Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, який в процесі розгляду справи уточнював та в якому просить суд встановити факт родинних відносин, а саме, що він, [PERSON], [INFO] є сином [PERSON], яка померла 04.04.2016 року, яка є його матірю; встановити факт постійного його проживання за адресою: [INFO] з квітня 2015 року по 04.04.2016 року разом з його матірю, [PERSON], яка померла 04.04.2016 року та визнати за ним право власності на 2/6 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті, 04.04.2016 року, матері, [PERSON]. В обґрунтування позовної заяви зазначив, що 04.04.2016 року померла його мати, [PERSON], яка залишила на його користь заповіт, яким належну їй на праві власності 2/6 частини квартири [ADDRESS] заповіла йому. Спадкоємців, що мають право на обовязкову частку у спадщині, що залишилась після смерті [PERSON] немає. Як зазначає позивач, він прийняв спадщину в порядку статті 1268 Цивільного кодексу України, оскільки постійно (останній рік до смерті матері) проживав разом з нею за адресою: [ADDRESS], з заявою про відмову від спадщини після смерті матері до нотаріальної контори не звертався. Водночас, на час смерті матері, позивач був зареєстрований за іншою адресою, а саме, [ADDRESS]. Відповідач по справі, [PERSON], права на обовязкову частку у спадщині, що залишилась після смерті [PERSON] в порядку статті 1241 Цивільного кодексу України не має, заповіт складений не на її користь, заповіт не визнано недійсним та не скасовано, тому на думку позивача, права на спадщину сестра не має. Проте, відповідач з цим не згодна, вважає лише себе спадкоємицею після смерті матері, оскільки була зареєстрована на час смерті спільно з нею, з заповітом не згодна. Однак, оформити спадщину у вигляді 2/6 частини спірної квартири після смерті матері позивач у позасудовому порядку, у нотаріальній конторі, не має можливості, про що свідчить постанова державного нотаріуса Пятої Запорізької державної нотаріальної контори від 22.12.2016 року за №5429/02-31, якою йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через відсутність належного документального підтвердження факту його постійного проживання на час смерті разом з матірю, також не може надати документальне підтвердження факту родинних стосунків між ним та матірю, оскільки у свідоцтві про його народження прізвище матері помилково зазначено у чоловічому роді, як «Кислий». Встановлення зазначених фактів має для позивача юридичне значення, оскільки від їх встановлення залежить право позивача на спадкування за заповітом після смерті матері як спадкоємця першого ступеня спорідненості. Окрім зазначеного, у позивача відсутні оригінали правовстановлюючих документів на 2/6 частини квартири, що увійшла до складу спадщини після смерті [PERSON], що також унеможливлює отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнала, не заперечувала проти його задоволення, підтвердила обставини викладені в ньому. У судовому засіданні 10.03.2017 року треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є співвласниками спірної квартири надали усні пояснення по справі, в яких підтвердили обставини, наведені у позові, просили суд позов задовольнити у повному обсязі. У судове засідання 28.03.2017 року треті особи не зявились, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі та в яких зазначили, що проти задоволення позовних вимог не заперечують, обставини викладені в позові підтверджують. Свідки [PERSON], [PERSON], допитані в судовому засіданні, пояснили, що вони були сусідами померлої [PERSON], та мешкали в одному підїзді в будинку № 6 по вулиці Бочарова в м. Запоріжжя з померлою, яка останній рік мешкала зі своїм сином [PERSON], який доглядав за нею. Свідки [PERSON], [PERSON], допитані в судовому засіданні, які являються цивільним чоловіком та донькою відповідача по справі, також підтвердили обставини зазначені в позовній заяві та факт того, що позивач останній рік мешкав зі своєю матірю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Вислухавши пояснення сторін, заслухавши покази свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з частиною 1 статтею 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 57 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~Зважаючи на викладене вище, з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, а також з врахуванням показів свідків, судом достовірно встановлено факт родинних відносин, а саме, що [PERSON], [INFO], є сином [PERSON]. Як вбачається з матеріалів справи, 04.04.2016 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 05.04.2016 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, серія І-ЖС № 353933 (а.с.16). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме 2/6 частини квартири [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва № 1342 про право власності на житло від 09.12.1993 року виданого виконавчим комітетом Шевченківської районної ради народних депутатів та 20.01.1994 року зареєстровано у Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації (а.с.20-21) з якого вбачається, що померлій належала 1/6 частина вищевказаної квартири та копією рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11.09.2002 року (а.с.22-23), яким встановлено, що [PERSON] знаходилась на утриманні [PERSON] та фактично прийняла спадок 1/6 частики квартири квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] Окрім того, в матеріалах справи міститься копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, що зареєстровано у Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації 28.05.2003 року номер запису № 36751 в книзі: 245 (а.с.25), з якого також вбачається, що померлій належала 1/6 частини спірної квартири на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11.09.2002 року, а також копія технічного паспорту на квартиру згідно з яким [PERSON] належала 1/6 частини квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва № 1342 про право власності на житло від 09.12.1993 року та 1/6 частини вказаної квартири на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11.09.2002 року (а.с.26-29). Іншими співвласниками вказаної квартири є: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], яким належить по 1/6 частини. Відповідно до статті 1233 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. [PERSON] на випадок своєї смерті склала заповіт, відповідно до якого всю належну їй частину квартири [ADDRESS] заповіла [PERSON], [INFO], що підтверджується копією заповіту від 29.09.2015 року посвідченого державним нотаріусом Пятої Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON], реєстровий номер 3-1015 (а.с.17-19). Відповідно до частини 1\~статті 1297 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивач заявив про своє бажання прийняти спадщину, подавши відповідну заяву до Пятої Запорізької державної нотаріальної контори. Однак, постановою державного нотаріуса Пятої Запорізької державної нотаріальної контори від 22.12.2016 року позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом було відмовлено (а.с.14-15). З матеріалів спадкової справи (а.с.101-113), заведеної після померлої [PERSON] вбачається, що окрім позивача заяву про прийняття спадщини до Пятої Запорізької державної нотаріальної контори ніхто не подавав, окрім нього інших спадкоємців першої черги та осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині, у померлої не має. Інших спадкоємців які прийняли спадщину з будь-яких підстав немає. Як вбачається з копії свідоцтва про народження [PERSON] (а.с.24) його матірю вказано [PERSON]. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] останній рік перед смертю мешкала за адресою: [ADDRESS] разом зі своїм сином [PERSON]. Зазначені факти підтвердили свідки у судовому засіданні, відповідач та треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, показання свідків об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Вищевказані докази суд, у відповідності до статей 58, 59 Цивільного процесуального кодексу України, вважає належними та допустимими, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування та одержані у встановленому законом порядку. В силу вимог\~статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою\~статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Зібраними у справі доказами підтверджуються, що позивач на момент смерті [PERSON] проживав разом із спадкодавцем. А відтак, позивач вважається спадкоємцем, який прийняв спадщину у встановлений законом строк та у порядку, визначеному законом. Статтею 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з статтею 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 1, 2\~статті 1220 Цивільного кодексу України\~передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя\~статті 46 цього Кодексу). В силу вимог частин 1, 2\~статті 1221 Цивільного кодексу України\~місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Згідно з статтею 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до вимог частини 5 статті 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та вимог частини 3 статті 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно зі статтею 256 Цивільного процесуального кодексу України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, в тому числі і факт родинних відносин між фізичними особами. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина 2 статті 256 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до частини 4 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. На підставі вищевикладеного, беручи до уваги той факт, що позивач з обєктивних причин не має можливості оформити свої спадкові права на майно після померлої матері [PERSON], хоча фактично прийняв спадщину, враховуючи визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved