Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

[PERSON] заявила позов до колишнього чоловіка [PERSON] про визначення місця проживання їх спільної дитини [PERSON] , [INFO] , разом з нею. Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 08.01.2020 року, справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження. Позивач та її представник в судовому засіданні на вимогах позову наполягали, пославшись на доводи та підстави викладені в заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Разом з тим, від відповідача надійшов відзив, за яким той просив в задоволенні позову вімовити за безпідставністю. Начальник Служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області Бурхан І. надіслав заяву про розгляд справи без участі представника служби, на вирішення спору поклався на розсуд суду. Судом встановлено таке. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 2005 року який рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.03.2016 р. було розірвано. В цьому шлюбі у них [INFO] народилася дочка [PERSON] (див. свідоцтво про народження). Відповідачем не заперечується, що сторони, з часу припинення шлюбних відносин, проживають окремо, дитина проживає разом з матірю. Разом з тим, дитина залишилась зареєстрованою за місцем проживання батька. Позивач вказує, що відповідач не надає згоду на зміну реєстрації місця проживання дитини. Відповідач, за відзивом, хоч і заперечує факт звернення позивача з питання зміни реєстрації місця проживання дитини, тобто заперечує сам факт наявності спору, проте вважає, що зміна місця реєстрації дитини може призвести до порушення прав дитини та його прав, як батька дитини, пославшись на те, що позивач подала цей та інші позови, з єдиною метою вивезти дитину за межі України на постійне місце проживання без його на те згоди. За наведених факті та позиції сторін, не зважаючи на те, що відповідачем не висловлено бажання про проживання дочки разом з ним, суд знаходить, що все таки наявний спір про місце проживання дитини. Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, то спір між ними відповідно до ст. 161 СК України, може бути вирішено органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Із роз`яснень Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року N 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» вбачається, що вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Крім того, згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. З огляду на матеріали справи вбачається, дитина з 2016 року проживає разом з матір`ю, мати має постійну роботу, сталий дохід, за місцем проживання дитині створені всі необхідні умови для повноцінного розвитку, навчання, тощо. Доводи відповідача в обгрунтування позиції щодо спору є надуманими. Тому, суд на підставі вказаних норм закону, вважає за необхідне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю. За такого рішення, витрати понесені позивачем на розгляд справи мають бути їй компенсовані відповідачем, відповідно і на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved