Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення банківського вкладу. Позов мотивовано тим, що 24.10.2014 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір №300937/65537/6-14 про банківський строковий вклад «Стандарт» на 6 місяців в іноземній валюті, сума вкладу 11450 доларів США на строк з 24.10.2014 року по 24.04.2015 року. Додатковою угодою до договору №300937/65537/6-14 від 27.10.2014 року [PERSON] здійснив поповнення вкладу на суму 11 450 доларів США. Згідно додаткової угоди від 27.10.2014 року до №300937/65537/6-14 про банківський строковий вклад від 24.10.2014 року сума грошових коштів на депозитному рахунку становить 22900 доларів США. 24.04.2015 року у зв'язку із закінченням строку договору позивач звернувся з заявою про повернення вкладу. Станом на 28.04.2015 року кошти не повернуті. Просив суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» вклад у сумі 22900 доларів США, що еквівалентно 524 375, 65 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, однак надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити, не заперечував, щодо заочного розгляду справи. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин на підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Між сторонами виникли правовідносини в сфері договірних зобов'язань, а саме з договору про банківський вклад, що регулюються відповідними нормами Цивільного Кодексу України. При розгляді справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 24.10.2014 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір №300937/65537/6-14 про банківський строковий вклад «Стандарт» на 6 місяців в іноземній валюті, сума вкладу 11450 доларів США на строк з 24.10.2014 року по 24.04.2015 року (а.с. 5-6). Додатковою угодою до договору №300937/65537/6-14 від 27.10.2014 року [PERSON] здійснив поповнення вкладу на суму 11 450 доларів США. Згідно додаткової угоди від 27.10.2014 року до №300937/65537/6-14 про банківський строковий вклад від 24.10.2014 року сума грошових коштів на депозитному рахунку становить 22900 доларів США (а.с.7). 24.04.2015 року у зв'язку із закінченням строку договору позивач звернувся з заявою про повернення вкладу (а.с.8). На день розгляду справи, відповідач не виконав вимоги позивача щодо повернення депозитних коштів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. При цьому, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до положень ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Отже, з наведених норм Закону вбачається, що вкладник за договором банківського вкладу, в силу ст.ст. 1060, 1061 ЦК України, вправі вимагати від банку повернення здійсненого вкладу разом з нарахованими процентами в будь-який момент, а банк, отримавши відповідну вимогу, повинен видати вклад у повному обсязі. Враховуючи викладене вище, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах Закону, а тому підлягають задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в загальному розмірі. На підставі ст.ст. 525, 526, 610, 612, 1058, 1060, 1061 ЦК України та

Outcome: approved