Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який уточнивши мотивував тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті сина [PERSON] він є власником земельної ділянки загальною площею 2,6 га з кадастровим номером 5325181700:00:003:0125, яка розташована на території Кізлівської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області. Вищевказану земельну ділянку його син згідно з договором оренди землі від 05.05.2014 передав в оренду строком на 5 років приватному акціонерному товариству «Райз-Максимко». Вказував, що відповідно до пункту 11 Договору оренди землі, укладеному 05.05.2014 року між [PERSON] та ПАТ «Райз-Максимко», орендна плата за користування землею вноситься протягом сільськогосподаського року, але повний розрахунок не пізніше 31 грудня поточного року. В порушення умов договору відповідач за 2015 рік виплатив орендну плату 11 лютого 2016 року, а за 2016 рік 27 лютого 2017 року, тобто допустив систематичне порушення умов договору. Вважає, таке порушення умов договору є істотним, тому, оскільки відповідач розірвати договір за взаємною згодою відмовився, просив розірвати договір оренди земельної ділянки та зобовязати відповідача передати йому земельну ділянку в придатному для цільового використання стані. Позивач та його представник 10.07.2017 позовні вимоги підтримали повністю. 13 липня 2017 року позивач в судове засідання не зявився, просив справу розглянути за його відсутності (а.с.70). Крім того 10.07.2017 зазначили, що син позивача [PERSON] помер 28.01.2014. Хто підписував від його імені Договір оренди земельної ділянки від 05.05.2014 року йому невідомо. Відповідачі позовні вимоги заперечували і зазначили, що між сторонами відсутні будь-які відносини. Позивач не є стороною договору, а тому немає правових підстав для звернення до суду. Зазначають, що позивач не дотримався вимог ст.148-1 ЗК України, оскільки він протягом 2015-2016 років жодного разу письмово не звернувся до орендаря з повідомленням про те, що він є новим власником земельної ділянки, тому невиконання умов даного договору сталося саме з вини позивача. Також вказали, що дійсно за 2016 рік позивачу була сплачена оренда плата у лютому 2017 року несвоєчасно. Проте за 2015 рік орендна плата виплачена у лютому 2016 року у звязку з тим, що позивач не повідомив відповідача про те, що він набув право власності на земельну ділянку [PERSON] Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності з ч. 3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Наведене положення закону визначає принцип диспозитивності цивільного судочинства, яке полягає в здійсненні судового розгляду справи в межах заявлених позовних вимог сторін. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак, зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Згідно з ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Статтею 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно зі ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За змістом ст.21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди. Згідно з ч.1 ст.32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Відповідно до п.«д» ч.1 ст.141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року №6-146цс12 і відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України. Згідно з ч.3 ст.215 ЦК, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.ч.1,3 ст.148-1 ЗК України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обовязки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобовязана повідомити про це її користувачів із зазначенням: -кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; -найменування (для юридичних осіб), прізвища, імя, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; -місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; -платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі). Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку. Судом встановлено, що 05 травня 2014 року укладено договір оренди землі площею 2,6 га, розташованої на території Кізлівської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області,\~\~що містить підписи [PERSON] та представника ПАТ «Райз-Максимко» (а.с.44-49). 01 липня 2017 року за [PERSON] зареєстровано право оренди земельної ділянки (а.с.59). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] обліковець ПАТ «Райз-Максимко» суду показала, що Договір про оренду землі датований 05.05.2014 року був особисто підписаний [PERSON] до його смерті. Дата «05.05.2014 року» була вказана перед направленням договору для реєстраційної служби для реєстрації права оренди. Відомості про його смерть на той час були відсутні. Позивач з письмовим повідомленням про те, що він набув право власності на земельну ділянку [PERSON], до неї не звертався. Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом, [PERSON] помер 28 січня 2014 року (а.с.7). Спадкоємець [PERSON] його батько [PERSON], позивач у справі, 13.08.2014 отримав свідоцтво про право на спадщину, а саме на вищевказану земельні ділянку та зареєстрував право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, тобто успадкував земельну ділянку загальною площею 2,6 га, яка розташована на території Кізлівської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області, (а.с.8). Обґрунтовуючи підстави позову позивач посилався на систематичну несплату відповідачем орендної плати. Відповідно до листа ПАТ «Райз-Максимко» від 09.05.2017 року та відомостей про виплату грошей, виплата орендної плати позивачем за 2015 рік отримано 10.02.2016 в сумі 4\~950 грн, за 2016 27.02.2017 в сумах 843,53 грн, 2\~437,56 грн та 3\~467,15 грн (а.с.12, 32, 36-41). При цьому позивачем не надано доказів те, що він згідно з ст.148-1 ЗК України направляв відповідачу повідомленням про те, що він набув право власності на земельну ділянку [PERSON] Таким чином суд приходить до висновку, що в даному затримання відповідачем орендної плати позивачу не є підставою для розірвання договору оренди землі і не свідчить про систематичне порушення умов договору в частині несплати орендної плати.\~\~ Крім того, згідно з п.14 Договору, в разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим Договором, справляється пеня у розмірі 0,01% від несплаченої суми за кожний день прострочення (а.с.45). Таким чином, сторони передбачили у договорі наслідки несвоєчасного внесення орендної плати - сплату орендарем пені. З огляду на викладене правові підстави для розірвання договору оренди відсутні. Інших підстав для розірвання договору оренди землі позивач не заявляв, а також і не надавав будь-яких інших доказів, які свідчили про істотне порушення умов договору відповідачем. При цьому необхідно зазначити, що у п.40 договору оренди землі сторонами передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи не є підставою для\~\~зміни умов або розірвання договору Право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи-орендаря переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем (а.с.47). Таким чином позивач за вищевказаним договором оренди землі набув право орендодавця та, відповідно, права на своєчасне отримання орендної плати від відповідача, тому суд вважає, що власник земельної ділянки [PERSON] відповідно до ст.3 ЦПК України має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed