Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05 квітня 2013 року. Від даного шлюбу у них 07 липня 2013 року народилвся син [PERSON]. Спільне подружнє життя з Відповідачем не склалося через протилежні погляди на шлюб, сімю, втрату почуття любові та взаємоповаги. Позивач зазначає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу, на його думку, безперспективне. З огляду на вказане, просить розірвати шлюб. В судове засідання сторони, будучи повідомленими про дату і час розгляду справи, не зявилися, подали заяви з проханням справу слухати у їх відсутності. Позивач позов пітримав, просив задовольнити. Відповідач позов визнала. Дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає за можливе прийняти рішення у підготовчому провадженні, задовольнивши позов з наступних підстав. Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії І-НО №308598, виданим 05 квітня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Володарського районного управління юстиції у Донецькій області, 05 квітня 2013 року зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON], після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «Чавдар». Від шлюбу у сторін народилася одна дитина, яка на час ухвалення рішення є малолітньою: син [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-НО №790584, видане повторно Нікольським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 06 вересня 2018 року). Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до чч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Сімейні відносини між сторонами відсутні. Позивач і Відповідач не мають бажання зберегти сімю та дальше перебувати у шлюбі. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши обєктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобовязань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сімї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності, як того вимагає ст. 55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має важливе значення, бажання зберегти сімю відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, для цього не встановлено. Дитина сторін, яка є малолітньою, проживає разом із матірю (відповідачем) за адресою: смт. Підволочиськ, вул. Степана Бандери, 24, Підволочиського району, Тернопільської області, що вбачається із позовної заяви. Таким чином суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог, а тому позов слід задовольнити.

Outcome: approved