Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

\~[PERSON] звернувся до Комсомольського міського суду Полтавської області суду із зазначеним позовом до ТОВ «Н-Транс» , в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ № 74-к/тр віл 03.04.2018 про звільнення водія вантажного автотранспортного засобу [PERSON] на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин . Поновити його на посаду водія вантажного автотранспортного засобу. Стягнути з ТОВ «Н-Транс» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 18536 грн 59 коп. 26.07.2018 позивач збільшив позовні вимоги, згідно яких просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 30\~533 грн 50 коп. \~ \~ \~ \~Заявлені вимоги вмотивовані позивачем тим, що 04.05.2017 на підставі наказу його було прийнято на роботу на посаду водія вантажного автотранспортного засобу , 30.03.2018 у звязку із значним погіршенням стану здоровя та неможливістю виконувати роботу ним була подана заява до ТОВ «Н-Транс» про звільнення за ч. 1 ст. 38 КЗпП України з 02.04.2018 , але того ж числа його було звільнено з роботи за прогул без поважних причин в порядку п. 4 ст. 40 КЗпП України про , що в його трудовій книжці зроблено запис. Вважає своє звільнення таким, що проведено без законної підстави, порушення трудового законодавства він не допускав. Мотиви його звільнення йому не відомі. \~ \~ \~ \~Не погоджуючись із зазначеним наказом та вважаючи його незаконним, позивач звернувся до суду. \~ \~ \~ \~Провадження у справі відкрито за ухвалою суду від 03.05.2018 за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. \~ \~ \~ \~Відповідачем надано відзив на позовну заяву (а.с.14), виходячи із змісту якого позивач дійсно перебував у трудових відносинах з ТОВ «Н-Транс» , 02.04.2018 о 14 год 30- хв. було складено акт про відсутність [PERSON] на роботі у період з 08 год 30 хв по 15 год 00 хв та акт про те, що о 15 год 30 хв позивач зявився на роботі , письмові пояснення про причини відсутності на роботі відмовився надавати та о 16 год 30 хв залишив місце роботи. Просять відмовити [PERSON] у позові. В судове засідання 17.09.2018 позивач не зявився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Приймаючи участь в судовому засіданні раніше в якості свідка показав суду, що в звязку з погіршенням стану здоровя він вирішив звільнитися весною 2018 року. В пятницю 30.03.2018 він власноручно написав заяву про звільнення на імя генерального директора ТОВ «Н-Транс» [PERSON] , повідомив про це свого безпосереднього керівника начальника автоколони [PERSON], який на його заяві поставив резолюцію , що не заперечує проти звільнення . З цією заявою він ходив до директора, однак був кінець робочого дня і ні директора, ні секретаря на робочому місці не було , тому він близько о 16 годині 10 хвилин залишив заяву про звільнення менеджеру по кадрам [PERSON] , яка просила приїхати 02.04.2018 , а собі завчасно зняв копію заяви про звільнення з резолюцією [PERSON] , яку долучив до позовної заяви , оскільки заяви про звільнення відповідачу він писав неодноразово і це не перший випадок , коли його заява пропадала , як це було в лютому 2018 року. 02.04.2018 він зявився на роботу з запізненням через погане самопочуття, впевнений у тому, що його звільнили , він взяв обхідний лист та перед обідом і почав вигружати з автомобіля «Рено преміум» свої особисті речі під наглядом охоронця. Після обіду прийшов [PERSON] та [PERSON] , яким він здавав вищевказаний автомобіль , які прийняли автомобіль і запропонували йому списати 800 літрів дизельного палива, ніби то він , таку кількість перепалив і змушений був їхати додому, оскільки погано себе почував і залишився без засобів існування, розрахунок йому не виплатили. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримав повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просив визнати наказ про звільнення позивача незаконним , поновити його на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу по день поновлення на роботі . Представник відповідача позовні вимоги не визнав повністю, посилаючись на необґрунтованість і безпідставність позову , оскільки звільнення позивача було проведено згідно з діючим законодавством. \~ \~ \~ \~Заслухавши учасників справи та оцінивши досліджені письмові докази, суд зазначає про наступне. \~ \~ \~ \~Виниклі між сторонами спірні правовідносини регулюються нормами Кодексу законів про працю України. Дослідивши надані сторонами докази судом встановлено, що згідно з трудової книжки за наказом № 66-к/тр від 03.05.2017 позивач [PERSON] прийнятий на посаду водія вантажного автотранспортного засобу ТОВ « Н-Транс» (а.с.4). Відповідно до заяви [PERSON] 30.03.2018 ним була написана відповідачу заява про звільнення його з посади водія автотранспортного засобу у звязку із погіршенням стану здоровя з 02.04.2018 , на якій стоїть резолюція начальника автоколони [PERSON] «не заперечую» 30.03.2018 та його підпис. Усі обставини були підтверджені у судовому засіданні начальником автоколони [PERSON] (а.с.5). Згідно з довідки до акта огляду МСЕК серії АВ № 0859260 [PERSON] має ІІІ групу інвалідності (а.с.6). Відповідно до акту ТОВ «Н-Транс» складеного 02.04.2018 о 16 год 45 хв , [PERSON] 02.04.2018 зявився на роботі о 15 год 30 хв , письмові пояснення про причини відсутності на роботі відмовився надавати та о 16 год 30 хв самовільно залишив робоче місце без поважних причин. На телефонні дзвінки начальника автоколони [PERSON] не відповідав (а.с.40). Відповідно до акту ТОВ «Н-Транс» складеного 02.04.2018 о 15 год 00 хв , [PERSON] 02.04.2018 був відсутній на роботі без поважних причин з 08 год 30 хв по 15 год 00 хв . На телефонні дзвінки начальника автоколони [PERSON] не відповідав (а.с.41). Згідно доповідної записки начальника автоколони [PERSON], [PERSON] не вийшов на роботу 02 березня 2018 року , на роботі зявився о 15 год 00 хв про причини відсутності у період з 08 год 30 хв по 15 год 00 хв не повідомив, з 16 год 30 хв по кінець робочого дня 02 травня 2018 [PERSON] був відсутній на робочому місці, на телефоні дзвінки не відповідав. Просить застосувати до [PERSON] дисциплінарне стягнення за грубе порушення трудової дисципліни , що мало місце 02 квітня 2018 року . Згідно з наказом № 74-К/ТР про припинення трудового договору (контракту) [PERSON] звільнено 02.04.2018 з посади водія вантажного автотранспортного засобу за прогули без поважних причин , п. 4 ст. 40 КЗпП України , на підставі доповідної записки начальника автоколони [PERSON] , та актів про відсутність на роботі [PERSON], зазначений наказ листом від 03.04.2018 було направлено на адресу [PERSON] (а.с.43). \~\~Відповідно до п. 4 ч. 1\~ст. 40 КЗпП України\~трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Відповідно до правил внутрішнього розпорядку ТОВ «Н-Транс» графік роботи на вказаному товаристві складається : початок роботи дня 08 год 30 хв ; обідня перерва з 13 год 00 хв до 14 год 00 хв , закінчення робочого дня 17 год 30 хв , з даним розпорядком [PERSON] був ознайомлений під розпис . Згідно п.5.2 вказаних правил відсутність працівника на роботі у робочий час без поважної причини є порушення трудової дисципліни і підставою для застосування заходів дисциплінарного стягнення у порядку , встановленому законодавством. ( а.с. 49-53). \~ \~ \~ \~Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з»ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.\~40\~і п. 1 ст.\~41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями\~147-1,\~148,\~149 КЗпП України\~правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. \~\~\~ \~ \~ \~ \~\~Крім того, як роз»яснено у п. 24 наведеної постанови Пленуму Верховного Суду України, при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4\~ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у звязку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). При цьому, факт відсутності працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня (прогул) має бути належним чином зафіксований власником або уповноваженим ним органом, щоб унеможливити порушення трудових прав працівника та його безпідставне притягнення до дисциплінарної відповідальності. З огляду на предмет позову, обов»язок доведення вини працівника у порушенні трудової дисципліни на підприємстві покладено на роботодавця. \~\~\~ \~ \~ \~ \~\~Таким чином, крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з'ясування поважності причин його відсутності. Законодавством не визначено перелік обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, а тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за п. 4\~ст. 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати усі докази надані позивачем на обґрунтування своїх позовних вимог та відповідачем на обґрунтування заперечень. Згідно зі\~ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~За\~ст. 148 КЗпП України\~дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у звязку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Відповідно до ч.ч. 1, 4\~ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку. Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з'ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Як вбачається з наданих відповідачем доказів, зокрема акту про відсутність працівника на роботі від 02.04.2018 , вбачається , що позивач був відсутній на роботі без поважних причин з 08 год 30 хв по 15 год 00 хв (а.с.41). Необхідно зазначити, що підставою для розірвання трудового договору згідно з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є прогул без поважних причин. На думку суду, відповідачем в судовому засіданні не надано доказів , що водій [PERSON] був відсутній на робочому місці 02.04.2018 більш ніж трьох годин протягом робочого часу без поважних причин. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав суду, що 02.04.2018 о 10 год 20 хв він зателефонував [PERSON] , однак позивач не відповів . Згодом позивач зателефонував і повідомив , що прибуде о 12 годині. Приблизно о 15 годині 00 хвилин було складено акт про відсутність позивача на роботі, але він з'явився о 15 годині 30 хвилин , і з офісу вони пішли на територію де знаходився автомобіль на якому працював позивач, приблизно до 16 год 40 хв відбувався прийом транспортного засобу. При цього свідок [PERSON] на запитання позивача та його представника також підтвердив, що дійсно 30.03.2018 до нього звертався позивач з заявою про звільнення з посади водія в звязку з погіршенням здоровя, посилаючись на те, що має групу інвалідності , просив звільнити його з роботи . Зазначена заява була написана на імя генерального директора ТОВ «Н-Транс» [PERSON], а він , як начальник автоколони і безпосередній керівник позивача , поставив на зазначеній заяві, свою резолюцію, про те, що він не заперечує проти звільнення позивача. Відповідно до Статуту ТОВ «Н-Транс» затвердженого загальними зборами учасників ТОВ «Н-Транс» протокол № 8 від 21.06.2017 , відповідач є юридичною особою, п.12.9 зазначеного статуту передбачено, що працівники товариства призначаються та звільняються наказом генерального директора (а.с.54-57). Як вбачається із змісту Наказу № 74-к/тр від 03.04.2018, [PERSON] звільнений з 02.04.2018 з прогули без поважних причин , підставами звільнення зазначені : доповідна записка начальника автоколони [PERSON], акти про відсутність на роботі [PERSON] В той же час в самому наказі не зазначено, коли саме [PERSON] допустив прогули і коли він був відсутній на роботі без поважних причин і відповідачем фактично не перевірено причини відсутності позивача на роботі 02.04.2018. За таких обставин суд, вважає, що відповідачем, при вирішенні питання про звільнення позивача не зясовано усіх обставин , важкість провини , обставини при яких її вчинено, наслідки провини, не накладення на працівника раніше інших стягнень. До того ж , відповідно до ст. 147 КЗпП України , за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення : догана або звільнення. Позивач за період роботи у відповідача стягнень не мав , негативні характеристики щодо нього суду не надані , тому накладення на позивача стягнення у виді звільнення необґрунтоване , оскільки є занадто суворим. Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку про незаконність наказу № 74-к/тр від 03.04.2018 та про обґрунтованість вимог позивача в частині поновлення на роботі. За правилами частини другої статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період. Згідно наданого відповідачем розрахунку середньоденна заробітна плата [PERSON] за два останні місяці лютий та березень 2018 року , що передували звільненню відповідно складає : ( 6929,20 грн + 5686,48 грн ) / 39 робочих днів (17 рд +22 рд) = 323,49 грн (а.с.110). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме за період з 02.04.2018 по день ухвалення судового рішення 17.09.2018, в розмірі 36230,88 грн. Разом із цим, суд зауважує, що Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235 та статті 240 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення позивача відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобовязаний поновити працівника на попередній роботі (посаді). Згідно п.1 ч.1 ст.5 Закону «Про судовий збір» (далі Закону) позивач звільнений від сплати судового збору у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Частиною третьою\~ст.6\~згаданого Закону\~визначено,\~що за\~подання\~позовної заяви,\~що\~має\~одночасно майновий\~і\~немайновий\~характер,\~судовий\~збір\~сплачується за\~ставками,\~встановленими\~для\~позовних заяв\~майнового\~та\~немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру у розмірі 704, 80 коп. Частиною першою ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене, з ТОВ «Н-Транс» в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2114 грн 40 коп . На підставі викладеного та

Outcome: approved