Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до Немирівського районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про визнання недійсними договорів дарування. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що на праві приватної власності йому [PERSON] належав житловий будинок з господарчими будівлями про що було видано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, виданого Виконавчим комітетом Брацлавської селищної ради від 17.02.1995 року за реєстровим номером № 1506 та зареєстрованого КП «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», 17.02.1995 року номер запису 1657, в книзі 11 та земельна ділянка площею 0.20 га., кадастрові номера ділянки 0523055300:04:002:0066 та 0523055300:04:002:0067, що знаходяться за адресою: вул. [PERSON], під № 9, смт. Брацлав Немирівський район Вінницька область, на яку видано державний акт на право власності на землю серії УІ-ВН № 055604. Його дочка, [PERSON], запропонувала йому укласти договір довічного утримання, так як він інвалід ІІ групи і потребує сторонньої допомоги. [PERSON] погодився та підписав 27.11.2010 року договір дарування будинку з господарчими будівлями та земельної ділянки. Однак, як потім зясувалося, було укладено не договір довічного утримання, а договір дарування будинку та земельної ділянки. Відповідач забрала усі документи та з того часу ніякої допомоги йому не надає так як має власну сім`ю, і не має вільного часу. При укладанні спірного договору моє волевиявлення було направлено виключно на укладання договору довічного утримання, а не договору дарування. На момент вчинення правочину він помилявся щодо природи даного правочину. З дня укладання договору дарування та до теперішнього часу він постійно проживає у спірному будинку, здійснює обробіток земельної ділянки. Він людина похилого віку, інвалід ІІ групи, потребує за станом здоровя стороннього догляду, а донька не в змозі забезпечити йому належний догляд та надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обовязок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Відповідно до ч.1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, справа № 6-69цс 14 від 18 червня 2014 року, відсутність особи під час укладання договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдарованого й передача його за умови вчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру, усупереч вимогам ст. 717 ЦК України, є підставою для визнання договору дарування недійсним на підставі ч.3 ст. 203 ЦК України та ст. 229 ЦК України. Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнано судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якості речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом ( ч.1 ст. 229 ЦК України). В судове засідання позивач [PERSON] не зявився надав суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує просить їх задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявилася надала суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги визнає не заперечує проти їх задоволення. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Приписами ч.2 ст.717 ЦК України передбачено, що договір, який встановлює обовязок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Згідно із ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч.1 ст.229 ЦК України). З розяснень, які викладені в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», вбачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Договір, що встановлює обовязок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Так як під час розгляду справи судом встановлено, що на час укладення договору дарування, позивач вважав, що укладав договір довічного утримання, а тому вказаний договір не відповідає волевиявленню сторін договору. За таких обставин, договір дарування від 27.11.2010 року, що посвідчений приватним нотаріусом Немирівського районного нотаріального округу [PERSON], та укладений від імені [PERSON] на імя [PERSON] визнається судом недійсним. Відповідно до статті 4 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Якщо майно передане власником за правочином, який є нікчемним або оспорюваним, то позов про визнання правочину недійсним та (або) про застосування наслідків недійсності правочину має предявлятися тоді, коли майно залишається у набувача. Тобто якщо вчинений один правочин і повернути майно можна шляхом застосування реституції, то ефективним способом захисту буде визнання правочину недійсним. Оскільки суд дійшов до висновку про недійсність договорів дарування від 27.11.2010 року, що посвідчений приватним нотаріусом Немирівського районного нотаріального округу [PERSON], та укладений від імені [PERSON] на імя [PERSON] то є необхідність у застосуванні наслідків недійсності вказаних договорів дарування та повернути стороні у стан, який існував до укладення вказаних договорів дарування, шляхом поновлення права власності та реєстрації права власності за [PERSON]. На підставі викладеного та

Outcome: approved