Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом , в якому просив визнати недійсним договір дарування від 10.11.2014 року укладений між [PERSON] та [PERSON] на ? частки земельної ділянки площею 0,2500га. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку розташованої по вул..Поповича 2 в с.Козятині Козятинського району Вінницької області та скасувати державну реєстрацію договору дарування ? частки зазначеної земельної ділянки площею 0,2500га зареєстрованим у реєстрі за №1973. Визнати недійсним договір дарування від 10.11.2014 року укладеним між [PERSON] та [PERSON] на 1/2 частки земельної ділянки площею 0,0626га з цільовим призначенням для особистого селянського господарства розташованої по вул..Поповича 2 в с.Козятині Козятинського району Вінницької області та скасувати державну реєстрацію зазначеного договору дарування 1/2 частки земельної ділянки площею 0,0626 га. зареєстрованим у реєстрі за №1975. Також просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені витрати на оплату судового збору та витрати на оплату правової допомоги. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 10.11.2014 року між [PERSON] та [PERSON] були укладені договори дарування посвідчені приватним нотаріусом [PERSON]: а саме 1/2 частки земельної ділянки загальною площею 0,0626га -для ведення особистого селянського господарства розташованої по вулиці Поповича,2 в с.Козятин, Козятинський р-н, Вінницька обл.; та договір дарування ? частки земельної ділянки загальною площею 0,2500 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, в тому числі під забудовами розташованої по вулиці Поповича,2 в с.Козятин, Козятинський р-н, Вінницька області. [PERSON] при укладені договору дарування 1/2 частки земельної ділянки загальною площею 0,2500 га, 1/2 частки земельної ділянки загальною площею 0,0626га було приховано факт існування рішення Апеляційного суду Вінницької області від 20.11.2013р., яким було вирішено питання про розподіл земельних ділянок між [PERSON] та [PERSON] Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 20.11.2013р. по справі №2-1637/11 було проведено розподіл земельної ділянки, розташованої по вулиці Поповича,2 в с.Козятин, Козятинський р-н, Вінницька області, яким виділено в користування [PERSON] земельну ділянку площею 626кв.м для ведення особистого селянського господарства та земельну ділянку площею 690,2кв.м під будівництво та обслуговування житлового будинку, у тому числі під забудовами. Виділено в користування [PERSON]. земельну ділянку площею 1316,2га під будівництво та обслуговування житлового будинку, у тому числі під забудовами. Земельну ділянку площею 493,6кв.м, яку займає двір, залишено у спільному користуванні між [PERSON] та [PERSON] Судове рішення Апеляційного суду Вінницької області від 20.11.2013р. є невід'ємною частиною правовстановлюючого документу -свідоцтва про право на спадщину, та мало бути подане приватному нотаріусу. В даний час він не може зареєструвати належним чином право власності на свою частину земельної ділянки, тому змушений звернутися з даним позовом до суду. при цьому посилається на ч.3 ст.215 ЦК України, відповідно до якої якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). В судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги та підтвердили обставини зазначені вище. Крім того [PERSON] суду пояснив, що йому та його брату кожному відповідно до свідоцтва про право на спадщину по закону належить право власності на ? частину земельної ділянки для ведення селянського господарства та на ? частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку у с.Козятині по вул. Поповича 2 Козятинського району Вінницької області. Згідно рішення апеляційного суду між ними проведено розподіл зазначених земельних ділянок в натурі. [PERSON] зареєстрував своє право власності і свою частину земельної ділянки подарував [PERSON] Проте при реєстрації договору дарування приховав рішення апеляційного суду Вінницької області від 20.11.2013 року, відповідно до якого розподілена зазначена вище земельна ділянка. Він в даний час не може зареєструвати своє право власності на зазначені вище земельні ділянки. Відповідач [PERSON] позов не визнав та суду пояснив, що йому на праві власності згідно свідоцтва про право на спадщину за законом належало ? частина земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та ? частина земельної ділянки для ведення селянського господарства, розташовані в с.Козятині Козятинського району Вінницької області по вул..Поповича,2. Він подарував свої земельні ділянки [PERSON] При цьому він нотаріусу не показував рішення апеляційного суду Вінницької області, яким були розділені їх з братом земельні ділянки, оскільки не знав, що його необхідно предявляти в нотаріальну контору. Відповідач [PERSON] суду пояснив, що йому на праві власності належить частина будинку в с.Козятині по вул..Поповича,2 Козятинського району Вінницької області. [PERSON] подарував йому частину земельної ділянки, яка знаходиться біля будинку. Він бажає, щоб його частина земельної ділянки була розташована таким чином, щоб можна було розділити обістя на дві частини, не залежні одні від одного. Проте [PERSON] не погоджується на його пропозицію. Приватний нотаріус [PERSON] суду пояснила, що вона оформляла договори дарування як будинку, так і земельної ділянки укладений між [PERSON] та [PERSON] При оформлені договору дарування у [PERSON] було в наявності свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину земельної ділянки та витяг з ЗДК, де були зазначені межі земельної ділянки У неї не виникало сумніву подані документи. Рішення апеляційного суду Вінницької області про розподіл земельних ділянок між [PERSON] та [PERSON] не було надано. Право власності [PERSON] на той час не було зареєстровано, тому у неї небуло підстав для непосвідчення договору дарування. Представник третьої особи на стороні відповідача [PERSON] державного земельного агенства у Козятинському районі [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] при оформлені права власності на спадщину на ? частину земельної ділянки по вул..Поповича 2 в с.Козятині повинен був повідомити про наявність рішення апеляційного суду Вінницької області про розподіл земельної ділянки між ним та братом [PERSON], замовити технічну документацію, акт погодження меж та отримати кадастровий номер на свою частину. Проте [PERSON] приховав рішення апеляційного суду про розподіл земельних ділянок та отримав один кадастровий номер на всю земельну ділянку та зареєстрував своє право власності. Через це [PERSON] не зможе зареєструвати право власності на свою ? частину земельної ділянки. Представник реєстраційної служби Козятинського міськрайонного управління юстиції Вінницької області [PERSON]суду пояснила, що після винесення рішення судом, яким розділено земельні ділянки, особа повинна звернутися в держземагенство, замовити технічну документацію, отримати витяги, а тоді лише розпоряджатись своєю власністю. Рішення суду не реєструється, воно зобовязує користувачів виготовити технічну документацію на нові земельні ділянки, отримати кадастрові номери. Сторонами був порушений порядок оформлення розподілу земельних ділянок, вони зареєстрували лише ідеальні частки. Заслухавши учасників процесу, дослідивши докази, суд вважає, що позов необхідно задовольнити. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтв про право на спадщину за заповітом [PERSON] та [PERSON] кожному належать на праві власності ? частина земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, ведення особистого підсобного господарства площею 03054 га розташовану по вул..Поповича 2 в с.Козятині Козятинського району Вінницької області. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 20.11.2013р. по справі №2-1637/11 було проведено розподіл земельної ділянки, розташованої по вулиці Поповича,2 в с.Козятин, Козятинський р-н, Вінницька області та виділено в користування [PERSON] земельну ділянку площею 626кв.м для ведення особистого селянського господарства та земельну ділянку площею 690,2кв.м під будівництво та обслуговування житлового будинку, у тому числі під забудовами ; виділено в користування [PERSON] земельну ділянку площею 1316,2га під будівництво та обслуговування житлового будинку, у тому числі під забудовами. Земельну ділянку площею 493,6кв.м, яку займає двір, залишено у спільному користуванні між [PERSON] та [PERSON] ( а.с.8 ). 10.11.2014 року між [PERSON] та [PERSON] були укладені договори дарування посвідчені приватним нотаріусом [PERSON]: 1/2 частки земельної ділянки загальною площею 0,0626га -для ведення особистого селянського господарства розташованої по вулиці Поповича,2 в с.Козятин, Козятинський р-н, Вінницька області та ? частки земельної ділянки загальною площею 0,2500 га - для будівництва будівництво та обслуговування житлового будинку, в тому числі під забудовами розташованої по вулиці Поповича,2 в с.