Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] , просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 220 674.75 (двісті двадцять тисяч шістсот сімдесят чотири гривні 75 копійок), з яких: сума неповернутої позики - 190 000,00 гривень; інфляційні втрати 22 757,22 гривень; З % річних - 7 917,53 гривень. Позов мотивовано тим, що відповідач не повернув борг за договором позики від 23 червня 2017 року. Ухвалою судді від 28 грудня 2019 року відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного провадження із викликом сторін. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав викладених в ньому, зазначив, що відповідач не виконував свої зобов`язання за договором, не погасив борг за договором позики. Відповідач неодноразово належним чином повідомлявся про час та місце судового розгляду, однак в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав, а тому, за згодою представника позивача, судом ухвалено проводити заочний розгляд справи. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 23 червня 2017 року, [PERSON] , при свідках: [PERSON] та [PERSON] , позичив [PERSON] , кошти у сумі 190 000,00 гривень з умовою повернення вищенаведеної суми коштів в термін до 23 грудня 2017 року. Місце виконання договору місто Тернопіль. Відповідно до статті 1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені\~\~родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047\~ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Верховний Суд України, у постанові від 18 вересня 2013 року, справа № 6-63цс13, виклав правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Отже, дослідивши надану позивачем розписку суд доходить до переконання, що вона підтверджує факт укладення договору позики, відповідно до умов якого [PERSON] , позичив [PERSON] , кошти у сумі 190 000,00 гривень з умовою повернення вищенаведеної суми коштів в термін до 23 грудня 2017 року. Така розписка містить всі істотні умови договору позики. Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 525\~ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статей 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Із змісту статті 12, 13 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~статті 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Із змісту\~статті 81 ЦПК України кожна\~сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи те, що відповідач у строк встановлений ухвалою суду та частиною третьої ст.83 ЦПК України не надав відзив на позов, будь яких доказів виконання своїх зобов`язань за договором позики повернення позичених грошей в сумі 190000 гривень, відповідно до пояснень представника позивача, відповідач не повернув заборгованість за договором позики, а тому, право позивача підлягає судовому захисту шляхом стягнення із відповідача суми боргу. Статтею 625\~ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому, зважаючи на невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором позики починаючи з 24 грудня 2017 року, силу статті 625 ЦК України із відповідача слід стягнути три проценти річних та інфляційні збитки за період, який просить позивач, відповідно до розрахунку в позовній заяві: 3% річних за період з 24 грудня 2017 року по 14 травня 2019 року становить 7917,53 коп. (190000Х3/100Х507/365) та інфляційні витрати за період з 24 грудня 2017 року по 01 травня 2019 - 22757 гривень. Враховуючи те, що судом задоволені позовні вимоги, в силу ст. 141 ЦПК України із відповідача слід стягнути понесені судові витрати 2206,75 гривень сплаченого судового збору.

Outcome: approved