Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду з позовом до ДП «Придніпровська залізниця», в яких с урахуванням уточнень просить скасувати наказ №62/ОС від 10.02.2014 відокремленого структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» ДП «Придніпровська залізниця», поновити [PERSON] на посаді слюсаря-ремонтника ремонтно-монтажного цеху з ремонту устаткування №2, стягнути з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 1469,52 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10.02.2014 був звільнений з ДП «Придніпровська залізниця» на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Вважає зазначене звільнення незаконним, так як воно взаємопов'язано з його відмовою від проходження медичного огляду, на якому наполягала адміністрація підприємства. В судовому засіданні позивач підтвердив свої вимоги та пояснив, що з березня 2011 він працював слюсарем-ремонтником ремонтно-монтажного цеху з ремонту устаткування №2 відокремленого структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» ДП «Придніпровська залізниця». 10.02.2014 він був звільнений з роботи на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України, підставою для звільнення стала його відмова від проходження медичного обстеження та неявка на роботі 04-06.02.2014. Вважає, що підприємство незаконно направило його на медичне обстеження, посилаючись на наказ МОЗ від 23.07.2002 №280 «Щодо організації проведення обов'язкових профілактичних медичних оглядів працівників окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких пов'язана з обслуговуванням населення і може призвести до поширення інфекційних хвороб», так як його професія не відноситься до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов'язковим медичним оглядам, затвердженому постановою КМУ від 23.05.2001 №559. Також зазначив, що в період з 04 по 06 лютого не виконував роботу на підприємстві, так як наказом від 03.02.2014 він був усунутий від роботи, однак весь цей час знаходився на території підприємства. В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив в повному обсязі та пояснив, що [PERSON] працював на підприємстві слюсарем-ремонтником, робота якого пов'язана з водопровідними спорудами, що, в свою чергу, вимагає проходження такими працівниками медичного огляду. 12.12.2013 [PERSON] був ознайомлений про необхідність проходження до 31.01.2014 медичної комісії. 03.02.2014 [PERSON] повідомив підприємство про відмову від проходження медичного огляду. Наказом №12/с від 03.02.2014 [PERSON] був відсторонений від роботи слюсаря-ремонтника ремонтно-монтажного цеху з ремонту устаткування №2 до закінчення проходження медичного огляду та його було направлено на медичне обстеження з 04.02. по 05.02.2014. З 04.02.2014 по 06.02.2014 [PERSON] на роботі не знаходився, пояснити причини не зміг, тому наказом №62/ОС від 10.02.2014 був звільнений за п.4 ст. 40 КЗпП України - прогулу без поважних причин. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. [PERSON] був прийнятий на роботу слюсарем-ремонтником 5 розряду ремонтно-монтажного цеху з ремонту устаткування №2 відокремленого структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» державного підприємства «придніпровська залізниця». 12.12.2013 [PERSON] був ознайомлений з необхідністю проходження медкомісії до 31.01.2014 на підставі наказу МОЗ України від 23.07.2002 №280. 03.02.2014 майстер РМЦ №2 [PERSON] повідомив керівництво підприємства про відсторонення від роботи [PERSON] у зв'язку з не проходженням останнім медичної комісії. Цього ж дня [PERSON] письмово повідомив керівництво підприємство про відмову від проходження медичного огляду на підставі наказу МОЗ України №280. Наказом від 03.02.2014 №12/с [PERSON] було відсторонено від роботи слюсаря-ремонтника ремонтно-монтажного цеху з ремонту устаткування №2 з 03.02.2014 до закінчення проходження медичного огляду, оголошено йому догану за невиконання розпорядження, своїх робітничих обов'язків з проходження медичного огляду, та направлено на медичне обстеження 04.02-05.02.2014 з метою встановлення належності стану здоров'я виконувати роботу слюсаря-ремонтника. 04.02.2014 [PERSON] був відсутній на робочому місці весь період робочого часу, про що був складений акт. 05.02.2014 на підприємстві був складений акт, в якому встановлено, що [PERSON] знаходився на території підприємства в період з 9:25 до 12:00 годин, однак на своєму робочому місці був відсутній протягом всього робочого дня. В акті зазначено, що [PERSON] прийшов о 9:25 з вимогою надати йому наказ про звільнення у зв'язку з його відмовою проходити медкомісію. Після цього [PERSON] забрав особисті речі, які знаходились в приміщенні РМЦ №2 та пішов з території підприємства. 06.02.2014 на підприємстві працювала комісія по перевірці виконання розпорядку дня працівниками депо. За результатами роботи комісії був складений акт, в п.3 якого було відображено, що весь період робочого часу з 7-30 до 11-30 та з 12-15 до 16-15 на робочому місці був відсутній слюсар-ремонтник [PERSON] 10.02.2014, тобто на наступний робочий день, [PERSON] з'явився на роботу, де у нього були відібрані пояснення про причини відсутності на робочому місці з 04 по 06.02.2014. Згідно наданих пояснень, [PERSON] отримав сертифікати про проходження психіатричного та наркологічного огляду та надав їх підприємству, однак медичне обстеження згідно наказу МОЗ №280 проходити відмовився. Зазначив, що 4 та 5 лютого знаходився на своєму робочому місці. 10.02.2014 наказом №62/ОС [PERSON] був звільнений за п.4 ст.40 КЗпП України за прогули 04.02.2014, 05.02.2014 та 06.02.2014 без поважних причин. Як вбачається зі змісту наданих в судовому засіданні пояснень позивача, він вважає необґрунтованою вимогу підприємства до нього про проходження медичного огляду. Свою відмову пояснює тим, що його професія не входить до переліку професій, на які розповсюджується наказ МОЗ України від 23.07.2002 №280 «Щодо організації проведення обов'язкових профілактичних медичних оглядів працівників окремих професій, виробництв і організацій, діяльність яких пов'язана з обслуговуванням населення і може привести до поширення інфекційних хвороб». Відмова [PERSON] від проходження медичного огляду спричинила відсторонення його від роботи на 04-05.02.2014 з наданням йому цього строку для проходження медичного обстеження. В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що [PERSON] надані йому дні не використав для проходження медичної комісії. В матеріалах справи містяться докази відсутності [PERSON] і на робочому місці 04.02.2014, 05.02.2014 та 06.02.2014. Посилання позивача, що він в ці дні знаходився на робочому місці нічим не підтверджені. Від допиту свідків, заявлених при подачі позову, які б могли підтвердити, на його думку, факт знаходження на робочому місці, [PERSON] в подальшому відмовився. Позивач пояснював, що так як був відсторонений від роботи, то знаходився на території підприємства, однак в іншому цеху. Чинним законодавством передбачено випадки, коли власник підприємства або уповноважений ним орган може відсторонити працівника від роботи. Відсторонення від роботи - це недопущення працівника на певний строк до роботи, яку він зобов'язався виконувати відповідно до трудового договору. Відсторонення від роботи не передбачає розірвання трудового договору та використовується як тимчасовий захід до прийняття остаточного рішення про можливість або неможливість виконання працівником передбаченої трудовим договором роботи або перебування його на певній посаді. Згідно зі статтями 21 та 139 Кодексу законів про працю працівник, який уклав трудовий договір, зобов'язаний виконувати правила внутрішнього трудового розпорядку підприємства, установи, організації, виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний, згідно зі статтями 21 та 141 КЗпП, забезпечувати працівникові умови праці, необхідні для виконання роботи; забезпечувати трудову й виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці. Згідно зі статтею 169 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов'язаний за свої кошти організувати проведення медичних оглядів працівників, зайнятих на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці. Відсторонення від роботи використовується як тимчасовий захід до прийняття остаточного рішення про можливість чи неможливість виконання працівником передбаченої трудовим договором роботи або перебування його на певній посаді. Після закінчення терміну відсторонення від роботи працівник, залежно від наявних підстав, може бути допущений до роботи, переведений на іншу роботу або звільнений з роботи. Зокрема, працівник може бути допущений до роботи, якщо відсторонення було незаконним або усунуто причини такого відсторонення, тобто працівник виконав умови допуску до роботи (успішно пройшов обов'язковий медичний огляд, перевірку відповідних знань тощо). Працівник після відсторонення від роботи може бути тимчасово або постійно переведений на іншу роботу, наприклад за результатами обо'язкового медичного огляду, якщо в медичному висновку буде зазначено про неспроможність працівника виконувати передбачену трудовим договором роботу внаслідок стану здоров'я. Отже, законодавець не пов'язує відсторонення від роботи з обов'язковим звільненням. Відповідно до Роз'яснень щодо обліку і оплати часу, витраченого працівниками на проходження попереднього (періодичного) медичного огляду, наданих листом Укрзалізниці та Ради профспілки залізничників і транспортних будівельників, працівники проходять медичний огляд у робочі дні, час проходження одного дня огляду зараховується для працівників з п'ятиденним робочим тижнем - 8 годин. Тобто, у випадку проходження [PERSON] медичного огляду 04-05.02.2014 - ці дні б зараховувались його як робочі з відповідною оплатою. Однак, [PERSON] в ці дні і не проходив медичний огляд, і не виконував роботу на підприємстві, поважність причин неявки на медичну комісію або робоче місце позивачем не надано. Що стосується 06.02.2014, на той час вже закінчився строк відсторонення від роботи [PERSON], однак він знову не з'явився на робочому місці. На наступний робочий день 10.06.2014 від [PERSON] були відібрані пояснення щодо причин неявки на роботі та не проходження медичного огляду, в яких він зазначив, що після відмови 03.02.2014 від проходження медичного обстеження він вважав, що 04.02.2014 буде звільнений. Причини незнаходження на роботі 06.02.2014 не зазначив. Пунктом 4 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Таким чином, судом встановлено безпідставність відсутності [PERSON] на робочому місці більше трьох годин, що дало підприємству законні підстави звільнити його за ст.. 40 п.4 КЗпП України. За відсутності незаконного звільнення позивача з роботи, вимоги [PERSON] в частині поновлення на роботі та стягненні заробітної плати за час вимушеного прогулу також задоволенню не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed