Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав щодо її малолітнього сина, [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в 2001 році між позивачем та [PERSON] було зареєстровано шлюб, а в березні 2008 року шлюб було розірвано і з того ж часу фактично було припинено сімейні відносини. В шлюбі, [INFO], народився син - [PERSON]. Син проживає разом з позивачем та знаходиться на повному його утриманні. Спору про місце проживання дитини ніколи не було, відповідач не заперечувала, щоб дитина проживала разом з ним. Деякий час відповідач мешкала за кордоном, потім в м. Києві. Життям сина взагалі не цікавиться, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватися з сином, та не приймає участі в його вихованні, тобто ухиляється від виконання своїх обов'язків стосовно виховання дитини. Вихованням дитини займається позивач. Дитина також не питає про матір, не цікавиться нею. Дитині створені всі умови для проживання, разом з позивачем мешкає інша жінка, яка також має сина, вони живуть однією сім'єю, вона добре ставиться до сина і допомагає в його вихованні. Позивач зауважив, що відповідачу ніколи не створювались перешкоди у спілкуванні з сином, що свідчить про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини материнські обов'язки, покладені на відповідача законом. Нехтування батьківськими обов'язками з боку відповідача, на думку позивача, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права матері, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини, як з моральної, так і з правової точки зору. Окрім того відповідач неодноразово заявляла про відмову від своїх батьківських прав відносно дитини. У зв'язку з чим позивач просив суд позбавити батьківських прав [PERSON] щодо її малолітнього сина, [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив суд задовольнити позовні вимоги. Суду пояснив, що останні три роки відповідач взагалі не цікавиться життям сина, з ним не спілкується, не сплачує аліменти. Тим, що відповідач не підтримує зв'язок із сином, порушуються права дитини, оскільки, навіть для того щоб відправити його до літнього табору необхідна згода батьків, а де знаходиться мама не відомо і це створює певні труднощі. Вже п'ять років, після розірвання шлюбу, син живе з позивачем. Відповідачу ніколи не перешкоджали у спілкуванні з сином. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, проти задоволення позовних вимог заперечувала. Суду пояснила, що після розірвання шлюбу з позивачем її син жив то з її мамою, то з позивачем, оскільки вона працювала в м. Дніпропетровськ. Син свідомо захотів залишитися жити з батьком, це був його вибір, хоча вона пропонувала йому переїхати з нею. Потім вона три роки працювала за кордоном, звідки передавала через маму речі та гроші, які позивач відмовлявся приймати. Відповідач зауважила, що телефонувала сину та спілкувалася з ним по Скайпу. Працювала для того, щоб забезпечити дитину в майбутньому, оскільки позивач ніколи не працював. Коли її мама приходила до [PERSON] в школу, він сказав, що йому забороняють спілкуватися з нею. Зараз син не хоче спілкуватися з нею по телефону, через те, що, на її думку, його так налаштував позивач. Вона не наполягала на спілкуванні, щоб не травмувати дитину. Завжди цікавилась про сина у куми, оскільки їх діти навчаються в одному класі. Вже майже два роки не спілкувалася з сином. Син не міг сам так налаштуватися проти неї та її сім'ї, це все зробив позивач, оскільки в нього був скандал з її матір'ю. До неї ніхто ніколи не звертався з приводу ніяких документів щодо дитини, якби зверталися, то вона б не перешкоджала. Малолітній [PERSON] суду пояснив, що живе разом з батьком, жінкою батька та її сином. В них все добре. Нічого не може розповісти про маму, оскільки вона з ним не спілкується. Вона до нього погано ставиться, оскільки взагалі ним не цікавиться, не телефонує, не вітає на свята. З татом він живе з 2 класу. Йому ніколи не подобалось жити з мамою, вона на нього кричала та била його. Весь час, коли він жив з батьком, вона навіть не намагалася з ним спілкуватися. Ніхто його не налаштовує проти неї і він хоче, щоб маму позбавили батьківських прав. Своєю родиною він вважає батька, жінку, яка з ними живе та її сина. Близькими вважає також батьків тата. З бабусею, матір'ю мами, він не спілкується, оскільки вони одного разу посварилися через комп'ютер і вона його прогнала до дому, і після цього він не хоче з нею спілкуватися. Представник третьої особи, Верхньодніпровської районної державної адміністрації, суду пояснила, що до служби у справах дітей звернувся [PERSON] щодо вирішення питання про позбавлення батьківських прав [PERSON]. Рішенням комісії було вирішено вважати за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо її малолітнього сина, [PERSON]. Орган опіки та піклування в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, подали заяву про розгляд справи без їх участі. Орган опіки та піклування надав суду висновок у відповідності до ст. 19 Сімейного кодексу України, в якому зауважила, що опікунська рада виконавчого комітету Верхньодніпровської міської ради не володіє ніякою негативною інформацією стосовно поведінки [PERSON]. З'ясувати у неї особисто, чому вона не займається вихованням сина не вдалося через її відсутність в м. Верхньодніпровську. Прокурор проти задоволення позовних вимог не заперечував та вважав за доцільне позбавити батьківських прав відповідача щодо її малолітнього сина. Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.11). [PERSON] з 2008 року проживає разом з батьком, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 18 грудня 2013 року (а.с.12), показаннями свідків, поясненнями малолітнього [PERSON], та не заперечувалось відповідачем. Останні три роки [PERSON] не приймає участі у вихованні та утриманні сина, не спілкується з ним, що підтверджується показаннями свідків. Так свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є класним керівником [PERSON]. За 2,5 роки бачила маму [PERSON] лише 1 раз та 1 раз бачила бабусю. Вихованням дитини повністю займається батько. Це дуже болісне питання для дитини, він також негативно ставиться до бабусі - матері мами. Відповідач взагалі не цікавиться життям, успіхами, здоров'ям дитини, хоча є телефони і за бажанням можна було телефонувати класному керівнику. [PERSON] взагалі не розповідає про маму нічого. Одного разу він приніс до школи домашню випічку та сказав, що це спекла мама, а потім з'ясували, що мамою він називає жінку, з якою живе його батько. На свята, 8 Березня, він робить подарунки для бабусі - мами батька. Коли було завдання написати твір про маму, [PERSON] написав про бабусю. Свідок також зауважила, що, на її думку, за невиконання своїх батьківських обов'язків, батьки мають нести відповідальність. Свідок [PERSON] суду пояснив, що останні два роки позивач повністю сам виховує та утримує сина. [PERSON] проживає разом з батьком. Зі слів дитини мама його не вітає на Дні народження. Останні два роки відповідача взагалі ніхто не бачив. Відповідач є його кумою. Після розірвання шлюбу відповідач поїхала шукати роботу та залишила дитину позивачу. [PERSON] взагалі не хоче говорити нічого про маму. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є мамою однокласника [PERSON]. Дитина завжди з татом. Батько водить його на футбол, приймає участь в батьківських зборах. Минулого року вона отримала путівку на двох дітей, запропонувала батьку [PERSON], проте не можливо було отримати свідоцтво про народження, оскільки бабуся відмовилася його надати, а мами не було взагалі. [PERSON] про маму взагалі нічого не розповідає. Свідок [PERSON] суду пояснив, що після розірвання шлюбу [PERSON] жив на дві сім'ї, то з бабусею (матір'ю відповідача), то з батьком. Потім став жити постійно з батьком. Йому відомо, що [PERSON] подавав в суд на аліменти, тому вважає, що мати не приймає участі в утриманні сина. З розмови з дитиною, зрозумів, що він негативно ставиться до матері, йому не приємно те, що мама з ним не спілкується. Не чув, щоб його хтось налаштовував проти матері. Отже показаннями свідків підтверджується, що з 7 років [PERSON] за власним бажанням залишився проживати з батьком, [PERSON]. Мати не спілкується з дитиною, не приймає участі в його вихованні. Матеріалами справи також підтверджується, що [PERSON] не приймає участі в утриманні сина, оскільки позивач звертався до суду з позовом про стягнення з неї аліментів, а ухвалою Верхньодніпровського районного суду від 30 квітня 2013 року її було оголошено у розшук у зв'язку з невиконанням рішення суду про стягнення аліментів та невідомим місцем знаходження боржника (а.с.). Рішенням комісії з питань захисту прав дитини при Верхньодніпровській районній державній адміністрації від 19 грудня 2013 року № 99 було вирішено вважати за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина, [PERSON] (а.с. 10). Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, в тому числі, особа, в сім'ї якої проживає дитина. Судом встановлено, що [PERSON] свідомо не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, [PERSON], не забезпечує його медичним доглядом, лікуванням, утриманням, не спілкується з сином, тобто свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, що, на думку суду, необхідно розцінювати як ухилення від виховання дитини, а тому позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими. При цьому суд не приймає до уваги пояснення свідків з боку відповідача, які пояснили суду наступне. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є мамою відповідача. Після розірвання шлюбу [PERSON] з дитиною залишилась жити з нею. Потім [PERSON] поїхала на роботу в м. Дніпропетровськ, але приїжджала на вихідні. Потім [PERSON] жила в Кременчузі, пропонувала сину переїхати до неї, проте він відмовився, оскільки батько на це не погодився. Коли [PERSON] працювала за кордоном одного разу перерахувала 400 грн. на картку позивача, але він їх не забрав. Вважає, що дитину налаштували проти мами, а тому він не хоче з ними спілкуватися. Коли приходила до [PERSON] в школу, він сказав, що йому не дозволяють спілкуватися з ними. Свідок підтвердила, що в неї був конфлікт з Еріком, і з того часу вони не спілкуються, проте вона не надала значення цьому. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знає [PERSON] більше 9 років, вони працювали разом, нічого поганого про неї не може сказати. Спочатку [PERSON] спілкувалася з дитиною, проте коли поїхала до Стамбулу припинила спілкуватися. Зі слів відповідача їй відомо, що відповідач передавала речі та гроші. Від дитини ніколи не відмовлялася. Вже два роки вона не спілкується з сином, оскільки [PERSON] цього не хоче. Батько налаштовує дитину, щоб він не спілкувався з матір'ю. Свідок [PERSON] суду пояснила, що до 7 років [PERSON] жив з матір'ю. Після розірвання шлюбу [PERSON] поїхала працювати до Дніпропетровська, проте приїжджала на вихідні. Коли [PERSON] забрала [PERSON] до себе в Кременчук, його забрав батько. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є хрещеною відповідача. Вважає, що [PERSON] дуже любить дитину, і не можна дитини позбавити матері. Дитина повинна спілкуватися з матір'ю. Ніколи [PERSON] не відмовлялася від дитини. Також їй відомо, що [PERSON] пересилала одного разу 400 грн. на рахунок позивача, але він не захотів їх брати, щоб підтвердити, що мати не приймає участь у вихованні дитини. Свідок підтвердила, що син не хоче спілкуватися з матір'ю. Отже показаннями свідків не підтверджується те, що відповідачу чинилися будь-які перешкоди у спілкуванні з сином та не спростовуються обставини, встановлені судом стосовно того, що останні три роки відповідач дійсно не приймає участі у вихованні та утриманні дитини. В судовому засіданні не знайшла підтвердження та обставина, що малолітнього [PERSON] налаштовує батько проти матері, а такі доводи відповідача та свідків з її боку, на думку суду свідчать лише про спробу виправдати поведінку відповідача. Те, що за весь цей час відповідач переслала 400 грн., які позивач не отримав, на думку суду не є достатнім доказом того, що відповідач приймає участь в утриманні дитини, з урахуванням віку та щоденних потреб дитини. Також судом встановлено, що відповідач не зверталася до органу опіки та піклування або ж до суду з метою вирішення спору про місце проживання сина або участі в його вихованні, що на думку суду свідчить про відсутність такого спору між сторонами та ще раз доводить байдуже ставлення відповідача до відносин із сином. Аналізуючи докази у справі, суд приходить до висновку, що [PERSON] свідомо не виконувала обов'язки, покладені на неї ст.ст. 150, 180 Сімейного кодексу України, надаючи перевагу особистим інтересам та влаштуванню свого життя. При цьому суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що вона працює за кордоном заради майбутнього сина, оскільки батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини, і навіть така обставина, на думку суду, не є перешкодою у спілкуванні з дитиною та проявам турботи про неї. Також суд приймає до уваги, що дана справи досить тривалий час перебувала на розгляді в суді і за цей час відповідач навіть не намагалася налаштувати зв'язок із сином, а подала заяву про розгляд справи без її участі, що на думку суду, можливо розцінювати як байдуже ставлення до цієї ситуації. Декларацією прав дитини від 20 листопада 1959 року передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно з ч. 2 ст. 152 Сімейного кодексу України дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов'язків щодо неї. З урахуванням встановлених обставин справи, а саме те, що малолітній [PERSON] проживає з батьком, жінкою, яку він називає мамою та її сином, вважає цих людей своєю сім'єю, з метою дотримання права дитини зростати в повноцінній сім'ї, в атмосфері любові та гармонійного розвитку, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її малолітнього сина. Згідно зі ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв'язку з цим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме сума судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. Відповідно до ч. 5 ст. 164 Сімейного кодексу України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає державному органу реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Outcome: approved