Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою. Позовні вимоги мотивує тим, що 10.08.2016 року [PERSON] під розписку позичила у [PERSON] гроші у розмірі 3000 грн. строком до 10.10.2016 року. Зазначає, що до сьогоднішнього часу відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушив взяті на себе зобовязання. Враховуючи вищезазначене, а також посилаючись на ст. ст. 526, 536, 625, 1049, 1050 ЦК України позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг у сумі 3000 грн. та сплачену суму судового збору у розмірі 640 грн. У судове засідання позивач не зявився, при цьому подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його часті, зазначивши, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Крім того, додав до заяви оригінал розписки від 10.08.2016 року та оригінал квитанції про сплату судового збору. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявилася, хоча про час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, шляхом надіслання судових повісток про виклик рекомендованими поштовими відправленнями (8800022071870/8800021912250/8800022095868), про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує позивач. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 10.08.2016 року [PERSON] позичила у [PERSON] 3000 грн. на термін на два місяці, які зобовязалася повернути у строк. Вказані обставини підтверджуються оригіналом розписки відповідача [PERSON] від 10.08.2016 року, яку долучено до матеріалів цивільної справи позивачем. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнаних родовими ознаками. За приписами ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова розписка є належним доказом, що свідчить про укладення сторонами договору позики. Безгрошовість договору може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами. За своєю юридичною природою договір позики є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобовязанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За приписами ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як встановлено судом, відповідач свої зобовязання за вищезазначеним договором позики не виконала і суму в розмірі 3000 грн. в обумовлений у договорі строк позивачу не повернула. На підтвердження невиконання відповідачем взятих на себе зобовязань по поверненню суми позики позивач надав суду оригінал розписок відповідача від 10.08.2016 року. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 25 квітня 2012 року у справі № 6-24ц12, наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобовязання. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач виконала свої зобовязання за договором позики та повернула грошові кошти. Враховуючи наведене суд вважає, що вимоги позивача є підставними, а тому позов слід задовольнити і стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 3000 грн. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати в розмірі 640 грн. сплаченого судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved