overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

[PERSON] (далі - позивачка) звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що подружнє життя з відповідачем у неї не склалося, через сварки та конфлікти на ґрунті різних поглядів на життя, відсутності взаєморозуміння та втрати поваги і почуттів один до одного, вважає що сімя розпалася остаточно. Позивачка в судове засідання не з'явилася,\~ надала до суду заяву в якій просить слухати справу у її відсутність, на позовних вимогах наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явився, проте надав до суду заяву в якій просить розглядати справу у його відсутність, з позивними вимогами погоджується. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України - в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, за таких обставин судове засідання по справі було проведено без засобів технічної фіксації судового процесу. Згідно з ч.4\~ст.174 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних встановлених судом обставин і визнаних відповідно до них правовідносин. 09 березня 2002 року позивачка зареєструвала шлюб з відповідачем, про що свідчить свідоцтво про шлюб, видане відділом реєстрації актів громадянського стану Іванівського районного управління юстиції Одеської області за актовим записом №03. Від спільного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Подружнє життя позивачки з відповідачем не склалося, у них різні погляди на життя, вони перестали розуміти один одного, дані обставини приводили до сварок, внаслідок чого між ними було втрачено почуття взаємоповаги та любові. Примирення між позивачкою та відповідачем неможливе. Спору про розподіл майна, що є їх спільною власністю сторони не мають. На даний час діти проживають разом з позивачкою, та після розірвання шлюбу залишаться проживати разом з нею, про що відповідач не заперечує. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім'я існує формально, примирення між подружжям неможливе і є всі підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1\~ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З ч.1\~ст.24 СК України\~вбачається, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 2\~ст.112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

[PERSON] (далі - позивачка) звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі відповідач) про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя між ними не склалося. Позивачка в судове засідання не зявилася, проте в позовній заяві просить розглядати справу в її відсутність, на задоволені позовних вимог наполягає. Відповідач в судове засідання не зявився, проте надав до суду заяву в якій пояснив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти задоволення позовних вимог та просить розглядати справу без його участі. Зі змісту ч.4 ст.130 ЦПК України вбачається, що суд вправі ухвалити у попередньому судовому засіданні судове рішення у разі визнання відповідачем позову з урахуванням ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних та встановлених судом обставин і визнаних відповідно до них правовідносин. 27 червня 2013 року сторони уклали шлюб, який зареєстрували у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №722, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу. Сторони від шлюбу мають спільного малолітнього сина, що підтверджується свідоцтвом про народження. Спільне життя між ними не склалося через конфлікти та непорозуміння. Шлюбні відносини були припинені з серпня 2014 року, спільним побутом вони не повязані. За таких обставин, подальше збереження шлюбу із відповідачем суперечить інтересам сімї. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сімя існує формально, примирення між подружжям неможливе і є всі підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З ч.1 ст.24 СК України вбачається, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

[PERSON] (далі - позивачка) звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі відповідач) про розірвання шлюбу та про стягнення аліментів на утримання дітей, мотивуючи свої вимоги тим, що сімейні відносини між ними припинені. Позивачка в судове засідання не зявилася, на позовних вимогах наполягала , також подала до суду заяву в якій просить змінити позовні вимоги, а саме в частині стягнення аліментів залишити без розгляду, в частині про розірвання шлюбу позив задовольнити та слухати в її відсутність. Відповідач в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату та час судового засідання, клопотань про перенесення судового засідання не надавав. Зі змісту ч.4 ст.130 ЦПК України вбачається, що суд вправі ухвалити у попередньому судовому засіданні судове рішення у разі визнання відповідачем позову з урахуванням ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних та встановлених судом обставин і визнаних відповідно до них правовідносин. 08 березня 2005 року сторони уклали шлюб, який зареєстрували у відділі державної реєстрації актів цивільного стану виконавчого комітету Радісненської селищної ради Іванівського району Одеської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №02, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Сторони від шлюбу мають спільних неповнолітніх дітей, що підтверджується свідоцтвами про народження. Сімейні відносини між ними припинені через конфлікти на ґрунті різних поглядів на життя, втрати почуття взаєморозуміння один одного, що робить неможливим подальше спільне проживання однією сімєю. Після розірвання шлюбу неповнолітні діти залишаються проживати з позивачкою. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сімя існує формально, примирення між подружжям неможливе і є всі підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З ч.1 ст.24 СК України вбачається, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

[PERSON] (далі Позивачка) звернулася до суду з позовом в якому просить стягнути з [PERSON] аліменти на її корить на утримання повнолітньої дитини, сина [PERSON], [INFO] у розмірі 25% від усіх видів його доходу щомісячно, починаючи від дня предявлення позовної заяви до суду і до закінчення ним навчання і до досягнення ним 23-річного віку, мотивуючи тим, що він на цей час навчається у Біловодському професійному аграрному ліцеї. Позивачка в судовому засіданні змінила позовні вимоги та просила суд стягнути на її користь аліменти на утримання повнолітньої дитини у розмірі 500 грн. щомісячно. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти уточнених позовних вимог, визнаючи позовні вимоги лише в сумі яка дорівнює 400 грн. обґрунтовуючи це тим, що в неї з відповідачем є неповнолітня дитина, яка часто хворіє та потребує додаткових коштів на утримання. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Згідно свідоцтва про народження серії І-ЕД №027226 виданого 03 липня 1997 року на імя [PERSON], [INFO], відповідач, [PERSON] зазначений його батьком /а.с.4/. Довідкою №109 виданою 16 березня 2015 року Біловодським професійним аграрним ліцеєм підтверджується, що [PERSON], навчається з 01 вересня 2014 року по 23 січня 2016 року /а.с.3/. На підставі ст. 199 Сімейного Кодексу України, ст. 51 Конституції України батьки зобовязані утримувати своїх повнолітніх дітей продовжуючи навчання, що вимагають матеріальної допомоги, у звязку з чим, суд, з огляду на викладене, вважає за необхідне задовольнити уточненні позовні вимоги частково.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ [PERSON] (далі Позивачка) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач), в якій просить суд прийняти рішення про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову Позивачка посилається на те, що вона з Відповідачем перебуває у шлюбі з 03 серпня 2002 року. З 2012 року сімейні стосунки між ними припинилися через зловживання Відповідачем спиртних напоїв, сварки, і фізичне насильство з його боку. Окрім того, він перестав забезпечувати родину матеріально та допомагати вести домашнє господарство, через що вона з їх спільним сином [PERSON], [INFO], були вимушені піти з дому. У судовому засіданні Позивачка позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечував. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, оскільки сторони більш 2 років не ведуть подружніх стосунків, не мають спільного господарства, строк на примирення, наданий сторонам судом, не досяг мети збереження сімї. Окрім того, Позивачка наполягає на розірванні шлюбу через те, що 20.09.2014 року під час строку на примирення, Відповідач заподіяв їй тілесні ушкодження, про що слідчим СВ Міловського РВ ГУМВС були внесені відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань з попередньою правової кваліфікацією за ч.1 ст. 125 КК України. За таких обставин суд вважає збереження сімї сторін неможливим. На підставі ст.ст.105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

[PERSON] (далі позивачка) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі -відповідач) про стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 400 грн. щомісяця і до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивачка заявила про відмову від позову та просила провадження у справі закрити, оскільки відповідач добровільно надаватиме їй допомогу на утримання дитини. Відповідач до суду не зявився, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 205 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом. З матеріалів справи вбачається відсутність будь-яких підстав для неприйняття відмови від позову, відповідно така відмова може бути прийнята судом. Таким чином суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, у звязку з відмовою позивачки від позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~[PERSON] (далі - Позивачка) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач) про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що від шлюбу з Відповідачем вона має дочку [PERSON], [INFO], яка знаходиться на її утриманні, а Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, тому вона змушена звернутися до суду. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю і просить позов задовольнити. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідач у судовому засіданні пояснив, що надає добровільно матеріальну допомогу, але згоден також сплачувати і аліменти на утримання дочки. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд дійшов до висновку про можливість задоволення позовну з наступних підстав. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно свідоцтва про народження [PERSON], (а.с 8), Відповідач є її батьком, який, відповідно до вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України, зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки Позивачка у суді довела свої вимоги, і Відповідач проти задоволення позову не заперечував, суд дійшов до висновку про доведеність позовних вимог у повному обсязі Судові витрати підлягають стягненню з відповідача, оскільки Відповідачка згідно Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~На підставі ст.ст. 180, 182, 183 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивачка) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач) про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що від шлюбу з Відповідачем вона має дочку [PERSON], [INFO], яка знаходиться на її утриманні, а Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, хоча має таку можливість. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю і просить позов задовольнити. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідач у судовому засіданні пояснив, що згоден сплачувати і аліменти на утримання дочки. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд дійшов до висновку про можливість задоволення позовну з наступних підстав. Згідно свідоцтва про народження [PERSON], (а.с.3), Відповідач є її батьком, який, відповідно до вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України, зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки Позивачка в суді довела свої вимоги, і Відповідач проти задоволення позову не заперечував, суд дійшов до висновку про доведеність позовних вимог у повному обсязі Судові витрати підлягають стягненню з відповідача, оскільки Відповідачка згідно Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору. На підставі ст.ст. 180, 182, 183 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

