Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивач [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], уклали 13 жовтня 2012 року шлюб, який був зареєстрований у відділ реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 1283 від 13 жовтня 2012 року. Від шлюбу у сторін дітей немає, спільно нажите майно також відсутнє. Протягом останнього часу (приблизно 1 рік і 6 місяців) сімейне життя між сторонами не склалося, почали зникати любов і поступово, як наслідок, почало погіршуватися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин. Кожен із сторін по-різному дивляться на головні критерії шлюбу, життя, сім'ю. Відповідач постійно нехтувала сімейними цінностями, зраджувала, вживала алкогольні напої. На неодноразові пропозиції позивача про подання спільної заяви подружжя про розірвання шлюбу відповідно до ст. 106 СК України до органів реєстрації актів цивільного стану, позивачка категорично відмовлялася. [PERSON] вважає, що шлюб між ним та відповідачкою повинен бути припиненим, внаслідок його розірвання, оскільки між сторонами не існує сімейних стосунків. Зазначає, що відповідно до Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» № 1632-VII, прийнятий 12 серпня 2014 року, на підставі Подань Державної судової адміністрації України про зміну територіальної підсудності справ, підсудним розташованим у районі проведення антитерористичної операції місцевим загальним та апеляційним судам вх. № 913/0/1-14 від 29 серпня 2014 року, вх. № 10027/0/30-14 від 01 вересня 2014 року Розпорядженням Голови Вищого спеціалізованого суду Гульком Б.І. від 02 вересня 2014 року № 27/0/38-14 було визначено територіальну підсудність судів, які знаходяться в зоні АТО. Зазначеним Розпорядженням Голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ було змінено територіальну підсудність Центрально - міського районного суду міста Горлівки, і судом, до підсудності якого було віднесено розгляд справ, підсудних раніше Центрально - міському районному суду міста Горлівки було визначено згідно даного Розпорядження за Слов'янським міськрайонним судом Донецької області. Згідно копії паспорта відповідачки [PERSON] (паспорт громадянки України, серія [NUMBER] виданого Центрально - міським РВ Горлівського МУ УМВС України в Донецькій області від 19 січня 2005 року), відповідачка зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Просить суд розірвати шлюб, укладений 13 жовтня 2012 року, у відділ реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції м. Києва, по актовому запису № 1283. [PERSON] у судове засідання не з'явився, але надав до суду Заяву про розгляд справи за його відсутністю, просив позовні вимоги задовольнити, зазначив, що час для примирення сторін не потрібен (а.с.12). [PERSON] у судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, місце та час судового засідання. Про причини неявки не повідомила, Заяв про розгляд справи за її відсутністю до суду не надходило. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомленні суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обгрунтованість. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 13 жовтня 2012 року, який було зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1283 (а.с.7). Від шлюбу сторони дітей не мають, спору з приводу спільного майна не має. Протягом останнього часу (приблизно 1 рік і 6 місяців) сімейне життя між сторонами не склалося, почали зникати любов і поступово, як наслідок, почало погіршуватися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин. Кожен із сторін по-різному дивляться на головні критерії шлюбу, життя, сім'ю. Відповідач постійно нехтувала сімейними цінностями, зраджувала, вживала алкогольні напої. На неодноразові пропозиції позивача про подання спільної заяви подружжя про розірвання шлюбу відповідно до ст. 106 СК України до органів реєстрації актів цивільного стану, позивачка категорично відмовлялася. В Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї неможливе. На підставі викладеного,

Outcome: approved