Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з даним позовом, з огляду на наступне. 12.11.2019 р. позивач, адвокат Калько Д.О. з метою виконання своїх зобов`язань, передбачених договором з клієнтом та на підставі ордеру на представництва інтересів, відвідав будівлю Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації0, щоб у дозволений спосіб здійснити відеофіксацю ремонту приміщень, що був зроблений за бюджетний кошт, однак, згідно офіційної відповіді Департаменту від 17.07.2019 р. № 05710-13276 на інформаційний запит кошти на проведення ремонту не закладались. Під час розмови з позивачем [PERSON] звертався до нього у неналежній формі та підвищеній інтонації та висловлював думку, що [PERSON] є корупціонером та бандитом, а також висловлено погрозу словами «…ми передушимо таких, як ви корупціонерів…», «… вам в тюрмі сидіти…». Також [PERSON] звертався до адвоката [PERSON] зневажливо використовуючи форму звернення «ти» і цим саме порушуючи положення Загальних правил етичної поведінки державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування, затверджених наказом Національного агентства України з питань державної служби від 05.08.2016 р. № 158. З огляду на наявність у директора Департаменту [PERSON] статусу державного службовця його будь - яке висловлювання має високий авторитет та привертає увагу громадськості. Таким чином, директор Департаменту [PERSON] , висловлюючи свої негативні суб`єктивні думки у брутальній та принизливій формі, дискредитує позивача, як фахівця в галузі права та адвоката в очах потенційних клієнтів, що у свою чергу призводить авторитету та статусу позивача у суспільстві. Позивач має здобутки в галузі права, що зумовило позитивну думку у суспільстві, а розповсюдження відповідачем недостовірної інформації щодо вчинення [PERSON] корупційних діянь та бандитизму, принижує його честь та гідність. За таких обставин, позивач просить суд визнати дії Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), які полягають у поширенні директором Департаменту [PERSON] висловлювань (інформації) «… ми передушимо таких, як ви корупціонерів…», «… вам в тюрмі сидіти…», адресованих до [PERSON] - неправдивими та такими, що принижують честь і гідність, ділову репутацію адвоката [PERSON] ; зобов`язати Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) спростувати висловлювання «…ми передушимо таких, як ви корупціонерів…», «… вам в тюрмі сидіти…», застосовані до [PERSON] у той самий спосіб, яким було поширено неправдиві та такі, що принижують честь, гідність і ділову репутацію адвоката [PERSON] висловлювання (інформації) на особистому прийомі директора Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). 12.02.2020 р. суддею Дарницького районного суду м. Києва постановлено ухвалу про передачу матеріалів позовної заяви [PERSON] на розгляд за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. Провадження у даній справі відкрито 03.08.2020м р., відповідно до положень чинного ЦПК України, вирішено питання про її розгляд за правилами загального позовного провадження. 02.10.2020 р. на підставі розпорядження керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва № 01-08-914 здійснено повторний автоматизований розподіл справи відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду. Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, де зазначено наступне. Позовні вимоги є надуманими та такими, що не відповідають дійсності. Дієслова застосовані у розмові директора Департаменту висловлено в майбутньому часі, що виражають дію, яка ще не відбулась, стан, що ще не встановився. Водночас висловлена думка « ми пересаджаємо корупціонерів» не може вважатися недостовірною, а лише декламує майбутню долю будь - яких осіб, визнаних у встановленому законом порядку, винними у вчиненні кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупційною діяльністю, та відображає важливий напрямок діяльності держави, спрямований на боротьбу з корупцією. Така думка виражає негативне відношення до корупціонерів, а не відповідача і вжита в переносному значенні. Крім того, позивач не надав жодного доказу, що особа присутня на відео діє від імені Департаменту під час виконання службових (посадових) обов`язків, в робочий час, в приміщенні Департаменту. За таких обставин, з огляду на те, що в діях відповідача відсутній склад цивільного делікту, в задоволення позовних вимог має бути відмовлено. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні заявлених вимог, у зв`язку із їх безпідставністю. Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши надані докази та надавши їм відповідну оцінку суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Так, [PERSON] долучено до матеріалів справи відеозапис, зроблений 12.11.2019 р. відповідно до якого директор Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у спілкуванні з позивачем висловлювався зокрема, наступним чином: «…ми передушимо таких, як ви корупціонерів…», «… вам в тюрмі сидіти…». [PERSON] вказує на те, що вислови є негативними, недостовірними та такими, що принижують його честь, гідність та ділову репутацію фахівця в галузі права, а тому його права мають бути захищеними у спосіб, вказаний у заяві. Як вбачається з доказів, долучених до матеріалів справи, [PERSON] за рішенням Ради адвокатів міста Києва від 12.04.2018 р. № 10 відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» 26.04.2018р. отримав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КВ № 6075. Згідно по положень ст.. 200 ЦК України інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Відповідно до ст.. 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Положеннями ст. 27 Конституції України встановлено, що кожен має право на повагу його гідності. Приписами ст. 270 ЦК України визначено, що Відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. В розумінні положень ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Положеннями ст. 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Зважаючи на вимоги чинного законодавства України доведенню полягає склад юридичного правопорушення і саме це надає можливість захисту прав, обраним позивачем способом. При цьому спростуванню підлягає лише та інформація, яка є негативною та зачіпає права, свободи та інтереси позивача Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 р. роз`яснив, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна поведінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. В постанові Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 р. звернуто увагу на те, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночним судженням, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критики, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучі вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає в свободу дотримуватись своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. При цьому за положеннями ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Також слід, що виходячи з вищенаведених норм матеріального права, роз`яснень пленуму Верховного Суду України, спростуванню підлягає саме інформація - відомості про події та явища, що відбулись, які взагалі не існували, або які існували, про те відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Разом з тим, з огляду на відеоматеріали, висловлювання директора Департаменту не можуть свідчити про поширення саме інформації, оскільки виражають його думку на майбутнє стосовно осіб, винних у вчиненні кримінальних правопорушень, в таких виловах не міститься фактичних даних, їх не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки фактів) що унеможливлює захист прав позивача, способом, обраним останнім. За таких обставин, підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed