Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до Бериславського районного суду Херсонської області з цивільним позовом до [PERSON] про виключення відомостей про особу, як батька з актового запису про народження дитини, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 12 серпня 2000 року між ним та відповідачем по справі [PERSON] було укладено шлюб. [INFO] [PERSON] народила сина - [PERSON] , про що 18 січня 2001 року складено відповідний актовий запис №4 та 11 липня 2008 року доньку - [PERSON] , про що 22 липня 2008 року складено відповідний актовий запис №93. Батьком народжених дітей, був записаний - [PERSON] . Подружнє життя із відповідачем не склалося із 2008 по 2011 роки фактично разом не проживали. 23 серпня 2011 року за рішенням Бериславського районного суду Херсонської області шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] було розірвано і на теперішній час проживають окремо. У 2017 році після серйозної розмови між ними, [PERSON] особисто від відповідачки дізнався, що син - [PERSON] , [INFO] та донька - [PERSON] , [INFO] не є його дітьми, оскільки паралельно з ним [PERSON] зустрічалась із іншою особою, і що саме він є батькам дітей. Вважає, що він не є батьком [PERSON] та [PERSON] оскільки вони також і зовні не схожі на нього. Обґрунтовуючи позов, позивач посилаючись на положення ст. 136 СК України зазначав, що внаслідок відсутності кровного споріднення з дітьми, є підстави для задоволення позову.Просить суд виключити з актового запису про народження № 4 від 18 січня 2001 року на ім`я [PERSON] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бериславського районного управління юстиції у Херсонській області запис про батька, [PERSON] . Виключити з актового запису про народження № 93 від 22 липня 2008 року на ім`я [PERSON] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бериславського районного управління юстиції у Херсонській області запис про батька, [PERSON] . Призначити по вказаній справі судово-генетичну експертизу, експертній установі, що має адресу: 73000, м.Херсон, ул. Октябрьской Революции, 37 на вирішення якої поставити питання, чи є, [PERSON] батьком дитини, народженої [INFO] [PERSON] , та [PERSON] , народженої [INFO] . Ухвалою суду від 30.07.2018 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку загального позовного. Ухвалою суду від 11.10.2018 року по справі було призначено судово-генетичну експертизу (а.с. 35-36). Згідно листа від 21.01.2019 року №215-02 заступника начальника Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи, ухвала суду від 11.10.2018 року залишена без виконання, у зв`язку з неприбуттям громадянки [PERSON] та дітей [PERSON] та [PERSON] 05.12.2018 року та 11.01.2019 року до експертної установи для одночасного відбору біологічних зразків та неможливістю виконання експертизи (а.с. 59). Ухвалою суду від 29.01.2019 року провадження по праві було поновлено. Ухвалою суду від 28.03.2019 року було закрито провадження по справі, призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] наполягав на задоволенні позову з підстав викладених у позовній заяві. Суду пояснив, що діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] не є його дітьми, про це він дізнався від родичів, в лютому місяці 2018 року. Знав, що записаний батьком дітей, а на даний час не бажає сплачувати аліменти, так як діти не його. До цього він їм матеріально допомагав. Просить суд призначити по вказаній справі судово-генетичну експертизу, на вирішення якої поставити питання, чи є, [PERSON] батьком, народженого [INFO] [PERSON] , та народженої [INFO] [PERSON] . Просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні суду пояснила, що заявлені позовні вимоги [PERSON] визнає. [PERSON] не є батьком дітей [PERSON] та [PERSON] . У подальшому сторони в судові засідання не з`являлись, позивач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позову наполягав. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про день,місце та час розгляду справи повідомлялась належним чином, виклики до суду повертались в відміткою «за закінченням терміну зберігання», «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язок щодо пересилання поштового відправлення». Відповідно до ст.128 ЦПК України, сторони були викликані в судове засідання шляхом розміщення оголошення на вебпорталі Судової влади України ,офіційному сайті Бериславського районного суду Херсонської області. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі та всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, врахувавши предмет та підставу позову, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав: Суд, відповідно до ст. ст. 81, 13, ч.5 ст.263 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша та друга статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII). Між сторонами виник спір щодо батьківства відповідача стосовно [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , народженої [INFO] . Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.08.2000 року. Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 23.08.2011 року шлюб між сторонами по справі було розірвано (а.