Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа Приморський районний сектор Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстраційного обліку. Свої вимоги обґрунтовує тим, що згідно договору купівлі-продажу від 03.11.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Приморського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON], він купив у [PERSON] житловий будинок №42 з належними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться в м.Приморську Запорізької області по вул. Шевченка, і сплатив за нього обговорену грошову суму, вказану в цьому договорі. Цей правочин був вчинений за згодою чоловіка продавця - [PERSON]. З часу укладення договору купівлі-продажу вказаного будинку, він неодноразово звертався до відповідачів з проханням самостійно знятися з реєстраційного обліку в цьому будинку, але вони постійно відмовлялися це робити в добровільному порядку. В житловому будинку №42 по вул. Шевченка в м.Приморську Запорізької області зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Претензій щодо реєстрації за вказаною адресою [PERSON] він не має. Позивач вважає, що [PERSON] та [PERSON] є такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, в звязку з переходом до нього права власності на вказаний вище житловий будинок і, як наслідок, підлягають зняттю з реєстраційного обліку в цьому будинку. Просить визнати [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: Запорізька область, м.Приморськ, вул.Шевченка, буд.42; зобовязати Приморський РС УДМС України в Запорізькій області зняти відповідачів з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Позивач, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, надав письмову заяву, в якій просив позов задовольнити в повному обсязі, справу розглянути за його відсутності. У випадку неявки відповідачів у судове засідання просив розглянути справу за їх відсутності та постановити заочне рішення (а.с.37). Представник третьої особи Приморського РС УДМС України в Запорізькій області, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, в якій зазначив, що проти визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням заперечень не має, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Крім того указав, що відповідно до п.3 Постанови Кабінету Міністрів України від 2.03.2016 року №207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру», реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради, тому Приморський РС УДМС України в Запорізькій області не має можливості виконати вимоги позовної заяви щодо зняття відповідачів з реєстраційного обліку (а.с.32). Відповідачі, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилися, про поважні причини неявки до суду не повідомили. В справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, позивач у письмовій заяві просив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення, тому суд ухвалив на підставі ст.ст. 169, 224 ЦПК України розглянути справу заочно. У звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу при розгляді даної справи не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Згідно із договором купівлі-продажу, укладеним 3 листопада 2009 року, посвідченим приватним нотаріусом Приморського районного нотаріального округу Запорізької області та зареєстрованим в реєстрі за № 1174, позивач є власником будинку №42, розташованого по вул. Шевченка в м.Приморську Приморського району Запорізької області (а.с.6-7). Відповідно до [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №24334650 від 03.11.2009 року, будинок №42, розташований по вул. Шевченка у м. Приморську Приморського району Запорізької області, належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 03.11.2009 року (а.с.9). Згідно із домовою книгою для прописки громадян, які проживають у [INFO], за вказаною адресою з 03.11.2005 року по теперішній час зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.12-16). Згідно довідки виконавчого комітету Приморської міської ради від 11.04.2016 року за №1354, за адресою: Запорізька область, м.Приморськ, вул.Шевченка, буд.42, зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.5). Згідно із ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна). Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ст.ст.319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 383 ЦК України будинок використовується власником для власного проживання та проживання членів його сімї. За положеннями ст. 158 ЖК Української СРСР, ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Аналіз змісту вказаних правових норм дає підстави для висновку про те, що право члена сімї власника житлового будинку користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Оскільки житлові права членів сімї власника житлового будинку (квартири) є похідними від права власника цього будинку, то припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сімї на користування цим будинком. Однією з підстав припинення права власності відповідно до ст.346 ЦК України є відчуження свого майна власником. За правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 05.11.2014 року по цивільній справі №6-158 цс14, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів, право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є. Із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] передала у власність [PERSON] за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 03.11.2009 року, належний їй на праві власності житловий будинок за №42, з належними до нього будівлями та спорудами. розташований по вул. Шевченка в м. Приморську Запорізької області (а.с.6-7), та право приватної власності [PERSON] на вказаний житловий будинок зареєстровано 03.11.2009 року у Приморському комунальному підприємстві бюро технічної інвентаризації, реєстраційний № 453240 (а.с.9). Судом також встановлено, що після припинення права власності на вказаний житловий будинок і до теперішнього часу у вказаному будинку зареєстровані колишній його власник - [PERSON], та член сімї колишнього власника [PERSON], які у звязку із припиненням права власності на цей будинок втратили й право користування ним. Відповідачі не проживають спільно із позивачем, не повязані з ним спільним побутом, відповідачі і позивач не мають взаємних прав та обовязків, тобто встановлено, що відповідачі не являються членами сімї позивача. В судовому засіданні також встановлено, що договір найму вказаного будинку між позивачем і відповідачами не укладався. За наведених обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги щодо зобовязання Приморського районного сектору Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області примусово зняти [PERSON] та [PERSON] з реєстраційного обліку у житловому будинку № 42 по вулиці Шевченка в м. Приморську Запорізької області, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, нормами зазначеного Закону встановлено, що судове рішення про позбавлення права користування житловим будинком, яке набрало законної сили, само по собі є підставою для відповідного компетентного органу зняти відповідачів з реєстраційного обліку. Таке право позивача на час розгляду справи в суді Приморським районним сектором Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області не порушене (позивачу не відмовлено у вчиненні такої дії). З урахуванням наведеного, суд не вбачає потреби в додатковому зобовязанні Приморського районного сектору Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області до вчинення дій, прямо передбачених законом, за відсутності порушеного права. Крім цього, Приморський районний сектор Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області у позовній заяві зазначений позивачем як третя особа. Виходячи з положень ст. 35 ЦПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не є субєктами спірних матеріальних правовідносин. Враховуючи викладене у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Розяснити позивачу що для зняття відповідачів з реєстраційного обліку він може звернутись до компетентного органу з рішенням суду, яке набрало законної сили. Відповідно до ст.ст.79,88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору у сумі 551 грн. 20 коп. (а.с.1), які підтверджені наданою позивачем квитанцією, по 275, 60 грн. з кожного.

Outcome: partial