Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про стягнення інфляційних збитків, трьох відсотків річних та процентів за користування коштами. Позовні вимоги мотивовані тим, що 19 липня 2013 року між сторонами укладений договір позики грошових коштів на суму 46 740 грн., відповідно до умов якого позивач передав відповідачу кошти у зазначеній сумі у користування до 06 травня 2015 року. Фактична передача та отримання цієї суми підтверджується розпискою, за якою відповідач підтвердив отримання коштів та обов`язок повернення даної суми. Проте, в обумовлений строк позичальник кошти у повному обсязі не повернув, в зв`язку з чим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 грудня 2018 року, яке набрало законної сили, з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто 46 740 грн. боргу за вказаним договором та 640 грн. судових витрат. Станом на звернення з позовом до суду, рішення суду виконане не було, а тому позивач просить стягнути з відповідача проценти, три відсотки річних та інфляційні збитки за договором позики. Ухвалою суду від 30 липня 2019 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті в судове засідання. Позивач у судове засідання не з`явилася, однак надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, у заяві позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити та проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надіслав. Про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходили. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 19 липня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів на суму 46 740 грн., відповідно до умов якого позивач передав відповідачу кошти у зазначеній сумі у користування строком до 06 травня 2015 року. Фактична передача та отримання цієї суми коштів підтверджується розпискою, за якою відповідач підтвердив отримання та обов`язок повернення даної суми. Проте, в обумовлений строк позичальник кошти у повному обсязі не повернув, в зв`язку з чим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 грудня 2018 року, яке набрало законної сили, з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто 46 740 грн. боргу за вказаним договором та 640 грн. судових витрат. Станом на 12 липня 2019 року (дата звернення до суду), рішення суду виконане не було, а кошти не повернуті. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. А згідно зі стст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. А згідно зі ст. 625 цього Кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У правовій позиції Верховного суду України від 07.09.2016 року у справі № 6-1412цс16, зазначено, що згідно із ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. З урахуванням викладеного, враховуючи, що відповідач рішення суду не виконав, вимоги позову про стягнення 3 % річних на користь позивача в розмірі 5 858,51 грн. за період з 07.05.2015 року по 10.07.2019 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в цій частині. Крім того, позивач має право на отримання інфляційних втрат за період користування відповідачем коштами, який визначив грошове зобов`язання у національній валюті - гривні, оскільки внаслідок інфляційних процесів відбулося знецінення національної валюти України, що завдало шкоди позивачу. Таким чином з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню інфляційні втрати за період з 07.05.2015 року по 10.07.2019 року в розмірі 27 057,79 грн. Також, статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно поданого позивачем розрахунку, який перевірений судом, розмір нарахованих процентів за період з 07.05.2015 року по 10.07.2019 року із врахуванням розмірів облікової ставки Національного банку України за вказаний період, за користування коштами у розмірі 46 740 грн., складає - 34 911,97 грн., який також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, врахувавши те, що відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню у повному обсязі. У зв`язку з викладеним суд стягує з відповідача на користь позивача інфляційні збитки, три відсотки річних та проценти за користування коштами у розмірі 67 828,27 грн. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved