Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства акціонерного банку « УКРГАЗБАНК», де третя особа приватний нотаріус Тячівського районного нотаріального округу [PERSON] про визнання правочину недійсним та виключення запису з Державного реєстру іпотек і Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна. В позовній заяві зазначив, що між ним та відповідачем укладено договір іпотеки( без оформлення заставної), який посвідчено приватним нотаріусом Тячівського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований в реєстрі за № 4387. Предметом іпотеки за цим договором є домоволодіння №4 по вулиці Володимира Великого в с.Бедевля і являється його єдиним майном. На сторінці 5 договору іпотеки, в пункті 7.7 розділу 7 зазначено, що «Дійсний договір(тобто іпотечний) є невідємною частиною Кредитного договору №60\\08 МК від 25.07.2008 р.», де сьомий місяць року його укладення цифру «7» закреслено і дописано цифру «9». Однак щодо невідємності, то позивач вказує, що пунктом 2.1 Розділу 2 «Умови забезпечення кредиту» Кредитного договору №60\\08 МК, укладеного у 2008 році, дослівно передбачено, що « Згідно договору іпотеки №60\\08 МК від 25 вересня 2008 року, укладеного одночасно з цим договором між Банком та позичальником [PERSON], в забезпечення зобовязань за дійсним договором Банком приймається в заставу домоволодіння, яке знаходиться за адресою: Закарпатська область Тячівський район , с. Бедевля, вул. Володимира Великого, буд. 4. Подібні посилання на предмет застави містяться в підпункті 3.2.5- 3.2.8 пункту 3.2, підпункту 3.3.9, 3.3.12, 3.3.13, 3.3.17 пункту 3.3. На думку позивача, в договорі іпотеки(без оформлення заставної) містяться зовсім інші та протилежні до цього договору дані. Так, пунктом 1.1 Розділу 1 «Предмет договору» передбачено, що «Дійсний договір забезпечує всі вимоги іпотекодержателя, які випливають з кредитного договору №60\\08 МК від 25.09.2008 року, укладеного між іпотекодержателем (позичальником), за умови якого іпотекодавець зобовязаний іпотекодержателю не пізніше 24 вересня 2008 року повернути кредит, наданий у рамках кредитування СМБ «Кредит на розвиток бізнесу під заставу нерухомого майна…». Тоді як вказано у пункті 2.1 Розділу 2 «Умови забезпечення кредиту» Кредитного договору № 60\\08 МК від 25 вересня 2008 року, укладеного одночасно з цим договором між Банком та позичальником [PERSON], в забезпечення зобовязань за дійсним договором Банком приймається в заставу домоволодіння, яке знаходиться за адресою: Закарпатська область Тячівський район , с. Бедевля, вул. Володимира Великого, буд. 4. Однак договір іпотеки не зареєстрований за номером 60\\08 МК і до того ж за цим номером саме разом із датою: від 25 вересня 2008 року. З цього позивач вбачає, що Банк під час укладення кредитного договору вже знав про наявність договору іпотеки, в той же час як укладення договору іпотеки теж відбулося із занесенням до нього попередньо відомих відомостей про кредитний договір №60\\08 МК від 25 вересня 2008 року. Проте, на думку позивача, неможливо було укласти договір іпотеки, без наявності і попередньо укладеного кредитного договору, так як єдиною підставою для оформлення між ним та Банком договору іпотеки (або застави) через нотаріальне посвідчення було виключно- наявність вже підписаного та узгодженого кредитного договору № 60\\08, на який власне і посилалось у договорі іпотеки. Крім того, підпункт 3.3.4.4 пункту 3.3 розділу 3 та пункт 5.2. розділу 5 договору іпотеки містять посилання на ст.. 581 ЦК України, яка передбачає страхування предмета застави, а не предмета іпотеки. Також, незалежно від того, що укладено договір іпотеки, в цьому ж іпотечному договорі в п. 7.4 розділу 7 є посилання на Закон України « Про заставу» одночасно із Законом України « Про іпотеку». За таких обставин позивач дійшов висновку, що вимоги та умови кредитного договору зведені до надання йому банком кредиту під заставу нерухомого майна, а натомість договір іпотеки визначає протилежні умови - щодо іпотечного майна ( а не заставного), з чого випливає, що згідно з кредитним договором та програмою кредитування ПАТ АБ «Укргазбанк» повинен був або бажав укласти з ним саме договір застави, а не іпотеки. Таким чином, на думку позивача , між вказаними обома договорами містяться розбіжності та неточності, а також договори укладені із посиланням у своїх змістах один на одного, що в даному випадку є неприпустимим, а тому, підстав для оформлення банком, а відповідно і нотаріальне посвідчення саме договору іпотеки, а не застави, не вбачалось, що відповідно дає підстави для визнання договору іпотеки недійсним. Правовими наслідками для нього в даному випадку є те, що банк на підставі такого договору іпотеки планує відібрати в нього єдине житло і стягнути велику суму коштів за не страхування цього житла, яке він повинен був застрахувати, в тому числі на підставі цього договору. А також на вказане його житло нотаріусом накладено заборону, чим обмежено право на його відчуження і розпорядження ним на свій розсуд, зокрема на укладення з банком договору застави цього майна, а не іпотеки. Що ж стосується підстав для визнання договору іпотеки недійсним із посиланням на нормативні акти, то позивач посилаються на ст. 1 Закону України « Про іпотеку» та ст.ст. 1, 11 Закону України « Про заставу» вказуючи на відмінність поняття «застава» і «іпотека» як і різними є статус сторін у договорі застави та іпотеки. Також позивач зазначив, що підпунктом 3.3.14 пункту 3.3 договору іпотеки передбачено, що « Після нотаріального посвідчення даного договору в термін не більше 90 календарних днів з моменту нотаріального посвідчення даного договору, іпотекодавець зобовязується виготовити державний акт на право приватної власності на земельну ділянку,яка знаходиться в с. Бедевля по вулиці Володимира Великого, будинок 4, в порядку, передбаченому чинним законодавством України. Для підтвердження факту реєстрації права власності на земельну ділянку, на якій знаходиться предмет іпотеки, іпотекодавець зобовязується в термін 2 робочі дні з моменту проведення такої реєстрації надати іпотеко держателю документи установленого чинним законодавством України зразка , що будуть свідчити про проведення державної реєстрації права власності іпотекодавця на земельну ділянку. Після чого внести нотаріально посвідчені зміни до даного договору». Позивач посилаючись на ст.ст. 203 ч.1, 215 ч.1, 575 ч.3 ЦК України, ч. 1 ст. 3 Закону України « про іпотеку» вказує, що підставою недійсності правочину за ст.ст. 203. ч.1, 215 ч.1 ЦК України є суперечність саме змісту правочину( договору іпотеки) нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства з огляду й на те, що змістом правочину є відповідні його виду умови. Нотаріальне посвідчення правочину закон визначає як вимогу до форми , а не до змісту правочину (ст. 209 ЦК України), а нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу (ч. 3 ст. 209 ЦК України); правові наслідки недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору окремо передбачені ст. 220 ЦК України. Ст.55 Закону України «Про нотаріат» визначає лише правила нотаріального посвідчення угод про відчуження та заставу майна, а також про іпотеку й не містить вимог щодо змісту цих правочинів. Відповідно до норм ст. 6 Закону України «Про іпотеку» (у діючій в той час редакції) випливає, якщо будівля (споруда), що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом з земельною ділянко, на якій вона розташована. Якщо ця земельна ділянка належить іншій особі та була передана іпотекодавцю в оренду (користування), після звернення стягнення на будівлі (споруди) їх новий власник набуває права і обовязки, які мав іпотекодавець за правочином, яким встановлено умови оренди цієї земельної ділянки (користування нею). Якщо в іпотеку передається земельна ділянка, на якій розташовані будівлі (споруди), які належать іпотекодавцю на праві власності, така земельна ділянка підлягає передачі в іпотеку разом з будівлями (спорудами), на якій вони розташовані. Після звернення стягнення на предмет іпотеки земельну ділянку, на якій розташовані будівлі (споруди), що належать іншій, ніж іпотекодавець, особі, новий власник земельної ділянки зобовязаний надати власнику будівлі (споруди такі ж умови користування земельною ділянкою, які мав і іпотекодавець. Відповідно до ст. 133 Земельного кодексу України (в діючій на той час редакції), у заставу можуть передаватися земельні ділянки, які належать громадянам та юридичним особам на праві власності. Таким чином, на думку позивача, в порушення вимог наведених нормативно-правових актів його за договором іпотеки зобовязано виготовити документи на земельну ділянку, зокрема, саме документи, які будуть посвідчувати його право власності на неї (так як саме права власності в нього не було), проте, саме у договорі іпотеки такого зобовязання для нього передбачити не можливо, так як це суперечить вимогам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, і обмежує його права та інтереси у вільному виборі їх реалізації, а також створює для нього певні додаткові обовязки (необхідність у виготовленні документів, оплата послуг за це і т.п.), які для нього виникати за цим договором не можуть. Окрім того, під час оформлення вказаного договору іпотеки порушено вимоги інших нормативно-правових актів. Так згідно із пунктом 24 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яку затверджено наказом міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5 (у редакції, що діяла з 10.08.2008 року, тобто в час посвідчення нотаріусом договору іпотеки) вказано, що на нотаріально оформлених документах не заповнені до кінця рядки та інші вільні місця прокреслюються, за винятком документів, призначених для дії за кордоном, у яких про креслення не допускаються. Дописки і виправлення повинні бути застережені нотаріусом перед підписом відповідних осіб (сторін правочинів та інших осіб, які підписали правочин, заяву та ін.) і повторені в кінці посвідчу вального напису. При цьому виправлення мають бути зроблені так, щоб усе помилково написане, а потім закреслене можна було прочитати. Виправлення зроблені в тексті нотаріально оформленого документа, який не потребує підпису особи, що звернулася за вчинення нотаріальної дії (наприклад, копія документа), застерігаються нотаріусом лише в кінці посвідчувального напису до підпису нотаріуса і проставлення печатки. Однак, на сторінці 5 Договору іпотеки, в пункті 7.7 розділу VII зазначено, що «Дійсний договір (тобто іпотечний) є невідємною частиною Кредитного договору № 60/08 МК від 25.07.2008 р.», де сьомий місяць року його укладення мабуть цифри «7» (сім) закреслено і дописано мабуть цифру «9» (девять). В цьому випадку, у Договорі іпотеки міститься лише закреслення начебто цифри «7» (сім) і дописано начебто цифру «9» (девять) в п.п. 7.7 договору та у кінці договору (стор. 6, тобто на наступній сторінці, після підписання сторонами умов договору) власноручно написано «Виправленому вірити читати правильно «9», П.І.Б. нотаріуса підпис і закріплено його печаткою». Проте, договір взагалі не містить застережень дописки і виправлення саме перед підписами відповідних осіб сторін правочинів, що повинно було бути вчинено на сторінці 5(пятій) біля(поряд) пункту 7.7 договору, а не на стор. 6) і не міститься саме на цій сторінці 5 (пятій) підпис та відтиск печатки нотаріуса, а також не містить на стор. 5 скріплення саме цих виправлень і дописок, шляхом проставлення підписів самими сторонами договору (а не лише підписи про прийняття умов договору), та відсутності повторення в кінці посвідчу вального напису, що відповідно до 24 вказаної Інструкції повинно було здійснитися в обовязковому порядку, так як договір іпотеки є саме таким нотаріально оформлюваним документом і вимоги до якого є саме такими нотаріально оформлюваним документом і вимоги до якого є обовязковою наявністю підписів осіб (сторін). На думку позивача наданий факт є важливим, оскільки, цим пунктом 7.7 договору іпотеки передбачено те, що дослівно: «Дійсний договір (тобто іпотечний)» є невідємною частиною кредитного договору № 60/08 МК», проте, невідомо чи то договору оформленого 25.07.2008 року або від 05.09.2008 року. З урахуванням змінених позовних вимог просить ухвалити рішення, яким договір іпотеки(без оформлення заставної), укладений між ним та ВАТ АУ « Укргазбанк», який посвідчений приватним нотаріусом Тячівського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі №4386, визнати недійсним, виключити реєстраційний номер та запис із Державного реєстру іпотекза № 7978414, внесеного в реєстр приватним нотаріусом [PERSON], про що сформовано і видано акт за № 21003215 від 24.09.2008 року о 12.44 год., виключити реєстраційний номер та запис із Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна за № 7975577, внесеного в реєстр приватним нотаріусом [PERSON], про що сформовано і видано витяг за № 20990233 від 25.09.2008 року о 20.04 год.. