Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі - продажу автомобіля та визнання права власності на автомобіль. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 20.01.2018 року ним було придбано автомобіль ВАЗ-21093, державний номер [NUMBER] , 1990 року випуску, за суму 22000,00 грн, у відповідача та власника даного автомобіля - [PERSON] 20.01.2018 року [PERSON] було отримано грошові кошти від позивача та написано розписку, а також відповідач зобов`язався надати позивачу генеральну довіреність для оформлення автомобіля на ім`я позивача, як на нового власника, до 01.05.2018 року. Однак вказану довіреність відповідачем до цього часу не надано. Таким чином, між сторонами фактично було укладено договір купівлі продажу автомобіля, згідно якого [PERSON] передав у власність позивачу автомобіль, а позивач передав відповідачу грошові кошти за придбаний автомобіль у повному обсязі за домовленістю. Позивач неодноразово звертався до відповідача по справі з проханням надати йому генеральну довіреність для переоформлення автомобіля, однак свої зобов`язання [PERSON] не виконав, мотивуючи це тим, що на території м. Брянка Луганської області у зв`язку з проведенням АТО не працюють реєстри нотаріусів, внаслідок чого він не має можливості виконати свої зобов`язання. Виїхати до території України, що є підконтрольною українській владі, для оформлення документів він відмовляється. У зв`язку з вищевикладеним позивач вимушений звернутися до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив суд визнати дійсним договір купівлі продажу автомобіля та визнати за ним право власності на автомобіль ВАЗ-21093, державний номер [NUMBER] , 1990 року випуску. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив суд розглядати справу за його відсутності та не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с.4). Відповідач [PERSON] . відзиву на позов не надав, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному\~сайті Новоайдарського\~районного суду\~Луганської області\~офіційного веб-порталу\~Судової влади\~України (https://na.lg.court.gov.ua/sud1218/inshe/adv/713537/; а.с. 34-35). Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов: відповідач\~належним чином\~повідомлений про\~дату,\~час і\~місце судового\~засідання; відповідач\~не з`явився\~в судове\~засідання без\~поважних причин\~або без\~повідомлення причин; відповідач\~не подав\~відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно положень\~ч. 3 ст.\~211\~ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У відповідності до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [PERSON] є власником транспортного засобу марки ВАЗ, модель 21093, тип легковий хетчбек, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір зелений, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.7). Згідно копії розписки від 20.01.2018 року (а.с.9) [PERSON] , ідн. № [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , фактично продав автомобіль марки ВАЗ-21093, 1990 року випуску, номер кузова - [NUMBER] , ресєтраційний № [NUMBER] , котрий належить йому на праві власності, [PERSON] , [INFO] , проживаючому в [ADDRESS] , за 22 тисячі гривень. Розписку складено в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] На теперішній час, порушуючи зобов`язання, відповідач ухиляється від оформлення генеральної довіреності на ім`я позивача для переоформлення автомобіля. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Нормами ч. 1 ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. У відповідності із ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. У відповідності до ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). До державної реєстрації права власності за новим набувачем покупець за договором про відчуження майна, виконаним сторонами, не має права розпоряджатися цим майном, оскільки право власності на нього зберігається за продавцем, проте має право на захист свого володіння на підставі статті 396 ЦК. При цьому слід мати на увазі, що після оплати вартості проданого майна і передання його покупцеві, але до державної реєстрації переходу права власності, продавець також не має права ним розпоряджатися, оскільки це майно є предметом виконаного продавцем зобов`язання, яке виникло з договору про відчуження майна (пункт 1 частини першої статті 346 ЦК), а покупець є його законним володільцем. У разі укладення нового договору про відчуження раніше переданого покупцю майна без розірвання попереднього договору чи визнання судом його недійсним продавець несе відповідальність за його невиконання у виді відшкодування збитків новому покупцеві. У даному випадку правовідносини, що виникли між сторонами стосуються договору купівлі-продажу транспортного засобу, за яким право власності у набувача не виникає з моменту передачі останньому транспортного засобу. Для набуття права власності на транспортний засіб передбачено спеціальний порядок, згідно якого транспортний засіб підлягає обов`язковій державній реєстрації, а у разі нездійснення державної реєстрації правочин не є вчиненим. При цьому судом встановлено, що відповідач ухиляється від проведення державної реєстрації транспортного засобу на ім`я позивача та проживає на території, що є тимчасово непідконтрольною українській владі. На підставі вищевикладеного, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 220, 316, 328, 334, 392, 655, 656 ЦК України, постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»,

Outcome: approved