Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

[PERSON] (далі - позивачка) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення на її користь аліментів на утримання їхньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідач є батьком її дитини, яка проживає разом з нею. При цьому відповідач проживає окремо і може сплачувати аліменти на утримання їхньої спільної дитини для забезпечення останній необхідних умов проживання та розвитку. У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх повністю, зазначила, що їхня спільна з відповідачем дитини проживає разом з нею, відповідач проживає окремо, восени він надав їй на утримання дитини лише 1 050 грн., при цьому іншої допомоги не надавав, вона йому жодних перешкод в спілкуванні з дитиною не створювала, розмір аліментів заявлений нею, є мінімальним і відповідач зобов`язаний на рівні з нею утримувати їхню спільну дитину. Також вказала, що дитина є всиновленою і вона про це у позові не вказувала для того, щоб не розголошувати таємницю усиновлення. Наявність у відповідачі інвалідності ІІІ групи на її думку жодним чином не впливає на розмір аліментів, які мають бути стягнуті на утримання їхньої дитини. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав і у задоволенні позову просив відмовити з підстав, вказаних ним у відзиві на позов. При цьому визнав, що на даний час він не надає допомоги на утримання спільної дитини, батьком якої він вказаний у свідоцтві про народження. Зазначив, що вказана дитина не народилася у шлюбі, а була усиновлена ними під час шлюбу. Заяви та клопотання учасників справи Відповідач подав відзив на позов з якого вбачається, що позовні вимоги він не визнає і просить у задоволенні позову відмовити, зазначає, що він є інвалідом ІІІ групи і йому протипоказана фізична праця, відповідно він обмежений у виборі роботи, тому на даний час перебуває у обліку у центрі зайнятості, спільна дитина є усиновленою, після розірвання шлюбу він залишив дружині житловий будинок і на даний час проживає окремо, при цьому позивачка забороняє йому спілкуватися з сином. Учасники справи інших заяв та клопотань до суду не подавали. Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 30 березня 2021 року відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін, визначено сторонам у справі строки для подання заяв по суті. Інші процесуальні дії у справі не вчинялися. 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин та оцінка аргументів і доказів учасників справи Як встановлено, позивачка та відповідач перебували у шлюбі з 27 листопада 2010 року, який було розірвано рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 31 грудня 2020 року, що набрало законної сили 01 лютого 2021 року (а.с. 8-9). Вони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Згідно вказаного рішення суду спільну дитину після розірвання шлюбу залишено проживати з позивачкою (а. 8-9). З пояснень позивачки і відповідача, а також акту обстеження житлово-побутових умов позивачки вбачається, що спільна дитини позивачки та відповідача проживає разом з позивачкою, при цьому відповідач проживає окремо (а.с. 27). Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено можливість стягнення коштів на утримання дитини (аліментів) за рішенням суду. Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Оскільки відповідач проживає окремо від позивачки та їхньої спільної дитини, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути аліменти на утримання їхньої дитини. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини разом з яким проживає дитина. Згідно частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Оскільки позивачкою заявлено про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання їхньої спільної дитини у частці від доходів відповідача, суд вважає за необхідне стягнути їх саме у вказаний спосіб. Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають значення. Частиною другою статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд враховує відсутність у відповідача офіційних доходів та постійного місця роботи, відсутність відомостей про наявність на утриманні останнього інших осіб, а також наявність у відповідача ІІІ групи інвалідності (а.с. 18-21). З приводу доводів відповідача про необхідність відмови в задоволенні позову у зв`язку з наявністю у нього інвалідності ІІІ групи, суд зазначає, наявність вказаної інвалідності згідно поданих відповідачем документів не свідчить про те, що відповідач взагалі не має змоги працювати і відповідно заробляти на життя і утримання свого сина, а лише вказує на явність певних обмежень у виборі місця роботи з огляду на його фізичний стан. Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як вбачається позивачкою заявлено вимоги про стягнення з відповідача у меншому, ніж мінімально рекомендований розмір аліментів на одну дитину, відповідно розмір заявлених позивачкою до стягнення аліментів фактично вже враховує факт відсутності у відповідача постійного заробітку та наявність у нього інвалідності ІІІ групи. З приводу тверджень відповідача про те що їхня спільна з позивачкою дитина була усиновлена, суд зазначає, що вказана обставина жодним чином не впливає як на обов`язок утримувати усиновлену дитину, так і на розмір визначення аліментів, які відповідач зобов`язаний сплачувати на утримання вказаної дитини, батьком якої він є. Сам факт усиновлення даної дитини жодного значення не має, оскільки відповідно до частин третьої та четвертої статті 232 СК Україниз моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Стосовно залишення відповідачем позивачки та спільної дитини у придбаному під час шлюбу житловому будинку суд враховує, що згідно дослідженої у судовому засіданні копії договору купівлі-продажу вказаного будинку від 17 червня 2013 року, а саме пункту 7 цього договору, даний будинок був придбаний позивачкою за кошти, що є її особистою власністю, на підтвердження чого відповідачем було подано відповідну заяву (а.с. 22-24), отже, наявність у власності позивачки вказаного житлового будинку та проживання відповідача окремо від позивачки і їхньої спільної дитини жодним чином не впливає на визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача. Твердження відповідача про те, що позивачка забороняє йому спілкуватися зі спільною дитиною, які позивачка у судовому засіданні не підтвердила, також жодного значення для визначення розміру аліментів не мають, при цьому відповідач, за наявності у нього відповідних перешкод, має право звернутися до органів опіки та піклування чим до суду з позовом про вчинення порядку спілкування з дитиною. За таких обставин суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання малолітнього [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, оскільки саме такий розмір аліментів є необхідним та достатнім для утримання дитини позивачки та відповідача, тому позов підлягає задоволенню повністю. На підставі частини першої статті 191 СК України, стягнення аліментів на утримання дитини необхідно присудити від дня пред`явлення позову, тобто з 22 березня 2021 року. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи те, що з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню аліменти на утримання їхньої дитини, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах сум платежу за один місяць, за період з 22 березня 2021 року по 21 квітня 2021 року. Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, при цьому позивачку було звільнено від сплати судового збору за подання позову, відповідно до частин першої та шостої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий у розмірі 908 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved