Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 27.04.2012 року між ним та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, що розташований в с. Якушинці по вул. Б. Хмельницького, 132, Вінницького району Вінницької області. Згідно п. 1.3 даного договору продавець свідчив, що від покупця не приховано обставин, які мають істотне значення для укладання договору купівлі-продажу, що зазначений будинок нікому ін\-шому не проданий, іншим особам не відчужений, під іпотекою, забороною (арештом) не перебуває, судового спору щодо нього, прихованих недоліків, а також прав у третіх осіб як в межах, так і за ме\-жами України немає, як внесок до статутного фонду юридичних осіб не внесений, не переданий в найм (оренду), тимчасове чи довічне користування, в користуванні малолітніх чи неповнолітніх дітей не перебуває, як юридична адреса не використовується. При укладенні даного договору нотаріусом перевірені такі відомості та згідно до витягів з Єдиного державного ре\-єстру обтяжень будинок під забороною відчуження (арештом) в іпотеці та податковій заставі не пе\-ребував. Уклавши даний договір купівлі-продажу та розрахувавшись з продавцем він, не звернув увагу на те, що мав зареєструвати даний договір, оскільки вважав, що, уклавши даний договір у нотаріуса, йому не треба було його десь реєструвати, тому даний будинок залишився зареєст\-рованим за [PERSON] Після проведення ремонту, практично з дати укладання договору він із своєю сім'єю проживають в даному будинку. Наприкінці листопаду 2014 року на його адресу звернувся державний виконавець, який роз\-шукував [PERSON], та з його слів він дізнався, що на майно [PERSON], в тому числі і їх вищезазначений будинок, накладено арешт та його мають виставити на торги з метою погашення боргів. Звернувшись до державної виконавчої служби, йому видали копію виконавчого листа від 02.09.2013 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по кредитному договору за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.05.2013 року. Там же йому надали інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якої постанову на арешт майна боржника від 14.10.2013 року видав Староміський від\-діл державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції. В зв'язку з викладеними вище обставинами [PERSON] звернувся з даним позовом до суду та в подальшому, в процесі розгляду справи, подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить суд зняти арешт з житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, належного йому на праві власності, що розташований в с. Якушинці по вул. Б.Хмельницького, 132, Вінницького району Вінницької області. В судове засідання 21.07.2015 року сторони не зявились. Позивач [PERSON] та його представник за угодою [PERSON] в заяві про зменшення позовних вимог зазначили про розгляд справи у їх відсутність, судові витрати просили залишити за позивачем. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] в судовому засіданні 26.02.2015 року позовні вимоги не визнала, проте в судове засідання 21.07.2015 року не зявилась з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялась судом завчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання 21.07.2015 року та в попередні судові засіданні не зявився без поважних причин, хоча про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, крім того, шляхом виклику до суду через оголошення в пресі. Представник третьої особи Староміського ВДВС Вінницького МУЮ в судове засідання не зявився без поважних причин, хоча про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Враховуючи вищезазначене, дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 27.04.2012 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, згідно якого [PERSON] передав у власність (продав), а [PERSON] набув у власність (купив) належний [PERSON] на праві приватної власності житловий будинок, з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: с. Якушинці, вул. Б. Хмельницького, 132, Вінницького району Вінницької області. Вказаний будинок належить [PERSON] на підставі договору дарування жилого будинку, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу [PERSON] 05.10.2006 року за р. № 5612, зареєстрованого в КП «Вінницьке обласне обєднане бюро технічної документації» 14.12.2006 року і записано в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 140 та зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно КП «Вінницьке обласне обєднане бюро технічної документації» 23.05.2011 року, номер запису 140 в книзі 1, реєстраційний номер: 33708001. Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу [PERSON], підписано сторонами в її присутності, та зареєстровано в реєстрі за № 834. Пунктами 4.1,5.2 вказаного Договору визначено, що право власності на вказаний в цьому Договорі житловий будинок виникає у покупця у відповідності до статті 334 ЦК України. Зі змістом ст.ст. 182, 203, 210, 334, 377, 383, 524, 632, 655, 657, 659, 667, 668, 777, 822 ЦК України, ст.ст. 59, 60, 65, 74 СК України, ст.ст. 88, 79, 81, 90, 91, 120, 126, 103-109, 202 ЗК України, ст.ст. 1,4,12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», ст. 172 Податкового Кодексу України, ст. 4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», а також з правовими наслідками укриття розміру дійсної продажної ціни відчужуваного майна сторони Договору ознайомлені (а.с. 3, 4). 02.09.2013 року Вінницьким міським судом Вінницької області\~ було видано виконавчий лист по справі № 127/8711/13-ц про стягнення із [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № VIW3GA00841558 від 09.08.2007 року в сумі 98910,35 долари США, що станом на 28.05.2012 року еквівалентно 790540,94 грн., а також 3441 грн. судового збору (а.с.5). Як вбачається із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.11.2014 року, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 40158875, виданої 14.10.2013 року Староміським відділом державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції, на все нерухоме майно, що належить [PERSON], накладено арешт (заборона на нерухоме майно) (а.с. 6). Згідно\~ст.655 ЦК України\~за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч.1 ст.638\~ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Також згідно\~ст.210 ЦК України\~правочин підлягає державній реєстрації у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом. Згідно ч.1\~ст.328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. З копій витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 38986143 та 38986424 від 12.06.2015 року вбачається, що за позивачем [PERSON] зареєстровано право власності на майно, зазначене в вищевказаному договорі купівлі-продажу (а.с.75-76). Відповідно ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що накладення арешту на майно, що не є предметом іпотеки і яке належить на праві власності позивачу, порушує його майнові інтереси. Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, суд вважає, що позов обґрунтований, підставний та такий, що підлягає задоволенню. Крім того, за згодою позивача суд залишає за ним судові витрати по справі, повязані зі сплатою судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved