Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, який в подальшому уточнив (т.1 а.с.163-165). Позов обґрунтовує тим, що він перебував з відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 19.08.2010 року по цивільній справі № 2-3293/2010 року було розірвано. Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 23.11.2010 року по цивільній справі № 2-944/2010 року було розділено належне їм на праві спільної сумісної власності майно подружжя, а саме: нежитлове приміщення № 25 по вул. Жовтневій в смт. Вороновиця, Вінницького району Вінницької області; виділено та визнано за позивачем право власності на 30/100 частини від 33/1000 частини нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: смт. Вороновиця, вул. Жовтнева, 25, Вінницького району Вінницької області, загальною площею 197,1 кв.м, до складу якої входить: частина майстерні-7, розрахунково 11,26*17,50, площею 197,1 кв.м, відповідно до варіанту № 3 висновку № 1240, 1241 судової будівельно-технічної експертизи від 30.09.2010 року; виділено [PERSON] та визнано за нею право власності на 70/100 частини від 33/1000 частини нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: смт. Вороновиця, вул. Жовтнева, 25, Вінницького району Вінницької області, загальною площею 405,5 кв.м, до складу якої входить: веранда, коридор-1 площею 17,0 кв.м, диспетчерська-2 площею 17,3 кв.м, кухня-3 площею 24,5 кв.м, кладова-4 площею 4,4 кв.м, кладова-5 площею 6,0 кв.м, актовий зал-10 площею 44,5 кв.м, майстерня-9 площею 24,4 кв.м, майстерня-6 площею 26,6 кв.м, майстерня-8 площею 27,5 кв.м, частина майстерні-7, розрахунково 12,19*17,50, площею 213,3 кв.м, відповідно до варіанту № 3 висновку № 1240, 1241 судової будівельно-технічної експертизи від 30.09.2010 року. Позивач звернувся до КП «ВОБТІ», де і зареєстрував за собою право власності на 99/10000 частки нежитлової будівлі по вул. Жовтнева, 25 в смт. Вороновиця, Вінницького району Вінницької області, відповідно до Витягу з реєстру про Державну реєстрацію прав. Дана будівля розміщена на земельній ділянці за цією ж адресою, площа ділянки складає близько 0,32 га, мала кадастровий номер 0520655300:03:003:0008, земельна ділянка належить позивачу та відповідачу на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу, що був укладений між Вінницькою районною адміністрацією та відповідачем [PERSON], як покупцем, 04.07.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу [PERSON] В 2012 році відповідач поділила зазначену земельну ділянку на підставі технічної документації із землеустрою, в результаті чого було утворено дві земельні ділянки з кадастровими номерами 0520655300:03:003:0132 площею 0,0664 га та 0520655300:03:003:0133 площею 0,2594 га. Відповідно до звіту про грошову оцінку від 16.06.2015 року вартість земельних ділянок складає: кадастровий номер 0520655300:03:003:0132 площею 0,0664 га 37749 грн.; кадастровий номер 0520655300:03:003:0133 площею 0,2594 га 147439 грн. Належні позивачеві та відповідачу нежитлові будівлі розміщені на даних земельних ділянках. Використання належної позивачу частки будівлі є утрудненим, оскільки відповідач стверджує, що земельні ділянки належать їй. Між позивачем та відповідачем договір про розмір часток майна, що буде належати їм у випадку розподілу майна, не укладався. Відповідач не визнає за позивачем належне йому право на 1/2 частку земельних ділянок, що розташовані по вул. Жовтнева, 25 в смт. Вороновиця, Вінницького району Вінницької області, тому позивач вимушений захистити своє право шляхом звернення до суду з даним позовом та просить суд: 1) визнати за позивачем право власності в спільному майні подружжя на 1/2 частку земельних ділянок з кадастровими номерами 0520655300:03:003:0132 площею 0,0664 га та 0520655300:03:003:0133 площею 0,2594 га, що розташовані по вул. Жовтнева, 25 в смт. Вороновиця, Вінницького району Вінницької області; 2) виділити позивачу в натурі 1/2 частку земельних ділянок з кадастровими номерами 0520655300:03:003:0132 площею 0,0664 га та 0520655300:03:003:0133 площею 0,2594 га, загальною площею 0,32 га, що розташовані по вул. Жовтнева, 25 в смт. Вороновиця, Вінницького району Вінницької області. Під час розгляду справи в суді відповідач [PERSON] подала суду письмову заяву про застосування строків позовної давності по справі № 128/4392/14-ц. Заяву мотивує тим, що в провадженні Вінницького районного суду Вінницької області знаходиться справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частки в спільному майні подружжя та виділ частки земельної ділянки в натурі (без дати), та позовна заява про збільшення вимог (також без дати). Позови за своєю природою, належністю, суттю та законом є позовами про розподіл спільного майна подружжя. За цим вважає, що по справі є підстави для застосування строку позовної давності. 