Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], Великояблунівської сільської ради, третя особа - управління Держземагенства у Смілянському районі, і просить визнати недійсним рішення Великояблунівської сільської ради Смілянського району Черкаської області від 11 січня 1994 року № 15-21 та рішення від 21 травня 2010 року № 21-6/V в частині передачі [PERSON] земельної ділянки площею 0,2500 га; визнати недійсними державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 418701 від 05 липня 2010 року, зареєстрований за № 011079200080 та державний акт серії ЯК № 418702 від 05 липня 2010 року, зареєстрований за № 011079200079, видані на ім'я [PERSON]; визнати за позивачем право на отримання у власність земельної ділянки площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та земельної ділянки площею 0,2627 га для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться по [ADDRESS], без погодження меж суміжного землекористувача з [PERSON], а також просить стягнути понесені ним судові витрати. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він являється власником домоволодіння [ADDRESS] з 2007 року, 10 жовтня 2012 року та 11 жовтня 2012 року рішеннями сесії Великояблунівської сільської ради Смілянського району за №№ 15-21 та 21-6/V, відповідно, на підставі цих рішень йому надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,2627 га у користування на умовах оренди терміном на 49 років та земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2500 га у приватну власність. Виділені йому земельні ділянки є суміжними із земельними ділянками, які належать на праві приватної власності відповідачу. Відповідач, приватизувавши ці суміжні з ним земельні ділянки, без узгодження з ним меж землекористування, відмовляється підписати акт узгодження зовнішніх меж землекористування, мотивуючи тим, що криниця, яка розташована в кінці городу, належить відповідачу, і межа повинна пролягати поза криницею - по земельній ділянці, виділеній позивачу. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги повністю. Відповідач [PERSON] та представник відповідача - Великояблунівської сільської ради - проти позовних вимог заперечують повністю, посилаючись на те, що підстави для визнання недійсними вищевказаних рішень сільської ради та державних актів відсутні. Представник третьої особи вважає позов надуманим, посилаючись на те, що підстав для визнання недійсними рішень сільської ради та державних актів на право власності на земельні ділянки немає. В позові слід відмовити повністю з наступних підстав. [PERSON] згідно з рішенням Смілянського міськрайонного суду від 23 травня 2007 року є власником домоволодіння [ADDRESS]. Рішенням Великояблунівської сільської ради від 10 жовтня 2012 року за № 15-9/VI йому надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у користування, на умовах оренди терміном 49 років, орієнтованою площею 0,33 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Великояблунівської сільської ради від 11 жовтня 2012 року за № 15-6/VI позивачу надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у приватну власність орієнтованою площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS]. Відповідач є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2500 га та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,2317 га за адресою: [ADDRESS] на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку. Відповідно до ч.1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно з ч.1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані, зокрема, не порушувати права власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. У відповідності до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Оскільки [PERSON] і [PERSON] погодили під час розгляду справи межі суміжного користування земельних ділянок, про що відповідач [PERSON] підписав акт узгодження в натурі зовнішніх меж землекористування позивача, тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Згідно з ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд, розглядаючи справу, оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи той факт, що відповідач в судовому засіданні погодив межі землекористування, підписавши акт погодження меж, що надає можливість позивачу продовжити процедуру приватизації виділеної йому у приватну власність земельної ділянки та оформлення оренди, суд вважає, що на даний час ніщо не перешкоджає йому звернутись в органи Держземагенства для оформлення права власності чи оренди на виділені йому земельні ділянки. Позивач не довів обставини та не надав жодних доказів наявності підстав для визнання рішень Великояблунівської сільської ради від 11 січня 1994 року № 15-21 та від 21 травня 2010 року № 21-6/V, а також державних актів серії ЯК № 418701 від 05 липня 2010 року, зареєстровано за № 011079200080, та серії ЯК № 418702 від 05 липня 2010 року, зареєстровано за № 01079200079, недійсними, не вказав, яким саме чином вони порушують його права. За таких обставин суд вважає, що позов необґрунтований та безпідставний, тому в його задоволенні необхідно відмовити повністю. На підставі наведеного, ст. 377 ЦК України, ст.ст. 91, 152, 155 ЗК України,

Outcome: dismissed