Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до Луцького міськрайонного суду з позовом до ПП «Виробничо-комерційна фірма «Волинь-Продакшин» про стягнення на його користь 12 822,53 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позовні вимоги мотивує тим, що з 18.05.2011 року по 215.07.2013 року працював в ПП «Виробничо-комерційна фірма «Волинь-Продакшин» на посаді сторожа. Відповідно до наказу № 10-К від 15.07.2013 року був звільнений з займаної посади за угодою сторін, згідно п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджено записами в трудовій книжці. За час роботи у приватному підприємстві в позивача станом на 29.08.2013 року виникла заборгованість із виплати заробітної плати в розмірі 3 847,19 грн. Згідно судового наказу Луцького міськрайонного суду від 14.03.2014 року з відповідача було стягнуто дану заборгованість та виплачено останнім 23.05.2014 року. В заяві вказує, що позивачем не було проведено остаточний розрахунок при звільненні, а тому вважає, що йому слід виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку з 15.07.2013 року по 23.05.2014 року в розмірі 12 822,53 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до трудової книжки серії [NUMBER] (а.с. 3) був прийнятий на посаду сторожа в Приватне підприємство «Виробничо-комерційна фірма «Волинь-Продакшин». 15 липня 2013 року [PERSON] було звільнено згідно п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджено записами в трудовій книжці. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Однак, позивачу при звільненні не було виплачено заробітної плати за період з червня 2013 року по серпень 2013 року в розмірі 3 847,19 грн. Згідно судового наказу Луцького міськрайонного суду від 14.03.2014 року з відповідача було стягнуто заборгованість по нарахованій та невиплаченій заробітній платі та виплачено останнім 23.05.2014 року, що підтверджено постановою про закінчення виконавчого провадження від 26.05.2014 року (а.с. 7). Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Згідно розрахунку позивача сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні [PERSON] становить 12 822,53 грн. Оскільки відповідач в судове засідання своїх заперечень та відповідних доказів не надав, суд приходить до висновку, з ПП «Виробничо-комерційна фірма «Волинь-Продакшин» в користь [PERSON] слід стягнути 12 822,53 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача ПП «Виробничо-комерційна фірма «Волинь-Продакшин» слід стягнути в дохід держави 243,60 грн. судового збору.

Outcome: approved