Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Приватного підприємства «ОМТ - МИР» в якому просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 30000 гривень, яка завдана йому ушкодженням здоровя, та витрати на лікування в розмірі 2000 гривень. В судовому засіданні позивач позов підтримав та пояснив, що він працює різноробочим у Приватному підприємстві «ОМТ - МИР». 03 лютого 2015 року в 11 годин під час виконання своїх трудових обов?язків йому на ногу впала камяна плита та відбила перший палець лівої стопи. Палець довелось ампутувати і у звязку з цим він втратив 10 відсотків професійної працездатності. Це спричинило йому значної моральної шкоди, яку він оцінює в 30000 гривень. Крім того позивач вказав, що він поніс витрати на лікування в розмірі 2000 гривень. За таких обставин просить позов задовольнити. Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що позивач працює в Приватному підприємстві «ОМТ - МИР» різноробочим. 03 лютого 2015 року в 11 годин він виконував роботи по зачистці уступів в карєрі. Під час прибирання каміння йому на ногу впала камяна плита і відбила палець. Під час проведення розслідування нещасного випадку було встановлено, що у ньому винен сам позивач, оскільки він порушив вимоги інструкції з охорони праці для гірничих робочих по зачистці уступів. Крім того позивач не надав доказів того, що він придбавав ті ліки, які призначив йому лікар. За таких обставин просить в позові відмовити. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши надані сторонами докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. В частині 2 цієї статті зазначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Судом встановлено, що згідно трудової книжки та наказів Приватного підприємства «ОМТ - МИР» позивач працює у відповідача з 23.05.2011 року по даний час (а.с. 5-9). З 23.05.2011 року по 10.02.2014 року він працював бурильником шпурів, а з 10.02.2014 року працює різноробочим. 03 лютого 2015 року [PERSON] отримав наряд на зачистку масиву, пройшовши відповідний інструктаж (а.с. 53). Цього ж дня, згідно [PERSON] про нещасний випадок, повязаний з виробництвом та [PERSON] проведення розслідування нещасного випадку (а.с. 10-13), [PERSON] спустився у забій та почав виконувати доручену йому роботу. Під час роботи він переходив через каміння, підсковзнувся та впав. Каміння почало падати і зажало йому ногу. Внаслідок цього відбулося травматичне відчленування першого пальця лівої стопи внаслідок роздавлення. В актах зазначено, що причиною нещасного випадку є порушення позивачем вимог пунктів 2, 3, 4 розділу 3 інструкції № 21.22.6 з охорони праці для гірничих робочих по зачистці уступів, але не зазначено, які саме порушення допустив позивач. При ознайомленні з цією інструкцією було встановлено (а.с. 49), що вона не має в розділі 3 пунктів 3 і 4. А в пункті 2 зазначено, що зачистку уступів слід виконувати тільки лицем до небезпечного місця. Повертатися спиною до бровки уступу, знаходячись ближче 3 метрів від неї, забороняється. Однак невиконання цього пункту не може бути безпосередньою причиною нещасного випадку, який вказаний у вищевказаних актах. Таким чином суд вважає, що нещасний випадок стався з вини відповідача, який допустив бездіяльність та не забезпечив позивачу безпечні умови праці, хоча був зобов?язаний це зробити відповідно до абзацу 7 частини 2 статті 13 ЗУ «Про охорону праці» та статті 153 Кодексу законів про працю України. Отже позивач має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди. Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню на користь позивача, суд також керується ст. 23 ЦК України в якій вказано, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи вищевказані обставини, враховуючи, що позивач внаслідок отриманого каліцтва втратив 10% професійної працездатності (а.с. 29) та виходячи із засад розумності і справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 15000 гривень. В стягненні решти моральної шкоди суд відмовляє за безпідставністю. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення витрат на лікування, суд враховує, що дані витрати компенсуються позивачу фондом соціального страхування відповідно до ЗУ «Про загальнообов?язкове державне соціальне страхування». У зв?язку з цим суд також відмовляє і у стягненні витрат на лікування. Від сплати судового збору позивач звільнений на підставі пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір». У зв?язку з цим суд стягує судовий збір з відповідача на користь держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевказане,

Outcome: partial