Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Плеяда Трейд» про визнання договору поставки недійсним. Позов мотивує тим, що до Луцького міськрайонного суду звернулось ТзОВ «Плеяда Трейд» з позовом про стягнення з Проте, він ніяких договорів не укладав і не підписував. При цьому вказує, що у даних договорах в графі покупець навпроти прізвища [PERSON] стоїть не його підпис. Також, у графі «покупець» під підписом невідомої особи навпроти його прізвища, розміщена печатка «Тигрес» погоджено юридичний відділ». В звязку з чим, просить визнати договів поставки № 2610-Р від 20.09.2013 року, укладений між ним та ТзОВ «Плеяда Трейд» недійсним. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача в його користь понесені судові витрати по справі. Ухвалою суду від 08.12.2015 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «ТИГРЕС». В судовому засіданні позивач позов підтримав, з підстав викладених у позовній заяві. Просив суд позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у письмових запереченнях. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Тигрес» в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб. Встановлено, що позивач звернувся в суд із позовом про визнання недійсними договору поставки: № 2610-Р від 20.09.2013 року, зі змісту якого вбачається, що він був укладеий між ним, як фізичною особою-підприємцем та постачальником ТзОВ «Плеяда Трейд». Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п. 1.1 договору поставки поставки № 2610-Р від 20.09.2013 року постачальник зобов'язується поставити покупцю товари в асортименті, кількості та по цінах, що визначені у накладних, як формуються на основі замовлення покупця, підписуються повноважними представниками сторін та є невідємними частинами договору, а покупець зобовязується прийняти товар і проводить оплату за нього на умовах цього договору. Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. В ході судового розгляду справи встановлено, що [PERSON] з 01.10.2012 року по 08.01.2014 року працював начальником відділу збуту ТОВ «Тигрес», а з 08.01.14 р. по 12.08.2014 року - менеджером із збуту по роботі з мережевими клієнтами відділу збуту ТОВ «Тигрес». З пояснень учасників процесу та наявних матеріалів цивільної справи встановлено, що [PERSON], працюючи в ТОВ «Тигрес», на прохання керівництва ТОВ «Тигрес», передав всі документи на фізичну особу-підприємця [PERSON] в бухгалтерію ТОВ «Тигрес», які від його імені здійснювали таку підприємницьку діяльність, зокрема з ТОВ «Плеяда Трейд». Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 12.03.2015 року [PERSON] перебував на обліку як фізична особа-підприємець з 12 жовтня 2007 року по 24 липня 2014 року, із зазначенням виду діяльності - роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці першому п. 12\~постанови № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», порушення вимог закону щодо укладення правочину в письмовій формі є підставою для визнання його недійсним лише в разі, коли це прямо передбачено законом, зокрема статтями\~547,\~719,\~981,1055,\~1059,\~1107,\~1118 ЦК України\~тощо. Отже, враховуючи зміст наведеної норми права, а також те, що договір поставки товару між юридичними особами вчиняється у письмовій формі, то недодержання даної вимоги закону може бути підставою для визнання вказаного договору недійсним за клопотанням його сторони. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 21.01.2016 року по даній справі призначено судово-почеркознавчу експертизу, згідно висновку за № 488 від 17.03.2016 року якої встановлено, що підпис від імені [PERSON], розташовані в графі «Покупець» перед записом «М.І. Маркевич» пятого аркуша в Договорі поставки № 2610-Р від 20.09.2013 року, виконаний не [PERSON], а іншою особою з намаганням його виконавця наслідувати справжній підпис [PERSON] Як слідує із частини 3 статті 215 ЦК України , якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Судом встановлено, що позивач вищевказаний договір поставки не підписував, а тому цей договір не створює для нього будь-яких обов'язків. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що оспорюваний договір поставки товару був укладений з порушенням вимог щодо його вчинення у письмовій формі, а саме не підписувався їх стороною фізичною особою-підприємцем [PERSON], що є підставою для визнання даного договору поставки недійсним. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимоги позивача про відшкодування відповідачем судових витрат підлягають до задоволення.

Outcome: approved