Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошового боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що 27 червня 2013 року між [PERSON], та [PERSON] (далі - Відповідач) було укладено Договір позики, посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 2278. Відповідно до умов укладеного договору позики позикодавець [PERSON]передав у позику відповідачу грошові кошти у розмірі 40 532 (сорок тисяч п'ятсот тридцять дві) грн. 48 коп. Згідно п.2 договору позики відповідач була зобов'язана повертати отримані кошти готівкою в строк до 26 липня 2013 року включно. Згідно п. 3 договору позики про повний розрахунок сторін має підтверджувати заява [PERSON]. Однак, відповідач свої зобов'язання не виконала, гроші у встановлений строк не повернула. Далі позивач зазначає, що [INFO] року її син, [PERSON], помер, і спадкоємцем стала вона, його мати [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 06.03.2014 року, виданим державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Заносієнко Н.М., зареєстрованого в реєстрі за № 3-173. Таким чином, з отриманням спадщини до позивача перейшли всі права та обов'язки померлого [PERSON] після його смерті, в тому числі право вимоги повернення грошових коштів за договором позики. Далі позивач зазначає, що вона намагалася в досудовому порядку вирішити даний спір, та зверталась до відповідача з листом від 01.10.2014 року, в якому просила повернути їй, [PERSON], протягом 30 (тридцяти) календарних днів грошові кошти у розмірі 40 532 (сорок тисяч п'ятсот тридцять дві) грн. 48 коп., шляхом зарахування вказаної грошової суми на картковий рахунок Публічного акціонерного товариства «Приватбанк». Однак, жодної відповіді на свій лист так і не отримала. У зв'язку з вищевикладеним, позивач змушена звернутися до суду та просити суд стягнути з [PERSON] на її, [PERSON], користь суму боргу за Договором позики від 27.06.2013 року у розмірі 40 532 (сорок тисяч п'ятсот тридцять дві) грн. 48 коп. та судові витрати по справі. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву, в якій просить здійснити розгляд справи без її участі за наявними матеріалами, а позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.26). Відповідач у судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомила, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило. У відповідності до ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, дослідивши матеріали справи, знаходить позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з огляду на нижчевикладене. Так, судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 27 червня 2013 року між [PERSON], та [PERSON] було укладено Договір позики, посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 2278. Відповідно до умов укладеного договору позики [PERSON] передав у позику відповідачу грошові кошти у розмірі 40 532 (сорок тисяч п'ятсот тридцять дві) грн. 48 коп. Відповідач прийняв такі грошові кошти та зобов'язався їх повернути у строк, передбачений договором. При цьому, строк виконання грошового зобов'язання був визначений сторонами у вказаному договорі до 26 липня 2013 року (а.с. 6). Як вбачається із матеріалів справи, [INFO] року [PERSON] помер, і позивач є його спадкоємцем, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 06.03.2014 року, виданим державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Заносієнко Н.М., зареєстрованого в реєстрі за № 3-173 (а.с. 7). Відповідно до статей 1216,1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов'язки особи як кредитора або боржника, які випливають із зобов'язання, що пов'язане з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. Тобто вимоги, які випливають з даної категорії правовідносин, та які є підставою розгляду даної цивільної справи, допускають правонаступництво. Виходячи з аналізу зазначених норм матеріального закону, у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов'язаннями у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов'язки померлої особи (кредитора) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, таким чином, відбувається передбачена законом заміна кредитора за зобов'язанням. З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці кредитора за умови прийняття спадщини є кредиторами у відносинах з боржником спадкодавця. За змістом ч. 1 ст. 1046 ЦК України - за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно вимог ст. 1047 ЦК України на підтвердження договору позики та його умов може бути пред'явлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. За вищевказаних обставин та вимог матеріального закону суд доходить висновку, що між сторонами по справі укладено договір позики, за умовами якого відповідач зобов'язувався прийняти позику, та повернути її у визначений договором строк. Доказів повернення вказаної грошової суми позивачеві матеріали справи не містять. За правилами ст. 526 ЦК, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі у строк та в порядку, встановленому договором. У відповідності до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, аналізуючи здобуті у справі докази, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача підлягають задоволенню, а з відповідача підлягає стягненню за Договором позики від 27.06.2013 року грошові кошти у розмірі 40 532 (сорок тисяч п'ятсот тридцять дві) грн. 48 коп. Суд зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомлена про розгляд даної цивільної справи по суті, в судове засідання не з'явилася, заперечень на позов та доказів на їх обґрунтування суду не надала, що дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача також слід стягнути на користь позивача судові витрати, що були ним понесені, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: судового збору у розмірі 405 (чотириста п'ять) грн. 33 коп. Виходячи з вищевикладеного та

Outcome: partial