Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до Берегівського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, вказавши, що 30 січня 2015 року він згідно договору позики укладеного письмовій формі та нотаріально посвідченого, передав у позику Відповідачу - [PERSON] Ігнацівній грошові кошти в сумі 5000 (пять тисяч) евро, що становить 121 500 (сто двадцять одну тисячу пятсот) гривень станом на 17.08.2015 рік, що було підтверджено у договорі позики від 30.01.2015 року, наданою і підписаною особисто Відповідачем. Дані грошові кошти Відповідач зобов'язався повернути позивачу до 20 квітня 2015 року. Відповідно до п. 2 даного договору позики, грошові кошти, які є предметом цього договору, передані Позикодавцем та одержані Позичальником до підписання цього договору. У відповідності до ч. 2 ст. 1046 ЦК України, «договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками». Відповідно до ст. 254 ЦК України, - «термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати», тому врахувавши також визначений розпискою останній термін повернення боргу - 20.04.2015 року (у відповідності до ч.2 ст.2 ЦК України термін визначається календарною датою), в звязку з чим строк виконання умов договору Відповідачем прострочений з 20.04.2015 року. У вищевказаний строк Відповідач на порушення своїх договірних зобов'язань позики в сумі 5000 (пять тисяч) Євро, що становить 121 500 (сто двадцять одна тисяча пятсот) гривень станом на 17.08.2015 рік, не повернув і тому ним було надіслано по місцю проживання [PERSON] письмову претензію від 06 травня 2015 року щодо повернення не коштів протягом трьох днів з дня отримання претензії, але дана претензія позивача залишилась без уваги, що свідчить те, що Відповідач від виконання умов договору позики умисно ухиляється. Тому позивач просив стягнути з відповідача суму боргу, а також сплачений судовий збір. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, однак подав заяву, згідно якої просив справу розглянути за його відсутності, позов підтримує, просить задоволити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання також не зявилася, однак подала заяву, згідно якої просила справу розглянути за її відсутності, позов визнала. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавеи передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визнане родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суі грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавщ позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій сам кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належні чином відповідно до умов позики та Цивільного кодексу, інших актів цивільно законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання, або одностороння зміна його умов допускається. Таким чином, з Відповідача станом на сьогодні підлягають стягненню наступні кошті розрахунку курсу НБУ станом на 17 серпня 2015 року за 1 Є = 24,3 грн.: 5 000 євро, і становить 121 500 гривень. Так, позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 10500 доларів США відповідно до договору позики від 26 березня 2013 року, які відповідач не повернув, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума коштів, що складається із суми позики, відсотків за користування ними, витрат на правову допомогу та судового збору. Крім того, частиною 1 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 174 ЦПК України). За відсутності будь-якого застереження, факт, визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно ст. 61 ЦПК України, є обовязковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, суд приймає визнання позову відповідачем у справі і з цих підстав задовольняє позов. На підставі викладеного та

Outcome: approved