Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про оспорювання батьківства. Зазначив, що 24.02.2001 року він уклав із відповідачем шлюб, який був зареєстрований Ладижинським відділом реєстрації актів цивільного стану за актовим записом №14. Після одруження відповідач [PERSON] переїхала до місця його проживання в Росію, де оформила російське громадянство. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: [INFO] року - [PERSON], [INFO] року - [PERSON]. У свідоцтвах про народження дітей він записаний батьком. На даний час шлюб між ним та відповідачем розірвано. В липні 2015 року під час телефонної розмови [PERSON] повідомила, що [PERSON] не його син. Тому він звернувся до суду із даним позовом та просив виключити відомості про його батьківство з актового запису №195 від 31 травня 2001 року, вчиненого відділом реєстрації актів цивільного стану м. Муравленко, Ямало-Ненецького автономного округу РФ про народження [PERSON]. [PERSON] звернулася в суд із зустрічною позовною заявою до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Ладижинської міської ради, про позбавлення батьківських прав. В позовній заяві зазначила, що вона з 24 лютого 2001 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який 17.10.2014 року був розірваний. Під час шлюбу у них народились двоє синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Зараз діти знаходяться на її утриманні та проживають разом з нею в [ADDRESS]. Діти навчаються в школі № 3 м. Ладижин. Вказала, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей: з моменту переїзду дітей в м. Ладижин він взагалі не займається їх вихованням, хоча один раз в два місяці буває в м. Ладижин та м. Тульчин Вінницької області, але в цей час він ні разу не намагався зустрітися з синами. Він не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, а саме: не забезпечує необ\-хідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, які дуже часто хворіють, не спілкується з дітьми взагалі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти. Батько дітей не цікавиться шкільним життям синів, не відвідує батьківські збори. Зазначила, що увесь час вона та її батьки виховують дітей самостійно, ство\-рюють їм належні умови виховання, купляють одяг, взуття та інші речі, необхідні для нормального розвитку дітей, забезпечують навчання та розвиток їх здібностей. На її прохання надати дозвіл на вивіз дітей за кордон для відпочинку та оздоровлення [PERSON] заперечував, в зв'язку з чим дане питання вирішувалось в судовому порядку. [PERSON] добровільно не надає кошти на утримання дітей, хоча має постійний заробіток та може надавати матеріальну допомогу, але навмисно ухиляється від цього. Він самоусунувся від будь-якого спілкування з дітьми. Діти не знають його, як свого батька, не мають до нього родинних почуттів. Тому з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дітей вона звернулася до суду з позовною заявою про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: [PERSON], [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] (процесуальний статус сторін вказано згідно з первісним позовом) - адвокат Лобуренко С.В. подав заяву про залишення без розгляду позову [PERSON] про оспорювання батьківства. Дана заява підлягає вирішенню судом окремо. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні зустрічний позов до [PERSON], про позбавлення батьківських прав підтримали. Відповідач та її представник додатково пояснили, що [PERSON] зовсім не цікавиться дітьми, жодним чином матеріально не допомагає. Вона не забороняє дітям бачитись із батьком у визначені органом опіки дні, однак він сам цього не бажає. Дітям ніколи не телефонує, посилки, листи не надсилає. Коли між ними був спір про поділ майна, відповідач був в Україні в 2015 році, їй телефонував, а за дітей не питав взагалі. В ході розгляду справи [PERSON] повідомила, що в результаті тривалої несплати [PERSON] аліментів виникла значна заборгованість. Дану заборгованість позивач погасив після її неодноразових звернень до судового пристава в Росії, оскільки він мав виїзджати з Росії, а із заборгованістю його б не випустили. Коли в 2013 році діти були в таборі, позивач приїзджав, однак не у встановлений день, хотів забрати з табору дітей без її відома, йому дітей не віддали. Позивач працює вахтово, приїздить щороку в Україну на тривалий час, однак з дітьми не зустрічається. Востаннє, коли син захворів, відповідач не цікавився, хоча знав про хворобу, бо був в школі. Позивач [PERSON] зустрічні позовні вимоги не визнав, заперечив проти позову. В судовому засіданні пояснив, що він проживає в м. Муравленко Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації. Їх сімейні стосунки із [PERSON] погіршились влітку 2013 року, в 2014 році розірвали шлюб. Після цього вона все робила, щоб він не зустрічався із дітьми. Дітей він не бив, міг дати під затильника за те, що щось не так зробили. Заборгованість по аліментах він погасив всю. Дозвіл на виїзд дітей на проживання за кордон не дав тому, що йому не сказали куди вони їдуть і за що житимуть. В Україні він буває 2-3 рази на рік. В 2013 році [PERSON] виходила із дітьми надвір і він зустрічався із ними під її наглядом. Весною 2014 року він зустрічався із сином [PERSON], з [PERSON] не зустрічався. [PERSON] казав, що мати не дає йому спілкуватись з ним. Його брат звертався в Ладижинську міську раду для встановлення днів та годин зустрічей із дітьми. Даних годин і днів недостатньо, однак він не звертався із заявами про збільшення днів та годин. З днем народження дітей практично не вітав з 2014 року. В Україні перебуває на даний час з 24 квітня 2016 року і в травні знову повертається в Росію. В школі був в травні 2016 року, дивився журнал обох дітей, успішність їх навчання погіршилась. Коли був в школі, то дітей не бачив: одного разу [PERSON] хворів, на що хворів - не знає, не питав, другий раз був на змаганнях. [PERSON] бачив біля школи, не хотів спілкуватись. Також ходив до школи в 2014 та 2015 роках. На батьківські збори не ходив, тому, що рідко приїзджає. Якби відповідач йому сказала, що потрібно лікувати дітей, він би надав додаткові кошти. Про те, що діти хворіли він не знав. В суді під час розгляду справи про стягнення аліментів не визнавав позов, бо залишив [PERSON] 70000 доларів США, вважав, що їй цього достатньо. Дітям допомагав матеріально в 2014, 2015 роках, коли зустрічався, то давав кишенькові кошти. В 2015 році зустрічався з [PERSON] два рази. Обидва рази зустрів його випадково. Номера телефону дітей не має, коли зустрічався, то не запитував. Дітям свій номер не давав, бо в них є. Користується інтернетом, зареєстрований у соціальних мережах. Однак, коли працює в Росії, то там поганий інтернет, бо працює вахтовим методом у віддалених районах, тоді користується лише телефоном. Протягом 2013-2016 років дітям посилок з Росії не висилав. 11.01.2016 року представником позивача [PERSON] на даний позов було подано заперечення, в якому він повідомив, що [PERSON] сама перешкоджає дітям зустрічатися з батьком, тому [PERSON] вимушений звернутися про визначення порядку спілкування з дітьми через рішення виконкому Ладижинської міської ради. Від спілкування та утримання дітей [PERSON] ніколи не відмовлявся. Представник позивача [PERSON] суду повідомив, що в 2010 році діти переїхали жити з Росії в м. Ладижин. В 2013 році [PERSON] та [PERSON] посварились, з того часу разом не живуть. За дорученням брата він звертався в міську раду для визначення днів та годин спілкування з дітьми. Відповідач чинить перешкоди у спілкуванні з дітьми. До органу опіки не звертались через перешкоди в спілкуванні, бо були зайняті іншими судами. Брат передавав дітям солодощі, купував спортивну форму. [PERSON] ніколи не казала, що діти хворіють і потребують лікування. Преставник позивача Лобуренко С.В в судовому засіданні зазначив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батька, і вважає, що такий захід є передчасним. Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з'явилася, просила розглянути справу без її присутності, направивши при цьому суду витяг із протоколу засідання комісії із захисту прав дитини та висновок органу опіки та піклування. Представник органу опіки та піклування [PERSON] в судовому засіданні 20.01.2016 року повідомила, що на засіданні комісії спілкувались із дітьми, з матір'ю, її батьками. Діти повідомили, що батько не цікавиться ними, не приїздить до них. Згідно з ч. 1 ст. 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Відповідно до змісту ч. 2 ст. 171 СК України, дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав. Оскільки діти сторін по справі - [PERSON] та [PERSON] на час розгляду справи досягли 15 річного та 13 річного віку відповідно, тому судом визнано доцільним вислухати їх думку з приводу спору. В судовому засіданні [PERSON] повідомив, що вважає, що батька потрібно позбавити батьківських прав, оскільки він погрожував матері, а їх погрожував здати в інтернат. Спілкуватись із батьком він не хоче. Востаннє бачив його близько двох років тому біля будинку, він приніс фрукти. По телефону з ним не спілкується. Собі купив телефон за кошти, які отримав на день народження, батько не давав. З днем народження батько не вітає. В школу та в спортшколу батько не навідувався. Зазначив, що зареєстрований в соціальних мережах, однак батько в друзі не просився. Коли батько приїзджав в дитячий табір «Артек», до виходу вони з братом не ходили, бо боялись батька, а матері там не було. Батько не запитував його номер телефону. В судовому засіданні [PERSON] повідомив, що він не проти того, щоб батька позбавили батьківських прав. За 4 роки бачив його 3 рази. Востаннє бачив в п'ятницю біля школи, не хотів спілкуватись. Зареєстрований в соціальній мережі, батька в друзях у нього немає. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, представника органу опіки та піклування, вислухавши думки дітей, дослідивши письмові докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з такого. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 26 Конституції України, іноземці користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України. Вказана норма знайшла своє підтвердження і в ст. 3 Закону України «Про правовий стату іноземців та осіб без громадянства». Крім того, частиною 3 вказаної статті встановлено, що іноземці зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів. З позовної заяви та пояснень відповідача і її представника вбачається, що [PERSON] як на підставу для позбавлення [PERSON] батьківських прав посилалась на п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України (ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини). Ухилення від виконання батьківських обов'язків передбачає систематичне невиконання обов'язку турбуватись про дітей, в чому воно б не виражалось (не годувати, не забезпечувати необхідним одягом, медичною допомогою, не задовольняти життєво важливих потреб дитини). Відповідно до змісту ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до змісту ст. 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права і обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватись з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON]. Під час перебування у шлюбі у них народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Рішенням суду шлюб між сторонами розірвано, діти залишились проживати з матір'ю. На даний час діти навчаються в Ладижинській ЗОШ І-ІІІ ступенів №3. Відповідач постійно проживає за межами України - в Росії. Вказані обставини визнаються сторонами та підтверджуються матеріалами справи, зокрема копією свідоцтва про одруження, рішенням Ладижинського міського суду від 17.10.2014 року, довідками Ладижинській ЗОШ І-ІІІ ступенів №3. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] разом із дітьми не проживає, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, вихованням та утриманням синів не займається, матеріально не допомагає. Батько не піклується про дітей, не проявляє турботи про стан їх здоров'я та належні умови розвитку та зростання. Викладене підтверджується, зокрема, наступними доказами. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданим відділом РАЦС м.Муравленко Ямало-Ненецького автономного округу вбачається, що [INFO] року у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON], громадянин Росії. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданим відділом РАЦС м.Муравленко Ямало-Ненецького автономного округу вбачається, що [INFO] року у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON], громадянин Росії. З копії заяви засвідченої приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Вінницької області вбачається, що 07.02.2013 року [PERSON] дав свою згоду на імміграцію на територію України дружини [PERSON], громадянки Росії та дітей: [PERSON] та [PERSON] З копії рішення виконавчого комітету Ладижинської міської ради Вінницької області від 24.12.2013 року вбачається, що було встановлено [PERSON] години та дні зустрічей з синами [PERSON] та [PERSON]. З копії рішення Ладижинського міського суду Вінницької області вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] 17.10.2014 року було розірвано та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей аліменти у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку, починаючи з 07.02.2014 року. Під час розгляду справи [PERSON] позов про стягнення аліментів не визнавав, посилаючись на передачу [PERSON] значної суми коштів. З копії ухвали суду Ямало-Ненецького автономного округу від 14.07.2015 року вбачається, що дозволено примусове виконання на території РФ рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 17.10.2014 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей аліменти у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку. З