Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 4 квітня 2005 року з відповідача [PERSON] стягнуто на його користь борг за договором позики в сумі 5448,63 грн. та судові витрати. 31 серпня 2005 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про розстрочку виконання рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 4 квітня 2005 року та була винесена ухвала про розстроку рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 4 квітня 2005 року на 6 місяців. У зв'язку з тим, що відповідачка за весь час сплатила йому лише 8730 грн., тим самим порушила ухвалу суду щодо розстрочення виконання рішення суду, на його неодноразові звернення не реагувала, за час користування його коштами відбулися інфляційні процеси та він знову звернувся до суду. Так, рішенням Ленінського районного суду від 16 травня 2006 року було стягнуто з [PERSON] інфляційні нарахування на суму неповернутого боргу в сумі 457,57 грн. моральну шкоду в сумі 500,00 грн., судовий збір в сумі 51,00 грн. Рішенням Ленінського районного суду від 21 травня 2007 року стягнуто з [PERSON] інфляційні нарахування на суму неповернутого боргу в сумі 453,45 грн., моральну шкоду в сумі 3000,00 грн., судовий збір в сумі 34,53 грн., ІТЗ в сумі 30,00 грн. Рішенням Ленінського районного суду від 8 серпня 2008 року стягнуто з [PERSON] інфляційні нарахування на суму неповернутого боргу в сумі 931,49 грн., моральну шкоду в сумі 1500,00 грн., судовий збір в сумі 51,00 грн. та ІТЗ в сумі 30,00 грн. Рішенням Ленінського районного суду від 27 листопада 2009 року стягнуто з [PERSON] інфляційні нарахування на суму неповернутого борг в сумі 2603,05 грн., моральну шкоду в сумі 2000,00 грн., судовий збір в сумі 351,00 грн., та ІТЗ в сумі 252,00 грн. Рішенням Ленінського районного суду від 17 лютого 2011 року стягнуто з [PERSON] інфляційні нарахування на суму неповернутого боргу сумі 406,37 грн., моральну шкоду в сумі 1000,00 грн., судовий збір в сумі 14,41 грн. та ІТЗ в сумі 24,36 грн. На сьогоднішній день стягнуто 8730 грн., тому відповідач продовжує незаконно користуватися його коштами в сумі 10163,34 грн. Просив стягнути з відповідача на його користь 630, 10 грн. - інфляційних витрат за незаконне користування його коштами, 787,60 грн. - 3% річних за період з 01.10.2010 року по 30.04.2013 року, 3000,00 грн. - моральної шкоди та судові витрати по сплаті судового збору. В судовому засіданні позивач [PERSON] збільшив позовні вимоги, просив стягнути з відповідача на його користь 733,07 грн. - індекс інфляції за весь час прострочення, 787,60 грн. - 3% річних, 3000,00 грн. - моральної шкоди та судові витрати по сплаті судового збору. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні в задоволенні позову просила відмовити, оскільки борг позивачу повернула. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 4 квітня 2005 року позов задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики в сумі 5448,63 грн. та судові витрати в сумі 54,48 грн. (а.с. 9). Згідно рішення Ленінського районного суду від 16 травня 2006 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] інфляційні нарахування на суму неповернутого за рішенням суду від 04.04.2005 року боргу за період з квітня 2005 року по лютий 2006 року включно в сумі 457,57 грн., моральну шкоду в сумі 500,00 грн. та судовий збір в сумі 51,00 грн. (а.с. 11-13). Рішенням Ленінського районного суду від 21 травня 2007 року позов [PERSON] задоволено частково, стягнуто з [PERSON] індекс інфляції за час прострочення в сумі 453,45 грн., моральну шкоду в сумі 3000,00 грн., судовий збір в сумі 34,53 грн., ІТЗ в сумі 30,00 грн. (а.с.14-16). Рішенням Ленінського районного суду від 8 серпня 2008 року позов [PERSON] задоволено частково, стягнуто з [PERSON] індекс інфляції за весь час прострочення в сумі 931,49 грн., моральну шкоду в сумі 1500,00 грн., судовий збір в сумі 51,00 грн. та ІТЗ в сумі 30,00 грн. (а.с.18-20). Рішенням Ленінського районного суду від 27 листопада 2009 року позов [PERSON] задоволено частково, стягнуто з [PERSON] індекс інфляції за весь час прострочення в сумі 2603,05 грн., моральну шкоду в сумі 2000,00 грн., судовий збір в сумі -51,00 грн. та ІТЗ в сумі 252,00 грн. (а.с.21,22). Рішенням Ленінського районного суду від 17 лютого 2011 року позов [PERSON] задоволено частково, стягнуто з [PERSON] інфляційні нарахування на суму неповернутого за рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 04.04.2005 року в справі №2-945/2005 боргу за період з червня 2009 року по вересень 2010 року включно в сумі 406,37 грн., моральну шкоду в сумі 1000,00 грн., судовий збір в сумі 14,41 грн. та ІТЗ в сумі 24,36 грн. (а.с.24). На виконання зазначених рішень були видані виконавчі листи та відкрито виконавче провадження з примусового стягнення коштів з [PERSON] (а.с. 10, 17, 23, 25), що не заперечується сторонами у судовому засіданні, а також вбачається із листа Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції від 27.02.2014 року за №3762/09-37/3 (а.с.65). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Стаття 625 ЦК України застосовується до випадків порушення грошового зобов'язання, в тому числі і тих, коли ухвалено судове рішення про стягнення суми боргу, але фактично воно не виконано. Врахувавши те, що відповідач не сплатила позивачу кошти, присудженні рішенням суду, не виконала його в повному обсязі,що призвело до порушення грошового зобов'язання, тому сума інфляційних втрат за час прострочення грошового зобов'язання в сумі 733 грн. 07 коп. та 3 % річних в сумі 787 грн. 06 коп. підлягають стягненню із відповідача на користь позивача. Поряд з цим, відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Також, у відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України за №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 4 згаданої Постанови вказано, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України за №4 від 31.03.1995 року). Оскільки позивачем у позовній заяві не вказано характеру та обсягу страждань, яких він зазнав внаслідок неправомірних дій відповідача, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 3000 грн. 00 коп. та не надано суду доказів, якими підтверджується моральна шкода, тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача слід стягнути на користь позивача 229 грн. 40 коп. судового збору.

Outcome: partial