Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], про поділ майна подружжя. В позові вказував, що 03.12.2010 року з відповідачем зареєстрував шлюб у виконавчому комітеті Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №77. Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 22.11.2012 року по справі №2-960/12/2401 шлюбі між ними розірвано. У шлюбі [INFO] народився син [PERSON], який на даний час проживає у відповідача, а він добровільно надає матеріальну допомогу на його утримання, та сплачує аліменти. Зазначав, що за час проживання у шлюбі, на спільні кошти, збудували гараж біля житлового будинку в [ADDRESS], що належить батькам відповідача, вартістю 20000,00 грн. Під час шлюбу за спільні кошти збудували інше нерухоме майно. Також придбали необхідні предмети домашньої обстановки та вжитку. Вказане майно він залишив відповідачу та їх синові, і на їх поділ не претендує. Крім того під час шлюбу придбали автомобіль марки «Volkswagen Sharan», 1996 року випуску, чорного кольору, кузов [NUMBER], номерний знак [NUMBER], техпаспорт [NUMBER] від 20.12.2011 року, який зареєстрований на ім'я відповідача у Вижницькому МРЕВ УДАІ УМВС України в Чернівецькій області, за попередньою вартістю 50000,00 грн. Зазначав, що шлюбний договір між ними не укладався, вказаний автомобіль та інше майно належать їм на праві спільної сумісної власності. А тому йому належить ? частина вищевказаного автомобіля, що в грошовому виразі становить 25000,00 грн. У добровільному порядку вони не досягли згоди щодо поділу вказаного автомобіля, а тому змушений звернутись до суду. Просив визнати за ним та за відповідачем право власності по ? частині майна, придбаного під час шлюбу, а саме по ? частині автомобіля марки «Volkswagen Sharan», 1996 року випуску, чорного кольору, кузов [NUMBER], номерний знак [NUMBER], техпаспорт [NUMBER] від 20.12.2011 року. В попередньому судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлений позов підтримав, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Просив позов задовольнити. Щодо проведення автотехнічної експертизи та стягнення з відповідача витрат по сплаті судового збору не наполягав. В попередньому судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнала, з попередньою оцінкою вартості автомобіля в сумі 50000,00 грн. погодилася. Суд, заслухавши представника позивача [PERSON]. відповідача [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.12.2010 року. Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 22.11.2012 року шлюб між ними розірвано, що підтверджується його копією. Вказане рішення набрало законної сили, а тому зазначені обставини відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України не потребують доказуванню. З відповіді Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування Вижницького та Путильського районів при УДАІ УМВС України в Чернівецькій області №1008 від 09.10.2013 року, з якої вбачається, що за [PERSON], [INFO], жителькою [ADDRESS] значиться один транспортний засіб: «Volkswagen Sharan», 1996 року випуску, чорного кольору, кузов [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], техпаспорт [NUMBER] від 20.12.2011 року. Сторони дійшли згоди, що вартість зазначеного автомобіля становить 50000,00 грн. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до пп.22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Відповідно до ст.ст.60, 61, 63 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 70 СК України, встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.1 ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст.368 ч.3 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено законом або договором. Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За правилами ч.3 ст.372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином судом встановлено та визнає відповідач, що в період шлюбу, на спільні кошти, сторони придбали автомобіль марки «Volkswagen Sharan», 1996 року випуску, чорного кольору, кузов [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], техпаспорт [NUMBER] від 20.12.2011 року, який зареєстрували на [PERSON], а тому зазначений автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] і виходячи з принципу рівності часток у майні подружжя, частки кожного з них складають по 1/2. Згідно ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи зазначені вимоги закону, а також з урахуванням наведених вище досліджених судом доказів, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Це підтверджено дослідженими в суді належними доказами. На підставі викладено, ст.ст.16, 328, 372 ЦК України, ст.ст.60, 61, 70, 71 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,

Outcome: approved