Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу в сумі 10 000 грн., вказуючи, що влітку 2013 року він домовився з відповідачем, що той продасть йому легковий автомобіль, сплатив йому грошові кошти в сумі 10 000 грн., та 13 листопада 2013 року виявилось, що автомобіль знаходиться в несправному стані та насправді не належить [PERSON], того ж дня в присутності свідків відповідач написав розписку про повернення грошей до 13 грудня 2013 року, але станом на день звернення до суду, сума коштів в розмірі 10 000 грн. не повернута, тому просив позов задовольнити та в судовому порядку стягнути борг. В судове засідання позивач не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, до суду надіслав заяву, в якій просить справу слухати в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, згідно повідомлення про судовий розгляд справи, призначений на 8 жовтня 2014 року, яке повернулося на адресу суду, він повідомлений належним чином про що є підпис в повідомленні. Згідно наступного повідомлення, судова повістка про слухання справи 22 жовтня 2014 року повернулася суду з почтовою відміткою, що відповідач за вказаною адресою не проживає. Відповідно до ч 1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі із наступних підстав. Судом встановлено, що згідно розписки від 13 листопада 2013 року, написаною [PERSON] в присутності свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], він до 13 грудня 2013 року зобов'язувався повернути [PERSON] грошові кошти в сумі 10 000 грн. Вимогами ч. 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В ст. 610 ЦК України зазначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України договір позики укладений в письмовій формі, на підтвердження укладення договору позики та його умов позивач представив розписку позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Отже, письмова форма договору внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Така правова позиція Верховного Суду України зазначена в рішенні від 18 вересня 2013 року по справі № 6-63цс13. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] заборгованості є законними і підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. та правової допомоги в сумі 400 грн., тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 643 грн. 60 коп. На підставі ст.ст. 202, 207, 526, 530, 610, 625, 640, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved