Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до Володимир-Волинського міського суду Волинської області з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. У позовній заяві посилається на ту обставину, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . За цією самою адресою також зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які у спірній квартирі протягом останніх двох років не проживають, так як понад п`ять років проживають у м. Ліверпуль , Англія. будь-яких витрат по комунальних платежах та утриманню будинку не несуть. Їх реєстрація у належному йому будинку створює для нього певні незручності, оскільки він не може розпорядитися будинком на власний розсуд. Просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням у житловому будинку [ADDRESS] . У судове засідання позивач та його представник [PERSON] не з`явилися, подали суду заяву, згідно якої заявлені позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та проводити розгляд справи у їх відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, про що свідчать відповідні поштові повідомлення, не з`явилися в судове засідання без повідомлення причин неявки та позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. У зв`язку з зазначеними обставинами, відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Перевіривши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, виходячи з наступних підстав. Згідно ст. 167 ЖК України, у разі вибуття члена сім`ї на постійне місце проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті, він втрачає право користування жилим приміщенням, з дня вибуття. У відповідності до ст. 71 ЖК України, житлове приміщення зберігається за тимчасово відсутніми членами сім`ї протягом шести місяців. Відповідно до положень ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається з договору купівлі-продажу житлового будинку від 17.08.2018 року позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . Як стверджується будинковою книгою, у спірній квартирі зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. А згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що відповідачі перешкоджають позивачу у здійсненні права щодо розпорядження житлом, не сплачують комунальних послуг за жиле приміщення, не беруть участі в його утриманні. Оскільки відповідачі в зазначеному будинку не проживають понад рік, за відсутності будь-яких домовленостей із власником та законних підстав на збереження за ними житла, ніяких обов`язків щодо утримання житла не несуть, вони втратили право користування жилою площею в даному будинку, та, в порядку ст. 405 ч. 2 ЦК України, підлягають до визнання їх такими, що втратили право користування житлом в судовому порядку. Понесені позивачем судові витрати, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд покладає на відповідачів.

Outcome: approved