Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до Васютинської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області (далі - відповідач) про визнання права власності у порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 17 жовтня 2003 року помер її батько [PERSON]. Відповідно до заповіту [PERSON] від 9 жовтня 2003 року позивач є єдиним спадкоємцем. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними спорудами. Позивач оформила право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку, однак позбавлена можливості оформити свої спадкові права на житловий будинок з надвірними спорудами оскільки правовстановлюючий документ на нього відсутній. У звязку з цим позивач просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з надвірними спорудами, а справу розглянути у її відсутності. У судове засідання сторони не зявилися. Відповідач надіслав лист, в якому погодився з позовом та просив розглянути справу за відсутності його представника (а.с. 26). Виходячи з приписів ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд ухвалив слухати справу за відсутності учасників процесу. Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. 17 жовтня 2003 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 18 жовтня 2003 року серії І-СР № 226777 (а.с. 7). Позивач є донькою [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження від 6 жовтня 1954 року серії ЯЕ № 931969 (а.с. 11). 13 квітня 2015 року померла дружина [PERSON] і відповідно мати позивача - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 14 квітня 2015 року серії І-СР № 245409 (а.с. 6). При житті [PERSON], а саме 9 жовтня 2003 року, склав заповіт, посвідчений Васютинською сільською радою Чорнобаївського району Черкаської області 9 жовтня 2003 року та зареєстрований у реєстрі за № 101, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде належати йому по закону, заповів позивачу (а.с. 8). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Відповідно до довідок Васютинської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 10 жовтня 2017 року № № 974/02-44, 975/02-44, від 28 серпня 2017 року № 857/02-44 (а.с. 12, 13), [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою: [INFO], с. Васютинці, Чорнобаївський район, Черкаська область. Разом з ним в будинку проживала його дружина - [PERSON] Померлий [PERSON] володів вказаним будинком на праві власності, але правовстановлюючий документ на будинок не видавався. Позивач дійсно вступила у фактичне володіння і управління спадковим майном свого померлого батька [PERSON] шляхом отримання у власність впродовж шести місяців з дня його смерті його речей домашнього вжитку в листопаді 2003 року. Згідно з п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України він застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 524 ЦК УРСР, який діяв на момент смерті [PERSON], спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Статтею 525 ЦК УРСР встановлено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, при оголошенні його померлим день, зазначений в ст. 21 цього Кодексу. Отже часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день його смерті, тобто 17 жовтня 2003 року. Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям (ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР). Судом встановлено, що померлий [PERSON] склав заповіт, відповідно до змісту якого заповів позивачу право на житловий будинок з надвірними спорудами. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Позивач, як спадкоємець за заповітом, фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] Відповідно до змісту листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 28 жовтня 2017 року (вих. № 1278-01/16) (а.с. 29), що надійшов у відповідь на запит суду (а.с. 23), позивач зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 30) та їй видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку для ведення товарно-сільськогосподарського виробництва, копія якого долучена до позовної заяви (а.с. 10). Отже відсутність у позивача правовстановлюючого документу на житловий будинок з надвірними спорудами, який входить до складу спадщини, фактично унеможливлює отримання нею свідоцтва про право на спадщину і, як наслідок, призводить до порушення її права власності на спадкове майно. Водночас судом встановлено, що вказаний житловий будинок з надвірними спорудами закінчені будівництвом, що підтверджується даними технічного паспорту (а.с. 15-17). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Тому, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов'язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. З огляду на викладене, беручи до уваги наявність заповіту, визнання позову відповідачем, відсутність інших спадкоємців, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved