Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із вказаним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що після смерті його матері [PERSON], яка померла 11.12.2001 року залишився житловий будинок з прибудинковими спорудами і земельна ділянка, площу якої він в той час ще не знав так як всі документи знаходились у відповідачки в справі [PERSON]. В нотаріальній конторі він оформив своє право на спадщину, а саме на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що в м.Косів по вул. Лісна 16, а інша 1/2 частина вказаного спадкового майна належить внучці [PERSON] - [PERSON]. При вирішенні питання щодо оформлення права на частину спадкової земельної ділянки, якою за життя користувалась його мати, йому стало відомо, що земельна ділянка в цілому передана в приватну власність [PERSON] ще в 2005 році, чим порушено його право на оформлення права на частину спадкової земельної ділянки. З метою захисту свого права на спадкове майно він змушений був звертатись із відповідним позовом до суду та рішенням суду від 14.03.2014 року його позов задоволено і вирішено визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,52 га в м.Косів, виданий на ім»я [PERSON] При зверненні із відповідною заявою до [PERSON] міської ради рішенням сесії [PERSON] міської ради від 24.06.2014 року йому було надано дозвіл на розробку проектної документації із землеустрою площею 0,25 га для обслуговування жилого будинку та ведення особистого селянського господарства, а рішенням сесії від 16.09.2014 року вже відмінено раніше прийняте рішення від 24.06.2014 року. Через деякий час йому пропонували написати заяву про дозвіл на розробку проектної документації із землеустрою на значно меншу площу. Вважає, що його матері за життя фактично належала земельна ділянка в розмірі та в конфігурації вказаній в скасованому судом Державному акті а саме площею 0,52 га та на ? частину якої він має право, як спадкоємець по закону. Просить задоволити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачка, [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечила, суду пояснила, що вона як і позивач в справі являється спадкоємцем ? частини спадкового майна належного за життя її бабусі [PERSON], яка померла 11.12.2001 року. До спадкового майна її бабусі, та матері позивача в справі [PERSON] належало будинковолодіння , що в м.Косів по вул. Лісна 16 Івано-Франківської області а також земельна ділянка , що була в користуванні бабусі, біля 20 га. Вона при виготовленні технічної документації на спадкову земельну ділянку вказала межі земельної ділянки якою фактично користувалась її баба [PERSON] а також і межі земельної ділянки яка була в її користуванні, а тому і вийшло в загальному 0,52 га. Вона не заперечує, що частина саме спадкової земельної ділянки повинна належати її дядькові [PERSON], але без врахування земельної ділянки, яка знаходилась в її користуванні. Просить вимоги позову задоволити частково. Представник третьої особи на стороні відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] позовні вимоги заперечила, суду пояснила, що рішенням [PERSON] міської ради позивачу надано дозвіл на розробку проектної документації із землеустрою площею 0,05 га для обслуговування спадкової частини житлового будинку. Згідно земельно-облікових книг за 1994 рік за жит. [INFO] М.І. обліковувалась земельна ділянка площею 0,2320 га. При виготовленні технічної документації на спадкову земельну ділянку [PERSON] вказала межі земельної ділянки якою фактично користувалась її баба [PERSON] а також і межі земельної ділянки яка була в її користуванні, та в загальному склало 0,52 га., що фактично не є спадковою земельною ділянкою право на ? частину якої міг би претендувати позивач. Просить в позові відмовити. Суд вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи вважає позовні вимоги такими, що підлягають до часткового задоволення за наступних підстав: як встановлено в судовому засіданні сторони в справі, [PERSON] та [PERSON] являються спадкоємцями майна після смерті [PERSON], яка померла 11.12.2001 року. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.18) позивач в справі успадкував після смерті [PERSON] ? частину спадкового майна, яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що в м. Косів по вул. Лісна 16. Окрім позивача спадкоємцем іншої 1/2 частини спадкового майна після смерті [PERSON] являється [PERSON] Як вбачається із рішення Косівського районного суду від 14.03.2014 року ( а.с.9-11) судом задоволено позов [PERSON] та вирішено визнати недійсним і скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,52 га в м.Косів, що виданий на ім»я [PERSON] Суд звертає увагу, що вказаний, скасований судом Державний акт видано на ім»я [PERSON]Д, на підставі рішення [PERSON] міської ради від 14.10.2005 року , тобто на підставі винесеного рішення сесією міської ради вже задовго після смерті [PERSON], яка померла 11.12.2001 року. В судовому засіданні встановлено, що окрім будинковолодіння, що м. Косів по вул. Лісна 16, яке успадкували по ? частині сторони в справі, за життя [PERSON] належала і земельна ділянка загальною площею 0,2320 га., однак спадкодавець не встигла виготовити правоустановлюючі документи про право власності на землю. Рішенням [PERSON] міської ради від 24.12.1993 року (а.с.6) вирішено передати безоплатно у приватну власність земельні ділянки, які розміщені на території міста зокрема [PERSON] з подальшим уточненням площ і узгодженням меж. Як вбачається із відношення [PERSON] міської ради за № 933 від 19.12.2014 року (а.с.7) згідно земельно-облікових книг за 1994 року за жителькою м.Косів [PERSON] обліковувалась земельна ділянка площею 0,2320 га. Саме на ? частину вказаної земельної ділянки має право претендувати позивач в справі, як на спадкове майно, що за життя належало його матері [PERSON] Позивачем не надано суду жодного письмового доказу в підтвердження того, що його мати користувалась земельною ділянкою саме 0,52 га, право власності на яку було оформлено в 2005 році, відповідачкою [PERSON] Вказаний факт не змогли в судовому засіданні ствердити також і свідки допитані за клопотанням позивача, а саме [PERSON]С, [PERSON] а також [PERSON], які ствердили, що не пригадують і їм не відомо, яким саме розміром земельної ділянки за життя користувалась [PERSON] Разом із тим право користування земельною ділянкою повинно бути підтверджено письмовими доказами (відповідними рішеннями місцевої ради, виписками із земельно-облікових книг та ін. ) а не показаннями свідків. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Як вбачається із рішення [PERSON] міської ради від 24.12.1993 року «Про хід приватизації земельного фонду і передачу земельних ділянок у приватну власність…» передано безоплатно у приватну власність [PERSON]Д а також відповідно до рішення [PERSON] міської ради від 24.12.1993 року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,232 га в тому числі по угіддях: для обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,150 га , під будівлями і двором 0,082 га. Передача земельних ділянок у приватну власність відбувалася на підставі\~Декрету КМУ «Про приватизацію земельних ділянок» від 26 грудня 1992 року. Зазначеним Декретом передбачалось, що сільським, селищним, міським Радам слід забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва, обслуговування жилого будинку і господарських будівель, у межах норм, установлених\~Земельним Кодексом України. Згідно ч. 3 Декрету передбачено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених\~ст.1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акту на право приватної власності на землю. Декрет КМУ «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 року втратив чинність з 1 червня 2006 року. За життя [PERSON] - мати позивача не реалізувала своє право на отримання державного акту на право власності на земельну ділянку, яка перебувала у її користуванні, загальною площею 0,232 га. На підставі абз.2 п.1 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України - рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування до Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26 грудня 1992 року (втратив чинність на підставі Закону України з 14 вересня 2006 року) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами. Також, відповідно до п.3.5 [PERSON] Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753\\0\\4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст.15 ЗК України, проте розпочав, процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім»я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Так, ст.1216 ЦК України\~визначає спадкуванням, як перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Ст.1218 ЦК України\~передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, [PERSON] належним чином прийняв спадщину після померлої матері та вправі претендувати на ? частину спадкової земельної ділянки, якою за життя користувалась його мати , загальною площею 0,232 га ( 0,232 га :2= 0,116 га ), в тому числі за цільовими призначеннями : 0,041 га - під будівлями і двором а також 0,075 га для ведення особистого господарства, що в м.Косів по вул. Лісна 16 Івано-Франківської області. Підстав для визнання недійсним рішення 19 сесії [PERSON] міської ради н.д. 21 скликання від 24.12.1993 року немає а позивачем відповідно не доведено в цій частині свої вимоги, які не підлягають до задоволення. А також не може підлягати до задоволення позовна вимога позивача в частині визначення площі і конфігурації земельної ділянки на частину якої він претендує, як спадкоємець, у розмірі визначеному в скасованому судом Державному акті. Із долучених до матеріалів справи квитанції (а.с.1, 2) вбачається , що позивачем при подачі позову до суду проведено оплату судового збору в загальній сумі 365,40 грн., що в силу симог ст. 88 ЦПК України підлягає до відшкодування відповідачкою [PERSON] відповідно до частини задоволених позовних вимог а саме в сумі 121,80 грн . На підставі наведеного, ст. ст. 78, 126, 198 ЗК України,

Outcome: dismissed