Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, третя особа - Управління Держземагенства у м. Новомосковськ Дніпропетровської області про визнання незаконним рішення та державного акту на право приватної власності на землю. В обґрунтування заявленого позову, позивач посилався на те, що 11 червня 1976 року його мати - [PERSON], подарувала йому ? частину житлового будинку який розташований за адресою [ADDRESS]. [INFO] його мати, [PERSON], померла. Позивач зазначив, що після смерті матері ним виявлений Державний акт на право приватної власності на землю, виданий 19 січня 1998 року на ім'я [PERSON] про право приватної власності на землю площею 0,0752 га., під частиною будинку який з 1976 року належить йому. Зазначений державний акт виданий на підставі рішення Новомосковського міськвиконкому ради народних депутатів № 1026 від 30.10.1997 року. Оскільки він, [PERSON] на момент ухвалення рішення про передачу земельної ділянки та в подальшому отримання державного акту про право власності, був власником домоволодіння, вважає, що рішення та державний акт видані незаконно. В зв'язку з наведеним, позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, просив суд: -визнати незаконним та скасувати рішення Новомосковського міськвиконкому ради народних депутатів за № 1026 від 30.10.1997 року в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки по [ADDRESS]. -визнати незаконним Державний акт про право власності на земельну ділянку на право власності на земельну ділянку площею 0,0752 га., яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, розташованого за адресою: [ADDRESS], виданого [PERSON], 19 січня 1998 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю НМ за № 850 -скасувати державну реєстрацію Державного акту про право власності на земельну ділянку розміром 0,0752 га., яка надана для для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, розташованого за адресою: [ADDRESS], виданого [PERSON], 19 січня 1998 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю НМ за № 850. В судове засідання представник позивача не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи у свою відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлений, в зв'язку з чим, судом проведений заочний розгляд справи. Представник третьої особи - Управління Держземагенства у м. Новомосковську Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився. Суд, дослідивши надані позивачем докази, приходить до переконання, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно договору дарування укладеного 11 червня 1976 року [PERSON] подарувала [PERSON] ? частину житлового будинку якій розташований за адресою [ADDRESS] Зазначений вище договір дарування було посвідчено нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори за реєстровим № 2332, а 09 серпня 1976 договір зареєстрований в БТІ м. Новомосковська за № 2025. В договорі дарування визначений перелік споруд та будівель, які перейшли у власність Позивача. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть. 19 січня 1998 року [PERSON] отримала державний акт про право приватної власності на землю під частиною будинку, яка їй вже не належала, була у власності [PERSON] Державний акт виданий на підставі рішення Новомосковського міськвиконкому ради народних депутатів № 1026 від 30.10.1997 року, розмір земельної ділянки складає 0,0752 га., цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Відповідно до ст. 243 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдаровуваному. Згідно до ст. 6 ЗК УРСР (в редакції 1991 року), громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для: ведення селянського фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). У відповідності до ст. 30 ЗК УРСР, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. Відповідно до ч. 1 ст. 320 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Згідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю, або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій воно розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Статею 78 ЗК України (в редакції 2002 року), наданий зміст права власності. Право приватної власності на землю означає, що певна конкретно визначена на місцевості земельна ділянка належить певному конкретно визначеному громадянові або юридичні особі (заснованій на власності громадянина, групи громадян). Зазначені особи мають право володіти, користуватися і розпоряджатися належною їм земельною ділянкою. Вони набувають право власності на земельну на земельну ділянку в установленому порядку. Їх право на земельну ділянку посвідчується відповідними документами (договором купівлі-продажу, свідоцтвом про спадщину, державним актом про право власності на землю, рішенням суду, тощо) і набуває чинності після державної реєстрації земельної ділянки. Відповідно до ч. 2 ст. 116 ЗК України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі; приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян. Судом встановлено, що приватизація земельної ділянки [PERSON] відбулась незаконно, оскільки з 1976 року вона не була власницею домоволодіння за [ADDRESS] Згідно до ст. 21 ЦК України суд визнає та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання в обгрнтованості позовних вимог. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved