Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із вищезазначеним позовом, в якому просить визнати за ним право власності у порядку спадкування за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] за батьком [PERSON] , який помер [INFO] . Свою позицію мотивує тим, що [INFO] померла його бабуся по батькові ліній [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку [ADDRESS] . Так, за життя остання залишила заповіт, яким належний їй житловий будинок заповіла своєму сину [PERSON] . Однак, такий спадщину не прийняв, так як помер ще до відкриття спадщини - [INFO] , спадкоємці за ним відсутні. У той же час, його батько, [PERSON] , постійно проживав з мамою, [PERSON] , на день її смерті, що встановлено рішенням Перечинського районного суду від 21 травня 2018 року, прийнявши таким чином одноосібно спадщину за нею. Разом з цим, [INFO] [PERSON] помер, залишивши заповіт, яким належний йому житловий будинок [ADDRESS] та все належне йому майно заповів йому, своєму сину. Фактом спільного проживання з батьком він прийняв спадщину та оформив право власності на вказаний будинок, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом. При цьому, до спадщини, що відкрилася після смерті батька, входить також будинок його мами [ADDRESS] . Оскільки нотаріусом в оформленні останнього йому було відмовлено за відсутності правовстановлюючого документа на такий, тому просить позов задовольнити. У підготовче судове засідання [PERSON] не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та не вирішувати питання розподілу понесених ним судових витрат. Представник відповідача Тур`я-Реметівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області в підготовче судове засідання також не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі та не заперечив щодо задоволення позову. У підготовче судове засідання завідувач Перечинської державної нотаріальної контори як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що [INFO] померла бабуся позивача [PERSON] та мама [PERSON] - [PERSON] , що стверджується повторним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Перечинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області 29 червня 2017 року (а. с. 8, 9). Також встановлено, що відповідно до повідомлення Тур`я-Реметівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 02-31/90 від 20 вересня 2018 року [PERSON] , яка померла [INFO] , була головою домогосподарства [ADDRESS] (а. с. 20). Крім цього встановлено, що [PERSON] на випадок смерті належний їй житловий будинок [ADDRESS] заповіла своєму сину [PERSON] , про що свідчить заповіт від 24 жовтня 1990 року, посвідчений державним нотаріусом Тур`я-Реметівської селищної ради та зареєстрований в реєстрі за № 55 (а. с. 13). Однак, [INFO] [PERSON] помер, що стверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть № 00018282586 від 29 червня 2017 року. Згідно довідки Тур`я-Реметівської сільської ради № 05/02-37 від 30 червня 2017 року на момент смерті [PERSON] у будинку [ADDRESS] була зареєстрована [PERSON] , а відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 55947442 від 22 квітня 2019 року спадкова справа стосовно спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , відсутня (а. с. 19). Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року правила книги шостої ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим Кодексом чинності. Як роз`яснено в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Таким чином, оскільки спадщина за спадкодавцем [PERSON] відкрилася 23 квітня 1992 року і строк на її прийняття закінчився до набрання чинності ЦК України (01 січня 2004 року), тому суд вважає необхідним застосувати до даних правовідносин норми ЦК УРСР. Так, відповідно ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Однак, відповідно до ст. 548 цього Кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Згідно ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 554 цього Кодексу в разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Оскільки [PERSON] помер до відкриття спадщини за заповітом, тому після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за законом у вигляді житлового будинку [ADDRESS] . Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до повідомлення Тур`я-Реметівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 04/02-37 від 30 червня 2017 року на момент смерті [PERSON] в будинку [ADDRESS] зареєстрованих осіб не було (а. с. 15), рішенням Перечинського районного суду від 14 травня 2018 року встановлено факт, що [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] , постійно проживав разом із спадкодавцем - [PERSON] , яка померла [INFO] (а. с. 17-18). Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 55947460 від 22 квітня 2019 року спадкова справа стосовно спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , відсутня (а. с. 46). Таким чином, оскільки [PERSON] як спадкоємець першої черги протягом строку, встановленого ст. 549 ЦК Української РСР, фактично вступив в управління спадковим майном, згідно ст. 553 цього Кодексу від прийняття спадщини не відмовився, а інших спадкоємців першої черги, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , не встановлено (а. с. 17-18, 46), тому він вважається таким, що прийняв її одноосібно. Разом з цим, [INFO] батько позивача [PERSON] - [PERSON] помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконкомом Тур`я-Реметівської сільської ради Перечинського району 09 червня 2007 року (а. с. 6). [PERSON] на випадок смерті житловий будинок разом з надвірними спорудами, розташований в [ADDRESS] , та все належне йому майно на день смерті заповів своєму синові [PERSON] , про що свідчить дублікат заповіту від 21 грудня 2005 року, посвідчений у виконкомі Тур`я-Реметівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області та зареєстрований в реєстрі за № 156/07-05 (а. с. 10). З копії спадкової справи за № 30/2016, заведеної Перечинською державною нотаріальною конторою на майно померлого [INFO] [PERSON] встановлено, що позивач [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом оформив у встановленому законом порядку право на частину спадкового майна (а. с. 50-79). Відповідно до повідомлень Тур`я-Реметівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області [PERSON] . на момент смерті був зареєстрований в будинку [ADDRESS] разом з сином [PERSON] , 1976 року народження (а. с. 12, 59). Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, враховуючи те, що [PERSON] постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України не відмовився від неї, прийняв частину спадкового майна, а інших спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку та прийняли спадщину після смерті [PERSON] (а. с. 12, 50-79), не встановлено, тому позивач прийняв таку одноосібно. Разом з цим, відповідно до повідомлення Перечинської державної нотаріальної контори за вих. № 86/01-16 від 11 вересня 2018 року позивачу [PERSON] було відмовлено у оформленні спадщини за спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки документ, що посвідчує право власності на житловий будинок [ADDRESS] , відсутній (а. с. 23). Згідно повідомлення Тур`я-Реметівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 02-31/87 від 06 вересня 2018 року в переданому Перечинською районною радою архіві БТІ с. Тур`я-Ремета наявна інвентарна справа на житловий будинок [ADDRESS] , згідно якої забудовником вказаного будинку була [PERSON] (рік побудови 1964). Крім цього, у інвентарній справі наявні відомості про право власності на будинок [ADDRESS] (якому після перейменування присвоєну поштову адресу [ADDRESS] , внесене до реєстрової книги № 3 за реєстраційним № 427 від 26 грудня 1973 року згідно свідоцтва про право власності від 15 жовтня 1973 року, виданого [PERSON] на підставі рішення Тур`я-Реметівської сільської ради № 34 від 16 липня 1973 року. Разом з цим, вказане свідоцтво у матеріалах справи відсутнє (а. с. 22). За таких обставин, у відповідь на запит щодо видачі дублікату свідоцтва про право власності на житловий будинок [ADDRESS] Тур`я -Реметівська сільска рада повідомила, що відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про інформацію» документом є матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі. Дублікатом документу є другий примірник документу, який має таку саму юридичну силу, як і оригінал, тобто документ повинен містити ті ж відомості, що й оригінал документа. Видача документа полягає у відтворенні тексту документу, дублікат якого видається. Оскільки свідоцтво про право власності у інвентаризаційній справі архіву БТІ відсутнє, відтак видати його дублікат немає можливості (а. с. 21). Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Таким чином, оскільки [PERSON] одноосібно успадкував майно після смерті батька [PERSON] , однак у нього існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту - визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Крім цього, у судовому засіданні встановлено, що згідно квитанції № 38040 від 14 березня 2019 року позивачем [PERSON] сплачено 1 124,53 грн. судового збору (а. с. 1). Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як вбачається з поданої позивачем заяви, останній, з врахуванням принципу диспозитивності, просить не вирішувати питання розподілу понесених ним судових витрат, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що оскільки таке його волевиявлення не суперечить вимогам закону та не порушує права відповідача, тому може бути задоволене судом. На підставі наведеного та

Outcome: approved