Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини даних про батька, треті особи Сєвєродонецький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, [PERSON], в якому просив про наступне: - визнати [PERSON] батьком [PERSON], [INFO]; - внести зміни до актового запису № 609 від 21 вересня 2001 року про народження [PERSON], записавши [PERSON] батьком дитини, а прізвище та по батькові дитини змінити відповідно на «Прісєвко» та «Владиславович». В обґрунтування позову позивач вказав, що відповідачі, [PERSON] та [PERSON], перебували у зареєстрованому шлюбі з жовтня 1998 року. 03.04.2001 року шлюб між ними було розірвано. При цьому [PERSON] взяла собі дошлюбне прізвище «Курпас». 01.07.2001 року, тобто ще коли не пройшло десять місяців з дати розірвання шлюбу між відповідачами, у відповідача [PERSON] народився син - [PERSON]. При народженні дитини, відповідач [PERSON] записала сина як [PERSON], тобто запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень вчинено, відповідно до ст. 168 Кодексу про шлюб та сімю, що діяв на той момент, бо дитина була народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу відповідачами. 24.09.2004 року позивач та відповідач [PERSON] уклали шлюб. На даний час сторони продовжують спільно проживати у шлюбі. 01.07.2017 року сину відповідача [PERSON] виповнилося 16 років. На його день народження відповідач зізналася йому та своєму синові, що його батьком в дійсності є [PERSON], а не [PERSON], який записаний батьком [PERSON] у його свідоцтві про народження. З 1999 року позивач та відповідач [PERSON] були коханцями. [PERSON] завжди приховувала від її тодішнього чоловіка їх інтимний звязок, а тому коли вона завагітніла від позивача, злякавшись наслідків, приховала цей факт від свого тодішнього чоловіка та від нього. З того часу відповідач приховувала від нього факт того, що саме він є біологічним батьком [PERSON], незважаючи на те, що вони усі разом проживали сторони були у шлюбі. За весь час їх сумісного проживання, у позивача ніколи не виникало і думки про те, що саме він є батьком [PERSON], а відповідач факт його батьківства приховувала. Наразі, батьком його дитини продовжує значитися відповідач [PERSON], тому він вимушений звернутися до суду із зазначеним позовом про визнання батьківства, щоб в подальшому мати змогу повністю реалізувати свої батьківські права та обовязки. В судове засідання відповідач [PERSON] та позивач не зявилися, надали до суду письмові заяви, в яких просили задовольнити позов та розглянути справу без їх участі. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, надав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі. В судове засідання представник третьої особи Сєвєродонецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області не зявилася, проте надала заяву про розгляд справи без її участі, просила вирішити дане питання на розсуд суду. В судове засідання третя особа [PERSON] не зявився, надав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ЕД № 134647, виданого 03 квітня 2001 року Сєвєродонецьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану, [PERSON] та [PERSON] 03 квітня 2001 року розірвали шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 190. Прізвище дружини після розірвання шлюбу [PERSON]. З копії свідоцтва про народження серії І-ЕД № 176109, виданого 21 вересня 2001 року Сєвєродонецьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Луганської області, вбачається, що [PERSON] народився 01 липня 2001 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 609. Батьком записаний [PERSON], матірю [PERSON]. Згідно із копією свідоцтва про одруження серії 1-ТП № 111478, виданого 24 вересня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції, [PERSON] та [PERSON] 24 вересня 2004 року одружилися, про що зроблено відповідний актовий запис № 515. Прізвище дружини після одруження [PERSON]. Відповідно до висновку експерта № 64 від 30 січня 2018 року, складеним експертом Комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР», відповідно до законів успадкування в генотипі дитини присутні тільки такі алелі, які виявляються у біологічної матері та біологічного батька. Молекулярно-генетичним аналізом встановлено, що у дитини серед досліджених локусів не виявлено алелів умовно батьківського (нематеринського) походження, які б не виявлялись у припустимого батька. Таким чином, встановлено, що громадянин [PERSON], [INFO], може бути біологічним батьком дитини [PERSON], [INFO], народженого громадянкою [PERSON], [INFO]. Вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON], [INFO], і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних звязків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,99998%. У статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної [PERSON] РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція) закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 7 Конвенції дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на імя і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до ст. 52 Кодексу про шлюб та сімю України походження дитини від батьків, які перебувають між собою в шлюбі, засвідчується записом про шлюб батьків. Відповідно до ст. 53 Кодексу про шлюб та сімю України походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матірю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матірю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Суд зауважує, що відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав відповідно до вимог ст. 53 Кодексу про шлюб та сімю України. Відповідно до ст. 168 Кодексу про шлюб та сімю України реєстрація народження дитини, зачатої в шлюбі, але народженої після розірвання шлюбу або визнання шлюбу недійсним, якщо з дня розірвання шлюбу чи визнання його недійсним до дня народження дитини минуло не більше 10 місяців, провадиться в тому ж порядку, що й реєстрація народження дитини, батьки якої перебувають у шлюбі. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми Сімейного кодексу України застосовуються в частині лише тих прав і обовязків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права та обовязки визначаються на підставах, передбачених СК України. Відповідно до п. 2 розділу VII «Прикінцеві положення» СК України норми законодавства, які регулювали шлюбно-сімейні правовідносини, втратили чинність з 01 січня 2004 року, за винятком норм розділу V «Акти громадянського стану» Кодексу про шлюб та сімю України, які зберігають чинність у частині, що не суперечить СК України, до прийняття спеціального закону. Розділ V «Акти громадянського стану» втратив чинність з 27 липня 2010 року. Відповідно до ст. 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право предявити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Згідно із п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Згідно зі ст. 129 СК України значена особа може звернутися з такими вимогами у межах строку позовної давності (один рік), перебіг якого починається з дня, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. При цьому суд враховує, що у випадках передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 СК України мають застосовуватися правові приписи, закріплені в частині третій статті 267 ЦК України. Тобто, суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність. Без заяви сторони у спорі позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності повязана лише з наявністю про це заяви сторони, зробленої до ухвалення рішення судом першої інстанції. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2017 року по справі № 161/7536/15-ц. Суд зауважує, що клопотань (заяв) з боку осіб, які беруть участь у справі, щодо застосування до вищевказаних правовідносин позовної давності до суду не надходило. На думку суду, доводити наявність кровного споріднення з дитиною чоловік може будь-якими допустимими доказами, суттєвими з яких будуть висновки судово-медичної, біологічної, генетичної експертизи. Враховуючи вищевикладений висновок біологічно-генетичної (молекулярно-генетичної) експертизи, суд вважає за необхідне визнати [PERSON] батьком дитини [PERSON], [INFO], народженого громадянкою [PERSON], з одночасним внесенням відповідних змін до актового запису № 609 від 21 вересня 2001 року про народження [PERSON]. При цьому, вищевказаний спосіб захисту прав позивача не порушує вимог Закону та відповідає вимозі ефективності, яка визначена в ст. 5 ЦПК України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що позивач не просив стягувати з відповідачів на його користь судові витрати, при цьому, на думку суду, цей спір виник в тому числі внаслідок дій позивача (ч. 9 ст. 141 ЦПК України), у звязку із чим суд вважає справедливим та розумним не стягувати з відповідачів на користь позивача будь-які судові витрати.

Outcome: approved