копії рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 10.06.2015 року вбачається, що було задоволено позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дитини без згоди батька на відпочинок та оздоровлення дітей. При цьому судом було встановлено, що батько відмовляється надати нотаріальний дозвіл на виїзд дітей за межі України для відпочинку та оздоровлення. З копій довідок виданих 20.10.2015 року Ладижинської ЗОШ І-ІІІ ступенів №3 вбачається, що батько [PERSON] участі у виховані синів [PERSON] та [PERSON] не приймає, не відвідує батьківські збори, шкільним життям дітей не цікавиться. З характеристики виданої директором школи №3 [PERSON] та класним керівником [PERSON] вбачається, що учень [PERSON] навчається в 8-А класі, має навчальні досягнення в основному середнього і достатнього рівня. Мати [PERSON] приділяє належну увагу вихованню сина. Відомості про те, що батько цікавився навчанням сина надані класним керівником лише за квітень та травень 2016 року. Згідно постанови судового пристава-виконавця по м. Муравленко Ямало-Ненецького автономного округу від 17.08.2015 року видно, що судовий виконавець в Російській Федерації відкрив виконавче провадження по виконанню виконавчого документу про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дітей. При цьому, згідно п. 2 постанови зазначено, що вимога по примусовому виконанню виконавчого документа підлягає негайному виконанню, - на протязі доби з часу отримання копії постанови. Згідно п. 7 постанови боржника попереджено про те, що в разі невиконання без поважних причин у вказаний строк, судовим виконавцем може бути винесено постанову про тимчасове обмеження на виїзд боржника з Російської Федерації. З довідки Ладижинського МТМО від 15.10.2015 року видно, що [PERSON], [INFO], та [PERSON] хворіли, зокрема, в 2013, 2015 роках. З оглянутої в судовому засіданні медичної книжки видно, що [PERSON] проходив огляд в лікарні, хворів в 2016 році, зокрема 04.05.2016 року. З копій довідок наданих тренером ДЮСШ Ладижинської ТЕС ім. Сагаєва [PERSON] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] займаються в ДЮСШ з 2010 року, однак за весь час спілкування з батьком не відбулось, батько [PERSON] не цікавиться їх вихованням. З копій дипломів та грамот виданих [PERSON] вбачається, що він з 2012 року по 2014 рік займався у різних спортивних секціях та у змаганнях займав призові місця. З копій грамот та дипломів виданих [PERSON] вбачається, що він з 2013 року по даний час займається у різних спортивних секціях та у змаганнях займає призові місця, приймає активну участь у шкільних заходах. Із заяви про призначення годин та днів зустрічей від 19.11.2013 року видно, що її було подано до Ладижинської міської ради представником [PERSON] - [PERSON] З рішення виконавчого комітету Ладижинської міської ради від 24.12.2013 року встановлено години та дні зустрічей [PERSON] з синами, а саме з 11 до 16 год. два рази на місяць. Із витягу з протоколу № 4 засідання комісії із захисту прав дитини Ладижинської міської ради видно, що комісія слухала питання про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей. В результаті обговорення комісією було вирішено клопотати перед виконавчим комітетом про подання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав. Згідно постанов судового пристава-виконавця м. Муравленко по Ямало-Ненецькому автономному округу від 11.12.2015 року, та від 26.01.2016 року видно, що судовим виконавцем виконавчий лист про стягнення аліментів направлено по місцю роботи [PERSON] Визначено розмір заборгованості за період з 07.02.2014 року по 31.12.2015 року, яка склала 137728,56 руб. В зв'язку з погашенням боржником заборгованості 26.01.2016 року встановлено, що станом на 01.01.2016 року сума заборгованості по аліментах відсутня. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] не спілкується з дітьми, не турбується про забезпечення дітей доступом до культурних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей. Пояснення позивача про те, що він ознайомившись із успішністю навчання дітей в травні 2016 року встановив, що успішність навчання дітей погіршилась, жодним чином не спростовує доводи відповідача про те, що батько не приділяє уваги навчанню дітей, не переймається створенням належних умов для отримання дітьми освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення батька від виховання дітей. При цьому, посилання позивача та його представників на те, що відповідач створює йому перешкоди у спілкуванні з дітьми, позивачем не доведене, оскільки не підтверджене жодними доказами. Пояснення представника позивача про те, що [PERSON] не мав часу звертатись до органу опіки та піклування із відповідними заявами, оскільки був зайнятий іншими справами не може вважатись поважною причиною такого незвернення, в разі якщо батьку, який прагне брати участь у вихованні дитини, дійсно забороняють спілкуватись із дітьми. Також не заслуговують на увагу й пояснення позивача про те, що органом опіки та піклування було надано замало часу для спілкування з дітьми, оскільки він в судовому засіданні пояснював, що у встановлені дні та години ніколи з дітьми не спілкувався. Тобто він взагалі не використовував встановлені дні та години для спілкування з дітьми. Щодо посилання представника позивача на те, що останній рідко буває в Україні, тому не може приділяти належної уваги дітям, то таке пояснення суперечить поясненням самого позивача про те, що він кожного року 2-3 рази приїжджає в Україну, в 2014 році з сином [PERSON] не зустрічався взагалі, а в 2015 році двічі бачився із сином [PERSON] випадково зустрівши його. Суд вважає, що така байдужість батька до дітей є результатом свідомої поведінки батька, та результатом його волевиявлення по нехтуванню ним своїми батьківськими обов'язками. Посилання на те, що батько декілька разів на рік буває в Україні не спростовує таких висновків суду, зважаючи на те, що навіть в ці періоди перебування батько не вживав належних заходів для виявлення своєї турботи про дітей, практично не спілкувався з дітьми. Крім того, позивач пояснював, що має мобільний телефон, однак не брав номер телефону дітей щоб телефонувати безпосередньо їм. Позивач мав можливість спілкуватись, чи принаймні спробувати спілкуватись з дітьми шляхом зв'язку через мережу інтернет, по телефону, міг проявити свою батьківську турботу шляхом листування. Однак цього не робив. Посилання позивача на те, що діти заблокували йому доступ до своїх сторінок в соціальних мережах нічим не підтверджено, та спростовується зокрема поясненнями самих дітей. Пояснення позивача в судовому засіданні про те, що він передав через класного керівника сину 500 грн. спростовується довідкою, наданою Ладижинською ЗОШ І-ІІІ ступенів школи №3 від 25.05.2016 року, з якої вбачається, що [PERSON] - батько учня 8-А класу [PERSON] передав батьківському комітету благодійний внесок в сумі 50 грн. на ремонт школи, класний керівник від нього ніяких коштів не отримувала. Щодо посилання позивача на сплату ним аліментів та повне погашення заборгованості за аліментами, то дана обставина не може беззаперечно свідчити про виконання батьком батьківських обов'язків. Встановлено, що при розгляді справи про стягнення аліментів [PERSON] заперечував проти їх стягнення. Аліменти визначені в зв'язку з ухиленням батька від матеріального утримання дітей рішенням суду, яке є обов'язковим до виконання. Погашення заборгованості по аліментах було проведено лише після відкриття виконавчого провадження по їх примусовому стягненню. При цьому в разі їх несплати боржника могло бути позбавлено права на виїзд за межі Росії. Разом з тим, суд вважає, що несплата позивачем аліментів в добровільному порядку протягом значного період часу (зважаючи, що рішенням про стягнення аліментів було встановлено, що вони підлягають сплаті з 07.02.2014 року, а сплата заборгованості по аліментах відбулась 26.01.2016 року) свідчить про невиконання батьком його обов'язку по утриманню дітей протягом значного часу. Посилання позивача та його представника на те, що в разі добровільної сплати аліментів їх було б стягнуто двічі, є безпідставним. Сторони визнали в судовому засіданні, що позивач погасив заборгованість по аліментах, нараховану до 2016 року. Надана позивачем квитанція «Укрпошти» від 21.05.2016 року про перерахування 1000 грн. аліментів на користь «[PERSON]» свідчить лише про часткове виконання рішення суду про стягнення аліментів на дітей. З копії виписки ПАТ КБ «Приватбанк» від 26.05.2016 року по рахунку [PERSON] вбачається, що на її рахунок 23.03.2016 року поступили кошти в сумі 9651,48 руб. Що підтверджує пояснення відповідача, проти чого не заперечували представники позивача про те, що вказана сума є надходженням аліментів за січень 2016 року. Таким чином позивач має заборгованість по аліментах за період з лютого по квітень 2016 року. Надані представником позивача в судовому засіданні: довідки з лікарні м. Муравленко про непрацездатність позивача з 02.02.2016 року по 12.02.2016 року, зважаючи на підстави позову, не може свідчити про неможливість виконання батьківських обов'язків протягом 2013-2016 років, оскільки відомості про непрацездатність