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав посилаючись на викладені в письмовій позовній заяві обставини і просить позов задоволити. Представник відповідача і третя особа в судове засідання не зявилися, хоч про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, а тому суд в порядку ст.. 169 ЦПК України розглянув справу у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів. Представник відповідача подав письмове заперечення проти позову, за яким вважає доводи позивача необґрунтованими та просить в задоволенні позову відмовити. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 25 вересня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 60/80 МК, згідно до якого ВАТ АБ «Укргазбанк» надав позивачу [PERSON] кредит у сумі 69700 дол. США на строк з 25 вересня 2008 року по 24 вересня 2028 року, із сплатою процентів за користування кредитом виходячи із 155 річних( а.с. 20-26). В забезпечення зобовязань за дійсним договором( п.2.1 договору) 25 вересня 2008 року між сторонами укладено договір іпотеки( без оформлення заставної), згідно п. 1.1 якого дійсний договір забезпечує всі вимоги іпотекодержателя, які випливають з кредитного договору №60\\08 МК від 25.09.2008 року, за умови якого іпотекодавець зобовязаний іпотекодержателю не пізніше 24 вересня 2008 року повернути кредит, наданий у рамках кредитування СМБ «Кредит на розвиток бізнесу під заставу нерухомого майна…»(а.с.27-32). Предметом іпотеки за цим договором є домоволодіння №4 по вулиці Володимира Великого в с.Бедевля, яке належить позивачу( п.2.1 договору). Зазначений договір зареєстрований у Державному реєстрі іпотек та на предмет іпотеки встановлено обтяження у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна( а.с. 33-34). Так, за змістом ч. ч. 1, 3 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи; правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом. Згідно із ч. 1 ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Відповідно до ч. 2 ст. 583 ЦК України заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави. Відповідно до ст.. 1 Закону України « Про іпотеку» іпотека іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. А згідно до ст. 3 цього Закону іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом . Взаємні права і обовязки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Відповідно до ст. 4 Закону України « Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. А згідно до ст.. 6 ч.4 вказаного Закону якщо будівля (споруда), що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована. Якщо ця земельна ділянка належить іншій особі та була передана іпотекодавцю в оренду (користування), після звернення стягнення на будівлі (споруди) їх новий власник набуває права і обов'язки, які мав іпотекодавець за правочином, яким встановлено умови оренди цієї земельної ділянки (користування нею). Якщо в іпотеку передається земельна ділянка, на якій розташовані будівлі (споруди), які належать іпотекодавцю на праві власності, така земельна ділянка підлягає передачі в іпотеку разом з будівлями (спорудами), на якій вони розташовані. Після звернення стягнення на передану в іпотеку земельну ділянку, на якій розташовані будівлі (споруди), що належать іншій, ніж іпотекодавець, особі, новий власник земельної ділянки зобов'язаний надати власнику будівлі (споруди) такі ж умови користування земельною ділянкою, які мав іпотекодавець. Відповідно до ст. 133 Земельного кодексу України (в діючій на той час редакції), у заставу можуть передаватися земельні ділянки, які належать громадянам та юридичним особам на праві власності. Згідно із пунктом 23 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яку затверджено наказом міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5 (у редакції, що діяла на момент посвідчення оспорюваного правочину) тексти нотаріально посвідчуваних правочинів, засвідчуваних копій (фотокопій) документів і виписок з них, тексти перекладів та заяв повинні бути написані зрозуміло і чітко; числа і строки, що стосуються змісту посвідчуваних правочинів, мають бути позначені хоча б один раз словами, а назви юридичних осіб - без скорочень і із зазначенням їх адреси. У необхідних випадках зазначаються номери рахунків юридичних осіб у банках (кредитних установах), а також дата, місце народження та місце роботи фізичних осіб. Прізвища, імена, по батькові фізичних осіб, у тому числі представників юридичних осіб, повинні бути написані повністю із зазначенням місця їх проживання. При посвідченні правочинів за участю іноземних громадян зазначається також і їх громадянство. На нотаріально оформлюваних документах не заповнені до кінця рядки та інші вільні місця прокреслюються, за винятком документів, призначених для дії за кордоном, у яких прокреслення не допускаються. Дописки і виправлення повинні бути застережені нотаріусом перед підписом відповідних осіб (сторін правочинів та інших осіб, які підписали правочин, заяву та ін.) і повторені в кінці посвідчувального напису. При цьому виправлення мають бути зроблені так, щоб усе помилково написане, а потім закреслене можна було прочитати. Виправлення, зроблені в тексті нотаріально оформлюваного документа, який не потребує підпису особи, що звернулася за вчиненням нотаріальної дії (наприклад, копія документа), застерігаються нотаріусом лише в кінці посвідчувального напису до підпису нотаріуса і проставлення печатки. Якщо документ, що підлягає посвідченню або засвідченню, викладений неправильно чи неграмотно (чи складений з порушенням вимог чинного законодавства), нотаріус пропонує особі, що звернулася за вчиненням нотаріальної дії, виправити його або скласти новий. На бажання зацікавленої особи документ може бути складений нотаріусом. У разі, якщо документи, що посвідчуються, видаються або засвідчуються, викладені на двох і більше окремих аркушах, вони повинні бути прошиті або скріплені у спосіб, що унеможливлює їх роз'єднання без порушення їх цілісності, з проставленням печатки нотаріуса і зазначенням кількості скріплених аркушів. В ч.1 ст. 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. При вирішенні спору про визнання угод недійсними позивач повинен довести, а суд встановити, наявність тих обставин, з якими закон повязує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: невідповідність змісту угоди вимогам закону; недодержання встановленої форми угоди; відсутність у сторін (сторони) угоди належного обсягу правоздатності; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінивши доводи сторін та надані ними докази, суд вважає, що позивачем в судовому засіданні не доведено, а судом не встановлено наявність тих обставин, з якими закон повязує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: невідповідність змісту угоди вимогам закону; недодержання встановленої форми угоди; відсутність у сторін (сторони) угоди належного обсягу правоздатності; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Посилання позивача на як на підставі своїх вимог на умови кредитного договору, що стосуються страхування предмету іпотеки, посилання у двох правочинах один на одного, розбіжності і неточності, на його думку, у поняттях «застави» та «іпотека», неправомірність, на його думку, зобовязання виготовити правовстановлюючий документ на землю, відсутність застережень дописки і виправлення перед підписами сторін правочинів, суд не вважає такими, з якими закон у даному випадку може повязувати визнання угоди недійсною і наведені доводи позивача не є підставою для визнання оспорюваного договору недійсним. З урахуванням наведеного, суд вважає, що в задоволенні даного позову слід відмовити. Судові витрати в частині сплати судового збору покласти на позивача.

Outcome: dismissed