Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

[PERSON], діюча на підставі довіреності, звернулась до суду з позовом в інтересах позивача [PERSON], в якому зазначає, що [PERSON] народився [INFO]. Його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Окрім нього, у його батьків ще народилась донька [PERSON]. В [INFO] батько позивача помер. 28.12.1984р. його мати [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та з цього часу постійно мешкала разом з ним. У зв'язку з тим, що мати позивача та її чоловік були особами похилого віку і потребували додаткової уваги від своїх дітей, вони 19.09.1997р. купили квартиру [ADDRESS], яка знаходилась в одному будинку і з квартирою позивача. Усі правовстановлюючі документи були оформлені на [PERSON], оскільки мати позивача - [PERSON] повністю йому довіряла. З цього часу [PERSON] та [PERSON] постійно проживали у вищезазначеній квартирі. [INFO] померла мати позивача - [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини спільного сумісного майна, набутого під час шлюбу, а саме квартири за адресою: [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги по закону є діти померлої - [PERSON], [PERSON] та переживший чоловік [PERSON] Позивач у шестимісячний строк звернувся до приватного нотаріуса Енергодарського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини. Сестра позивача - [PERSON] подала заяву про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] Відповідач [PERSON], як чоловік померлої, відмовився від прийняття спадщини після померлої [PERSON], написавши відповідну заяву. Після спливу шестимісячного строку, [PERSON] звернувся до нотаріуса, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено. Підставою для відмови стало те, що квартира, хоча і придбана в період шлюбу, була оформлена не на померлу, а на [PERSON], і у спадкоємця відсутні правовстановлюючі документи, що підтверджують право власності померлої на частку в квартирі. Позивач посилаючись на норми ЦК України, просить визнати, що квартира [ADDRESS] є об'єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON]; встановити факт належності на праві спільної часткової власності 1/2 частки квартири [ADDRESS] [PERSON], померлої [INFO]; визнати право спільної часткової власності [PERSON] на 1/2 частку квартири [ADDRESS]; визнати, що 1/2 частка квартири [ADDRESS] є спадковим майном після [PERSON], померлої [INFO]; визнати право власності за [PERSON] на 1/2 частку квартири [ADDRESS] у порядку спадкування після смерті [PERSON], померлої [INFO] У судове засідання позивач та її представник [PERSON] не з`явилися, просять розглядати справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, про що повідомили суд письмово. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, просять розглядати справу у їх відсутність, позов визнають в повному обсязі, про що повідомили суд письмово. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, подали заяви про розгляд справи без участі їх представників. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Як вбачається з свідоцтв про народження, [PERSON] та [PERSON] є сином та донькою [PERSON] та [PERSON] (а.с.6,7). 28.12.1984р. [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб ( а.с.8). 19.09.1997р. [PERSON] придбав у власність квартиру [ADDRESS] ( а.с.10). Право власності на квартиру було зареєстровано 09.10.1997р. за реєстровим №117, що підтверджується реєстраційним посвідченням ( а.с.9). Згідно свідоцтва про смерть, [PERSON] померла [INFO], про що складено відповідний актовий запис №61 ( а.с 12). З 1997р. по день смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала у квартирі [ADDRESS], що підтверджується довідкою ЖБЕК «Вілюй -2» ( а.с.19). Після смерті матері позивача відкрилася спадщина. [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк - 16.05.2014р. звернувся до приватного нотаріуса Енергодарського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи №37/2014. [PERSON] 16.05.2014р. подала заяву приватному нотаріусу, якою відмовилась приймати спадщину на користь сина спадкодавця - [PERSON] ( а.с.14). Чоловік померлої - [PERSON] подав 14.08.2014р. приватному нотаріусу [PERSON] заяву, якою відмовився від прийняття спадщини після померлої [PERSON] ( а.с.15). Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У зв'язку з тим, що квартира була придбана до набрання чинності Сімейного кодексу України, тобто до 01.01.2004р., то слід також застосовувати положення Кодексу про шлюб та сім`ю України. Згідно ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядав за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно ст. 28 цього Кодексу, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу , належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Пунктом 1 ст.328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності передбачається виниклим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.2 ст. 355 ЦК України, майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ч.1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Таким чином, спірна квартира є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] Згідно ч.1 ст. 372 ЦК України, майно що є у спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. Згідно ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. На підставі того, що відсутні підстави для розподілу майна в інших, ніж рівні частки, суд вважає, що частки у праві спільної сумісної власності [PERSON], померлої [INFO] та [PERSON] є рівними, та становлять по 1/2 частині кожного. Згідно до статті 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Згідно до ст.1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Відповідно до ст. 1221 Цивільного кодексу України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як вбачається зі спадкової справи №37/2014, [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 19 закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Згідно до наказу Міністерства юстиції України N7/5 від 07.02.2002 року «Про затвердження Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно» (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 р. за N 157/6445) з наступними змінами та доповненнями затверджено перелік правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно, і якими є рішення суду про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності. Відповідно до ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на викладене, оскільки позовні вимоги позивача не суперечать закону і не порушують прав, свобод і інтересів інших осіб, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved