Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

[PERSON] звернувся в листопаді 2015 року до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості 3% річних за договором позики в розмірі 1223.25 грн. та інфляційні збитки 10267.07грн. 19.04.2016р. позивач уточнив вимогу: зменшивши заборгованість 3% річних за договором позики 1162.3грн., та інфляційні збитки 9987.67грн. В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити, в подальшому просив завершити справу за його відсутності.. Відповідач в судове засідання не зявився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд ухвалив заочне рішення. При цьому, відповідач надіслав письмове заперечення, де позов не визнав в звязку з оплатою боргу. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 06.07.2012р., яке набрало законної сили 05.09.2012р., з [PERSON] стягнуто в користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 02.06.2009 року в сумі 13240.97грн., та судові витрати, на підставі виданого виконавчого листа було відкрито 26.03.2013 року виконавче провадження (а.с.7-11). Даним рішенням стягнуто тільки саму суму боргу позичених коштів (9000грн.), з врахуванням відсотків. За вимогами ст..625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 26.10.2015 року боржник [PERSON] перерахував на органи ДВС заборгованість в сумі 14783.86грн. (а.с.26) та постановою ДВС закінчено виконавче провадження. Отже кошти сплачено боржником по рішенню суду тільки 26.10.2015 року. Згідно розрахунку заборгованість по 3% річних за період з 05.09.2012 року по 26.10.2015 року становить 1 162.3 грн., які підлягають стягненню з відповідача, при цьому суд відхиляє доводи відповідача про сплату боргу та відсутність підстав для задоволення позову, так як зобовязання боржником не виконано добровільно у вставнолений термін. Що стосується вимоги стягнення інфляційних витрат за період з 05.09.2012 року по 26.10.2015 року в сумі 9987.67грн., то дана вимога також є обґрунтованою. Згідно з ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Таким чином, порушення, невизнання, оспорювання субєктивного права є підставою для звернення кожної особи до суду за захистом свого особистого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. За змістом ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача 487.20 грн. судового збору. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 15, 16, 625 ЦК України,

Outcome: approved