Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом визнання права власності на ідеальну частку та перетворення в спільну часткову власність без виділення частки в натурі. Позов мотивований тим, що 18 грудня 1996 року сторони уклали шлюб. Під час перебування у шлюбі та спільному проживанні сторони за спільні кошти сім'ї, в 1998 році придбали двокімнатну житлову квартиру [ADDRESS]. Квартира складається з двох роздільних кімнат загальною площею 44 кв.м., та житловою 37 кв.м. За спільним рішенням сторін вирішили, що договір купівлі-продажу буде оформлено на відповідача. 13 червня 2012 року шлюб між сторонами розірвано. Придбана в шлюбі квартира є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і позивач просить визнати за ним право власності на 1/г ідеальну частку двокімнатної житлової квартири [ADDRESS], шляхом перетворення майна з спільної сумісної на спільну часткову власність, без виділення часток в натурі. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач позов не визнала. Суду пояснила, що квартира [ADDRESS] після її придбання за договором купівлі-продажу від 17.11.1998 р. самочинно перепланована, загальна площа квартири змінилась і складає 44,1 кв.м. Сторони домовились ввести в експлуатацію квартиру за спільні кошти, а потім її продати. Проте позивач [PERSON] не надає частину коштів для прийняття самочинно перепланованої квартири в експлуатацію. До прийняття квартири в експлуатацію її поділ між сторонами не може бути проведений судом. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в позові з таких підстав. 18 грудня 1996 року сторони уклали шлюб. 13 червня 2012 року шлюб між сторонами розірвано. В період шлюбу [PERSON] придбала двокімнатну квартиру [ADDRESS], яка складається з : коридор 15-1, кладова 15-2, 15-3, кімнати 15-4, 15-5, загальною жилою площею 29,4 кв.м, ванна 15-7, частина підвалу площею 3,8 кв.м, загальна площа 44,5 кв.м. Договір купівлі-продажу від 17.11.1998 року посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №1832 та зареєстрованого в КП «ВООБТІ» за реєстровим N1044/22546, про що 23.11.1998 року зроблено запис в реєстрову книгу N255. Відповідно до технічного паспорту, виконаного 19.09.2014 р., квартира після придбання 17.11.1998 р. була самочинно переобладнана і складається з : коридор 1, коридор 2, комора 3, кімната 4, кухня-їдальня 5, санвузол 6, загальна площа квартири 44,1 кв.м. На звернення [PERSON] комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» в листі від 24.09.2014 р. повідомило про те, що в квартирі виявлено самочинне перепланування приміщень. Відповідні документи, які б підтверджували правомірність проведеного перепланування до БТІ не представлені і роз»яснено право звернутись до КП «ВМБТІ» з питання прийняття до експлуатації проведеного перепланування. Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Дозволу на виконання будівельних робіт чи належно затвердженого проекту перепланування квартири [ADDRESS] сторони суду не подали. З огляду на положення ч. 1 ст. 376 ЦК України ця квартира є об»єктом самочинного будівництва. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Положеннями пункту 6 Постанови №6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» судам надається роз»яснення про те, що самочинно збудоване нерухоме майно не є об»єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку. Відповідно до ч.1 ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно із ст.60, ч.1 ст.70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності і у разі його поділу частки дружини та чоловіка є рівними. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed