Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

[PERSON] звернувсь з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю без шлюбу, визнання об'єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на ? частину спільного сумісного майна подружжя. Позивач зазначав, що з 1988 року він проживав з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу, відповідач мала сина від першого шлюбу [PERSON], в 1992 році від спільного життя у них народився син - [PERSON]. Шлюбні відносини у них не склалися і з 17 лютого 2014 року позивач виселився із квартири, в якій вони мешкали за адресою: [ADDRESS], в гуртожиток за вимогою відповідача, де і по даний час проживає. Згоди про добровільний поділ нажитого спільного майна сторони не досягли. За час проживання із відповідачем позивач весь час працював, витрачав зароблені кошти на утримання сім'ї, за його грошові кошти було придбано безліч різноманітного майна. Позивач оплачував комунальні послуги по утриманню квартири та гаража в гаражному кооперативі «Автомобіліст», надавав відповідачу матеріальну допомогу на лікування зубів в сумі 22 000,00 грн.. За час шлюбних відносин ними було придбано: телевізор «Самсунг», вартістю 1700 грн., пральну машину «Індезіт», вартістю 1800 грн., комп'ютер «Самсунг», вартістю 5000 грн., кухонні меблі, вартістю 5000 грн., автомобіль марки «Опель омега», 2000 року випуску, д.н.з. [NUMBER], придбаний позивачем за власний кошт у 2003 році за 40000 грн., гараж, придбаний ним 01 грудня 2004 року за 1800 доларів США, що розташований на земельній ділянці площею 23,6 кв.м., за адресою: [ADDRESS], в гаражному кооперативі «Автомобіліст», на даний час вартість якого становить 217 000 грн. Майно, що підлягає поділу в загальній сумі складає 292 500 грн. На набуту за час шлюбу квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], позивач не претендує, оскільки в ній проживають їхні діти. Посилаючись на викладене, враховуючи заяву про зміну предмета позову від 10 лютого 2016 року, позивач просив суд встановити факт проживання однією сім'єю без шлюбу між ним та відповідачем з 1988 року по 17 лютого 2014 року, визнати об'єктом спільної сумісної власності подружжя майно, а саме: телевізор «Самсунг», вартістю 1700 грн., пральну машину «Індезіт», вартістю 1800 грн., комп'ютер «Самсунг», вартістю 5000 грн., кухонні меблі, вартістю 5000 грн., автомобіль марки «Опель-Омега», 2000 року випуску, д.н.з. [NUMBER], вартістю 40000 грн., гараж, що розташований на земельній ділянці площею 23,6 кв.м., за адресою: [ADDRESS], в гаражному кооперативі «Автомобіліст», вартістю 217 000 грн., витрати на лікування зубів в розмірі 22 000 грн., визнати за ним право власності на ? частину гаража, що розташований на земельній ділянці площею 23,6 кв.м., за адресою: [ADDRESS], в гаражному кооперативі «Автомобіліст», вартістю 217 000 грн. та автомобіль марки «Опель-Омега», 2000 року випуску, д.н.з. [NUMBER], кузов VІN [NUMBER], технічний паспорт [NUMBER], вартістю 40000 грн., визнати за відповідачем право власності на ? частину гаража, що розташований на земельній ділянці площею 23,6 кв.м., за адресою: [ADDRESS], в гаражному кооперативі «Автомобіліст», вартістю 217 000 грн., телевізор «Самсунг», вартістю 1700 грн., пральну машину «Індезіт», вартістю 1800 грн., комп'ютер «Самсунг», вартістю 5000 грн., кухонні меблі, вартістю 5000 грн., витрати на лікування зубів в розмірі 22 000 грн., а також стягнути із відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1486,80 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги уточнили, просили суд виключити із спільного сумісного майна подружжя витрати на придбання телевізора «Самсунг», вартістю 1700 грн., пральної машини «Індезіт», вартістю 1800 грн., комп'ютера «Самсунг», вартістю 5000 грн., кухонних меблів, вартістю 5000 грн., в іншій частині позов підтримали, надали пояснення аналогічні позовній заяві, просили суд про задоволення позовних вимог. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення в повному обсязі, пояснили, що в 2003 році відповідач отримала спадщину, яка відкрилася в Білорусії, і за отримані грошові кошти в сумі 7450 доларів США сторонами було придбано автомобіль в 2003 році та гараж в 2005 році. Пральну машину «Індезіт», вартістю 2000 грн. позивач подарував відповідачу в 2006 році, а отже це є її особистим майном, комп'ютер «Самсунг», вартістю 5000 грн., було подаровано позивачем сину, а кухонні меблі були виготовлені братом позивача за 500 грн.. грошові кошти на лікування зубів в сумі 22 000 грн. позивач відповідачу не надавав. Посилаючись на викладене, просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Судом встановлено, що в квітні 1992 року відповідач [PERSON] народила сина [PERSON], батьком якого є позивач [PERSON], зустрічатися сторони почали в 1988 році, а в 1992 році після народження спільного сина, стали проживати разом. З 27 квітня 1991 року по 08 вересня 1999 року позивач [PERSON], [INFO], перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується довідкою №113/02/4-2-6 від 04 вересня 2014 року, виданої Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Борзнянського районного управління юстиції у Чернігівській області (а.с.32). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, відповідачу [PERSON] та її синам: [PERSON], [PERSON], на праві приватної спільної сумісної власності в рівних долях кожному належить квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.31). Згідно свідоцтва про народження відповідача [PERSON], її дівоче прізвище було «[PERSON]» (а.с.30). Відповідно до довідки №265 від 14 серпня 2014 року, виданої фінансовим відділом Наровлянського районного виконавчого комітету, [PERSON] 31 жовтня 2003 року платіжним дорученням №319 перерахована компенсація за зданий житловий будинок, що розташоване за адресою: [ADDRESS], в розмірі 15 656 610 білоруських рублів в цінах 2003 року (а.с.35). Згідно з приватизаційним посвідченням право власності на земельну ділянку розміром 23,6 кв.м. під гаражем [NUMBER], та довідкою №6 від 8 травня 2014 року, відповідачу [PERSON] належить гараж [NUMBER] в гаражному кооперативі «Автомобіліст», за адресою: [ADDRESS] (а.с.37,38). Відповідно до розписки від 03 березня 2014 року [PERSON] 01 грудня 2004 року отримав від позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 1800 доларів США в рахунок вартості гаража в гаражному кооперативі «Автомобіліст», що знаходиться за адресою: Київська область, м. Бровари, вул.. Металургів (а.с.7). Згідно з свідоцтвом про реєстрації ТЗ, за позивачем [PERSON] зареєстровано право власності на автомобіль марки «Опель-Омега», 2000 року випуску, д.н.з. [NUMBER], кузов VІN [NUMBER] (а.с.14). Дослідивши письмові матеріали справи та вислухавши сторін в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1988 року по лютий 2014 року, тому до правових відносин, що виникають між сторонами, повинні застосовуватися норми цивільного та сімейного законодавства як до подружжя. Відповідно до ст..256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У відповідності до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, суд вважає, що гараж та земельна ділянка під ним вартістю 217 000 грн., придбаний сторонами в 2004 році, та автомобіль марки «Опель-Омега», 2000 року випуску, д.н.з. [NUMBER], кузов VІN [NUMBER], технічний паспорт [NUMBER], вартістю 40000 грн., придбаний подружжям в 2003 році, є об'єктом спільного сумісного майна подружжям, а тому підлягає розподілу в рівних частинах між ними. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. При розгляді справи в судовому засіданні позивачем не було надано суду, а судом не здобуто належних та допустимих доказів, підтверджуючих факт понесення витрат на лікування зубів відповідача в розмірі 22 000 грн., тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. За таких обставин, суд приходить до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог. Крім того,

Outcome: partial