Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, мотивуючи своє звернення тим, що добровільно знятися з реєстраційного обліку у будинку, де він проживає відповідач не бажає. В позовній заяві позивач зазначає, що він є власником будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . У вказаному будинку також зареєстрований попередніми власниками [PERSON] , однак він в будинку не проживає вже понад 15 років, будь-які його особисті речі у будинку відсутні, він не бере участі в утриманні та ніколи не здійснював оплату за комунальні послуги. На даний час позивач має право на отримання державної субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, але реєстрація місця постійного проживання відповідача у належному йому будинку перешкоджає в отриманні гарантованої йому державної допомоги. Тому він змушений звернутися до суду з даним позовом та просить визнати [PERSON] , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: будинком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Встановити порядок виконання судового рішення, відповідно до якого після набрання ним законної сили, це рішення є підставою для зняття з реєстраційного обліку гр. [PERSON] з будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, на адресу суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений, про що свідчить виклик до суду на сайті Судова влада України від 15.05.2020 р., в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, відгуку щодо позову не надав. Згідно із ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу будинку від 26.04.2006 року, [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.5-6). Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, [PERSON] є власником будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу /1-1109/ 26.04.2006/, посвідченого Уманською міською державною нотаріальною конторою (а.с.8). Згідно паспорту [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно Акту від 20.02.2020р. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , підтверджують той факт, що гр. [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , не проживає понад 15 років (а.с.9). Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Основні підстави втрати права користування жилим приміщенням зазначені у ч.2 ст. 107 Житлового кодексу України - у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Стосовно вищезазначеної статті надав роз`яснення Верховний Суд України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України». В п. 11 зазначено наступне: відповідно до ст. 107 ЖК наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. Суд враховує, що житловий будинок [ADDRESS] належить позивачу, відповідач не проживає у житловому будинку понад 15 років, а тому позов в цій частині підлягає до задоволення. Позивач ставить у своєму позові питання про встановлення порядку виконання судового рішення у частині зняття з реєстраційного обліку гр. [PERSON] у будинку [ADDRESS] . Натомість, відповідно до ст. 11 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV: реєстрація місця проживання та перебування особи здійснюється відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. А відповідно до ст. 7 цього закону: зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі, зокрема, заяви особи, остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням; у разі якщо особа з поважної причини не може самостійно звернутися до органу реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено за зверненням іншої особи та на підставі доручення, посвідченого в установленому порядку. Таким чином, до повноважень суду не входить вирішення питання про зняття з реєстраційного обліку.

Outcome: partial