Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-25 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачкою зареєстрували шлюб 06 листопада 1982 року у виконавчому комітеті Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області, про що складено відповідний актовий запис №80. Від шлюбу у них народилася одна дитина - син [PERSON], [INFO], який на день звернення до суду являється повнолітнім. Із відповідачкою вони фактично не проживають в шлюбі вже близько одного року. Не ведуть спільного господарства, не мають спільного сімейного бюджету, в зв'язку із чим сімейні зв'язки між ними фактично вже давно втрачені, з підстав неоднакового підходу відповідачки до вирішення сімейно-побутових питань, не зважаючи на те, що прожили вони в спільному зареєстрованому шлюбі близько 35 років. Впевнившись в тому, що сім'я розпалася остаточно, відновити її неможливо, просить шлюб укладений між ним та відповідачкою - розірвати. Після реєстрації розірвання шлюбу залишити за відповідачкою право вибору прізвища. Судові витрати залишає за собою. Позивач, [PERSON] в судове засідання не з'явився. 26.10.2018, через канцелярію суду, представник позивача, [PERSON] подав клопотання, в якому просив розглянути справу за його відсутності та відсутності самого позивача, якому відомо про час та місце розгляду справи. Позовні вимоги підтримує. Просить їх задовольнити. Відповідач, [PERSON] у судове засідання не з'явилася. Про час, дату та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, що стверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Про причини своєї неявки суд не повідомила. Відзив на позов не подавала. Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідачем у встановлений судом строк відзив не подано, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 06 листопада 1982 року у виконавчому комітеті Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області, про що складено відповідний актовий запис №80. Від шлюбу у сторін народилася одна дитина - син [PERSON], [INFO], який на день звернення до суду являється повнолітнім. Відповідно до ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В роз'ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Позивач, [PERSON] у позовній заяві зазначив, що миритися з дружиною за будь-яких обставин не бажає. Відповідач, [PERSON] в судові засідання жодного разу не з'явилася. Відзиву на позов не подавала. Таким чином, враховуючи, що шлюб [PERSON] та [PERSON] не може бути збережений, оскільки зазначені обставини свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача, порушує його особисті інтереси, що має істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач, [PERSON], як особа, яка змінила своє прізвище при реєстрації шлюбу, в судові засідання жодного разу не з'явилася. Заяв про те, яке прізвище вона бажає залишити собі після розірвання шлюбу не подавала. Тому суд не має можливості встановити таке. В силу вимог ст.115 Сімейного Кодексу України, рішення суду про розірвання шлюбу, після набранням ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення, для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Отже, копію рішення суду, після набрання ним законної сили, слід надіслати до Рахівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області, для виконання. Питання про відшкодування судових витрат позивачем не ставилося. На підставі викладеного,

Outcome: approved