Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до Котовського міськрайонного суду Одеської області із позовом до [PERSON] із позовом про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він являється сином [PERSON], яка померла [INFO] року. Відповідач по справі - [PERSON] приходиться йому рідною сестрою. Позивач являється спадкоємцем своєї матері за законом. Після смерті матері він вчасно не зміг звернутися до нотаріальної контори, оскільки за його ствердження його сестра ввела його в оману, пообіцявши, що вона не буде претендувати на спадщину, яка відкрилася після смерті їх матері. Позивач за його ствердженням отримав психологічну травму, пов'язану зі смерті його матері, що також вважає поважними причинами пропуску строку для звернення до нотаріальної контои із заявою про прийняття спадщини. Позивач просить суд визначити додатковий строк для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Відповідач [PERSON], заперечуючи проти позовних вимог позивача, звернулася до суду із зустрічною позовною заявою, у якій просила суд Усунути [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті [PERSON]. Стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати. Позивач у справі за первинним позовом [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, заперечував проти зустрічної позовної заяви. Відповідач у справі за зустрічним позовом [PERSON] та її представник заперечували проти позовних вимог, просили задовольнити зустрічні позовні вимоги. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], відповідача [PERSON] та її представника - адвоката Кресюна В.А., дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] задоволенню не підлягають, так само як зустрічні позовні вимоги [PERSON] з наступних підстав. Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] від 21 травня 2012 року, [PERSON] померла [INFO] року у віці 68 років. Ч.1 ст.1270 ЦК України вказує, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто позивач за первинним позовом [PERSON] для набуття права на спадщину мав би прийняти її не тільки встановленими законом способами, але і з додержанням встановлених законом строків. Загальний строк для прийняття спадщини дорівнює шести місяцям і починає вираховуватися з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця. [PERSON] був добре обізнаний про час смерті своєї матері. Строк для прийняття спадщини - це крайній строк, протягом якого існує суб'єктивне право спадкування, тобто право на прийняття спадщини. Сплив цього строку зумовлює припинення права на прийняття спадщини. Однак, на відміну від інших крайніх (припікальних) строків, після спливу строку для прийняття спадщини суд за наявності поважних, вправі визначити спадкоємцеві додатковий строк, достатній для прийняття спадщини. [PERSON] мав би вчинити дій спрямовані на прийняття спадщини, в межах загального шестимісячного строку для прийняття спадщини, а його посилання щодо введення його в оману його сестрою - відповідачем по справі [PERSON], не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, тому не можуть бути взятими до уваги. Узагальнення судової практики розгляду судами справ про надання спадкоємцеві додаткового строку для прийняття спадщини свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов'язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставою їх виникнення, поряд з іншими, є договори та інші правочини. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч.3 ст.1224 ЦК України, не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Частина 5 ст.224 ЦК України вказує, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона , тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] про усунення [PERSON] від спадкування за законом після смерті [PERSON], позивачем по справі не надано доказів, який би підтверджував ухилення [PERSON] від надання допомоги [PERSON], яка через похилий вік, була у безпорадному стані. Так довідка № 273 від 14.08.2013 року видана Гоноратською сільською радою Котовського району Одеської області, свідчить про те, що [PERSON] дійсно проживав по сусідству з батьками та братом, доглядав їх до часу смерті. Також довідкою №275 від 15.08.2013 року виданою Гоноратською сільською радою, спростовуються ствердження позивача за зустрічним позовом [PERSON] про те, що вона самостійно поховала батьків та брата. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Статтею 212 ЦПК України передбачено: суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Outcome: dismissed