Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

[PERSON] з 11 жовтня 2010 по 24 березня 2014 року працювала на посаді економіста з бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності І категорії в Смілянській дорожньо-експлуатаційній дільниці ДП «Черкаський облавтодор». Позивачка, посилаючись на те, що станом на 29 травня 2014 року відповідач заборгував їй 9341 грн 31 коп заробітної плати, звернулася в суд з позовом про стягнення з нього цієї заборгованості, середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та 3000 грн моральної шкоди. Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що заборгованість виникла не з його вини, а з причин неналежного фінансування підприємства з державного бюджету. По мірі надходження коштів на заробітну плату з відповідачкою поступово розраховувались і станом на 4 червня цього року з [PERSON] проведений повний розрахунок. Також відповідач заперечив і про стягнення з нього моральної шкоди. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Як вбачається з довідки ДП «Черкаський облавтодор» з позивачкою станом на 4 червня 2014 року проведений повний розрахунок з виплати заробітної плати, проти чого не заперечила і позивачка, а тому ці вимоги не можуть бути задоволені, оскільки кошти добровільно виплачені відповідачем. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки заробітна плата позивачці не була виплачена в день звільнення, а виплачена фактично через два місяці та 7 днів, то виходячи з розміру середньомісячного заробітку, який відповідно до довідок відповідача від 16 червня 2014 року становить 2954 грн 59 коп, а середньоденний заробіток складає 173 грн 25 коп (2954,59х2+173,25х7=7121,93), суд вважає, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути 7121 грн 93 коп за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Заявлені позивачкою вимоги про стягнення моральної шкоди з відповідача не можуть бути задоволені судом, так як вони не передбачені ст. 23 ЦК України. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути 243 грн 60 коп судового збору та на користь позивачки 2000 грн за надання правової допомоги адвокатом. На підставі викладеного, ст. 23 ЦК України, ст.ст. 115-117 КЗпП України,

Outcome: partial