Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова із позовною заявою про розірвання шлюбу, в якій вказує, що з 26 серпня 2016 року він перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. Останній час сімейне життя з відповідачкою почало погіршуватися, та призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Можливостей до відновлення стосунків і збереження шлюбу не вбачається. Просить розірвати шлюб. Відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву, у якому просила надати строк на примирення, посилаючись на те, що в них із позивачем були гарні стосунки, а його доводи є надуманими. В судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні позовних вимог, у останнє судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач в останнє судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе позов задовольнити, виходячи з наступного. 26 серпня 2016 року між сторонами було зареєстровано шлюб у Кегичівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 37, про що видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони дітей не мають. Суд зазначає, що відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Як зазначено позивачем у позовній заяві між сторонами відсутнє взаєморозуміння, виникали суперечки з різних питань, шлюбно-сімейні відносини не підтримують, мешкають окремо. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповіднодо ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірванняшлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Що стосується надання строку для примирення, то суд зазначає наступне. За змістом ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. З аналізу ст. 111 СК України вбачається, що закріплена у коментованій статті норма є диспозитивною. Диспозитивність норми підкреслюється і у постанові Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», в якій зазначається, що вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов`язком. Оцінюючи доводи заяви відповідача щодо надання строку для примирення подружжя, суд враховує, що сторони тривалий час не підтримують шлюбно-сімейних стосунків, відповідачем не наведено доводів, які давали б підстави вважати про можливість відновлення шлюбних стосунків та збереження сім`ї, при цьому позивач має стійку позицію щодо розірвання шлюбу та неможливості примирення, тому суд приходить до висновку про недоцільність такого заходу, уникаючи формалізму. За таких обставин, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved