Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до [PERSON] з позовом про звільнення від сплати заборгованості по аліментам. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та пояснив, що 08.02.2011 року з позивача на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини. 16.05.2011 року судом виданий виконавчий лист, який на виконання предявлений 06.01.2012 року, однак як потім зясувалось, заборгованість по аліментам державним виконавцем нарахована в тому числі за період з 07.04.2011 року до 06.01.2012 року, тобто до предявлення виконавчого листа до виконання. Весь цей час позивач добровільно сплачував аліменти відповідачці. Так, в травні 2011 році він передав 500 грн. відповідачці через свою матір, в червні 2011 року передав через Ледньова, в липні 2011 року через Бабака передав 1000 грн., в серпні передав 500 грн. через [PERSON]. В рахунок аліментів за вересень та жовтень 2011 року було передано перфоратор. В листопаді та грудні 2011 року аліменти спрямовував переказом в сумі більше 500 грн. Після отримання розрахунку, позивач заборгованість повністю погасив, розрахунок не оскаржував. Просив позов задовольнити, звільнити позивача від сплати аліментів за період з 07.04.2011 року до 06.01.2012 року. Представник позивача [PERSON] пояснив, що дійсно отримавши розрахунок заборгованості позивача по аліментам в грудні 2014 року, позивач його не оспорював та заборгованість погасив. Просив позов задовольнити. Представник відповідачки позов не визнала, пояснила, що будь-які кошти та речі в рахунок сплати аліментів відповідачка не отримувала та домовленостей з цього приводу між відповідачкою та позивачем не було. Відповідачка дійсно звернулась до виконавчої служби з дублікатом виконавчого листа 06.01.2012 року тому, що оригінал було втрачено під час спрямування їй виконавчого листа судом. Просить в задоволенні позову відмовити. Свідок [PERSON] пояснив, що в липні 2010 року та липні 2011 року передавав відповідачці гроші по 500 грн. які він був винен позивачеві, однак на прохання останнього передав їх відповідачці як аліменти. Заслухавши пояснення представників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог з наступних підстав. У відповідності до ч.2 ст.197 СК України, суд може повністю або частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам, якщо вона виникла у звязку з тяжкою хворобою або іншою обставиною яка має істотне значення. Частина 3 цієї статті передбачає можливість звільнення платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непредявлення без поважної причини виконавчого листа до виконання, особою на користь якої присуджено аліменти. За рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 16 травня 2011 року, з позивача на користь відповідачки на утримання сина [PERSON] [INFO] стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн., щомісячно. Рішення набрало чинності 31 травня 2011 року. Представники сторін не оспорюють, що виконавчий лист звернено до виконання у ВДВС Скадовського районного управління юстиції 06.01.2012 року. Згідно розрахунку заборгованості по аліментам, заборгованість нарахована з квітня 2011 року.(а.с. 09) Як стверджує представник відповідачки, остання не звернула виконавчий лист до виконання відразу після набрання рішенням суду чинності у звязку з його втратою та вирішенням питання про отримання дубліката виконавчого листа. При цьому будь-які домовленості між сторонами щодо сплати та отримання відповідачкою аліментів за цей період безпосередньо від позивача або через інших осіб, в будь-який спосіб, не існувало. Твердження представника відповідача в судовому засіданні належними та допустимими доказами не спростовані. Таким чином, доводи представників позивача щодо передачі окремих речей відповідачці в рахунок аліментних зобовязань не може братися до уваги. Це стосується копій товарних чеків щодо оплати дитячих речей в Російській Федерації та твердження представника позивача щодо передачі в рахунок аліментів перфоратора. Крім цього, суд погоджується з представником відповідача щодо недоведеності факту фактичної передачі будь-яких речей відповідачці, окрім грошового переказу в сумі 100 доларів США. Суд також критично ставиться до показів свідка [PERSON], який стверджує, що передавав аліменти в липні 2010 році, отже рішення щодо їх стягнення ухвалено тільки в травні 2011 року. З урахуванням наведеного, підстави вважати, що заборгованість виникла внаслідок непредявлення відповідачкою без поважної причини виконавчого листа до виконання, відсутні. Також не встановлені будь-які інші обставини, що мають істотне значення для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментах. Згідно ч.1 ст.194 СК України, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували предявленню виконавчого листа до виконання. Представники позивача визнали, що заборгованість за період з 07.04.2011 року по 06.01.2012 року позивачем фактично погашена в добровільному порядку, у звязку з чим суд не вбачає за можливе звільнити позивача від неіснуючої заборгованості. Представникам позивача також розяснено право на оскарження розрахунку заборгованості, однак до завершення справи останні таким правом не скористались. Під час розгляду справи по суті, представник позивача намагався змінити предмет позову та звернувся із заявою про стягнення з відповідачки зайво сплачених грошових коштів у вигляді аліментів за період з 07.04.2011 року до 06.01.2012 року, вважаючи це збільшенням розміру позовних вимог, що суперечить діючому цивільно-процесуальному законодавству. Так, виходячи зі змісту первісної позовної заяви, розміром позовних вимог є період заборгованості по аліментам, від сплати за який позивач просить його звільнити. Таким чином, позивач мав право протягом розгляду справи збільшити розмір позовних вимог шляхом збільшення періоду за який просить звільнити від заборгованості по сплаті аліментів, тоді як його представник звернувся до суду з іншою самостійною вимогою про стягнення з відповідачки грошової суми, у звязку з чим в прийнятті заяви відмовлено та розяснено право звернення до суду в порядку ст.118 ЦПК України.

Outcome: dismissed