Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комсомольського міського суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому прохає стягнути з [PERSON] відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення у сумі 1414458,50 грн. Заявлені вимоги вмотивовані позивачем тим, що у період з 09.09.2012 року по 04.12.2013 року [PERSON] шляхом зловживання довірою заволодів грошовими коштами в сумі 524800,00 грн. та 34473,00 доларів США, належними позивачу та його дружині [PERSON] Отримавши вказані грошові кошти від позивача у позику для відновлення дамби у ставковому господарстві села Глинськ Світловодського району, відповідач фактично не мав наміру виконувати взяті на себе зобовязання, маючі на меті їх привласнення. Будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, сторони в судове засідання не зявились. Від позивача на адресу суду клопотань про відкладення розгляду справи або відкликання позову не надходило. Відповідач [PERSON] правом надання заперечень проти позову та доказів на їх підтвердження не скористався, тому справу розглянуто у заочному порядку в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих позивачем. Дослідивши приєднані до справи письмові докази, судом встановлено наступне. 09.09.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за яким відповідач отримав у позику 588320,00 грн. на строк 400 календарних днів з моменту набрання чинності договором та зобовязався повністю повернути запозичені кошти у готівковій формі шляхом їх передачі позикодавцю у строк не пізніше 15.10.2013 року. За договором позики від 27.09.2013 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON], останній отримав від позивача у позику 180220 грн. строком на 400 календарних днів і зобовязався повернути всю суму грошей (позику) до 31.10.2014 року. Згідно із наданим Витягом, в провадженні Комсомольського МВ УМВС (відділення поліції №2 Кременчуцького відділу поліції ГУ НП в Полтавській області) перебувають матеріали досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером 12015170080000343 від 25 березня 2015 року за фактом заволодіння грошовими коштами [PERSON] та [PERSON] з правовою кваліфікацією діяння за ч.4 ст.190 КК України. Відповідно до ухвали колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області від 08.07.2016 року, була скасована постанова слідчого відділення поліції №2 Кременчуцького ВП про закриття кримінального провадження № 12015170080000343 з поверненням матеріалів органу досудового розслідування про проведення досудового розслідування. Розглянувши справу в межах заявлених вимог та оцінивши досліджені докази у їх сукупності, суд зазначає, що спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного Кодексу України, також судом взято до уваги розяснення, що містяться у Постанові № 6 Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди». Відповідно до\~ст.1166 Цивільного кодексу України\~майнова шкода, завдана\~неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної або юридичної\~особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Саме таких висновків дійшов Пленум Верховного суду України, виклавши їх у постанові від 27.03.1992 року за №6, та розяснивши, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної чи юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Таким чином, при вирішенні спорів про відшкодування шкоди за вказаними нормами права доказуванню підлягають: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача і його вина, причинний зв'язок між протиправною дією і негативними наслідками. Частиною 3\~ст.10 ЦПК\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. \~\~\~\~ Згідно з вимогами ч.3 ст.10, частин 1,\~4\~ст.60 ЦПК\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Виходячи із змісту принципу «презумпції невинуватості», закріпленого у ст.62 Конституції України, ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічні положення містяться і в п. 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також в Рішеннях Європейського суду з прав людини (по справі Minelli v. Switzerland; Barbera, Messegue et Jabardo v. Spain та багатьох інших). Відтак суд дійшов висновку, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що [PERSON] вчинено відносно [PERSON] злочину і внаслідок згаданого кримінального правопорушення позивачу було завдано матеріальної шкоди. З огляду на викладене, вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Судові витрати у відповідності до\~ст. 88 ЦПК України\~відносяться на рахунок держави, оскільки позивачу відмовлено у позові, але останній звільнений від сплати судового збору на підставі п.6 ч.1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір». З огляду на викладене та

Outcome: dismissed