23.11.2010 року Вінницький районний суд Вінницької області по справі № 2-944/2010 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя прийняв рішення, яким все майно, що належало позивачу та відповідачу, було розділено. Таким чином, саме з дати вступу в силу судового рішення у справі почав спливати термін позовної давності, щодо будь-яких майнових претензій [PERSON] до [PERSON] Позивач пропустив без поважних причин строк звернення до суду з позовом про поділ майна у 2014 році, оскільки, ще при розгляді справи в суді у 2010 році йому було відомо про наявність всього спільного майна, що знаходилось в подружжя. Більш того, при розподілі майна в наведеній справі позивач користувався професійною допомогою адвоката і не міг не знати про своє право на частку майна в спільному майні. Наслідками порушення строку позовної давності є відмова у задоволенні позову. Сімейним кодексом встановлено, що позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано 31.08.2010 року. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, також застосовується позовна давність у три роки. Відповідач вважає, що до позовної заяви [PERSON] про поділ майна необхідно застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволені позовної заяви, оскільки позивач не просив суд поновити строк позовної давності та не наводить поважних причин пропуску цього строку. Доказом, що підтверджує настання порушення позивачем строків для звернення до суду з позовною заявою про поділ майна, є саме рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 23.11.2010 року по справі № 2-944/2010 року. Позивач сам в позові зазначає, що майно подружжя на праві спільної сумісної власності 23.11.2010 року рішенням суду було розділено. З наведених підстав відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частку в спільному майні подружжя та виділ часток земельних ділянок в натурі з підстав пропущення строку позовної давності. 11.02.2016 року представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] подав через канцелярію суду письмову заяву про уточнення позовних вимог, яку мотивує тим, що у звязку з проведенням та надходженням до суду висновку судово-земельно-технічної експертизи позивач уточнює свої позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог та просить суд: 1) визнати за [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], зареєстрованим за адресою: [INFO], право власності у спільному майні подружжя на 1/2 частину земельних ділянок з кадастровими номерами 0520655300:03:003:0132 площею 0,0664 га та 0520655300:03:003:0133 площею 0,2594 га, що розташовані по вул. Жовтнева, 25 в смт. Вороновиця, Вінницького району Вінницької області; 2) виділити в натурі на праві приватної власності [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], зареєстрованому за адресою: [INFO], 1/2 частину земельних ділянок з кадастровими номерами 0520655300:03:003:0132 площею 0,0664 га та 0520655300:03:003:0133 площею 0,2594 га, що розташовані по вул. Жовтнева, 25 в смт. Вороновиця, Вінницького району Вінницької області відповідно до варіанту № 3 висновку № 765 судово-земельно-технічної експертизи від 28.12.2015 року, проведеного ТОВ «Експертно-юридична фірма «Соломон»; 3) стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою суду від 16.02.2016 року заяву представника позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] про уточнення позовних вимог прийнято судом. В судовому засіданні 21.07.2015 року позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав. Суду показав, що, перебуваючи з відповідачем в шлюбі, ними було придбано нежитлове приміщення. Також було придбано земельну ділянку. В 2010 році вони розлучилися та відбувся розподіл майна. Ним було запропоновано розділити нежитлове приміщення 30 % на 70 %, що і було зроблено за рішенням суду. Позивач вважає, що оскільки земельна ділянка була придбана під час шлюбу, вона підлягає розподілу 50 % на 50 %. Рішенням суду від 23.11.2010 року було поділено все майно, крім однієї земельної ділянки. Тоді питання про розподіл даної земельної ділянки не ставилося. Після винесення рішення в 2010 році він пропонував відповідачу в добровільному порядку поділити земельну ділянку. Позивач обмежений в праві користування своєю будівлею і не може до неї підійти. Представник позивача [PERSON] за угодою про надання правової допомоги [PERSON] в судовому засіданні 11.09.2015 року збільшені позовні вимоги підтримала, пояснила, що вони змушені були збільшити позовні вимоги, оскільки земельна ділянка була відповідачем перереєстрована та розділена на дві земельні ділянки, але це не змінило правовий статус земельної ділянки, яка являється спільним сумісним майном подружжя. Щодо строку позовної давності, то позивачем він не порушений, в подальшому на підтвердження цього буде подано відповідні докази. В судовому засіданні 27.04.2016 року представник позивача за довіреністю [PERSON] просить задовольнити позовні вимоги [PERSON] Вважає, що позивачем не пропущено строк звернення до суду, оскільки про своє порушене право позивач дізнався лише в 2014 році, тоді і звернувся до суду з даним позовом. Просив при винесенні рішення застосувати правові позиції ВСУ, викладені в постановах від 11.03.2015 року справа № 6-21цс15, від 23.09.2015 року справа № 6-258цс15. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 21.07.2015 року суду пояснила, що ще в 2010 році вони з позивачем все поділили, що хотів позивач. Зразу було домовлено так поділити. На даний час позивач користується земельною ділянкою, яку хоче поділити. Ще в 2014 році під час розгляду даної справи нею надавалися витяги про кадастрові номери двох земельних ділянок. В 2010 році позивач ні на що не претендував. Була можливість закінчити даний спір мировою угодою. [PERSON] має доступ до своєї частини нежитлових будівель та жодних перешкод у цьому вона йому не створює. Вона визнає право позивача на землю під будинком, на прохід і доступ до будівлі. В судовому засіданні 27.04.2016 року відповідач [PERSON] заперечила проти позовних вимог, підтримуючи свого представника. В судовому засіданні 18.02.2016 року представник відповідача [PERSON] за договором про надання правової допомоги [PERSON] пояснив, що ознайомився з матеріалами експертизи. На його думку експертиза складена непрофесійно, не враховано всі обставини. Експертиза проведена некоректно, експерт посилається на п.3.14 та п.3.22 ДБН 360-92 від 1992 року, що стосується житлових будинків, а будівлі, які знаходяться на спірній земельній ділянці, є промисловими. Всі варіанти зроблені з помилками. В судовому засіданні 27.04.2016 року представник відповідача [PERSON] підтримав заяву про застосування строків позовної давності, просив відмовити в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, оскільки з моменту набуття рішенням суду від 23.11.2010 року законної сили почав обраховуватися строк позовної давності. Позивач не звертався до суду з заявою про поновлення строку позовної давності. Допитана в судовому засіданні 27.04.2016 року експерт [PERSON] суду пояснила, що при виконанні експертизи по даній справі нею враховувалися всі будівельні норми. В зв`язку з відсутністю проплати на друге питання, зазначене в ухвалі суду, відповідь не надавалася. Заслухавши думки сторін, дослідивши докази в їх сукупності та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно\~зі ст.3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст.15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України\~встановлює, що одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів особи є визнання права. Частиною першою статті 11 ЦПК України визначено, що\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що сторони по справі позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 11.04.1995 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 19.08.2010 року було розірвано (справа № 2-3293/2010 року). Рішення набуло чинності 31.08.2010 року (т.1 а.с.7). Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 23.11.2010 року по цивільній справі № 2-944/2010 року було розділено належне сторонам на праві спільної сумісної власності майно подружжя, а саме: нежитлове приміщення, розташоване в смт. Вороновиця по вул. Жовтнева, 25, Вінницького району Вінницької області; виділено [PERSON] та визнано за ним право власності на 30/100 частини від 33/1000 частини нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: смт. Вороновиця, вул. Жовтнева, буд. 25, Вінницького району Вінницької області, загальною площею 197,1 кв.м, до складу якої входить: частина майстерні-7, розрахунково 11,26*17,50, площею 197,1 кв.м, відповідно до варіанту № 3 висновку № 1240, 1241 судової будівельно-технічної експертизи від 30.09.2010 року; виділено [PERSON] та визнано за нею право власності на 70/100 частини від 33/1000 частини нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: смт. Вороновиця, вул. Жовтнева, буд. 25, Вінницького району Вінницької області, загальною площею 405,5 кв.м, до складу якої входить: веранда, коридор-1 площею 17,0 кв.м, диспетчерська-2 площею 17,3 кв.м, кухня-3 площею 24,5 кв.м, кладова-4 площею 4,4 кв.м, кладова-5 площею 6,0 кв.м, актовий зал-10 площею 44,5 кв.м, майстерня-9 площею 24,4 кв.м, майстерня-6 площею 26,6 кв.м, майстерня-8 площею 27,5 кв.м, частина майстерні-7, розрахунково 12,19*17,50, площею 213, З кв.м, відповідно до варіанту № 3 висновку № 1240, 1241 судової будівельно-технічної експертизи від 30.09.2010 року. Вказане рішення набуло чинності 04.12.2010 року (т.1 а.с.8). Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Позивач [PERSON] зареєстрував за собою право власності на 99/10000 частки нежитлової будівлі по вул. Жовтнева, 25 в смт. Вороновиця, Вінницького району, що підтверджується копією Витягу з реєстру про Державну реєстрацію прав (т.1 а.с.9). Дана будівля розміщена на земельній ділянці за адресою: смт. Вороновиця, вул. Жовтнева, 25 «а», Вінницького району Вінницької області, площею 0,3258 га, кадастровий номер 0520655300:03:003:0008, що належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення, укладеного між Вінницькою районною державною адміністрацією Вінницької області, в особі Голови Вінницької районної державної адміністрації [PERSON] (продавець), та [PERSON] (покупець), посвідченого 04.07.2007 року приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 3859. При укладенні даного договору [PERSON] дав свою згоду на купівлю його дружиною, [PERSON], земельної ділянки несільськогосподарського призначення площею 0,3258 гектара, що розташована за адресою: вул. Жовтнева, 25 «а», територія Вороновицької селищної ради, за межами населеного пункту Вінницького району, Вінницької області, за ціну та на умовах на її розсуд, що підтверджується копією вказаного договору купівлі-продажу та копіями документів, на підставі яких договір було посвідчено (т.1 а.с.79-90). Відповідач [PERSON] перереєструвала та поділила земельну ділянку за кадастровим номером 0520655300:03:003:0008, що була розташована за адресою: смт. Вороновиця, вул. Жовтнева, 25 «а», Вінницького району Вінницької області, на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та обєднання земельних ділянок, 11.11.2011; фоп [PERSON], [PERSON], в результаті чого було утворено дві земельні ділянки з кадастровими номерами 0520655300:03:003:0132 площею 0,0664 га та 0520655300:03:003:0133 площею 0,2594 га, що підтверджується листом Управління Держземагентства у Вінницькому районі Вінницької області за № 01-1791 від 06.11.2014 року (а.с. 35); копіями Витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0502957612015 від 29.05.2015 року та № НВ-0502957532015 від 29.05.2015 року (т.1 а.с.99-100, 101, 108-109, 110, 111, 112, 114, 115). Відповідно до звіту про грошову оцінку від 16.06.2015 року вартість земельних ділянок складає: кадастровий номер 0520655300:03:003:0132 площею 0,0664 га 37749 грн.; кадастровий номер 0520655300:03:003:0133 площею 0,2594 га 147439 грн. (т.1 а.с.118-136, 137-156). Згідно висновку ТОВ «Експертно-юридична фірма Соломон» за результатами проведення судової земельно-технічної експерти № 765 від 28.12.2015 року на розгляд суду надано варіанти розподілу по 1/2 частці земельних ділянок в смт. Вороновиця, вул. Жовтнева, 25, Вінницького району Вінницької області (кадастрові номери 0520655300:03:003:0132 та 0520655300:03:003:0133), необхідні для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, що графічно відображено на план-схемі (Варіант 1) в додатку 2 до висновку. Також в порядку експертної ініціативи на розгляд суду надано технічно можливі та функціонально доцільні варіанти розподілу загальної земельної ділянки з кадастровими номерами 0520655300:03:003:0132 та 0520655300:03:003:0133, загальною площею 0,3258 га відповідно до меж визначених правовстановлюючими документами на земельні ділянки та часток 1/2 та 1/2 визначених ухвалою суду від 11.09.2015 року з врахуванням фактичних зовнішніх розмірів нежитлової будівлі літ. «Ж», що графічно відображено на план-схемі (варіант 2-6) в додатках 3-7 до висновку відповідно. В звязку з відсутністю оплати експертних послуг за проведення оціночно-земельної експертизи, дослідження по визначенню вартості виділених по 1/2 частці земельних ділянок в смт. Вороновиця, вул. Жовтнева, 25, Вінницького району Вінницької області (кадастрові номери 0520655300:03:003:0132 та 0520655300:03:003:0133) не проводилося (т.1 а.с.214-232). Відповідно до копії свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця [PERSON] з 21.09.2004 року зареєстрована як фізична особа-підприємець та вид її діяльності виготовлення виробів із бетону для будівництва (т.2 а.с.1, 2-4). Нормами статті 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно статті 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Право подружжя на поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Згідно ч.1 ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. п. 23, 24\~постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України). Відповідно до правової позиції ВСУ, висловленої у постанові від 03.06.2015 року № 6-38цс15, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 Сімейного кодексу України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма статті 60 Сімейного кодексу України вважається правильно застосованою. Відповідно до правової позиції ВСУ, висловленої в постанові від 11.03.2015 року по справі № 6-21цс15, системний аналіз статей 57, 60, 61 СК України дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи-підприємця може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між ними з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення спільного майна подружжя та способів поділу між ними. Згідно положень статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Таким чином, системний аналіз вищезазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що майно, а саме: земельні ділянки за кадастровими номерами 0520655300:03:003:0132 та 0520655300:03:003:0133, що розташовані за адресою: смт. Вороновиця, вул. Жовтнева, 25, Вінницького району Вінницької області, які утворились в результаті поділу земельної ділянки за кадастровим номером 0520655300:03:003:0008, що була розташована за адресою: смт. Вороновиця, вул. Жовтнева, 25 «а», Вінницького району Вінницької області,є обєктом спільної власності бувшого подружжя [PERSON]. Крім того, відповідно до ст.ст.10,\~57,\~60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи. Позивач [PERSON] звернувся з даним позовом до суду 03.09.2014 року, що підтверджується наявністю вхідного штампу на позовній заяві (а.с.3). Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з позовною вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно частин 3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У постанові ВСУ у справі № 6-738цс15 від 24.06.2015 року, яка в силу ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для застосування судами загальної юрисдикції, вказано, що виходячи із основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин та аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність. Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність судом застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності повязана лише із наявністю про це заяви сторони. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно норм статті 72 СК України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Наслідками пропущення строку позовної давності є відмова у задоволенні позову (стаття 267 ЦК України). Відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України \~«Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, встановивши, що строк для звернення з позовом\~\~пропущено\~\~без поважної\~\~причини,\~\~суд\~\~у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі,\~\~зробленою до ухвалення\~\~ним\~\~рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 23.11.2010 року по цивільній справі № 2-944/2010 задоволено цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя; виділено [PERSON] та визнано за ним право власності на 30/100 частини від 33/1000 нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: смт. Вороновиця, вул. Жовтнева, 25, Вінницького району Вінницької області; виділено [PERSON] та визнано за нею право власності на 70/100 частини від 33/1000 нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: смт. Вороновиця, вул. Жовтнева, 25, Вінницького району Вінницької області. Вказане рішення набуло чинності 04.12.2010 року (а.с. 8). Зазначена нежитлова будівля розташована на земельній ділянці, що є предметом спору в даній справі. За даних підстав вбачається, що саме з дати вступу в силу вказаного рішення почав спливати термін позовної давності щодо будь-яких майнових претензій [PERSON] до [PERSON] Зазначена позиція суду також підтверджується листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28.01.2013 року № 24-150/0-4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», в пункті 7 якого, зокрема, зазначено, що, вирішуючи питання застосування строків позовної давності, суди мають приділяти належну увагу такому поняттю як момент, з якого особа дізналася про порушення свого права, та керуватися доказами, які підтверджують його настання. При винесенні рішення по даній справі суд приймає до уваги правову позицію ВСУ, висловлену у постанові від 23.09.2015 року по справі № 6-258цс15, згідно якої, вирішуючи питання перебігу позовної давності, суди мають врахувати, що при визначені початку перебігу позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності. Суд не рахує початок перебігу позовної давності з моменту розірвання шлюбу між сторонами по справі, а рахує з дати вступу в законну силу рішення суду 23.11.2010 року по цивільній справі № 2-944/2010, в якій вирішувався спір подружжя [PERSON] щодо поділу майна подружжя. Також в судовому засіданні сам позивач зазначав, що ще в 2010 році він пропонував відповідачу в добровільному порядку поділити дану спірну земельну ділянку. Ні позивач, ні його представники під час розгляду даної справи не подавали заяву про поновлення строку позовної давності. Таким чином, оскільки відповідачем [PERSON] заявлено клопотання про застосування позовної давності, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частку в спільному майні подружжя, виділ частки земельної ділянки в натурі з підстав пропуску ним строку позовної давності. Судові витрати відшкодуванню не підлягають, оскільки позивачу відмовлено в задоволенні позову. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed