Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи тим, що 15 листопада 2013 року о 12 годині відповідач на автодорозі М-14 Е 58 км. Одеса-Мелітополь- Новоазовськ, керуючи транспортним засобом «Ауді 90», державний номерний знак [NUMBER] в порушення вимог пунктів 2.3 «е» та 14.2 Правил дорожнього руху України, не впевнившись, що зустрічна смуга вільна на безпечній відстані для нього, допустив зіткнення з транспортним засобом «Тойота», державний номерний знак [NUMBER] під його керуванням в результаті чого було пошкоджено його транспортний засіб та причинено йому тілесні ушкодження. Постановою Березанського районного суду Миколаївської області від 04 квітня 2014 року відповідача визнано винним в скоєнні зазначеного ДТП. Посилаючись на те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, йому причинено матеріальні збитки, які складаються з витрат по ремонту пошкодженого автомобіля в сумі 37311,32 грн., витрат на його лікування в сумі 3000 грн.та моральної шкоди в сумі 10\~000 грн., позивач просить стягнути з відповідача на його користь зазначені збитки. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги зменшили в частині витрат на ремонт транспортного засобу на суму 13\~201 грн., які виплачені йому страховою компанією в рахунок відшкодування вартості ремонту пошкодженого автомобіля та в частині вартості лікування на суму 915 грн., які не підтверджені ним документально, та пояснили суду обставини позову, пославшись на ті, які викладені в позовній заяві. Відповідач позовні вимоги визнав частково в частині вартості лікування. Суду пояснив, що збитки позивачу за ремонт автомобіля відшкодовані страховою компанією, якою було застраховано його цивільно-правову відповідальність. Представник третьої особи ПАТ «[PERSON] компанія «Арсенал Страхування» в судове засідання не з'явився та не повідомив про причини своєї неявки, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав: Судом встановлено, що позивач є володільцем транспортного засобу « Тойота», 1990 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], який в результаті ДТП 15 листопада 2013 року, з вини відповідача, було ушкоджено. Вина відповідача в скоєнні ДТП 15 листопада 2013 року за участю автомобіля, належного позивачу підтверджується постановою Березанського районного суду Миколаївської області від 04 квітня 2014 року (а.с.8) Висновком експертного дослідження від 03.06.2015 року № 19-т НДКЦ УМВС України в Одеській області, яке було замовлено позивачем, підтверджується матеріальний збиток завданий власнику транспортного засобу «Тойота», реєстраційний номер [NUMBER] в сумі 37311,32 грн.(а.с.17-18). Те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 15 листопада 2013 року, позивач отримав легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров»я вбачається з Висновку експерта № 1979 Обласного бюро СМС Миколаївської обласної державної адміністрації (а.с.30-31) З полісу № АЄ/2468099 обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Миколаївської Дирекції ПрАТ «СК» Арсенал Страхування» від 28.02.2013 року вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Ауді-90», реєстраційний номер [NUMBER] на момент дорожньо-транспортної пригоди 15 листопада 2013 року була застрахована (а.с.53). Відповідно до ст.. 3 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-1 IV обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров»ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальника. Те, що страховою компанією позивачу було обраховано страхове відшкодування в сумі 13201,73,грн., яке складається з різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди за мінусом франшизи вбачається з відповіді страхової компанії від 02.10.2014р. на адресу суду (а.с79). Квитанцією банку АТ «[PERSON] Аваль» від 16 липня 2014 року підтверджується отримання зазначених коштів позивачем (а.с.52). Відповідно до ст..1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність , у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов»язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З Полісу обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яким було застраховано відповідальність відповідача вбачається, що ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров»ю складає сто тисяч гривень, за шкоду, заподіяну майну складає п»ятдесят тисяч гривень. Пункт 9.2 ст.9 Закону № 1961-IV передбачає розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілого в сумі п»ятдесят тисяч гривень на одного потерпілого. Експертним дослідженням, яке було проведено на замовлення позивача, вбачається, що матеріальний збиток завданий власнику транспортного засобу складає 37311,32 грн. Оскільки зазначена сума не перевищує ліміт відповідальності за страховим полісом, а сам позивач вважає, що матеріальний збиток у зв»язку з ушкодженням транспортного засобу складає саме вищезазначену суму, а не ту, яку йому відшкодовано страховою компанією, то суд вважає, шо з цим позовом позивач повинен був звернутися до страхової компанії. З пункту 16 Постанови №4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вбачається, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Що стосується позовних вимог в частині відшкодування витрат на лікування в сумі 2085 грн., то вони підлягають задоволенню відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позов в цій частині і визнання ним позову в цій частині не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Позиція про можливість відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, в разі висловлення нею згоди на таке відшкодування викладена також в п.16 вищезазначеної Постанови Пленуму ВССУ. Що стосується позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, то вони не підлягають задоволенню з наступних підстав. З пункту 23.1 ст.23 Закону № 1961 IV вбачається, що шкодою, заподіяною життю та здоров»ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди є, зокрема, моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий фізична особа зазнав у зв»язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я. Пункт 9.3 ст.9 Закону № 1961-IV передбачає розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров»ю потерпілих в сумі сто тисяч гривень на одного потерпілого. З Полісу, яким застраховано транспортний засіб відповідача, також вбачається, що ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров»ю складає сто тисяч на одного потерпілого (а.с.53). Судом встановлено, що позивач не звертався до страхової компанії з заявою про відшкодування йому моральної шкоди. Оскільки позивач не скористався своїм правом на звернення до страхової компанії з заявою про відшкодування йому моральної шкоди, то суд вважає, що немає підстав для стягнення цієї шкоди з відповідача. Пропорційно до розміру задоволених позовних вимог з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial