Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з вищевказаним позовом, в обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 04 січня 1998 року у Рибницькій сільській раді Дрогобицького району він зареєстрував шлюб з [PERSON], актовий запис № 1. Від даного шлюбу у них народилося дві дочки: [PERSON] - [INFO]. та [PERSON] - [INFO]. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 24 жовтня 2014 року їхній шлюб розірвано, при розгляді справи питання про розподіл майна, яке вони нажили за час шлюбу не вирішувалось. За час спільного проживання, вони за спільні кошти побудували для сім»ї житловий будинок [NUMBER], що розташований в [ADDRESS]. Оскільки будівництво споруд було самочинним, то за позовом [PERSON] Дрогобицький міськрайонний суд рішенням від 06.06.2012 року визнав за нею право власності на самочинно збудоване нерухоме майно: житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 105,6 кв.м., житловою 52,2 кв.м., гараж-літня кухня-сарай літ. «Б», сарай літ. «В». В даний час коли з відповідачкою неможливо в добровільному порядку поділити їхнє майно, він вирішив звернутися з даним позовом в суд. Позивач [PERSON] в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечував, щодо їх задоволення, але просила врахувати той факт, що діти проживають з нею. При цьому жодних доказів того, що діти знаходяться на її утриманні не надала. З'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до наступного. Матеріалами справи встановлено, що сторони по справі 04 січня 1998 року у Рибницькій сільській раді Дрогобицького району зареєстрували шлюб, актовий запис № 1, який Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 24 жовтня 2014 року розірвано. За час шлюбу сторони за спільні кошти побудували житловий будинок з господарськими будівлями [NUMBER], що розташований в [ADDRESS], а саме:. житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 105,6 кв.м., житловою 52,2 кв.м., гараж-літня кухня-сарай літ. «Б», сарай літ. «В». Згідно статті 60 Сімейного кодексу України «Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя» майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу), при цьому вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя: згідно частин 3 та 4 статті 368 Цивільного кодексу України «Право спільної сумісної власності» майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом, а майно, набуте у результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі; згідно частини 1 статті 61 СК України «Об'єкти права спільної сумісної власності» об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту; згідно статті 63 СК України «Здійснення подружжям права спільної сумісної власності» дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними; а згідно із ч.1 ст.69 СК України «Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя» дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. При цьому, Постановою Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», надано роз'яснення щодо розподілу спільно нажитого майна подружжя. Так, в п. 19 вказаної Постанови зазначено наступне: «Вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє». В той же час, згідно п. 23 цієї Постанови, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом; а згідно частин 1, 2 та 3 статті 372 Цивільного кодексу України «Поділ майна, що є у спільній сумісній власності» майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, а у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється; а згідно частини 2 статті 364 ЦК України «Виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності» якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 ЦК України) співвласник , який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Також, згідно статті 70 Сімейного кодексу України «Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності» зазначено про те, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, а при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення; крім цього, за рішенням суду частка майна дружини або чоловіка може бути збільшена, якщо з нею або з ним проживають діти, за умови, що розмір аліментів (коштів на утримання дитини), які вони одержують, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дітей тощо; згідно положень частин 1 та 2 статті 71 СК України «Способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя» майно, що є суб'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між чоловіком та дружиною в натурі, при цьому якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом; у даному випадку суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення, а неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до ст.372 ЦК України за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Виходячи з наведених норм права, суд прийшов до переконання, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, оскільки сторонами не наведено істотних підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя та судом таких не здобуто, а тому позов в частині поділу майна подружжя підставний та підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог, в частині стягнення з відповідача в користь позивача судових витрат, то у відповідності до ст.. 88 ЦПК України, в їх задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed