Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду із цивільним позовом до [PERSON], [PERSON], третьої особа відділу ДВС Ковельського міськрайонного управління юстиції про зняття арешту з транспортного засобу. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03 жовтня 2011 року він приїхав до м. Ковель на автомобільний ринок з метою придбати собі транспортний засіб. Як результат йому сподобався автомобіль марки PEUGEOT моделі PARTNER, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER], номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], тип ТЗ вантажний вантажопасажирський, який продавала [PERSON] 03 жовтня 2011 року [PERSON] оформила на нього, та на його дружину [PERSON] довіреність з правом керування та відчуження спірного автомобіля. В подальшому, на підтвердження укладення наведеного договору купівлі-продажу транспортного засобу, [PERSON] у вказаний день надала йому розписку про отримання від нього коштів за спірний автомобіль та передала безпосередньо сам транспортний засіб з документами на нього (свідоцтво про реєстрацію ТЗ). Відповідно до вказаної розписки він передав [PERSON], а вона прийняла від нього кошти в сумі 46800,00 грн. за покупку наведеного автомобіля. На його погляд з моменту оформлення [PERSON] наведеної довіреності та розписки, передання йому спірного транспортного засобу і документів на нього, ніж ними, як сторонами за договором, було досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору, внаслідок чого фактично було укладено договір купівлі-продажу в письмовій формі. Вважає, що саме він на сьогодні володіє спірним транспортним засобом на законних підставах та не заборонених законом. В супереч наведеним обставинам, 04 вересня 2013 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Ковельського міськрайонного управління юстиції Найдич Т.О. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №39641513 від 04 вересня 2013 року. Як наслідок було арештовано все майно [PERSON], в тому числі й спірний транспортний засіб, як її особисте майно. Оскільки, вказана відповідачка на сьогодні на підставі наказу господарського суду Дніпропетровської області від 17 червня 2013 року заборгувала певну суму коштів третім особам. Він набув законне право володіння спірним транспортним засобом 03 жовтня 2011 року. Тобто, до моменту винесення наведеного рішення державного виконавця та вказаного наказу Господарського суду. Просить зняти арешт з вищевказаного транспортного засобу. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, за мотивів, викладених у позовній заяві та заяві про зміну позовних вимог, просив позов задоволити повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, однак подала до суду заяву в якій просила розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги визнає повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, однак подала до суду заяву в якій просила розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги визнає повністю. Представник третьої особи Відділу ДВС Ковельського міськрайонного управління юстиції в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у встановлений законом строк, заяву про перенесення розгляду справи не подавав. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду із захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 03 жовтня 2011 року [PERSON] оформила на [PERSON] та [PERSON] довіреність з правом керування та відчуження (а.с.2) автомобіля марки PEUGEOT моделі PARTNER, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER], номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], тип ТЗ вантажний вантажопасажирський Також 03 жовтня 2011 року, на підтвердження укладення наведеного договору купівлі-продажу транспортного засобу, [PERSON] надала йому розписку (а.с.3) про отримання від [PERSON] коштів за спірний автомобіль та передала безпосередньо сам транспортний засіб з документами на нього (свідоцтво про реєстрацію ТЗ). Відповідно до вказаної розписки він передав [PERSON], а вона прийняла від нього кошти в сумі 46800,00 грн. за покупку вищевказаного автомобіля. Згідно ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України, правочином вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони, а також якщо він підписаний стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну суму. 04 вересня 2013 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Ковельського міськрайонного управління юстиції Найдич Т.О. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №39641513 від 04 вересня 2013 року. Як наслідок було арештовано все майно [PERSON], в тому числі й спірний транспортний засіб, як її особисте майно. Оскільки, вказана відповідачка на сьогодні на підставі наказу господарського суду Дніпропетровської області від 17 червня 2013 року заборгувала певну суму коштів третім особам. Відповідно до ч. 1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дій або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та наявні всі підстави для зняття арешту з транспортного засобу, оскільки позивач на законних підставах володів вищевказаним автомобілем з 3 жовтня 2011 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved