Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом доУправління Держгеокадастру у Верхньодніпровському районі, Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, [PERSON] про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та витребування майна. В обґрунтування позову зазначає, що рішенням Верхньодніпровського районного суду від 7 квітня 1992 року Верхньодніпровську районну раду народних депутатів зобовязано наділити його земельною ділянкою розміром 20 га на території Першотравенської сільської ради для ведення фермерського господарства. 12 травня 1992 року Верхньодніпровською районною радою народних депутатів було видано державний акт на довічне успадковане володіння земельною ділянкою площею 20 га для створення селянського (фермерського) господарства. Рішенням Першотравенської сільської ради народних депутатів Верхньодніпровського району від 2 жовтня 1992 року позивачу надано згоду на проектування під виділення земельної ділянки площею 20 га для фермерського господарства. Актом встановлення меж земельної ділянки Першотравенської сільської ради від 2 жовтня 1992 року встановлено межі земельної ділянки площею 16,6 га на полі № 1 четвертої бригади колгоспу ім..[PERSON]. Ці земельні ділянки перебували в його користуванні. Для здіймання господарської діяльності було створено фермерське господарство «Росток». До 2005 року позивач користувався вказаною земельною ділянкою. Розпорядженням голови Верхньодніпровської районної державної адміністрації № 239 від 18 серпня 2005 року припинено право користування земельною ділянкою загальною площею 36,6 га та земельна ділянка передана до земель запасу Першотравенської сільської ради. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2014 року вищевказане розпорядження визнано недійсним. Проте Головне управління Держземагенства у Дніпропетровській області уклало договір оренди земельної ділянки № 19/03/14-1-ДО від 19 березня 2014 року з [PERSON] та передало її в оренду строком на 49 років. Саме ця земельна ділянка знаходилась у користуванні [PERSON] На підставі вищевикладеного, позивач просив суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки № 19/03/14/1-ДО від 19 березня 2014 року, укладений між Головним управлінням Держземагенства у Дніпропетровській області з [PERSON] та витребувати із незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] земельну ділянку площею 36,6 га. Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2016 року позов [PERSON] до Управління Держгеокадастру у Верхньодніпровському районі, Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, [PERSON] про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та витребування майна задоволено частково. Витребувано від [PERSON] (іпн. [NUMBER]) на користь [PERSON] (іпн. [NUMBER], [INFO]) земельну ділянку площею 36,6 га на території Першотравенської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області за межами населеного пункту для ведення фермерського господарства. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат по справі. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду частковому скасуванню, з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено місцевим судом, рішенням Верхньодніпровського районного суду від 7 квітня 1992 року Верхньодніпровську районну раду народних депутатів було зобовязано наділити [PERSON] земельною ділянкою площею 20 га для ведення фермерського господарства. (а.с.5-14). На підставі цього рішення суду [PERSON] було виділено земельну ділянку для створення фермерського господарства площею 20 га та 12 травня 1992 року головою Верхньодніпровської районної ради народних депутатів видано державний акт на право довічного успадковуваного володіння землею на земельну ділянку площею 20 га (а.с.15). Таким чином, [PERSON] на підставі рішення суду у відповідності до визначеного порядку надання земель для ведення селянського (фермерського) господарства, передбаченого ст. 5 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» (набув чинності з 14 січня 1992 року) набув право на довічне успадковуване володіння земельною ділянкою для ведення фермерського господарства площею 20 га, що підтверджується копією державного акту. 02 жовтня 1992 року Першотравенською сільською радою Верхньодніпровського району Дніпропетровської області було прийнято рішення про надання згоди на проектування [PERSON] для виділення земельною ділянкою площею 20 га для фермерського господарства (а.с.16). На підставі цього рішення Першотравенської сільської ради [PERSON] було виділено земельну ділянку площею 16, 6 га, що підтверджується актом меж земельної ділянки в натурі (а.с.17). Зазначені обставини підтверджено копіями держаних актів на право довічного успадкованого володіння (а.с.15-), оригінали яких позивачем було втрачено за час розгляду судових спорів. Розпорядженням голови Верхньодніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області №239-р від 18 серпня 2005 року, було припинено право користування [PERSON] даною земельною ділянкою та було визнано таким, що втратив чинність державний акт на право постійного користування земельною ділянкою від 12 травня 1992 року. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровс якої області від 13 травня 2014 року визнано недійсним розпорядження голови Верхньодніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області №239-р від 18 серпня 2005 року (а.с.19-25) Право користування [PERSON] земельною ділянкою площею 36,6 га на території Першотравенської сільської ради Верхньодніпровського району підтверджено також рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 жовтня 2015 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до начальника Управління Держземагенства у Верхньодніпровському районі Дніпропетровської області [PERSON] про скасування неправомірного договору оренди земельної ділянки та зняття його з реєстрації (а.с.134-135). Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності - право власності на земельну ділянку, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 322249412210, зареєстровано за Головним управлінням Держземагенства у Дніпропетровській області на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», серія та номер:5245-УІ, виданий 06.09.2012 На підставі наказу начальника Головного управління Держземагенства у Дніпропетровській області спірну земельну ділянку площею 37 га, кадастровий 1221087500:01:065:0005 було передано в оренду [PERSON] на підставі договору оренди землі №19/03/14/1-ДО від 19.03.2014, який 20.03.2014 зареєстровано Реєстраційною службою Верхньодніпровського РУЮ у встановленому закону порядку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується відповідним витягом (а.с. 26-31, 123,124). Правовою підставою задоволення позову про витребування від [PERSON] земельної ділянки, площею 36,6 га, розташованої на території Першотравенської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області районний суд зазначив ч.1 та 2, ст.1212 ЦК України, та посилаючись на ту обставину, що [PERSON] набула право користування земельною ділянкою з підстав, які згодом відпали, у звязку із визнанням судом недійсним розпорядження голови районної державної адміністрації, яким було незаконно припинено право користування [PERSON], вважав позов обґрунтованим. Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. 2. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Як вжа зазначалось вище,власником земельної ділянки є Держава в особі Головного управлінням Держземагенства у Дніпропетровській області (а.с.123,124) Право користування спірною земельною ділянком було передано відповідачці [PERSON] на відповідній правовій підставі, а саме договору оренди земельної ділянки, який зареєстрований у встановленому законом порядку (а.с.125-127) На момент розгляду справи у суді, право власності на земельну ділянку Головного управління Держземагенства у Дніпропетровській області, наказ начальника Головного управління Держземагенства у Дніпропетровській області про передачу земельної ділянки, площею 37 га, кадастровий 1221087500:01:065:0005 в оренду [PERSON] та сам договір оренди землі №19/03/14/1-ДО від 19.03.2014 не скасовані, та не визнані судом недійсними, не вирішено це питання і під час розгляду цієї справи. Сам позивач є користувачем земельної ділянки на підставі Держаних актів на право довічного успадкованого володіння (а.с.15) Помилково ототожнюючи поняття «право довічного успадкованого володільця» з правом власності на майно, позивач вважає себе саме власником земельної ділянки, тоді як на підставі вказаних державних актів має виключне право саме на користування земелею, а тому ставити питання про захист свого права, як власник майна на підставі ч.2ст.393, ст.1212 ЦК України не може. Законодавчи вимоги, передбачені статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред'явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способа захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошови коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов'язаний договірним правовідносинами щодо речі. Таким чином, кондиція, як позадоговірний зобов'язальний спосіб захисту саме права власності, може бути застосований самостійно тільки у разі, якщо права особи, яка є власником майні підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця майна, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. Відповідно до закріпленого в статті 387 ІЖ України загального правила саме власник майна має необмежене право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом кондикації застосовується до відносні речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 ІЖ України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача за кондиційним позовом. Норма статті 388 ЦК України може застосовуватись як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб'єктним складом підпадає під визначення зобов'язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави. Як вже зазначалось вище право власності на спірну земельну ділянку, розташовану на території Першотравенської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області за Головним управлінням Держземагенства у Дніпропетровській області не оспорено, та не скасовано. Рішення суду в частині відмови у задоволені позовних вимог про визнання недійсним договір оренди земельної ділянки № 19/03/14/1-ДО від 19 березня 2014 року, укладеного між Головним управлінням Держземагенства у Дніпропетровській області та [PERSON] позивачем не оскаржується, а тому у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позовних вимог про витребування від [PERSON] на користь [PERSON] земельної ділянки площею 36,6 га

Outcome: partial