[PERSON] (далі позивачка) звернулася до суду з позовом до ТОВ «Новгород-Сіверська ЖЕК» (далі відповідач) і після збільшення позовних вимог остаточно просила стягнути на її користь із вказаного товариства заборгованість по заробітній платі у розмірі 10\~984 грн. 24 коп. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03 квітня 2015 року по день ухвалення судом рішення. 29 жовтня 2015 року сторони у справі подали суду спільну письмову заяву про визнання мирової угоди, додавши до заяви укладену та підписану ними мирову угоду, за умовами якої: - відповідач визнає свої зобовязання зі сплати заборгованості по заробітній платі перед позивачкою у розмірі 10\~000 грн. 00 коп. та сплачує їх позивачці в повному обсязі до підписання цієї угоди; - позивачка зі своєї сторони відмовляється від решти позовних вимог, що заявлені у справі, в тому числі від вимоги про стягнення середнього заробітку за увесь час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до частини першої статті 175 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обовязків сторін та предмета позову. Частиною третьою статті 175 ЦПК України передбачено, що до ухвалення судового рішення у зв'язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз'яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. У судовому засіданні позивачка, її представник та представник відповідача, після розяснення їм правових наслідків укладення мирової угоди, просили визнати мирову угоду, а провадження у справі закрити. Зі змісту укладеної сторонами мирової угоди вбачається, що вона не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб та вчинена в інтересах сторін. Відповідно суд приходить до висновку що укладена сторонами мирова угода може бути визнана. Частиною четвертою статті 175 ЦПК України передбачено, що у разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Пунктом 4 частини першої статті 205 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона визнана судом. Враховуючи наявність підстав для визнання мирової угоди, укладеної сторонами, провадження у справі підлягає закриттю. Оскільки сторони під час укладення мирової угоди не передбачили порядку розподілу судових витрат, враховуючи, що позивачкою здійснено судові витрати у виді сплати судового збору у розмірі 487 грн. 20 коп., при цьому відповідачем судові витрати не здійснювалися, суд на підставі частини другої статі 89 ЦПК України вважає за необхідне покласти на кожну зі сторін угоди половину понесених судових витрат, стягнувши з відповідача на користь позивачки половину здійснених нею судових витрату у розмірі 243 грн. 60 коп. (487 грн. 20 коп. / 2). На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

[PERSON] (далі Позивачка) звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що 21 червня 2014 року між нею та [PERSON] (далі Відповідач) було укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Міловського районного управління юстиції у Луганській області за актовим записом № 12, свідоцтво про шлюб серії І-ЕД № 181085 від 21 червня 2014 року. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Через протилежні погляди на шлюб та сімю, сварки та бійки, сторони тривалий час разом не проживають, один про одного не піклуються, стосунки припинили, тому позивачка просить шлюб розірвати, дитину залишити проживати з нею, а шлюбне прізвище не змінювати. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] та Позивачка [PERSON] позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав у повному обсязі, просив задовольнити. Не заперечував, щоб дитина проживала з матірю. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: Сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 21 червня 2014 року. Шлюб зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Міловського районного управління юстиції у Луганській області, за актовим записом № 12. (а.с. 8). Подружжя припинили шлюбно-сімейні відносини з лютого 2018 року і на даний момент живуть окремо, ніяких намірів на примирення не зроблено жодною з сторін. Сторони не проживають спільно, сімейні відносини припинили. Причина розпаду сімї небажання жити разом. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін і це має істотне значення, а тому суд на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України вважає за необхідним постановити рішення про розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишити шлюбне прізвище [PERSON]. Крім того, батьки у судовому засіданні домовилися про те, що дитина повинна проживати з Позивачкою. На підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покласти на Відповідача. На підставі ст.ст.105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

[PERSON] (далі Позивачка) звернулася до Тальнівського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] (далі Відповідач) про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. В позовній заяві зазначає, що сторони є батьками неповнолітніх [PERSON], 18.04.2006 народження та [PERSON], 04.08.2012 народження, які проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні. Матеріальне становище позивачки не дає їй змоги повністю забезпечити дітей, тому позивачка просить стягнути з Відповідача, на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], 18.04.2006 народження та дочки [PERSON], 04.08.2012 народження в розмірі 1/3 частки його доходу щомісячно, але не нижче 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня предявлення цього позову і до повноліття дітей. Також, позивачка просить допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів. Позивачка до початку судового засідання подала заяву про те, що позовні вимоги підтримує повністю, просить розглядати справу за її відсутності. Відповідач до початку судового засідання подав заяву про те, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, справу просить розглядати за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю виходячи з наступного. Відповідно до свідоцтва про народження серія 1-СР №019576 виданого 03.05.2006 виконкомом Тальянківської сільської ради Тальнівського району Черкаській області, [PERSON] народився 18.04.2006, його батьком є [PERSON], матірю [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження серія 1-СР №160031 виданого 10.08.2012 виконкомом Тальянківської сільської ради Тальнівського району Черкаській області, [PERSON] народилася 04.08.2012, її батьком є [PERSON], матірю [PERSON]. Відповідно до ст. 180, 183 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи наведене, аналізуючи досліджені докази, приймаючи до уваги заяви сторін, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON], 01.11.1982 народження, зареєстрованого в [INFO] на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON], 18.04.2006 народження та [PERSON], 04.08.2012 народження, аліменти в розмірі 1/3 частки всіх видів його доходів щомісячно, починаючи з 06.02.2017 і до повноліття дитини, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму в місяць на дитину відповідного віку на кожну дитину. На підставі ч. 2 ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 640 грн. На підставі ст. ст. 180, 183 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved