Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до Кремінського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. У вказаному позові третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, вказано [PERSON] . В обґрунтування позову зазначається, що позивач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 09.10.2019, який було укладено між ним та [PERSON] , яка діяла на підставі довіреності в інтересах відповідачів [PERSON] та [PERSON] , набув права власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Разом із тим, не зважаючи на обумовлений в договорі купівлі-продажу строк, добровільно з реєстрації за вказаню адресою відповідачі не знялися. У той же час, факт реєстрації відповідачів перешкоджає позивачу у реалізації його права власності на вказаний будинок, зокрема користуванні нерухомим майном та отриманні субсидії на сплату житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим позивач просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування зазначеним жилим приміщенням. У судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також зазначив, що позовні вимоги підтримує та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили, будь-яких заяв чи клопотань від них не надходило, відзиву на позов не подали. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій також зазначила, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання відповідачів, які належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки ними не повідомлялися, відзиву на позову вони не подали, а позивач не заперечував проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів, про що судом була постановлена відповідна ухвала. Також, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 09.10.2019, який був укладений між ним та [PERSON] , яка діяла в інтересах [PERSON] та [PERSON] , набув права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У цьому договорі обумовлювалося, крім іншого, зобов`язання представника продавців [PERSON] у місячний строк з моменту підписання зазначеного договору зняти з реєстрації осіб, що зареєстровані відповідно до довідки Кремінської міської ради № 5561 від 04.10.2019 у вищезазначеному житловому будинку, а саме [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Зазначені обставини також підтверджуються витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 184178147 від 09.10.2019 (а.с. 8-9, 10). Так, відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 6686 від 12.11.2019, виданої виконавчим комітетом Кремінської міської ради Луганської області, позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою на момент видачі довідки також зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , - які не перебувають у родинних стосунках із власником (а.с. 11). Як зазначається у ст. 72 Житлового кодексу Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» № 475/97-ВР від 17.07.1997, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на без перешкод не користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), зокрема від вирішення вимог про позбавлення права користування жилим приміщенням. У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , в якому залишаються зареєстрованими колишні власники будинку та їх родичі - відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , - які не перебували та не перебувають у родинних відносинах із позивачем, а також в порушення умов укладеного позивачем із третьою особою договору купівлі-продажу вказаного будинку добровільно не знялися з місця реєстрації, що позбавляє позивача права вільно користуватися належною йому власністю. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Так, у п. 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» від 02.12.2010 (заява № 8863/06), яке набуло статусу остаточного 02.03.2011 наголошується, що згідно з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (п. 36 рішення ЄСПЛ у справі «Прокопович проти Росії» від 18.11.2004). За таких обставин, оскільки відповідачі є колишніми власниками вищевказаного будинку та їх родичами, які не перебували та не перебувають у родинних стосунках з її нинішнім власником [PERSON] та добровільно не знялися з реєстрації в ньому після набуття позивачем права власності на цей будинок, суд дійшов висновку, що відповідачі втратили право користування жилим приміщенням за місцем реєстрації у будинку позивача, а тому позов підлягає повному задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved