Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] (далі Позивач) у вересні 2017 року звернулася до суду з позовом до Черкаського державного технологічного університету (далі ЧДТУ) про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вказавши, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.07.2016 року, яке вступило в законну силу на підставі ухвали ВССУ від 29.03.2017 року, скасовано наказ Міністерства освіти і науки України (далі МОН) № 253-к «Про дострокове розірвання контракту з ректором Черкаського державного технологічного університету [PERSON]М.» та поновлено її на посаді ректора ЧДТУ. 22.06.2017 року МОН України було видано наказ № 295-к «Про поновлення на посаді ректора [PERSON]М.», яким її було поновлено на посаді ректора ЧДТУ з 19.06.2015 року на умовах контракту №1-110 від 16.05.2014 року. Пунктом 3 наказу №295-к від 22.06.2017 року ЧДТУ було зобовязано сплатити їй середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу. Оскільки наказом МОН України №295-к від 22.06.2017 року її було поновлено на роботі з 19.06.2015 року, то часом вимушеного прогулу за який має бути сплачений середній заробіток є період з 19.06.2015 року (наступний день після звільнення) по 22.06.2017 року (дата видання наказу про поновлення на роботі). За період вимушеного прогулу в період розгляду справи у суді, частково, а саме за період з 19.06.2015 року по 16.11.2015 року на її користь з ЧДТУ було стягнуто рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.07.2016 року грошові кошти у сумі 77670,36 гривень. У травні 2017 року дані кошти було їй виплачено в порядку примусового виконання судового рішення. З урахуванням цього та відповідно до наказу МОН України №295-к від 22.06.2017 року ЧДТУ мало сплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17.11.2015 року по 22.06.2017 року. Однак у виданому 23.06.2017 року першим проректором ЧДТУ [PERSON] наказі №203-к «Про оголошення наказу МОН України про поновлення на посаді ректора [PERSON]М.» не було вказано про виплату їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу і, відповідно, у бухгалтерії ЧДТУ не виникло підстав для нарахування і виплати грошових коштів за час вимушеного прогулу. Наказом МОН України №313-к від 26.06.2017 року 27.06.2017 року вона знову була звільнена з посади ректора ЧДТУ. Однак при звільненні їй не було виплачено середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 17.11.2015 року по 22.06.2017 року. 03.07.2017 року вона звернулась до нинішнього керівника ЧДТУ із заявою про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до наказу МОН України №295-к від 22.06.2017 року, але отримала відмову. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11.08.2017 року з ЧДТУ на її користь було стягнуто середню заробітну плату за час невиконання судового рішення про поновлення на роботі за період з 29.07.2016 року по 22.06.2017 року. До цього часу кошти їй не виплачено. А тому просила стягнути з ЧДТУ на її користь невиплачений відповідно до наказу МОН №295-к від 22.06.2017 року середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17.11.2015 року по 28.07.2016 року в сумі 124297,32 гривень. В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні. Додатково пояснили, що при розгляді справи №711/5989/15-ц [PERSON] заявляла вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу саме за період з 19.06.2015 по 16.11.2015 і суд тоді розглянув справу в межах її позовних вимог. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні додатково пояснила, що при розгляді цивільної справи № 711/5989/15-ц за позовом [PERSON] до ЧДТУ судом було винесено рішення на підставі заявлених вимог, які не включали в себе стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 17.11.2015 року по 28.07.2016 року коли позивача було поновлено на посаді. Відповідач посилається на те, що позивачка не має права на стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за даний період бо вона була працевлаштована на іншому робочому місці. Однак в Постанові Судової палати у цивільних справах ВСУ від 25.05.2016 року вказано, що суди помилково посилались на пункт 32 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» та стягували середній заробіток за час вимушеного прогулу до дати працевлаштування в іншому місці, а тому слід керуватись вимогами чинного законодавства, де зазначено, що середній заробіток за час вимушеного прогулу стягується за весь час вимушеного прогулу. Рішенням суду від 28.07.2016 року було стягнуто з ЧДТУ на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19.06.2015 року по 16.11.2015 року, а поновлено [PERSON] на роботі відповідно до вказаного рішення суду було лише 20.07.2016 року. Оскільки в рішенні суду від 28.07.2016 року не вказано, що [PERSON] було відмовлено у стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу за інший період, а саме до моменту її поновлення на роботі, то до стягнення з відповідача на користь позивачки підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17.11.2015 року по 28.07.2016 року в сумі 124\~297,32 гривень. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав в повному обсязі, підтримав письмові заперечення проти позову. В своїх письмових запереченнях проти позову від 27.09.2017 року Черкаський державний технологічний університет посилався на те, що [PERSON] було заявлено вимоги про її поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 19.06.2015 року по 16.11.2015 року, які судом було задоволено та в порядку виконання рішення суду кошти позивачці виплачено. Питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в інший період позивакою та її представниками ні в апеляційному, ні в касаційному судах не заявлялось. Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.07.2016 року в справі № 711/5989/15-ц щодо стягнення з ЧДТУ на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 19.06.2015 року по 16.11.2015 року виконано. Іншого рішення, в якому б було визначено період вимушеного прогулу [PERSON] з 17.11.2015 року по 22.06.2017 року, не існує, як і іншого рішення про поновлення її на роботі. Крім того вказаний розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивачем вказано без врахування обовязкових платежів, які ЧДТУ повинне буде здійснити в разі задоволення позовних вимог [PERSON] З урахуванням вище викладеного просили повністю відмовити [PERSON] в задоволенні позову. Суд заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши письмові докази та оглянувши матеріали цивільної справи № 711/5989/15-ц, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до трудової книжки (а.с. 47-48) [PERSON] з 19.05.2014 року працювала на посаді ректора Черкаського державного технологічного університету. 18.06.2015 року її згідно наказу МОН № 253-к від 18.06.2015 було звільнено з займаної посади відповідно до п. 8 ст. 36 КЗпП України (підстави передбачені контрактом). Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.07.2016 року (справа № 711/5989/15-ц) (а.с. 50-62) скасовано наказ МОН № 253-к від 18.06.2015 року «Про дострокове розірвання контракту з ректором ЧДТУ [PERSON]М.», поновлено її на посаді ректора ЧДТУ, стягнуто з ЧДТУ на користь позивачки середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу з 19.06.2015 по 16.11.2015 в сумі 77670,36 гривень та 20000 гривень за завдану моральну шкоду. Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.07.2016 року набрало законної сили. Наказом Міністерства освіти і науки України № 295-к від 22.06.2017 року (а.с. 7) скасовано наказ МОН України від 18.06.2015 року №253-к «Про дострокове розірвання контракту з ректором ЧДТУ [PERSON]М.» та поновлено [PERSON] на посаді ректора ЧДТУ з 19.06.2015 року на умовах контракту №1-110 від 16.05.2014 року. В пункті 3 наказу вказано, що ЧДТУ має сплатити на користь [PERSON] середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу. Наказом Черкаського державного технологічного університету №203-п від 23.06.2017 року (а.с. 8) [PERSON] було поновлено на посаді ректора ЧДТУ з 19.06.2015 року на умовах контакту №1-110 від 16.05.2014 року, на підставі наказу МОН №295-к від 22.06.2017 року. Відповідний запис про поновлення на роботі було внесено до трудової книжки [PERSON] 22.06.2017 року. Листом від 17.05.2017 року № 12-13/263-2707 (а.с. 12) Головне управління Державної казначейської служби України у Черкаській області повернуло виконавчий лист Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.04.2017 року у справі № 711/5989/15-ц про стягнення з ЧДТУ на користь [PERSON] коштів в сумі 77670,36 гривень, у звязку з його виконанням в повному обсязі. 03.07.2017 року [PERSON] звернулась до ЧДТУ з заявою про виплату їй середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу (а.с. 13). ЧДТУ листом від 12.07.2017 року №1204/01-01 (а.с. 14) відмовило [PERSON] у виплаті середньомісячної заробітної плати, оскільки рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.07.2016 року (справа № 711/5989/15-ц) стягнуто з ЧДТУ на користь [PERSON] середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу з 19.06.2015 по 16.11.2016 в сумі 77670,36 гривень, яка їй сплачена в повному розмірі. Оскільки в ході розгляду даної справи нею не було заявлено про збільшення позовних вимог щодо стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, то в цій частині ними рішення суду виконано в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП України, - при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Аналогічна правова позиція висловлена в постановах ВСУ від 21.09.2017 року та від 25.06.2016 року, в яких зазначено, що виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу, оскільки законодавством не передбачено жодних підстав для його зменшення. Судом встановлено, що 19.05.2015 року [PERSON] була звільнена з посади ректора ЧДТУ на підставі наказу МОН №253-к від 18.06.2015 року, який рішенням суду від 28.07.2016 року було скасовано та поновлено [PERSON] на посаді ректора ЧДТУ з 19.06.2015 року. Наказом МОН №295-к від 22.06.2017 року [PERSON] було поновлено на посаді ректора ЧДТУ, а також в пункті 3 зазначено, що ЧДТУ має виплатити [PERSON] середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу без зазначення будь-якого періоду. ЧДТУ в ході виконання рішення суду від 28.07.2016 року в справі № 711/5989/15-ц виплатило [PERSON] середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 19.05.2015 року по 16.11.2015 року в сумі 77670,36 гривень. Однак відповідно до вимог ч. 3 ст. 235 КЗпП України середньомісячна заробітна плата має бути виплачена незаконно звільненому працівнику за весь час вимушеного прогулу. А тому вимога [PERSON] про стягнення з ЧДТУ середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 17.11.2015 року по 28.06.2016 року є законною. За результатами огляду матеріалів цивільної справи № 711/5989/15-ц встановлено, що заява [PERSON] про поновлення на роботі розглядалася більше одного року, не з вини працівника, а крім того у вказаній справі [PERSON] не заявляла позовних вимог про стягнення середнього заробітку за період вимушеного прогулу після 16.11.2015. Визначаючи розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 17.11.2015 року до 28.06.2016 року суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини Рішенням Придніпровського районного суду від 28.07.2016 року в справі № 711/5989/15-ц розмір середньоденної заробітної плати за час вимушеного прогулу [PERSON] визначено в сумі 719,17 гривень. За період з 17.11.2015 року по 28.06.2016 пройшло 175 робочих днів (листопад 2015 10 днів, грудень 2015 23 дні, січень та травень 2016 по 19 днів, лютий та квітень 2016 по 21 дні, березень 2016 22 днів, червень та липень 2016 по 20 днів). При визначенні кількості робочих днів суд виходить із пятиденного робочого тижня [PERSON] та\~ даних викладених у [PERSON] України від 09.09.2014р. №10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» та від 20.07.2015р. №10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік». Отже розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 17.11.2015 року по 28.06.2016 року становить 125\~854,75 гривень (із розрахунку 719,17 грн. х 175 днів). В той же час [PERSON] заявлено вимогу про стягнення з ЧДТУ середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 17.11.2015 року до 28.06.2016 року в сумі 124\~297,32 гривень. Відповідно\~ до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах\~ заявлених\~ позивачем\~ вимог\~ та зазначених і доведених ним обставин.\~ Вийти за межі заявлених вимог (вирішити\~ незаявлену\~ вимогу,\~ задовольнити\~ вимогу\~ позивача\~\~ у більшому\~ розмірі,\~ ніж\~ було\~ заявлено)\~ суд\~ має\~ право\~ лише\~ у випадках,\~ прямо передбачених законом. За таких обставин суд не має правових підстав для виходу за межі заявлених позивачем вимог та стягнення на її користь суми більше від заявленої (124297,32 грн.). Оскільки розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] в сумі 719,17 грн. визначено із нарахованої заробітної плати до утримання податків та обовязкових платежів, то середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17.11.2015 року по 28.06.2016 року в сумі 124\~297,32 гривень на користь [PERSON] необхідно стягнути із відрахуванням (утриманням) при виплаті податків та обовязкових платежів передбачених законодавством України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволених вимог. У звязку із тим, що позивач звільнена від сплати судового збору за вимоги про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, судовий збір в сумі 1242,97 гривень від сплати якого була звільнена [PERSON] необхідно стягнути із ЧДТУ на користь держави. На підставі ст. 235 КЗпП України,

Outcome: partial