Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-21 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В позові вказав, що йому відповідно до рішення Лубенського міськрайонного суду від 18.02.2014 року належить ? частина домоволодіння, що розташоване в [ADDRESS]. За даною адресою зареєстрований його син [PERSON], [INFO], колишня співмешканка сина [PERSON], [INFO] та його онука [PERSON], [INFO]. Фактично в квартирі проживає лише його син. Колишня співмешканка сина [PERSON] та його онука [PERSON] не проживають в квартирі з вересня 2014 року. Відповідач [PERSON] житло залишила добровільно, витрат на утримання будинку та сплату за житлово-комунальні послуги не несе, її особисті речі у будинку відсутні. Це створює йому певні незручності, зокрема, по сплаті комунальних послуг, утриманню будинку, отримання субсидії, тощо. На підставі вищевикладеного позивач прохав суд, визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, хоча відповідно до ст.ст.128 Цивільного процесуального кодексу України, була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини своєї неявки у судове засідання не повідомила, клопотання від відповідача про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. На підставі статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних та доказів. Відповідно до статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлень про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши учасників судового розгляду справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Стаття 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Стаття 47 Конституції України гарантує право кожному на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» №24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року, при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, судам необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, колишніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї колишнього власника житла. З обставин справи вбачається, що йдеться про колишнього члена сім'ї власника житлового приміщення. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі рішення Лубенського міськрайонного суду від 18.02.2014 року належить ? частина домоволодіння, що розташоване в [ADDRESS] (а.с.6,7). Відповідно до договору найму(оренди) житла №33 від 02.07.2014 року за вищевказаною адресою зареєстрована [PERSON], [INFO]. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 12.07.2018 року [PERSON], 1990 р.н., хоча і зареєстрована за адресою [ADDRESS], але у вказаному будинку не проживає з вересня 2014 року (а.с.10). Вищевказані факти в своїй сукупності свідчать, про те, що відповідач [PERSON] не проживає в будинку належному позивачу з 2014 року, не користується даним житлом, не з'являється в ньому, не несе жодних витрат по його утриманню. У зв'язку з реєстрацією відповідача у належному позивачу житловому будинку позивач [PERSON] позбавлений, як власник, права на власний розсуд розпоряджатися належним йому нерухомим майном. Враховуючи вищевикладене, позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню.

Outcome: approved