Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 02 червня 2018 року у Харківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області зареєстрував шлюб з [PERSON] . Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є відсутність з відповідачем взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язки з ведення спільного господарства. Шлюбні відносини з відповідачем припинені. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив розірвати шлюб, укладений з відповідачем. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06.03.2020 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви. 13.05.2020 року до суду надійшла заява позивача, якою він виправив недоліки, визначені в ухвалі від 06.03.2020 року. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 травня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження із викликом сторін у судове засідання. Позивач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява позивача про розгляд справи без його участі, в якій останній підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала та не заперечували проти їх задоволення. Будь-яких інших клопотань сторонами не надано. Враховуючи заяви позивача та відповідача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 02 червня 2018 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 1639, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Холодногірським районним у місті Харкові відділом ДРАЦС ГТУЮ у Харківській області, актовий запис №1025. Встановлено, що сторони не підтримують шлюбні відносини. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 1 Сімейного Кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодекс України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. У відповідності до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Враховуючи викладене, а також ту обставину, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд вважає наявними законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved