Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Водянської сільської ради про визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 25 лютого 2016 року померла мати позивача [PERSON]. На день її смерті залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку садибного типу за адресою: вул..Лугова, 14, с. Миколаївка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Після смерті матері [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та отримав свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку. 1 березня 2017 року позивач отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок садибного по вул.. Лугова, 14, с.Миколаївка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. На підставі вищевикладеного [PERSON] просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок садибного типу, розташований за адресою: вул..Лугова, 14, с.Миколаївка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. В судове засідання позивач та відповідач не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, кожний окремо подав заяву про розгляд справи без їхньої участі. позивач позов підтримав, відповідач позов визнав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, комунального підприємства «Верхньодніпровське БТІ», в судовому засіданні пояснила, що до БТІ звернувся спадкоємець та було встановлено, що право власності на житловий будинок за адресою вул.. Лугова, 14, с.Миколаївка Верхньодніпровський район Дніпропетровської області не зареєстровано. В 2016 році було проведено технічну інвентаризацію будинку. Ніяких заяв та звернень щодо цього майна не було. Суд, вислухавши пояснення представника третьої особи, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з довідкою Водянської сільської ради № 235 від 13 березня 2017 року будинок за адресою: вул..Лугова, 14 с.Миколаївка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області був побудований в 1929 році. Згідно з даними по господарських книг з 1947 року до 1966 рік головою цього домогосподарства значився [PERSON]; з 1967 року до 1985 рік [PERSON], а з 1986 року до 2016 року [PERSON] (а.с.12). Таким чином [PERSON] за життя набула право власності на житловий будинок садибного типу за адресою: вул..Лугова, 14 с.Миколаївка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в порядку спадкування після своїх батьків, проте право власності на це майно не було оформлено належним чином, що підтверджується довідкою КП «Верхньодніпровське БТІ» № 120 від 20 лютого 2017 року (а.с.32). Разом з тим [PERSON] на підставі державного акту серія ЯД № 799088 від 11 лютого 1998 року належала земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення підсобного господарства за вищевказаною адресою, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Водянської сільської ради № 81 від 10 березня 2016 року (а.с.10). Таким чином, судом встановлено, що за життя, [PERSON] набула право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташованих за адресою: вул.. Лугова, 14 с.Миколаївка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області з підстав, не заборонених законом, проте не оформила право власності на нього, що не є підставою для припинення права власності на майно. Після набрання чинності ЦК України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 1 липня 2004 року, у відповідності до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону [PERSON] отримала право зареєструвати своє право власності у визначеному порядку, проте не зробила цього, що також не є підставою для припинення права власності на майно. 25 лютого 2016 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.5). Після її смерті [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину. Проте постановою державного нотаріуса від 1 березня 2017 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, що право власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок з господарчими та побутовими спорудами та будівлями за адресою: вул. Лугова, 14 с.Миколаївка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області не було зареєстровано за спадкодавцем, а також у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа (а.с.6). Згідно з матеріалами спадкової справи після смерті [PERSON], із заявою про прийняття спадщини звернувся лише її син [PERSON] Відповідно до довідки виконавчого комітету Водянської сільської ради від 10 березня 2016 року [PERSON] на момент своєї смерті проживала одна (а.с.11). Довідкою виконавчого комітету Водянської сільської ради від 10 березня 2016 року № 271 підтверджується, що заповіти від імені [PERSON] у виконкомі сільської ради не посвідчувалися (а.с.30). Інших спадкоємців за законом або заповітом, малолітніх, неповнолітніх, недієздатних спадкоємців або спадкоємців, які визнані судом обмежено дієздатними після смерті [PERSON] не встановлено. Також суд звертає увагу на те, що 2 березня 2017 року [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], а саме на земельну ділянку по вул..Лугова, 14, с.Миколаївка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області (а.с.35) та право власності позивача було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Інформаційною довідкою від 19 квітня 2017 року (а.с.25-26). Відповідно до ст. ст.\~1216,\~1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Враховуючи те, що [PERSON] за життя набула право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташованих за адресою: вул. Лугова, 14 с.Миколаївка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області з підстав не заборонених законом, позивач, [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері, звернувшись до нотаріуса із відповідною заявою, а його право власності на спадкове майно, як спадкоємця, не визнається, суд вважає заявлені позовні вимоги законними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню. Така позиція узгоджується з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка викладена в листі від 16 травня 2013\~року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved