Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, яким вказав, що з Єдиного реєстру боржників йому стало відомо про існування виконавчого провадження № 63191531, яке відкрито на підставі виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем виконавчого напису про стягнення з нього на користь відповідача коштів за № 27507 від 08 вересня 2020 року. Ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження, я позивач отримав копію оскаржуваного виконавчого напису.Зазначеним виконавчим написом нотаріус запропонував стягнути з позивача, як з боржника за кредитним договором 007-21986-160914 від 16 вересня 2014 року, укладеним з ПАТ «Дельта Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 379/к від 13 квітня 2018 року є ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 11/08/2020-ФА від 11 серпня 2020 року є ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЛАНД», заборгованість за кредитним договором 007-21986-160914 від 16 вересня 2014 року. Стягнення заборгованості проводиться за період з 11 серпня 2020 року по 17 серпня 2020 року. Загальна сума, що підлягає стягненню 12112,01 грн. [PERSON] вважає, що виконавчий напис № 227507 від 08 вересня 2020 року є протиправним, тобто таким, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства України та не підлягає виконанню, що вбачається з огляду на наступне: на його адресу не надходило жодних письмових вимог (повідомлень) від ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЛАНД», його не проінформували про наявність заборгованості, чим повністю позбавили можливості оспорити вимоги відповідача, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Нотаріусом, в свою чергу, не було перевірено, чи надсилалась така вимога боржнику та чи була вона [PERSON] отримана, що унеможливило подання позивачем обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису. Також приватним нотаріусом не було перевірено, чи не пропущенострок позовної давності. Вищезазначені обставини вже є самостійними підставами для визнання виконавчого напису № 27507 від 08 вересня 2020 року таким, що не підлягає виконанню. Крім того, позивач наголосив, що нотаріусом було вчинено виконавчий напис не на підставі документів визначених Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Зважаючи на вищевикладене, позивач просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем 08 вересня 2020 року та зареєстрований в реєстрі за № 27507 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЛАНД» заборгованості в розмірі 12112,01 грн та Стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати. Представник позивача надав суду заяву, якою заявлені вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законодавством порядку, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 01033 3065870 7, про причини неявки суд не повідомив, відзиву та клопотань не надав. Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О. С. в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законодавством порядку, про причини неявки суд не повідомив, відзиву та клопотань не надав. На виконання ухвали Білозерського районного суду Херсонської області від 28.07.2021 року повідомив суд про відсутність можливості подати витребувані докази через вилучення документів нотаріального діловодства за ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 27.07.2021 року. Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А. в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законодавством порядку, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 02002 5183611 5, про причини неявки суд не повідомила, відзиву та клопотань не надала. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Під час розгляду справи судом вирішено процесуальні питання: 13 вересня 2021 року у вказаній справі відкрито провадження та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 14 вересня 2021 року було задоволено заяву позивача про витребування доказів. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: 08.09.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі № 27507 про стягнення [PERSON] , як з боржника за кредитним договором 007-21986-160914 від 16 вересня 2014 року, укладеним з ПАТ «Дельта Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 379/к від 13 квітня 2018 року є ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 11/08/2020-ФА від 11 серпня 2020 року є ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЛАНД», заборгованості за кредитним договором 007-21986-160914 від 16 вересня 2014 року. Стягнення заборгованості проводиться за період з 11 серпня 2020 року по 17 серпня 2020 року. Загальна сума, що підлягає стягненню 12 112,01 грн. З постанови про відкриття виконавчого провадження вбачається, що за вищевказаним виконавчим написом № 27507 від 08.09.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А. відкрито виконавче провадження ВП № 63191531. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 18 ЦК України, а також статтями 87, 88 Закону України «Про нотаріат» вчинення виконавчого напису це форма захисту цивільних прав кредитора, нотаріусом, за допомогою спрощеної, позасудової процедури, яка полягає у вчиненні на боргових документах напису про стягнення грошей або витребування майна на користь кредитора, за наявності між боржником і кредитором правовідносин, які визначаються Кабінетом Міністрів України шляхом встановлення переліку документів, що підтверджують ці правовідносини. Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. З матеріалів справи судом встановлено, що оспорюваний виконавчий напис виданий на підставі п. 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі:«Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються:а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п.4 ст.254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису 08.09.2020 року були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Крім того, на думку суду, існують інші обставини, що вказують на неможливість вчинення оскаржуваного виконавчого напису. Постановою Верховного Суду від 14 серпня 2019 року по справі № 569/8884/17 визначено, що з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права у аналогічних правовідносинах, дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 березня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84цс19). Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі,чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Судом не встановлено й факту отримання позивачем повідомлення-вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. Крім цього, із матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій, зазначені у написі, є безспірними. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що при винесенні спірного виконавчого напису не було дотримано основну умову для винесення виконавчого напису, а саме вимогу щодо безспірності заборгованості, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, положенням ст. 87 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, яка діяла на час вчинення виконавчого напису), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Як вбачається з матеріалів справи, всупереч вимогам ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та п. 5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оспорюваний виконавчий напис було вчинено на окремому аркуші формату А-4, а не на документі, яким встановлено заборгованість. Підсумовуючи вищевикладене, оцінивши та дослідивши надані суду докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що оспорюваний позивачем виконавчий напис було вчинено без правових підстав, з порушенням процедури та вимог щодо його форми, а також без підтвердження безспірності заборгованості. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Як вбачається з дублікату квитанції № 0.0.2198214762.1 від 16.07.2021 року, меморіального ордеру № @PL824801 від 27.03.2021 року, договору про надання правничої (правової) допомоги від 06.11.2020 року, укладеного між позивачем та Адвокатською компанією «Гринь і партнери», Звіту про виконані роботи по Договору від 06.11.2020 року, ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 14.07.2021 року, позивачем було понесено судові витрати, пов`язані з розглядом справи в розмірі 5908,00 грн, які складаються із витрат по оплаті судового збору в сумі 908,00 грн та оплаті гонорару відповідно до договору про надання правничої допомоги в сумі 5000,00 грн. Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст.141 ч.1, ч.2 п.1 ЦПК України, поклавши їх на відповідача.

Outcome: approved