року по 21 жовтня 2020 року включно в розмірі 39\~965,38 грн. (407,81 грн. х 98 днів = 39\~965,38 грн.). Отже, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, в частині стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в розмірі 39\~346,13 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 червня 2020 року по 21 жовтня 2020 року включно в розмірі 39\~965,38 грн. Згідно з п. п. 2 ч. 1 ст.\~430\~ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Визначаючи розмір стягнення заробітної плати за один місяць суд враховує, що заборгованість зі сплати заробітної плати за січень 2020 року становить 2\~400,00 грн. За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за позовну вимогу щодо стягнення виплат, належних позивачу при звільненні, від сплати якого звільнено позивача на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», в розмірі 840,80 грн. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останній судовий збір в розмірі 840,80 грн. за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Звертаючись з позовом, позивач надав попередній розрахунок суми судових витрат, згідно з яким він очікував понести витрати на правничу допомогу в розмірі 2\~000,00 грн. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу адвоката позивачем надано договір про надання правничої допомоги від 07 серпня 2020 року та докази оплати зазначених витрат в сумі 2\~000,00 грн. Згідно з\~п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~до складу\~яких входять\~витрати на\~правничу допомогу\~адвоката,\~покладаються у\~разі задоволення позову на відповідача. З урахуванням викладеного, з відповідача на користь позивача підлягають також стягненню підтвердженні витрати на правничу допомогу в розмірі 2\~000,00 грн. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягнення судові витрати в загальному розмірі 2\~840,80 грн.

Outcome: partial