Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Балтського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON], за участю участі третьої особи - служби у справах дітей Балтської районної державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що з він та відповідач зареєстрували шлюб 03.10.2010 року, від спільного подружнього життя у них народилася дочка [PERSON], 13.07.2011 року. Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 09.03.2016 року шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу дочка залишилася проживати разом з відповідачем. Відповідач перешкоджає в зустрічах з дитиною, та спілкуватися з нею. Не досягнувши з відповідачем згоди щодо побачень та спілкування з дитиною, він у листопада 2016 року звернувся до органу опіки та піклування Балтської районної державної адміністрації та за розпорядженням якої № 502/А-2016 від 01.12.2016 року визначено спосіб участі батька у вихованні дитини, та встановлено час спілкування з дочкою. Відповідач не виконувала рекомендації визначені в розпорядженні, та продовжувала ігнорувати його прохання щодо спілкування з дитиною. Просив зобов'язати відповідача не чинити перешкоди у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою, а також визначити порядок участі батька у спілкуванні та вихованні малолітньої дочки, встановивши дні і години побачень батька з дитиною: кожні вихідні дні з пятниці до понеділка, тобто з пятниці з 16:00 години до понеділка до 19:00 години з ночівлею; необмежене спілкування з дочкою особисто засобами телефонного, електронного та іншого засобу звязку; знаходження дитини на літніх канікулах з 14.07. кожного року до 31.08. кожного року, а також половину осінніх, зимових та весняних канікул кожного року, а також святкові дні, що припадають на день побачення з дочкою або цей день передує дню побачення, або є наступним після нього. Зобовязати відповідача інформувати щодо будь-яких змін щодо побачення з дитиною. Крім того, просив стягнути з відповідача моральну шкоду за ухилення від виконання рішення органу опіки та піклування Балтської районної державної адміністрації в розмірі 50 000 грн., та суму сплаченого судового збору у розмірі 640,00 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, уточнив та пояснив, що проживає в [INFO], та перебуває у другому шлюбі. У його дочки [PERSON] з теперішньою дружиною склалися добрі взаємовідносини, вказана обставина обумовлена наміром бачитися з дочкою у вихідні дні та дні шкільних канікул. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги визнали частково, пояснивши, що з розумінням ставляться до бажання батька брати участь у вихованні доньки, однак не розуміють причин з яких позовна заява була подана до суду, оскільки ніяким чином позивачу не перешкоджала в і його намірі. В тих рідких випадках коли дитина була позбавлена права спілкуватися з батьком були обєктивні причини, такі як хвороба дитини, пізній час та інше. Представник служби у справах дітей Балтської районної державної адміністрації визнаючи законне право як матері так і батька у вихованні дитини, призвала сторони, виключно в інтересах дитини, шляхом поступок та компромісів між сторонами визначити спосіб участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею батька. Суд, вислухавши позивача та відповідача, представника третьої особи, повно і всебічно зясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.10.2010 року. Від спільного подружнього життя у них народилася дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, серії 1-ЖД № 257484. Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 09.03.2016 року шлюб між сторонами розірвано. За згодою сторін малолітня дитина залишилася проживати з матірю. За час окремого проживання, відповідач створює позивачу перешкоди у спілкуванні з дитиною та зустрічах з дитиною. Не досягнувши з відповідачем згоди щодо побачень та спілкування з дитиною, позивач звернувся до Комісії з питань захисту прав дитини Балтської районної державної адміністрації Одеської області, рішенням якої № 11 від 29.11.2016 року, та висновку служби у справах дітей Балтської районної державної адміністрації, у звязку з виникненням спору між батьками, які проживають окремо, щодо участі у вихованні дитини, з метою захисту її прав, Балтською районною державною адміністрацією Одеської області винесено розпорядження № 502/А-2016 від 01.12.2016 року про визначення способу участі батька у вихованні дитини, та встановлено час спілкування батька з дитиною. Відповідач не виконувала рекомендації визначені в розпорядження, та продовжувала перешкоджати у зустрічах з дитиною. Зазначені обставини підтверджуються листом служби у справах дітей Балтської районної державної адміністрації Одеської області від 17.07.2017 року № 300/17. З показів сторін вбачається, що позивачем в даний час припинена сплата аліментів на утримання дитини, і спір щодо стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів перебуває на розгляді в суді. Вирішуючи спірне питання, суд виходить з того, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ст.. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Згідно ст.. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Також відповідно до ст. ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною є законні та обґрунтовані. Під час розгляду справу суду не доведено жодних обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з дитиною буде перешкоджати її нормальному розвитку. Навпаки, суд вважає, що між тим з батьків, хто проживає окремо, і дитиною повинен існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків - з своєю дитиною - служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, має рости під опікою і відповідальністю обох батьків. Таким чином, оскільки сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини, батько дитини має бажання приймати участь у вихованні дитини, а спілкування між позивачем та дитиною не перешкоджає нормальному розвитку дитини, але виникли непорозуміння щодо врегулювання питання з приводу побачень батька з дитиною, суд, з урахуванням, інтересів дитини, її віку, поведінки батьків, приходить до висновку, що позовні вимоги в частині усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею що підлягають задоволенню. Поряд з тим, не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди виходячи з наступного. Відповідно до ст.. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Для відшкодування моральної шкоди в даному випадку, в силу наведених норм, необхідні наступні підстави: наявність душевних страждань, яких позивач зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього або у зв'язку із знищенням чи пошкодженням його майна. Необхідними умовами також є неправомірність рішень, дій чи бездіяльності та наявність вини відповідача. Суд вважає не доведеним, що позивачу завдано душевних страждань протиправними діями відповідача, яка не надає можливості спілкуватись з донькою [PERSON], доглядати та виховувати її, відсутні докази якими підтверджувався б факт заподіяння позивачеві моральних страждань, оскільки вказані обставини не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, крім того, не вказано чому саме така сума компенсації моральної шкоди підлягає стягненню і відшкодуванню з відповідача, та чим керувався позивач при її визначенні. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст.. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак враховуючи принцип справедливості та зважаючи на те, що дитина перебуває на повному утриманні відповідача, позивач не надає відповідачу матеріальної допомоги на утримання дитини у вигляді аліментів, суд вважає, що вимога позивача, щодо відшкодування сплаченого ним судового збору не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial