Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовну заяву позивач мотивує тим, що 02.09.2006 року між ним - [PERSON] та відповідачем [PERSON] зареєстровано шлюб, від якого у них з відповідачем є неповнолітня донька [PERSON] [INFO] та син [PERSON] [INFO] Зазначає, що на протязі останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сім'ю. Між ними постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стають їхні діти, що тяжким чином впливає на їхній психічний стан. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у їхній сім'ї, відсутня нормальна моральна атмосфера в сім'ї, відсутні почуття взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги. На даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено. Вказує, що за їхньою домовленістю з відповідачем діти залишаються проживати разом із відповідачем. Строк на примирення просить суд не надавати. На підставі викладеного позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.10.2017 року прийнято до спільного розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей з первісною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, а позовні вимоги за зустрічним позовом об'єднано в одне провадження з первісним позовом. У зустрічній позовній заяві [PERSON], посилаючись на рівність обов'язків батьків щодо утримання дітей, просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання їхніх двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку щомісячно. Позивач [PERSON] у дане судове засіданні не з'явився, при цьому подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу за його позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, наполягає на розірванні шлюбу та строк для примирення просить не надавати. Проти задоволення зустрічних позовних вимог не заперечує, зустрічний позов [PERSON] про стягнення з нього аліментів на утримання їхніх дітей визнає повністю. Також повідомив, що він дійсно працює та отримує постійний дохід. Відповідач [PERSON] у дане судове засідання не з'явилася, при цьому у своїй зустрічній позовній заяві просить розглянути справу без її участі, первісні позовні вимоги позивача [PERSON] визнає повністю, строк для примирення з позивачем просить не надавати, позовні вимоги за зустрічним позовом підтримує повністю та просить їх задовольнити. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, 02.09.2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано в Ужгородському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Закарпатської області за актовим записом № 524, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Закарпатській області 07.03.2017 року. Згідно з даними свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серії [NUMBER] виданим міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського МРУЮ Закарпатської області 22.08.2007 року, та свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серії [NUMBER] виданим відділом РАЦС по місту Ужгороду Ужгородського МРУЮ Закарпатської області 15.04.2009 року, їхнім батьком значиться позивач [PERSON], а мати - відповідач [PERSON]. Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов'язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося. Про це свідчать ті обставини, що вони сімейних стосунків не підтримують, разом не проживають та спільного господарства не ведуть. Позивач [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач [PERSON] позов визнала повністю. За приписами ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону, та не порушує прав, свобод чи інтереси інших осіб. Враховуючи наведене, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб підлягає розірванню. Що стосується заявлених зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання їхніх дітей суд приходить до висновку, що такі є підставними та підлягають до задоволення, виходячи з наступного. За приписами ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Стаття 182 СК України передбачає обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За правилами ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі регламентовано ст. 184 СК України. Зважаючи на вказані вимоги закону аліменти на утримання дитини присуджуються у частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі. Визначальним при визначенні способу стягнення аліментів є те, чи платник аліментів має постійний, стабільний заробіток (дохід), чи навпаки, такий його дохід є нерегулярним, мінливим, частина такого виплачується в натурі, тощо. Відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] не заперечується, що він дійсно працює та отримує постійний дохід. При визначенні розміру аліментів на утримання дітей - доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], суд враховує майновий стан сторін, те, що відповідач є особою працездатного віку, отримує постійній дохід та позовні вимоги за зустрічним позовом визнав повністю. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] має постійний заробіток (дохід) та вимоги ст. ст. 180, 182, 183 СК України суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід стягнути аліменти на користь [PERSON] на утримання їхніх двох неповнолітніх дітей - доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. При цьому суд бере до уваги, що за ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» установлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 травня 2017 року - 1777 грн., з 1 грудня - 1860 грн. Розмір аліментів, визначений судом, відповідатиме принципам розумності та справедливості. При цьому суд зазначає, що сторони не позбавлені права в подальшому, відповідно до положень ст. 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів. За правилами ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць (п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України). За ч. ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів (п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»). Відтак, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача за первісним позовом - [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] сплачений ним судовий збір в сумі 640,00 грн., а з відповідача з зустрічним позовом - [PERSON] слід стягнути в дохід держави судовий збір у сумі 640,00 грн. за вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: approved