Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. Свій позов обґрунтовує тим, що в червні 2013 року передав у користування [PERSON] вантажний автомобіль марки «RENAULT PREMIUM», д.н. [NUMBER], який мав використовувати його та якщо буде покупець, продати його, попередньо про це повідомивши. Вказує, що через певний час вирішив повернути свій автомобіль, однак [PERSON] повідомив його, що передав транспортний засіб [PERSON], який мав сплачувати відсотки за користування та виплачувати поетапно вартість, і в подальшому мали оформити договір купівлі-продажу. Проте, відповідач користується автомобілем і не сплачує кошти за його використання. При цьому, документально факт передачі, оренди автомобіля не оформляли. Вважає, що відповідач незаконно користується його транспортним засобом, в зв'язку з чим просить суд зобов'язати [PERSON] повернути належний йому автомобіль та стягнути з відповідача понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у заяві та просили задовольнити. Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Заслухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що що [PERSON] на праві власності належить автомобіль марки «RENAULT PREMIUM», д.н. [NUMBER], що підтверджується реєстраційною карткою АТМ (а.с. 11). Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування, та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти, щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В судовому засіданні встановлено, що спірним автомобілем користується [PERSON] і даний факт сторонами не оспорюється. При цьому, суду не представлено жодних належних і допустимих доказів стосовно правомірності використання автомобіля відповідачем і передачі даного транспортного засобу в користування позивачем на відповідній правовій підставі. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Отже, оцінивши та дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в цій частині позову слід задовольнити повністю. При цьому, на думку суду підлягають до часткового задоволення вимоги позивача про стягнення судового збору. Так, ч. 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, При цьому, згідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір» розмір ставок судового збору справляється від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, в якому заява подається до суду у відсотковому співвідношенні до ціни позову у фіксованому розмірі, а саме за подання до суду позовної заяви майнового характеру - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Проте, суду не представлено доказів ринкової вартості спірного автомобіля, а тому суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 1200 грн. судового збору у відповідності дол. ціни позову, тобто ринкової вартості аналогічного транспортного засобу.

Outcome: partial