Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до Олександрійського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання останніх як такими, що втратили право користування житловим приміщенням, - квартирою [ADDRESS] та зняття їх з реєстрації. Позивач обґрунтовує вимоги тим, що він є власником квартири. При укладенні договору дарування його ніхто не повідомив, що в квартирі залишилися зареєстрованими відповідачі як члени однієї сім'ї власника житла. Останні не проживають в квартирі з початку квітня 2012 р. Зараз їх місце знаходження невідоме. З інформації, яку він отримав від знайомих та сусідів, вони виїхали з України. Факт непроживання в квартирі відповідачів можуть підтвердити свідки. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві. Відповідачі, будучи належно повідомлені про день та час розгляду справи, на повторний виклик в судове засідання не з'явилися. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних доказів. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], його представника [PERSON], показання свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Суд встановив, що позивачеві на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. В квартирі зареєстровані, але не проживають з весни 2012 р. колишній власник житла [PERSON] та член її сім'ї [PERSON] Про втрату відповідачами права користування житлом свідчать докази : Так, згідно договору дарування квартири від 3 квітня 2012 р., укладеному між дарувальником [PERSON] за згодою її чоловіка [PERSON], та обдарованим [PERSON], право власності за цим договором набув [PERSON] Як свідчать акти - розпорядження від 4 квітня 2014 р., 5 травня 2014 р., 5 червня 2014 р., 4 липня 2014 р., 5 серпня 2014 р., 5 вересня 2014 р., затверджених головою ОСББ «ОФДП-2», починаючи з квітня 2012 р. і на момент перевірки відповідачі в квартирі не проживають. Свідок [PERSON] показала, що вона є головою ОСББ «ОФДБ -2». До квітня 2012 р. в квартирі [ADDRESS] проживало подружжя [PERSON]. Навесні 2012 р. вони повідомили її, що продали квартиру [PERSON] і від'їжджають, але куди саме не повідомили. Вона бачила, як вони вантажили речі. З того часу вона їх не зустрічала. Суд застосовує до правовідносин, що виникли між сторонами ті норми, які фактично підлягають застосуванню, а не ч.2 ст. 405 ЦК України, яка регулює відносини щодо користування житлом членів сім'ї власника житла, до яких відповідачі не належать. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права власності та розпорядження своїм майном. Суд дійшов висновку, що власник житла, який набув право власності, має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право користування. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. Однією із підстав припинення права власності є відчуження власником свого майна ( п.1 ч.1 ст. 346 ЦК України). Відповідачі є колишніми власниками житла, про що свідчить договір дарування від 3 квітня 2012 р. За відомостями Олександрійського МВ УДМС України в Кіровоградській області відповідачі дотепер зареєстровані в квартирі [ADDRESS]. Дана обставина створює перешкоди позивачеві у реалізації його прав як нового власника. З укладенням договору дарування та його державної реєстрації право власності відповідачів на зазначене житло припинено. Відтак існують передбачені вище підстави, на які звертає увагу суд, для визнання відповідачів як такими, що втратили право користування житлом. Щодо вимог позивача про зняття з реєстрації місця проживання відповідачів, то вони задоволенню не підлягають. Відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання особи належить до компетенції органів реєстрації місця проживання та місця перебування осіб. Згідно зі ст. 7 цього Закону цими органами зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Це означає, що належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред'явлення позову про позбавлення права власності або визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. Судові витрати, пов'язані із зверненням позивача до суду, у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідачів - по 121 грн. 80 коп. з кожного.

Outcome: partial