Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-16 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до ДП «ОК «Укрвуглереструктуризація» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 35 888,72 грн. та судового збору. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з до 15 січня 2020 року працював на посаді головного бухгалтера відокремленого підрозділу «Олександрійська виконавча дирекція з ліквідації шахт» Державного підприємства «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктуризація». 15 січня 2020 року він був звільнений у зв`язку з ліквідацією підприємства. В день звільнення з ним не було проведено розрахунок. Лише 04 травня 2020 року відповідачем була здійснена виплата всіх сум. З урахуванням викладеного просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 15 січня 2020 року по 04 травня 2020 року в розмірі 35 888,72 грн. Відповідач у своєму відзиві заперечував проти задоволення позову з тих підстав, що ДП «ОК «Укрвуглереструктуризація» фінансується за рахунок державного бюджету та на момент звільнення позивача не було затверджено паспорт бюджетної програми на 2020 рік, що позбавило відповідача об`єктивної можливості виплати позивачу в день звільнення всіх належних сум. Після затвердження паспорту бюджетної програми на 2020 рік 04 травня 2020 року позивачу було виплачені всі належні при звільненні суми. Оскільки, вини відповідача у невиплаті позивачу сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, немає, то відсутні підстави для задоволення позову. Учасники справи, належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Від позивача надійшла заява, в якій він просив позов задовольнити та розглядати справу без його участі. Від представника відповідача надійшла заява, в якій вона просила відмовити в задоволенні позову та розглядати справу без її участі. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстав для відкладення розгляду справи, визначених ст. ст. 223 та 240 ЦПК України, судом не встановлено. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов та заперечення проти нього, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. 15 січня 2020 року позивача звільнено з посади головного бухгалтера відокремленого підрозділу «Олександрійська виконавча дирекція з ліквідації шахт» Державного підприємства «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» у зв`язку з ліквідацією підприємства на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується наказом №40-к від 02 січня 2020 року та відповідним записом в трудовій книжці позивача. Стаття 43 Конституції України гарантує, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В день звільнення позивачу не було виплачено всіх сум, що належать йому від позивача, остаточний розрахунок з позивачем проведено 04 травня 2020 року, що не оспорюється сторонами та підтверджується випискою по банківському рахунку позивача. Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. В пункті 26 рішення ЄСПЛ від 8 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» (заява №63134/00), ЄСПЛ констатував, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Бурдов проти Росії», № 59498/00, пар. 35, ECHR 2002-ІІІ). За таких обставин, відсутність фінансування з державного бюджету не є підтвердженням відсутності вини відповідача у нездійсненні виплати належних позивачу сум у день його звільнення, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 16 січня 2020 року до 04 травня 2020 року. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок). Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період, а після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Згідно з розрахунком середнього заробітку за час затримки розрахунку, наданим позивачем, середній заробіток за час затримки розрахунку, що підлягає стягненню з відповідача, складає 35 888,72 грн. Однак, суд не погоджується з таким розміром середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки позивачем допущено помилку в частині визначення кількості робочих днів за період з 15 січня 2020 року до 04 травня 2020 року. Позивачу за листопад та грудень 2019 року нарахована заробітна плата в розмірі 19 833,20 грн., що підтверджується розрахунковими листками по заробітній платі позивач. Отже, середньоденний заробіток позивача становите: 472,22 грн. (19 833,20 грн./42 дня (листопада 2019 року - 21 робочий день, грудень 2019 року - 21 робочих днів) = 472,22 грн.). Відповідно до норм тривалості робочого часу на кожний рік з часу звільнення кількість робочих днів становить за січень 2020 року - 12 днів, за лютий 2020 року - 20 днів, за березень 2020 року - 21 день, за квітень - 21 день, за травень 2020 року - 0 днів, а всього - 74 дні. Середній заробіток, який підлягає стягненню на користь позивача, складає 34 944,28 грн. (74 робочі дні х 472,22 грн.) без віднімання сум податків та зборів, які підлягають нарахуванню відповідно до чинного законодавства та утриманню роботодавцем при виконанні судового рішення. Враховуючи, що відповідач в день звільнення позивача не провів з останнім повний розрахунок, а здійснив виплату всіх сум, що належать позивачу лише 04 травня 2020 року, то позов підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача за період з 16 січня 2020 року по 04 травня 2020 року в розмірі 34 944,28 грн. За правилами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн., сплачений позивачем при подачі позову. На підставі ст. ст. 47, 116, 117 КЗпП України та

Outcome: partial