с. 5). З повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.7), складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бериславського районного управління юстиції у Херсонській області від 03.07.2018 року за №4 вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). З повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.6), складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бериславського районного управління юстиції у Херсонській області від 03.07.2018 року за №93 вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Так, засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів визначає Сімейний кодекс України (далі - СК України). Порядок визначення походження дитини регулює глава 12 СК України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України). Вирішуючи питання про виключення з актового запису відомостей про батьківство [PERSON] , вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд, в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне: Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Пунктами 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. Судом встановлено, що спірний актовий запис №4, згідно якого батьком дитини [PERSON] , який народився [INFO] записано позивача [PERSON] , здійснено 18 січня 2001 року, тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення КпШС УРСР, чинних на час їх виникнення. Відомості про батька дитини в актовому записі про народження [INFO] [PERSON] , внесені відповідно до статті 163 КпШС УРСР. Згідно частини першої статті 56 КпШС України особа, записана як батько або як мати дитини в книзі записів народжень або особа, яка фактично є батьком дитини, в разі смерті матері чи позбавлення її батьківських прав має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, коли їй стало або повинно було стати відомо про проведений запис. Якщо до цього часу особа, записана як батько або як мати, була неповнолітньою, річний строк обчислюється з часу досягнення нею вісімнадцяти років. Оскільки перебіг встановленого ст. 56 КпШС річного строку на оспорювання батьківства починається з того часу, коли особа, яка записана батьком дитини, дізналася або повинна була дізнатися про вчинення запису, та обставина, що особа, з відома якої вчинено запис, дізналася, що вона не є батьком дитини, після закінчення цього строку, не змінює порядок його обчислення, але може бути врахована при вирішенні питання щодо поважності причин пропуску строку. Як встановлено запис щодо батьківства позивача був здійснений 18 січня 2001 року за заявою позивача та у його присутності на підставі свідоцтва про одруження (актовий запис № 38 від 18 серпня 2000 року), що підтверджується змістом актового запису № 4 про народження [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 56 КпШС України протягом року після реєстрації народження дитини та внесення відповідного запису про батька дитини до актового запису про народження дитини позивач із зазначеними вимогами не звертався. Цей строк є припинувальним і продовженню не підлягає. Згідно положень статті 9 КпШС України на вимоги, що випливають із шлюбних та сімейних відносин, позовна давність не поширюється, за винятком випадків, коли строк для захисту порушеного права встановлено законодавством України. Відповідно до статті 10 КпШС України у випадках, передбачених статтею 9 цього Кодексу, позовна давність застосовується судом відповідно до цивільного законодавства, якщо інше не встановлено законом. Згідно статті 75 ЦК Української РСР, чинної на час виникнення спірних правовідносин, передбачено обов`язковість застосування позовної давності, тому позовна давність застосовується, зокрема, судом, незалежно від заяви сторін. З огляду на те, що судом встановлено проведення оспорюваного запису про батьківство позивача 18 січня 2001 року, звернення [PERSON] з вимогами про його оспорювання через 17 років, та ураховуючи положення чинного на час виникнення спірних правовідносин сімейного та цивільного закону, суд дійшов висновку про пропуск позивачем позовної давності на оспорювання такого запису про батьківство. Позивач до суду із заявою про поновлення строку на оспорення вчиненого актового запису від 18 січня 2001 року № 4 не звертався. Окрім цього не проведення судово-генетичної експертизи через неявку відповідача з дитиною до експертної установи не є підставою для задоволення позову, оскільки проведення судово-генетичної експертизи за КпШС України при вирішенні даної категорії спорів не вимагалось. Суд також враховує, що станом на час розгляду справи в суді [PERSON] досяг повноліття. Положеннями законодавства, яке регулює сімейні правовідносини, зокрема, відносини батьків та дітей, встановлене визначене коло взаємних прав і обов`язків батьків і дітей, обов`язки батьків по захисту прав та інтересів неповнолітніх дітей, права і обов`язки батьків по вихованню дітей, тощо. Указані обов`язки батьків щодо неповнолітніх дітей діють з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини, піклування про її фізичний і духовний розвиток, її навчання, підготовку до самостійного життя, спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, надання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, сприяння засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, створення умов для отримання дитиною освіти, тощо, - надані батькам до досягнення дитиною повноліття, після чого дитина набуває повної правосуб`єктності і необхідність виконання батьками указаних вище обов`язків не є імперативно. Існування відомостей про батька в актовому записі про народження дитини після досягнення дитиною повноліття саме по собі не призводить до порушення прав особи, яка записана батьком дитини. Що стосується спірного актового запису №93, згідно якого батьком дитини [PERSON] , яка народилась [INFO] записано позивача [PERSON] , який здійснено 22 липня 2008 року, тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Сімейного кодексу України, чинних на час їх виникнення. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України (частина перша статті 121 СК України). Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини (частина перша статті 122 СК України). Відомості про батька дитини в актовому записі про народження [INFO] [PERSON] , внесені на підставі спільної заяви матері та батька дитини, зробленої відповідно до статті 133 СК України. Особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 СК України, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження (частини перша та друга статті 136 СК України). Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком (згідно із частиною п`ятою статті 136 СК України). Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є стаття133 Сімейного кодексу України (далі - СК України), у якій визначено, що, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. Положеннями статей 1, 2, 18, статті 22 Закону України від 01 липня 2010 року № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», передбачено, що внесення змін до актового запису цивільного стану, в тому числі про народження дитини, проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. Відповідно до пунктів 2.13, 2.16 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану, різновидом яких є актовий запис про народження дитини, є серед іншого і рішення суду про виключення відомостей про батька дитини з актового запису про народження. Зміни, доповнення, виправлення, зазначені в рішенні суду, вносяться в паперові носії актових записів цивільного стану та одночасно до Державного реєстру актів цивільного стану. В судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті 122, 124 СК України), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір`ю дитини (статті 126, 127 СК України) (пункт 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (далі - Постанова ПВСУ № 3). Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (стаття 136 СК України), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини (абзаци другий та третій пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). Для вимог чоловіка про виключення відомостей про нього як батька з актового запису про народження дитини позовної давності не встановлено (ч.6 ст.136 СК України).. ЄСПЛ зазначив у справі «Йевремович против Сербии», що у відповідності до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час розгляду скарги про встановлення батьківства суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини («Jevremovic v. Serbia», заява № 3150/05, пункт 109, рішення ЄСПЛ від 17 травня 2007 року). За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції Україниоднією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Відповідно до положення частини четвертої статті 12 ЦПК України яка також покладає і на суд певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). З метою визначення кровного споріднення між позивачем та [PERSON] , [PERSON] ухвалою суду першої інстанції від 11.10.2018 року за клопотанням позивача призначено судову генетичну експертизу щодо встановлення батьківства позивача відносно дітей, яка не була проведена через те, що відповідачка з дітьми до експертної установи не з`явилася. Обов`язок, щодо оплати витрат на її проведення, покладено на позивача. Однак, позивач цього обов`язку не виконав. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивачем вживались заходи щодо надання допомоги відповідачеві для участі в проведенні експертизи. У звязку з тим, суд не визнає факту ухилення відповідачки від участі в експертизі відповідно до ст. 109 ЦПК України. Позивачем не доведено відсутність кровного споріднення між ним та [PERSON] та [PERSON] . Будь-яка інша особа не подала заяви про визнання себе батьком [PERSON] та [PERSON] . Визнання відповідачкою заявлених вимог без надання достатніх доказів не може бути підставою для підтвердження відсутності батьківства позивача відносно дітей, оскільки таке визнання не підтверджується матеріалами справи та не може бути враховано. Будь яких інших доказів по даній справі щодо заперечення батьківства позивача відносно дітей суду не надано. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги, що надання у даній категорії справи доказів про те, що позивач не є батьком дитини, є обов`язкове проведення судової генетичної експертизи, та саме експертний висновок є належним доказом по справі і підставою для виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини, тому суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні даного позову. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного, в межах заявлених вимог, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства,

Outcome: dismissed