Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області, державної казначейської служби України про відшкодування шкоди за рахунок держави. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що в провадженні слідчого відділу Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області знаходиться кримінальне провадження №12014210010000589 в якому позивач визнаний потерпілим. З моменту скоєння щодо нього кримінального правопорушення (05 березня 2014 року) минуло більше шести місяців, проте результатів розслідування немає ніяких. На його запит про надання інформації чи було пред'явлено комусь підозру у вчиненні кримінального правопорушення відповіді йому не надано. Вважає, що має місце умисне затягування строків розслідування слідчим відділом Тернопільського УМВС України в Тернопільській області. Зазначає, що бездіяльністю відповідача - Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області йому, як потерпілому в кримінальному правопорушенні завдано моральної шкоди, що полягає в порушенні нормального ритму його життя, а також необхідності повернути кошти, вкрадені шахрайським способом для погашення великого доларового кредиту. Через затягування розслідування він не може відшкодувати заподіяну кримінальним правопорушенням шкоду, а відповідно погасити кредит, через що йому нараховують великі штрафні санкції. Через це з ним розлучилася дружина, яка забрала його сина. Враховуючи всі ці обставини, розмір моральної шкоди завданої відповідачем Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області він оцінює в розмірі 87696 грн. Просить визнати незаконними дії (бездіяльність) Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області у формі умисного затягування строків досудового слідства у кримінальному провадженні №12014210010000589 та не проведення слідчих дій, непред'явлення жодній особі звинувачення, не надіслання на його адресу витягу з єдиного державного реєстру досудових розслідувань та стягнути в його користь 87696 грн. моральної шкоди завданої йому затягуванням розумних строків слідства. Присутній в судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав викладених у позовній заяві. Представник Тернопільського міського відділу УМВС України в Тернопільській області Бригідир Людмила Йосипівна проти задоволення позову заперечила, суду пояснила, що посадовими особами Тернопільського міського відділу МВ УМВС України в Тернопільській області жодних протиправних дій щодо [PERSON] не вчинялося. Жодного судового рішення, яким дії чи бездіяльність Тернопільського міського відділу УМВС України в тернопільській області позивач не надав. Також зазначає, [PERSON] не надав суду докази що підтверджують спричинення йому моральної шкоди та не обґрунтував її розмір. Просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] Представник Відповідача - Державної казначейської служби України в судове засідання повторно не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, про причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають, виходячи з наступних обставин. Судом встановлено, що відповідно до довідки по кримінальному провадженні №12014210010000589 від 05.03.2014 року, а також листа Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області, [PERSON] звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення в Тернопільський МВ УМВС України в Тернопільській області 05.03.2014 року за результатами якої слідчим Богуцьким М.Ю. внесено до Єдиного реєстру судових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 358 КК України. На даний час по даному кримінальному провадженні жодній особі про підозру не повідомлено, і досудове розслідування триває. Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 256 КПК України, вирішення скарг на дії, рішення чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування відноситься до компетенції слідчих суддів, в порядку передбаченому главою 26 КПК України. Таким чином, право на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, настає лише при встановленні незаконності дій посадових осіб зазначених органів. Факт неправомірності дій працівників органів досудового слідства на момент розгляду судом спору про відшкодування шкоди повинен вже бути встановлений відповідними засобами доказування, зокрема - відповідним рішенням суду, яке має преюдиційне значення при розгляді справи про відшкодування шкоди. Тому суд вважає, що в порядку цивільного судочинства суд не може вирішити питання, щодо правомірності чи неправомірності дій Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області під час розслідування слідчим кримінального провадження №12014210010000589, а тому позов в цій частині є безпідставним і до задоволення не підлягає. Відповідно до ч. 3 ст. 8 Конституції України норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду за захистом конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на Конституції України гарантується. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Положення ст. 1176 ЦК України закріплюють особливий режим відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Так, ч. 6 ст. 1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Частина 1 ст. 23 ЦК України закріплює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків (частина1 статті 1172 ЦК України). Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Виходячи з викладеного та з урахуванням положень ст. 60 ЦПК України, для задоволення заявленого позову про відшкодування моральної шкоди, саме позивач мав довести наявність перелічених вище умов. Позивачем протиправність дій чи бездіяльності слідчого слідчого відділу Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільські й області, а також наявність причинного зв'язку між такими діями (бездіяльністю) та шкодою, яку він зазнав внаслідок цих дій (бездіяльності), не доведена. Належним і допустимим доказом дій чи бездіяльності слідчого могли б бути ухвали слідчого судді про визнання незаконним дій чи бездіяльності слідчого, які прийняті в порядку передбаченому кримінально-процесуальним кодексом України. Посилання на ухвалу слідчого судді від 19 вересня 2014 року, якою задоволено скаргу позивача та зобов'язано слідчого Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області внести відомості про кримінальні правопорушення до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань суд не бере до уваги, оскільки вказана ухвала стосується заяви позивача до Тернопільського міського відділу УМВС України в Тернопільській області яка була подана 06.08.2014 року в ЖЄО №13279, тоді як предметом позову по даній справі є звернення позивача до Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області від 05.03.2014 року в ЖЄО №3370. Суд також вважає, що позивачем не надано, а в судовому засіданні не здобуто доказів заподіяння [PERSON] моральної шкоди.

Outcome: dismissed