Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

[PERSON] звернувся в травні 2016 року до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Публічного акціонерного товариства по будівництву, монтажу та експлуатації засобів телекомунікацій, радіо і телебачення «Свемон-Захід» про визнання права власності на квартиру №7 в будинку по вул.24 серпня, №5 в м.Івано-Франківську, згідно умов трудового контракту. Позивач позов підтримав повністю, просив задовольнити, з підстав зазначених в позовній заяві. Представник відповідача позов визнав, зазначивши, що дійсно умовами контракту передбачався обовязок роботодавця передати працівнику у власність квартиру, яка була надана на проживання на період трудових відносин, після закінчення 8-річного терміну користування житлом. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 04.11.2005 року між ВАТ по будівництву, монтажу та експлуатації засобів телекомунікацій, радіо і телебачення «Свемон-Захід», правонаступником якого є ПАТ по будівництву, монтажу та експлуатації засобів телекомунікацій, радіо і телебачення «Свемон-Захід», як роботодавцем, та [PERSON], як працівником, було укладено трудовий контракт №1 на виконання обовязків (а.с.9-11). Згідно п.2.1.1 роботодавець взяв зобовязання створити працівникові всі умови, необхідні для продуктивної праці, в т.ч. забезпечити працівника безоплатним житлом на період виконання своїх трудових обовязків, а якщо такі триватимуть на протязі 8 років, то роботодавець зобовязаний передати працівнику у власність квартиру, яка була надана на проживання на період трудових відносин, після закінчення 8-річного терміну користування житлом. Попередньо, позивач був призначений директором Івано-Франківської філії ВАТ по будівництву, монтажу та експлуатації засобів телекомунікацій, радіо і телебачення «Свемон-Захід», однак сам проживав і був зареєстрований до цього в м.Чернівці, а тому відповідачем було вирішено забезпечити його житлом по місцю роботи. Протоколом засідання Правління від 23.03.2005р. було вирішено придбати квартиру для проживання працівника [PERSON] (а.с.13). Відповідач є власником квартири №7 в будинку по вул.24 серпня, №5 в м.Івано-Франківську, згідно договору купівлі-продажу (а.с.12). 04.11.2005 року квартира №7 в будинку по вул.24 серпня, №5 в м.Івано-Франківську за Актом приймання-передачі на підставі рішення Правління, була надана позивачу на термін 8-ми років для проживання, з продовженням в подальшому до 31.12.2016 року (а.с.14, 42). В даній квартирі був і є зареєстрований [PERSON] та члени його сімї [PERSON], [PERSON] та [PERSON], та ніс витрати по утриманню даної квартири (а.с.17-20). Позивач звернувся в січні 2014 року до відповідача про надання йому у власність квартири, однак відповідач не заперечуючи саму передачу у власність квартири, зазначив що неможливо через зміну організаційно-правової форми (а.с.15-16). Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Трудовим договором було визначено обовязок роботодавця передати у власність квартиру працівнику [PERSON] Як слідує зі ст..629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу (ст..526). За вимогами ст..612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобовязання, якщо він не приступить до виконання зобовязання. Як слідує зі ст..525 ЦК України забороняється одностороння відмова від виконання зобовязань. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обовязків. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. На час звернення до суду, право власності не визнавалось відповідачем, а в судовому засіданні було змінено позицію щодо спору. Як слідує зі ст..174 ч.4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Зважаючи на те, що представник відповідача визнав вимоги позову щодо визнання права власності на спірну квартиру за позивачем, який і дальше працює у відповідача, суд з врахуванням договірних відносин вважає, що позов підлягає до задоволення. Зважаючи на вищевикладене, на підставі ст..16, 392, 629 ЦК України,

Outcome: approved