зазначені лише протягом незначного проміжку часу. А довідки лікарні про те, що [PERSON] не перебуває на обліку в лікарів психіатра та нарколога, довідка про відсутність судимості, характеристика на сім'ю, видана дитячим садочком м. Муравленко не стосуються підстав заявленого позову, оскільки позов пред'явлено в зв'язку з невиконанням батьком своїх батьківських обов'язків починаючи з 2013 року. Довідка від 18.04.2016 року видана ООО «Сервис-Интегратор» Туруханського району Район Крайньої Півночі, про те що [PERSON] дійсно знаходився в період з 25.02.2016 року по 20.04.2016 року на робочій вахті не спростовує висновків суду про те, що відповідач не цікавиться дітьми та не приділяє їм уваги. Позитивна характеристика позивача з місця роботи не є свідченням належного виконання батьківських обов'язків. Даючи оцінку рішенню виконавчого комітету Ладижинської міської ради Вінницької області від 29.04.2016 року згідно якого було відмовлено у видачі висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно синів [PERSON] та [PERSON], суд виходить з такого. Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно з п. 54 рішення Європейського Суду з прав людини від 07.12.2006 року у справі Хант проти України зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п.90)0, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Судом встановлено, що висновок органу опіки та піклування, оформлений рішенням виконавчого комітету Ладижинської міської ради Вінницької області від 29.04.2016 року, жодним чином не вмотивований. При цьому, суд враховує, що комісією із захисту прав дитини Ладижинської міської ради було ухвалено клопотати перед виконавчим комітетом про подання до суду висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] Проте, жодного обґрунтування прийнятого рішення органом опіки та піклування у висновку не наведено, не зазначено з яких підстав орган опіки не погодився із рішенням комісії із захисту прав дитини. Крім того, суд враховує й інтереси дітей, які висловили свою думку в судовому засіданні про позбавлення батька батьківських прав, вказували, що він їм погрожував. Враховуючи думку дітей суд вважає, що діти жодним чином в більшому обсязі ніж на даний час не страждатимуть через відсутність батьківського піклування чи через неповноцінне виховання, відсутність емоційної підтримки батька, оскільки вони і в даний час не відчувають такої підтримки та піклування. При цьому слід відмітити, що жодного роз'єднання сім'ї в результаті позбавлення батьківських прав не відбудеться, оскільки діти і на даний час практично не спілкуються з батьком, ним не виховуються. Діти продовжать проживати з матір'ю, яка їх виховує та піклується про них. Доводи представника позивача Лобуренка С.В. про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вини в його діях немає, тому позбавлення батьківський прав є передчасним спростовуються наступними обставинами. Так, дійсно у залежності від конкретної ситуації в сім'ї позбавленню батьківських прав можуть передувати превентивні заходи впливу на батьків (бесіди, попередження з боку органів опіки і піклування, органів внутрішніх справ, надання сім'ї необхідної допомоги, накладення адміністративної відповідальності). Проте судом встановлено, що [PERSON] постійно перебуває за кордоном, тому застосовувати до нього превентивні заходи впливу неможливо, а докази надані відповідачем свідчать про байдуже ставлення до фізичного та духовного виховання дітей, їх стану здоров'я, та про свідоме ухилення позивача від обов'язків, як батька дітей [PERSON] та [PERSON]. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] самоусунувся від виховання синів, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не займається їх вихованням, не проявляє турботи. Не вживав належних заходів для спілкування з дітьми та їх виховання, хоча мав таку можливість, тобто не виконує належним чином батьківські обов'язки. Тому, з метою захисту прав і свобод неповнолітніх дітей, враховуючи їх інтереси, зустрічний позов підлягає задоволенню. При цьому суд вважає за необхідне роз'яснити, що в разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав, в разі прояву батьком турботи про долю дітей, згідно положень ст. 169 СК України батько зможе звернутись до суду із заявою про поновлення батьківських прав. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] належним чином документально підтверджені судові витрати, що складаються із 487,2 грн. судового збору та 3000 грн. витрат на правову допомогу, тобто на загальну суму 3487,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved