Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що відповідач є донькою позивача, зареєстрована за адресою: [INFO], але не мешкає за вказаною адресою з липня 2014 року, виїхавши на постійне місце проживання до Російської Федерації. Реєстрація відповідача чинить позивачу перешкоди у користуванні власністю, тому він звернувся з даним позовом до суду. Сторони, належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не зявилися. Представник позивачу у позові вказала прохання розглядати справу без її участі. Від відповідача надійшла письмова заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно ст. 41 Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Судом встановлено, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії ВВС №095400 від 26.03.2004 року. З копії довідки про склад сімї №10273, виданої 15.09.2017 року Центром надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку, за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, 54/71 зареєстровано 1 особу [PERSON]. У відповідності до заяви [PERSON] серії 36 АВ 1942910, посвідченої т.в.о. нотаріуса [PERSON] 13.08.2016 року, остання просить зняти її з реєстраційного обліку з житлової площу, розташованої за адресою: Україна, [ADDRESS]. Таким чином, судом встановлено, що відповідач не проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] без поважних причин понад передбачені законодавством строки та втратив інтерес до житла. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене, та враховуючи визнання позову відповідачем, суд доходить висновку про обґрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved