Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON], яким просив усунути перешкоди у здійсненні ним права власності на будинку №72, що розташований по вулиці Комсомольській у місті Рубіжне Луганської області, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування будинком, а також шляхом зняття їх з реєстрації. Про місце, день та час розгляду справи по суті, особи, які беруть участь у справі повідомлялись належним чином. У судове засідання 17 липня 2015 року для розгляду справи по суті всі особи, які беруть участь у справі, не зявились. Представник позивача подав заяву, якою просив розглянути справу без його участі. Відповідачі, хоча прийняли участь у справі 30 червня 2015 року, у судове засідання 17 липня 2015 року не зявились, причини неявки у судове засідання не повідомили, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористались. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Обґрунтовуючи необхідність задоволення позову, позивач вказав на те, що із серпня 2012 року, відповідачі не проживають в будинку №72, в якому мають право користування. А реєстрація відповідачів у квартирі заважає реалізувати позивачу право розпорядження квартирою у повному обсязі. На основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини: На підставі договору купівлі-продажу, 24 вересня 2009 року, [PERSON] придбав жилий будинок №72 зі службовими будівлями, який розташовано по вулиці Комсомольській у місті Рубіжне Луганської області (а.с.12-14). А 08 жовтня 2009 року зареєстрував своє право приватної власності на вказану нерухомість (а.с.15,16-17). Разом з цим [PERSON], у листопаді 2009 року, надав право користування вказаним жилим будинком, як членам своєї сім`ї [PERSON] та [PERSON], а у жовтні 2010 року [PERSON], які зареєстрували свої місце проживання у цьому будинку (а.с.18-20). Починаючи із серпня 2012 року, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у жилому будинку №72, що розташований по вулиці Комсомольській у місті Рубіжне Луганської області, не проживають (а.с.3,41). Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачами виникли цивільні правовідносини у сфері права власності, в межах яких між ними виник спір щодо наявності у відповідачів, як членів сім`ї власника, права користування квартирою у звязку із відсутністю понад один рік. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до положень частини першої статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно з частиною першою статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Також положення частин перших статей 383 і 405 Цивільного кодексу України (надалі за текстом ЦК України) прямо встановлюють, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. При цьому житлове приміщення, яке члени сім`ї мають право займати визначається власником. Отже, член сім`ї власника житлового будинку може отримати право користування ним від власника, який при цьому, може визначити конкретне житлове приміщення у будинку яким може користуватись член його сім`ї. Судом встановлено, що відповідачі отримали право користування жилим будинком №72, що розташований по вулиці Комсомольській у місті Рубіжне Луганської області, саме як члени сім`ї позивача, оскільки [PERSON] є його сестрою, [PERSON] є його матірю, а [PERSON] являється його племінником (а.с.5). Однак згідно з положеннями частини другої статті 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на те, що позивачем доведена відсутність відповідачів у жилому будинку №72, що розташований по вулиці Комсомольській у місті Рубіжне Луганської області, без поважних причин понад один рік, а дані про наявність іншої домовленості між позивачем та відповідачем відсутні, і законом іншого не встановлено, відповідачів, як членів сім`ї позивача, слід визнати такими, що втратили право користування цим жилим будинком. За таких обставин, позовні вимоги в частині визнання [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування будинком №72, що розташований по вулиці Комсомольській у місті Рубіжне Луганської області слід визнати обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Розглядаючи вимогу позивача про зняття цих же осіб з реєстрації місця проживання, суд виходить з наступного. Відповідно до положень частини першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно з частиною першою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З огляду на положення частини першої статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382-IV та пункту 3.1. розділу ІІІ «Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів», затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України №1077 від 22 листопада 2012 року, судове рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо воно набрало законної сили, є достатньою правовою підставою для реалізації права власника житлового приміщення на звернення до територіального підрозділу Державної міграційної служби України для проведення цим органом відповідних реєстраційних дій щодо зняття з реєстрації місця проживання особи, яка втратила право користування житловим приміщенням на підставі рішення суду. За таких обставин, та враховуючи недоведеність позивачем порушення, невизнання чи оспорювання його зазначеного права, вимога про зняття з реєстрації місця проживання в будинку №72, що розташований по вулиці Комсомольській у місті Рубіжне Луганської області усіх відповідачів є передчасною, та такою, що не підлягає задоволенню. Тому, позов слід задовольнити частково. Таким чином,

Outcome: partial