Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення аліментів на утримання дитини. Свої позовні вимоги мотивує тим, що після укладення шлюбу з відповідачем у них народилася дитина - [PERSON], [INFO]. Заочним рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 11 лютого 2013 року шлюб було розірвано. Матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає, вона знаходиться на утриманні позивача. У зв'язку з цим позивач просить стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, зазначивши, що відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, оскільки позивач має дітей від інших чоловіків і надана ним допомога буде направлена саме на утримання вказаних дітей, а не на його дочку. Також, відповідач вказав, що на даний час жодної допомоги на утримання дочки не надає, лише під час канікул, коли дочка перебуває по його місцю проживання, його матір купляє їй деякі речі. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено, позивач та відповідач з 11 вересня 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано заочним рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 11 лютого 2013 року, яке набрало законної сили 04 березня 2013 року (а.с. 4). Під час перебування у шлюбі у позивача та відповідача народилася дочка [PERSON], [INFO] (а.с. 3). Як встановлено в судовому засіданні дочка проживає разом з позивачем, що також підтверджується довідкою про склад сім'ї виданої Радчанською сільською радою Народицького району Житомирської області №20 від 27.01.2015 року (а.с.5), та не заперечується відповідачем. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, що ним було визнано в судовому засіданні. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною другою статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Враховуючи те, що відповідач проживає окремо і участі в утриманні своєї дитини не приймає, при цьому домовленість між позивачем та відповідачем про сплату аліментів на утримання дитини відсутня, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання їхньої дитини - малолітньої [PERSON]. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають значення. Як встановлено в судовому засіданні відповідач на даний час ніде не працює. Проте, незалежно від працевлаштування, наявності постійного заробітку чи розміру доходів батьки зобов'язані утримувати дітей. Відповідач не надав суду доказів того, що він, являючись працездатним, не працює з поважної причини. Судом встановлено, що відповідач не є інвалідом та не страждає на тяжкі захворювання, крім того, є молодою працездатною особою і спроможний платити аліменти на дитину. У відповідності до ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяючи всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснив позивачу право на стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Однак позивач відмовилась від своєї уточнюючої заяви та просить задовольнити її первісний позов. Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку про задоволення позову. За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно позов підлягає задоволенню повністю. При цьому, на підставі частини першої статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред'явлення позову, тобто з 13 лютого 2015 року. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Оскільки з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання їхньої дитини, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, за період з 13 лютого 2015 року по 12 березня 2015 року. З приводу стягнення судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, а саме судового збору, суд враховує, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI від 08 липня 2011 року, позивачі звільняються від сплати судового збору за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до частини третьої статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. За таких обставин, враховуючи, що позов підлягає задоволенню повністю, з відповідача в дохід держави, відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», необхідно стягнути судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved