Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

[PERSON], діючи в інтересах [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що відповідно до договору дарування від 31.03.2008 року, зареєстрованого в реєстрі під № 2030, посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], позивач отримала у власність від своєї бабусі [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS]. Право власності позивача було зареєстровано у КП «Вишгородське БТІ» 02.04.2008 року в реєстровій книзі № 15 під реєстровим № 1907, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.04.2008 року. Органом місцевого самоврядування у 2008 році було оформлено будинкову книгу на ім'я нового власника житлового будинку - позивача. В зазначеному житловому будинку позивач проживає разом зі своєю сім'єю, в ньому ж зареєстровані члени його сім'ї. У серпні 2018 року позивач звернулася до органу місцевого самоврядування - Новопетрівської сільської ради щодо приватизації земельної ділянки, на якій розташований належний їй житловий будинок з надвірними будівлями. Однак, їй було відмовлено по причині вже зареєстрованого права власності на спірну земельну ділянку за бабусею позивача [PERSON]. У зв'язку із тим, [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок, який розташований на земельній ділянці, яка також належить [PERSON], позивачка вимушена звернутися до суду за захистом свої прав та просить визнати за нею права власності на земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,0525 га, для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: [ADDRESS]. У судове засідання позивачка та її представник не з'явились, від представника надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, просила позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Вивчивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У ст. 12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 31.03.2008 року, зареєстрованого в реєстрі під № 2030, посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], позивач отримала у власність від своєї бабусі [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Право власності позивача було зареєстровано у КП «Вишгородське БТІ» 02.04.2008 року в реєстровій книзі № 15 під реєстровим № 1907, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.04.2008 року (а.с. 14). Органом місцевого самоврядування у 2008 році було оформлено будинкову книгу на ім'я нового власника житлового будинку - позивача. В зазначеному житловому будинку позивач проживає разом зі своєю сім'єю, в ньому ж зареєстровані члени його сім'ї (а.с. 19-24). Разом із цим, Рішенням 2 сесії V скликання від 11.05.2006 року № 32 Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,0677 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: [ADDRESS] На підставі чого на ім'я [PERSON] було виготовлено Державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER], який було зареєстровано 08.09.2006 року з Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за [NUMBER]. Земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер [NUMBER] (а.с. 25). Згодом, частину земельної ділянки, площею 0,0152 га, [PERSON] відчужила, відповідно до договору купівлі-продажу № 5913 від 03.11.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] В результаті розподілу земельної ділянки на дві окремі, одну з яких було відчужено, земельній ділянці, що залишилася у власності [PERSON], площею 0,0525 га, було присвоєно кадастровий номер [NUMBER], що підтверджується Витягом з Державного Земельного кадастру на земельну ділянку від 30.08.2018 року (а.с. 26-30). Рішенням сесії Новопетрівської сільської ради № 692-29-VІ від 22.02.2014 року «Про перейменування вулиць села Нові Петрівці» назву вулиці Леніна села Нові Петрівці Вишгородського району Київської області було змінено на вулицю Свято-Покровську села Нові Петрівці Вишгородського району Київської області. Відповідно до довідки Новопетрівської сільської ради № 735 від 03.09.2018 року, житловий будинок за адресою: [ADDRESS], належний [PERSON] на підставі Договору дарування від 31.03.2008 року, за реєстровим № 2030, посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], розташований на земельній ділянці кадастровий номер [NUMBER], площею 0,0525 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого підсобного господарства, за адресою: [ADDRESS], яка належала [PERSON], померлій [INFO] (а.с. 33). Топографічна зйомка земельної ділянки під кадастровим номером [NUMBER], виготовлена ТОВ «Регіональний центр розвитку» відображає і підтверджує схематично місце розташування житлового будинку позивача на спірній земельній ділянці (а.с. 31-32). Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набуває в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 55 Конституції України та ст. 15 ЦК України передбачено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ст. 120 ЗК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Згідно зі ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Відповідно до підпункту «г» пункту 18 Постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 року за №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК (435-15), а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-V ( 997-16 ) - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. За правовою позицією Верховного Суду України, викладеній у справі №6-841 цс 16 від 15.05.2017, наведені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України в поєднанні з нормою статті 125 цього Кодексу слід виходити з того, що в разі переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Враховуючи викладене та зважаючи на те, що позивач на підставі договору дарування, набув права власності на житловий будинок за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Нові Петрівці, вул. Леніна (Свято-Покровська), буд. 1-А, в силу закону набув право власності на земельну ділянку, на якій розташований такий будинок, однак не може оформити таке своє право власності в повному обсязі. Беручи до уваги, що матеріалами справи встановлено, що земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок, належить [PERSON], яка померла у 2010 році, є бабусею позивачки та яка за життя подарувала [PERSON] житловий будинок, а тому визнання за позивачкою права власності на земельну ділянку, на якій розташований її житловий будинок не суперечить закону та не зачіпає права інших осіб про що свідчить заява відповідача. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що ґрунтуюся на нормах закону, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved