Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-25 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У позовній заяві позивач посилається на те, що йому на підставі свідоцтва про право власності на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Зауважує, що згідно з довідкою про склад сім`ї, виданою відділом реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 10.08.2020 року № 3345/18-21, у квартирі [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Однак, [PERSON] , [INFO] , яка є членом сім`ї, після розірвання шлюбу у 2018 році не проживає в житловому приміщенні понад один рік без поважних причин, про що складено акт про не проживання особи за місцем реєстрації, в якому сусіди будинку (підписанти даного акту) засвідчили факт не проживання відповідача з 25.01.2018 року. Позивач вказує, що відповідач не проживає в квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні він, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили. Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, він позбавлений можливості оформити субсидію, продати чи подарувати квартиру, або зробити буд-які інші дії, які мають юридичне значення. Зв`язок з відповідачем втрачений та де вона проживає і де знаходиться йому також невідомо. Враховуючи наведене, позивач вважає, що відповідач втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , у зв`язку з тривалою, понад один рік без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації, крім того відповідач не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення, а тому він, як власник житла, вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідач створює перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. На підставі викладеного, позивач просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.10.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Виклик відповідача постановлено здійснити в порядку ч. 10 ст. 187 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Позивач у судове засідання не з`явився, при цьому подав до суду заяву, згідно з якою просить розглянути справу без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, відзив на позов не подано, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За приписами ч. ч. 1, 2, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує представник позивача. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] є власником в цілому квартири [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу: 27765297). Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.02.2013 року, яким між ними було розірвано згідно з рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.10.2018 року (справа № 308/3966/18). Відповідач значиться зареєстрованою у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується довідкою, виданою відділом реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 20.10.2020 року за № 1086/18-06. Довідкою про кількість зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданою відділом реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 10.08.2020 року № 3345/18-21, підтверджується, що відповідно до записів будинкової книги за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . З актів про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 04.07.2018 року та від 12.08.2020 року, вбачається, що у квартирі [ADDRESS] , [PERSON] не проживає з 25.01.2018 року. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено судом, відповідач не проживає у належній [PERSON] квартирі понад один рік і будь-яких поважних причин, які б перешкоджали їй проживати у даній квартирі не наведено, а тому, суд вважає, що [PERSON] слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] , що належить позивачу на праві власності. За таких обставин, беручи до уваги наведене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача є підставними та підлягають до задоволення. При цьому, суд зазначає, що оскільки за змістом ст. 7 Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням, то ухвалене у даній справі рішення суду про втрату відповідачем права користування житловим приміщенням є підставою для зняття його з реєстрації. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 840,80 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved