Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 01.11.2012 року [PERSON] було взято у нього в борг грошові кошти у сумі 20000,00 дол. США , що за офіційним курсом НБУ станом на 30.11.2015 року становить 20000 х 23.88 = 477600,00 грн. з зобов'язанням повернути вказані вище кошти у строк до 01.12.2012 року, що підтверджується відповідною розпискою. В обумовлений розпискою строк відповідач грошові кошти не повернув, чим односторонньо порушив зобов'язання, в подальшому ухиляється від повернення боргу, уникає спілкування з метою досягнення компромісу. Вважає, що оскільки розпискою був обумовлений строк повернення грошових коштів до 01.12.2012 року, тому строк позовної давності у три роки почав свій перебіг саме з 01.12.2012 року, а відтак дана позовна заява подається в межах строку позовної давності. Верховний суд України у постанові від 18.09.2013 року по справі №6-63 цс 13 зазначив, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Просив стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість у розмірі 477600 грн., та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов в межах доводів позовної заяви та просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився повторно. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся рекомендованою кореспонденцією, а тому вважається повідомленим належним чином. Заяви щодо розгляду справи в його відсутність суду не надав, про причину неявки суду не повідомив. Письмових заперечень до суду не подав. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача згідно ч.4 ст.169 ЦПК України з постановленням заочного рішення згідно до ст.224-228 ЦПК України проти чого не заперечує представник позивача. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали по справі та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку що позовна заява підлягає до задоволення. Судом встановлено, що згідно наданої суду оригіналу розписки підтверджується, що 01.11.2012 року [PERSON] взяв у [PERSON] в борг грошові кошти у сумі 20000,00 дол. США , за офіційним курсом НБУ станом на 30.11.2015 року становить 20000 х 23.88 = 477600,00 грн. з зобов'язанням повернути вказані вище кошти у строк до 01.12.2012 року. Доказів того, що за вказаною розпискою [PERSON] повернув кошти [PERSON] судом не встановлено. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК. Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У відповідності до ст.. 533 ЦК грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частина 1 ст. 1049 ЦК України встановлює обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Крім того, відповідно до ч.2 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Боргова розписка знаходиться у кредитора та надана в оригіналі для огляду судом і приєднана до матеріалів справи, що також слугує підтвердженням невиконання боржником свого зобовязання в повному обємі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень , крім випадків, встановлених цим Кодексом. За вимогами ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Таким чином, сукупністю достовірно встановлених судом доказів доведено, що внаслідок неправомірних дій позичальником було порушено договір позики. Суд прийшов до висновку, що підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача борг в сумі 477 600 (чотириста сімдесят сім тисяч шістсот) грн. 00 коп. з розрахунку 20000 дол. США (кошти які були взяті в борг) х 23.88 ( офіційний курс НБУ станом на 30.11.2015 року) = 477600,00 грн На підставі ст.88 ЦПК України на користь позивача підлягають до стягнення з відповідача судові витрати у виді судового збору в сумі 4 776 (чотири тисячі сімсот сімдесят шість) грн. 00 коп. , понесені позивачем, та підтверджені документально. На підставі вищевикладеного ст.ст. 526, 533, 545, 625, 1046-1050 ЦК України,

Outcome: approved