Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про відновлення межі земельної ділянки, в якому просив відновити межу, яка поділяє земельні ділянки № 12 та № 14 по вулиці Пушкіна в с. Сиротине м. Сєвєродонецька, у відповідності з даними матеріалів Сєвєродонецького БТІ станом на 13.12.2016 року, загальною площею 0,1420 га. В обґрунтування позову позивач вказав, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 05 березня 2007 року він є власником житлового будинку № 12 по вулиці Пушкіна с. Сиротине м. Сєвєродонецька. Рішенням № 79 від 17.08.2007 року Сиротинської селищної ради позивачу дозволено реконструкцію літньої кухні, зносу огорожі та переносу воріт на земельній ділянці с. Сиротине, вулиця Пушкіна, 12. В результаті перенесення огорожі позивач збільшив площу земельної ділянки, на якій розташований його будинок. Однак відповідач, яка проживає за адресою [INFO], тобто є сусідкою позивача, самовільно захопила частку земельної ділянки та здійснила добудову будинку, перенесла огорожу до вбиральні, яка знаходиться на земельній ділянці позивача та добудувала господарчі споруди, які опинились на земельній ділянці належній позивачу. Позивач вказує, що в період часу з 28.04.2007р. по квітень 2013 року відповідач незаконно захопила частину земельної ділянки: по ширині з межами ділянки між будинками № 12 та № 14 по вулиці Пушкіна, с. Сиротине м. Сєвєродонецька та на довжину межі землекористування від 17-ої до 27-ої точок плану. Максимальна ширина захопленої ділянки становить 2,5м, площа захопленої ділянки становить 130м кв. Позивач звертався до Сиротинської селищної ради для вирішення існуючого земельного спору, але Сиротинська селищна рада надала відповідь про відсутність порушень землекористування власниками земельної ділянки № 14 по вулиці Пушкіна с. Сиротине м. Сєвєродонецька та порушенням землекористування позивачем, як власником ділянки № 12 по вулиці Пушкіна с. Сиротине м. Сєвєродонецька. Не погодившись з висновками земельної комісії Сиротинської селищної ради, позивач звернувся до земельної комісії КП «Землевпорядник» Сєвєродонецької міської ради, згідно висновків якого загальна площа земельної ділянки № 12 по вулиці Пушкіна с.Сиротине м.Сєвєродонецька, яка належить позивачу на праві власності стала 0,1338га, хоча згідно технічного паспорту БТІ, виготовленого станом на 13.12.2006 року загальна площа земельної ділянки складала 0,1420га. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позові. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, вказавши, що паркан між земельними ділянками сторін стоїть ще як мінімум з 1990-х років і нікуди з тих пір не переміщувався. В силу свого занедбаного стану паркан неможливо було б перемістити без його руйнування. Представник третьої особи Сиротинської селищної ради м.Сєвєродонецька в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву в якій на підставі ст. 158 ЦПК України просив розглянути справу без його участі. Також надав заперечення проти позовних вимог, в яких просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, вказавши, що в рішенні виконкому Сиротинської селищної ради від 17.08.2007 року № 79 «Про реконструкцію літньої кухні, сносу огорожі та переносі огорожі на земельній ділянці в с.Сиротине вулиця Пушкіна, 12» немає дозволу на збільшення розміру земельної ділянки. Отже, фасадна частина огорожі була перенесена позивачем самовільно, чим збільшено розмір земельної ділянки, а також прихоплена частина вуличного газопроводу. Документація, яка посвідчує право власності або користування присадибними ділянками № 12 та № 14 відсутня. Розмір земельної ділянки, вказаний в технічному паспорті БТІ є орієнтовним. Договором купівлі-продажу житлового будинку № 12 по вулиці Пушкіна розмір земельної ділянки, на якій розміщений відчужуваний житловий будинок не зазначено. На момент обстеження комісією земельних ділянок № 12 та № 14, межа фактичного використання існувала, що й не заперечувалось позивачем. Представник третьої особи Сєвєродонецької міської ради в судове засідання не зявився, надала суду письмову заяву в якій на підставі ст. 158 ЦПК України просила розглянути справу без її участі. Дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. На підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 05 березня 2007 року, [PERSON] є власником житлового будинку, який розташований за адресою: смт. Сиротине м. Сєвєродонецька Луганської області, вулиця Пушкіна, будинок № 12, та розміщений на земельній ділянці, розмір якої у витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданому Сєвєродонецьким міським бюро технічної інвентаризації 22.02.2007 р. за № 13661322 на бланку серії ССС № 803788 не зазначено. Договір посвідчений Державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори [PERSON] Право власності [PERSON] на житловий будинок зареєстровано у Сєвєродонецькому міському бюро технічної інвентаризації 23.04.2007 року, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. З пунктів 1.4 та 4.5 вищевказаного договору також вбачається, що розмір земельної ділянки, на якій розташований будинок, не визначено і земельна ділянка не є приватизованою, права користування на неї не оформлені. Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 12 по вулиці Пушкіна селища Сиротине був виготовлений Сєвєродонецьким бюро технічної інвентаризації станом на 13.12.2006 року та в ньому зазначено, що загальна площа земельної ділянки на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 12 складає 1420 м.кв. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог про відновлення межі земельної ділянки суд, по-перше, враховує, що згідно із актом обстеження земельної ділянки, який було складено комісією Сиротинської селищної ради, документи, які б підтверджували право власності або користування земельною ділянкою у позивача відсутні. Межа між земельними ділянками будинків № 12 та № 14 існувала ще до моменту придбання домоволодіння позивачем та не зазнала змін. По-друге суд враховує, що позивач станом на час виникнення спірних правовідносин та станом на час розгляду справи не оформлював у встановленому Законом порядку право власності або право користування земельною ділянкою на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 12. Відповідно до статті 235 Земельного кодексу України власник земельної ділянки має право вимагати від власників сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістилися або стали непридатними. За правилами статті 107 Земельного кодексу України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» встановлено, що згідно зі статтею 158 Земельного кодексу України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Отже, встановлення меж земельних ділянок, право власності або користування на які не оформлено, до компетенції суду не належить. Оскільки дані будівельних та технічних паспортів не є основою для відновлення меж земельних ділянок, а земельно-кадастрова документація на земельну ділянку позивача не оформлена, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог. З метою утвердження єдності системи судів загальної юрисдикції, яка забезпечується, в тому числі, єдністю судової практики (ч. 4 ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»), суд вважає за необхідне вказати, що аналогічна судова практика щодо вирішення подібних спірних правовідносин викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 квітня 2012 року по справі № 6-41103св11. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено і відповідач не надавала доказів наявності у неї судових витрат, у звязку із чим судові витрати, які підлягають розподілу, у цій справі відсутні. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed