Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом позбавлення особи права користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначають, що він є власником житлового приміщення (квартири) за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу (ВРТ №175983 р№ 1963/09.07.2012). Відповідач по справі, його колишня дружина, яка зареєстрована в квартирі з моменту укладання шлюбу, а саме з грудня 2014 року. 31 жовтня 2016 року, рішенням Першотравенського міського суду, шлюб між ним та відповідачкою був розірваний. З липня 2016 року по теперішній час відповідачка не проживає за місцем реєстрації, що підтверджується Актом ПП «Комунальщик-1» від 22.02.2017 року за №166. Після розірвання шлюбу, відповідачка забрала свої речі, та виїхала у невідомому йому напрямку. Реєстрація місця проживання відповідачки у зазначеній вище квартирі, створює йому перешкоди у вільному користуванні майном, оскільки він вимушений нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, які вираховуються залежно від зареєстрованих за адресою осіб. Відповідачка добровільно не знялась з реєстрації за вищевказаною адресою. Такі дії суперечать нормам законодавства, порушують та обмежують його цивільні та конституційні права. Просить суд позбавити [PERSON], [INFO], права користування квартирою [ADDRESS] Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та прохав суд їх задовольнити, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить оголошення у газеті «Вісті Придніпров'я» від 07 липня 2017 року № 50(1849) про виклик до суду. Згідно ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Копією договору купівлі-продажу квартири від 09 липня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Першотравенського міського нотаріального округу Мініною С.Я., та зареєстрованого в реєстрі за №1963 підтверджується, що [PERSON] 09 липня 2012 року придбав у [PERSON] та [PERSON] двокімнатну квартиру [ADDRESS] яка належала останнім на підставі ухвали Першотравенського міського суду від 20 жовтня 2010 року по справі № 2-1349/10 та зареєстрованого у КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації 02 грудня 2010 року, у реєстровій книзі 18 за №42. Копією витягу про державну реєстрацію прав від 19 липня 2012 року № 34879031 підтверджується, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу (ВРТ №175983 р.№1963) від 09 липня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Першотравенського міського нотаріального округу Мініною С.Я. Копією рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2016 року підтверджується, що шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 12 грудня 2014 року Петропавлівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №159, було розірвано. Відповідно акту №166 від 22 лютого 2017 року, виданого ПП «Комунальщик-1» [PERSON], 1994 року народження, зареєстрована, але не проживає за адресою: [ADDRESS] з липня 2016 року по теперішній час. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння чи користування. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 Цивільного кодексу України. Так, відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення; суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Частиною 2 ст. 386 Цивільного кодексу України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, та відповідно до ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст.ст. 3, 15 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне позбавити відповідачку [PERSON] права користування квартирою [ADDRESS] та на підставі ст.ст.80, 88 ЦПК України, стягнути з неї на користь позивача судовий збір у розмірі 640,00 гривень.

Outcome: approved