Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

[PERSON]звернувся в суд із позовом до [PERSON] міськоїради про визнання права власності на житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по вул. Шевченка, №36, с. Довге, Теребовлянського району, Тернопільської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті 31.03.2017 року [PERSON]. В обґрунтування вимог позивач вказує, що житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що по вул. Шевченка,\~№36,\~с.\~Довге,\~Теребовлянського району,\~Тернопільської області\~ належав до колгоспного двору, що складається із 2 членів: [PERSON], [PERSON], головою якого був [PERSON]. 08.05.2004 року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина за законом на належне їй частку житлового будинку. Дружина [PERSON] - [PERSON] прийняла спадщину в установленому законом порядку, однак не оформила спадкових прав. 31.03.2017 року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина за заповітом на належне їй майно, в тому числі на частки житлового будинку. Позивач у встановленому законом порядку прийняв спадщину. Постановою державного нотаріуса йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. Інші спадкоємці, до нотаріальної контори не зверталися. Посилаючись на наведене, просить задовольнити позов. В судове засідання позивач [PERSON]не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, однак надав заяву згідно якої просив справу слухати за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити Представник відповідача [PERSON] міськоїради в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений в установленому законом порядку, попередньо подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає. \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем За вказаних обставин, з підстав передбачених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини. Як вбачається\~із Свідоцтва\~на право\~особистої власності\~на жилий\~будинок від\~25.01.1990\~року,\~виданого на\~підставі рішення\~виконавчого комітету\~[PERSON] районної\~ \~ради народних\~депутатів №305\~від 11.12.1989\~року,\~житловий будинок\~із господарськими\~будівлями та\~спорудами,\~що знаходиться\~за адресою:\~ вул. Шевченка, №36, с. Довге, Теребовлянського району Тернопільської області, дійсно належав колгоспному двору, головою якого був [PERSON] та складається з 2-ох членів. Його членами є [PERSON], [PERSON]. Відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності вказаного Закону (до 1 січня 2004 року), застосовуються норми, що діяли раніше У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відповідно до ст.ст. 120-121, ст. 123 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування та розпорядження майном колгоспного двору здійснюється тільки за згодою всіх членів двору. При поділі майна колгоспного двору розмір часток членів колгоспного двору визнається рівними. Таким чином, із вищевказаного вбачається, що кожному із членів колишнього колгоспного двору що по вул. Шевченка, №36, с. Довге, Теребовлянського району, Тернопільської області, які проживали в ньому належало на праві спільної сумісної власності по 1/3 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Як вбачаться з довідки від 15.11.2018 року за №367, виданої [PERSON] районним бюро технічної інвентаризації, житловий будинок за №36 по вул. Шевченка в с. Довге Теребовлянського району Тернопільської зареєстровано за головою колишнього колгоспного двору [PERSON] на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого [PERSON] районної радою радою від 25.01.1990 року. 08.05.2004 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД №178214, виданим повторно відділом реєстрації актів цивільного стану [PERSON] районного управління юстиції, Тернопільської області, актовий запис №8. Згідно із свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ИД №381580, [PERSON] та [PERSON] 23.06.1956 року зареєстрували шлюб. \~ \~ \~ \~[PERSON] успадкувала 1/3 частку будинковолодіння, по вул. Шевченка, №36, с. Довге, Теребовлянського району, Тернопільської області після смерті чоловіка [PERSON], однак, не оформила спадкових прав. Як вбачається із заповіту, посвідченого секретарем Довгенської сільської ради від 03.12.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за №61, [PERSON] заповіла належний їй житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по вул. Шевченка, №36, с. Довге, Теребовлянського району, Тернопільської області та все своє майно [PERSON]. 31.03.2017 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД №224302, виданим [PERSON] районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №150. Після її смерті відкрилася спадщина за заповітом на належну їй частку житлового будинку. Постановою завідувача [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] від 14.02.2019 року за №226/02-14, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по вул. Шевченка, №36, с. Довге, Теребовлянського району, Тернопільської області, після смерті [PERSON], у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Як вбачається із постанови завідувача [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] від 14.02.2019 року за №226/02-14, у справах [PERSON] державної нотаріальної контори заведена спадкова справа за №302/2017 за заявою [PERSON], інші спадкоємці не звертались. Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач [PERSON], прийняв спадщину після смерті [PERSON]\~ шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, здійснювати догляд за ним. Таким чином, позивач після смерті [PERSON] успадкував 2/3 будинковолодіння. Однак, оформити спадкових прав у нотаріальної конторі не має можливості через відсутність правовстановлюючих документів. Згідно з вимогами ч. 1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті Згідно з нормами ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно довимог ч.1ст.1233ЦПК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Як вбачаєтьсяз вимогч.1ст.1235ЦПК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. В силу вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В силу вимог ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання, що за позивачем слід визнати право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по вул. Шевченка, №36, с. Довге, Теребовлянського району, Тернопільської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 31.03.2017 року.

Outcome: approved