Козятин, Козятинський району, Вінницька області. Відповідно до ч.2 статті 132 Земельного кодексу України ( далі, - ЗК України) угоди про перехід права власності на земельні ділянки повинні містити відомості про відсутність або наявність обмежень щодо використання земельної ділянки за цільовим призначенням (застава, оренда, сервітути тощо). Відповідно до п. 4.1. Розділу II Глави І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012р. за № 282/20595 (далі, - Порядку вчинення нотаріальних дій) правочини щодо розпорядження майном, що є спільною сумісною власністю, підписуються всіма співвласниками цього майна. Відповідно до п. 6.2 Порядку вчинення нотаріальних дій у договорі про відчуження одним з учасників спільної часткової власності належної йому частки майна порядок володіння та користування конкретними його частинами може бути вказаний лише за наявності відповідного договору між учасниками спільної часткової власності про порядок володіння та користування майном або за їх письмовою згодою чи за наявності судового рішення про порядок володіння та користування майном (конкретними його частинами). В даному випадку є рішення Апеляційного суду Вінницької області від 20.11.2013р. № 2-1637/11. Відповідно до п.6.7. Порядку вчинення нотаріальних дій договір про визначення часток, зміну розміру часток є невід'ємною частиною правовстановлюючого документа. При цьому нотаріус або підшиває один примірник такого договору до правовстановлюючого документа, або вчиняє на цьому документі службову відмітку щодо посвідчення договору про визначення, зміну розміру часток. З наведеного випливає, що судове рішення Апеляційного суду Вінницької області від 20.11.2013р. є невід'ємною частиною правовстановлюючого документу -свідоцтва про право на спадщину, та мало бути подане приватному нотаріусу. ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об'єднання земельних ділянок» від 5 березня 2009 року N1066-VI внесено зміни, зокрема, до ст.126 ЗК України та встановлено, що відчуження частини земельної ділянки з виділенням її в окрему земельну ділянку може бути здійснено лише після отримання її власником державного акта, що посвідчує право власності на сформовану нову земельну ділянку. Отже, частина земельної ділянки може бути предметом відчуження лише після її виділення в натурі (поділ земельної ділянки) та реєстрації як окремого об'єкта права власності у встановленому чинним законодавством порядку. Дарування - один із видів договорів відчуження нерухомого майна. Відповідно до ч.1 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Згідно ст.356 ЦК власність двох осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Між [PERSON] та [PERSON] земельна ділянка загальною площею 0,2500 га перебуває у спільній частковій власності, відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Відповідно до ч.1 ст.88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Згідно ст.361 ЦК кожен співвласник наділений правом самостійного розпорядження часткою у праві спільної часткової власності. Оскільки згідно ст.358 ЦК право кожного співвласника не обмежується якоюсь чітко визначеною (виділеною в натурі) частиною, а поширюється на усе спільне майно, то право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. При посвідченні договорів відчуження частки у праві спільної власності на земельну ділянку нотаріус повинен роз'яснити набувачеві, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку, також те, що після посвідчення договору, на виконання вимог частин першої та другої ст.88 ЗК України, співвласниками має бути укладений договір про спільну часткову власність на земельну ділянку. Відповідно до положень статті 148-1 ЗК України особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов'язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім'я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі). Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку. [PERSON] не було повідомлено про вчинення договору дарування і зміни співвласника. Як було зазначено вище, що спірні договори дарування земельних ділянок між [PERSON] та [PERSON] посвідчені з приховуванням рішення апеляційного суду Вінницької області яким було проведено розподіл земельних ділянок, тобто надання недостовірної інформації приватному нотаріусу; [PERSON], співвласника та користувача - не було повідомлено про вчинення договорів дарування, зміну співвласника. [PERSON] були подаровані частини земельних ділянок, які не виділені в натурі, що в порушення ст.126 ЗК України такі земельні ділянки взагалі не могли бути предметом дарування. Зазначені вище договори дарування укладені із порушенням норм цивільного та земельного законодавства. Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Крім того, як передбачено ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину. А відповідно до ч. 1 ст.236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною. Відповідно до статті 210 ЗК України угоди, укладені із порушенням встановленого законом порядку дарування визнаються недійсними за рішенням суду. Крім того, як передбачено ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину. А відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України, а саме обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.. Згідно ч.1 ст. 88ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача . На підставі вищевикладене та

Outcome: approved