Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, яку обгрунтовує тим, що [INFO] в с. Гавришівка, Вінницького району Вінницької області померла його баба [PERSON] . Після смерті баби відкрилася спадщина, в тому числі на будинковолодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке належало їй як члену колгоспного двору, який не втратив право на частку в майні двору станом на 15.04.1991. 01 серпня 1991 року [PERSON] на випадок своєї смерті залишила заповіт, яким заповіла все своє майно [PERSON] . Осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадковому майні після смерті [INFO] [PERSON] , немає. Позивач спадщину після смерті [INFO] [PERSON] прийняв, звернувшись до нотаріальної контори з письмовою заявою про прийняття спадщини. Однак отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом позивач [PERSON] не має можливості через приналежність спадкового будинковолодіння до суспільної групи домогосподарств «колгоспний двір». За вказаних обставин позивач [PERSON] просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування заповітом після смерті [INFO] [PERSON] на будинковолодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] . В підготовче засідання 06.10.2020 учасники справи не з`явились, однак попередньо подали до суду письмові заяви про розгляд справи у їхню відсутність, при цьому представник позивача [PERSON] згідно з ордером Галіцина В.В. в поданій заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі, а представник відповідача сільський голова Гавришівської сільської ради Вінницького району Вінницької області Яклюшин В.В. в поданій заяві зазначив, що сільська рада позовні вимоги визнає у повному обсязі. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що \~учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести підготовче засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази, надані учасниками справи та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що\~\~кожен має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Судом установлено, що [INFO] в с. Гавришівка, Вінницького району Вінницької області померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20.04.2007 (а.с. 5). На час смерті [INFO] [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 866, виданою виконавчим комітетом Гавришівської сільської ради Вінницького району Вінницької області 04.09.2018 (а.с. 48). Після смерті [INFO] [PERSON] відкрилася спадщина, в тому числі на будинковолодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке належало останній як члену колгоспного двору, що підтверджується копіями виписок з погосподарських книг Гавришівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, з яких вбачається, що в період з 1983 року по 1995 рік [PERSON] була одноосібним членом даного будинковолодіння, до 1982 році в будинковолодінні був зареєстрований її син [PERSON] , [INFO] , який з 2001 року по 2005 рік знову зареєструвався за даною адресою (а.с. 53-62); копією свідоцтва № [NUMBER] про право особистої власності на жилий будинок від 30.06.1988, виданого виконкомом Гавришівської сільської ради Вінницького району Вінницької області на підставі рішення Вінницької районної ради за № 167 від 23.07.1987 (а.с. 12); копією рішення Вінницької районної ради депутатів трудящих за № 183 від 29.05.1970 про надання дозволу на забудову [PERSON] (а.с. 13); копією акта про відведення в натурі присадибної земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку [PERSON] (а.с. 14); копією свідоцтва на забудову індивідуальної садиби забудовника [PERSON] (а.с. 15); довідками № 864, № 865 від 04.09.2018 та № 904 від 12.09.2018, виданими виконавчим комітетом Гавришівської сільської ради Вінницького району Вінницької області (а.с. 49, 50, 51); копією виписки із земельно-кадастрової книги Гавришівської сільської ради Вінницького району Вінницької області (а.с. 52). Рішенням виконавчого комітету Гавришівської сільської ради Вінницького району Вінницької області № 8 від 18.02.1997 проведено перенумерацію житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з даного рішення (а.с. 47). За відомостями технічного паспорту, виготовленого ФОП [PERSON] станом на 01.06.2020, будинковолодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , складається з: житлового будинку під літерою «А», прибудови під літерою «А1», літньої кухні під літерою «Б», погребу під літерою «В», огорожі № 1-2, колодязю № 3, що підтверджується копією технічного паспорта (а.с. 16-18). 01\~серпня 1991\~року [PERSON] ,\~на випадок\~своєї смерті,\~ залишила\~заповіт,\~яким заповідала\~все своє\~майно,\~де б\~воно не\~було і\~з чого\~б воно\~не складалося,\~і взагалі\~все те,\~що буде\~належати їй\~на день\~смерті і\~на що\~вона за\~законом матиме\~право,\~ [PERSON] .\~Даний заповіт\~посвідчений 01\~серпня 1991\~року секретарем\~виконавчого комітету\~Гавришівської сільської\~ради Вінницького\~району Вінницької\~області Ковригою\~Б.В.\~та зареєстрований\~в реєстрі\~за №\~18.\~Станом на\~21.11.2007\~по наявним\~даним у\~виконкомі Гавришівської\~сільської ради\~Вінницького району\~Вінницької областіцей заповіт незмінений і нескасований, що підтверджується його копією (а.с. 7). З матеріалів спадкової справи № 580/2012, заведеної Вінницькою районної державною нотаріальної конторою до майна померлої [INFO] [PERSON] , вбачається, що після смерті [INFO] [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за заповітом у визначений рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 03 вересня 2012 року додатковий строк для прийняття спадщини звернувся позивач [PERSON] . Будь-яких інших заяв про прийняття спадщини чи відмову від прийняття спадщини в матеріалах цієї спадкової справи немає, що підтверджується копією спадкової справи, наданої на виконання вимог ухвали судді від 19.06.2020 (а.с. 90-93). Син [PERSON] [PERSON] помер в с. Гавришівка, Вінницького району Вінницької області 07 жовтня 2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 8) та копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 09.10.2008 (а.с. 6). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13.04.1964 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] (а.с. 9). З витягу зі словника власних імен людей (українсько-російський і російсько-українськи), а також матеріалів з Вікіпедії вбачається тотожність імен [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 69-78). З експертного висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз № 056/1669-m від 04.09.2020 вбачається, що прізвища [PERSON] (свідоцтво про смерть, запис [PERSON] ) та [PERSON] (свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, запис російською мовою [PERSON] ) попри розбіжності у документах, наданих для експертизи, а також в інших документах зазначеної особи, є ідентичними. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] Вінницькою районною державною нотаріальною конторою позивачу [PERSON] було відмовлено через приналежність спадкового будинковолодіння до суспільної групи домогосподарств «колгоспний двір», що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1777/02-31 від 30.08.2018 (а.с. 63). Згідно з вимогами ст. 7 Конституції СРСР (в редакції 1936 року) колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно до\~затверджених ЦСУ\~СРСР 13\~квітня 1979\~року №\~11215\~«Вказівок по\~веденню погосподарського\~обліку в\~сільських радах\~народних депутатів»,\~визначення в\~сільській \~ місцевості\~ \~громадського \~ типу\~ \~господарства \~ в\~ \~погосподарській \~ книзі\~ \~тавідомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок\~ведення погосподарського\~обліку в\~сільських радах\~визначавсяВказівками по\~веденню погосподарського\~обліку в\~сільських Радах\~народних депутатів,\~затвердженими постановою\~Державного комітету\~статистики СРСР\~від \~ 12\~ травня\~ \~1985\~ року\~№ \~5-24/26,\~ а\~згодом \~-\~ Вказівками,затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно з п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.ст. 120, 123 ЦК України (в редакції 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів), майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Тобто усі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У рай смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Таким чином, станом на 15\~квітня 1991\~рокуєдиним членом, який не втратив своє право в майні колгоспного двору, а саме: на будинковолодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , була померла [INFO] [PERSON] . Таким чином, після смерті [INFO] [PERSON] відкрилась спадщина на 100% даного будинковолодіння. Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч. 3 ст. 1235\~ЦК України заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. Частинами 1, 2 статті 1236 ЦК України визначено, що заповідач має\~право охопити\~заповітом права\~та обов`язки,\~які йому\~належать на\~момент складення\~заповіту,\~а також\~ті права\~та обов`язки,\~які можуть\~йому належати\~у майбутньому.\~ Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Частиною 1 статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. З аналізу вищезазначеного вбачається, що позивач по справі [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом, який прийняв спадщину після смерті [INFO] [PERSON] . Осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадковому майні, немає, оскільки єдиний спадкоємець, який мав право на таку частку, [PERSON] (син спадкодавиці) помер [INFO] . Особа має право звернутися до суду з відповідним позовом, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами, тобто, передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто, визнання права в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим виникає цивільно-правовій спір. Судом установлено, що оформити спадщину в нотаріальному порядку позивачу [PERSON] не вдалось, а тому його спадкові права підлягають судовому захисту. Оскільки судом є установленим, що іншого способу захисту своїх спадкових прав, окрім судового, у позивача немає, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до\~абзацу 3 пункту 24\~\~постанови № 2\~\~Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», в разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.\~\~\~\~\~\~\~ Частиною 3 статті 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що дає суду законні підстави для задоволення позову. За клопотанням позивача [PERSON] судові витрати слід залишити за останнім.

Outcome: approved