Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] с.Фрага Рогатинського району Івано-Франківської області. В обгрунтування позову зазначено, що позивач зареєстрований та проживає в [ADDRESS]. Будинок належить йому на праві приватної власності. [PERSON] є сином позивача, зареєстрований в даному будинку, однак більше року у ньому не проживає, житловим приміщенням не користується, не бере участі в його утриманні, комунальні послуги не оплачує. Відповідач проживає за кордоном, його реєстрація в житловому будинку носить формальний характер та спричиняє для позивача зайві витрати при оплаті за комунальні послуги, є перешкодою для оформлення субсидії. Просив позов задовольнити, визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням по [ADDRESS] в с.Фрага Рогатинського району Івано-Франківської області. Позивач [PERSON] у судове засідання не прибув, направив на адресу суду письмове клопотання про слухання справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не прибув, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином та у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є власником домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] с.Фрага Рогатинського району Івано-Франківської області, що підтверджується договором купівлі-продажу будинку,посвідченого 29 січня 2002 року державним нотаріусом Рогатинської державної нотаріальної контори Андрейків Т.В. та зареєстрований в реєстрі за №82. Згідно актів обстеження житлових умов про фактичне проживання від 26 січня 2018 року, 29 серпня 2018 року, складених депутатом Фразької сільської ради Рубашевським В.Я. за участю сільського голови с.Фрага Польового В.П та секретаря виконавчого комітету Фразької сільської ради Афтаназів Л.С., [PERSON] з березня місяця 2016 року в домоволодінні не проживає, хоча зачиться зареєстрованим. Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Кожна особа, згідно з ч.1 ст.15 ЦК України, має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів, до яких, зокрема, належить припинення дії, яка порушує право (п.3 ч.2ст.16 ЦК). Відповідно до ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Частина 1 ст. 383 ЦК України передбачає, що власник житлового будинку, квартири, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. За ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. За ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником будинку або законом. В силу ст. 391 ЦК України, п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року із змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового КодексуУкраїни» власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 7 Закону України від 11грудня 2003року№ 1382-4 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою: 4) оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Відповідно до висновків Верховного суду України у справі № 6-709 цс16 (аналогічна № 6-158цс14) було висловлено позицію: власник житла усуває перешкоди в користуванні цим житлом зареєстрованою особою шляхом подання позову про визнання такої особи такою, що втратила право на користування житлом та зняття з реєстрації. За таких обставин та доказів, досліджених і перевірених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позивач, будучи власником житла, довів належними та допустимими доказами порушення його права на користування і розпорядження належним йому майном, а також створення відповідачем перешкод щодо здійснення ним цих законних прав, а тому таке право підлягає захисту судом, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням по [ADDRESS] в с. Фрага Рогатинського району Івано-Франківської області.

Outcome: approved