Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є співвласником квартири за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою, крім позивача та його дружини - [PERSON] , зареєстровані, проте не проживають протягом п`яти років відповідачі у справі. [PERSON] , його дружина [PERSON] та їх неповнолітні діти - [PERSON] проживають в Російській Федерації, повертатись в м. Запоріжжя останні не мають намірів. Відповідачі комунальні платежі за місцем реєстрації не сплачують, в утриманні житла участі не приймають, особистих речей в квартирі не мають. Реєстрація відповідачів у квартирі за адресою: [ADDRESS] чинить позивачу вільно користуватись та розпоряджатись власністю. З цих підстав, [PERSON] змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач в судовому засідання позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позові, просив суд їх задовольнити. Крім того, [PERSON] заявив клопотання про долучення до матеріалів справи заяви відповідачів, відповідно до змісту яких відповідачі не заперечують проти задоволення позовних вимог [PERSON] , копії свідоцтв про реєстрацію [PERSON] , [PERSON] , інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.10.2016 року №69599691, договору дарування від 28.09.2016 року, технічного паспорту від 18.11.2004 року, яке задоволено судом. Відповідачі 1,2 в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій зазначили, що позовні вимоги визнають в повному обсязі та не заперечують проти їх задоволення. Представник третьої особи 1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи 2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій просив суд ухвалити рішення в інтересах неповнолітніх дітей. Допитана в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснила, що є сусідкою [PERSON] . Крім того зазначила, що відповідачі у справі та їх неповнолітні діти не проживають за адресою: [ADDRESS] приблизно з 2014-2015 року. Свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою позивача у справі. Також вказала, що син [PERSON] - [PERSON] , його дружина та діти фактично не проживаюсь за адресою: [ADDRESS] приблизно п`ять років. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, заслухавши пояснення позивача та свідків, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. З матеріалів справи слідує, що згідно з свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). В судовому засіданні встановлено, що 29.01.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування частини квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла 1/4 частину квартири за вказаною адресою. Зазначений договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Туріченко О.М., зареєстрований в реєстрі за №53. Вказана обставина підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.05.2020 року №208162065 (а.с. 138-139). Крім того, 28.09.2016 року між [PERSON] (відповідачем 1) та [PERSON] укладено договір дарування, за яким [PERSON] передав безоплатно у власність своїй матері - [PERSON] , а остання отримала у власність як дарунок 1/4 частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначений договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Туріченко О.М., зареєстрований в реєстрі за №745. Вказана обставина також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.05.2020 року №208162065 (а.с. 138-139). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Частиною 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання порушенню його прав. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 405 ЦК України унормовано, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (ч. 1). Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч. 2). Із змісту позовної заяви слідує, що [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] . Зазначена обставина підтверджується показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] , що були надані в ході розгляду цієї справи. Доказів протилежного матеріали справи №333/623/20 не містять та сторонами у справі не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Нормами ст. 72 ЖК Української РСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» передбачено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відряджені, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідачі 1,2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19.09.2009 року, що підтверджується копіями паспортів громадян Російської Федерації № [NUMBER] та № [NUMBER] (а.с. 92-109). [PERSON] та [PERSON] є батьками двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 21.12.2010 року серії [NUMBER] , актовий запис про народження № 1295 (а.с. 111), та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 26.09.2012 року серії [NUMBER] , актовий запис про народження №1003 (а.с. 112). Згідно з довідками про реєстрацію місця проживання особи від 10.02.2020 року №№04-28/3-3141, 04-28/3-3142 та від 05.10.2016 року №04-19.38148, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 79-81). Зазначена обставина також підтверджується відповідями на запит з Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 12.03.2020 року №01-71/2661, №01-71/2662, №01-71/2663, №01-71/2664 (а.с. 124-127). В судовому засіданні встановлено, що відповідачі у справі та їх неповнолітні діти близько п`яти років фактично не проживають за адресою: [ADDRESS] , доказів протилежного матеріали справи №333/623/20 не містять. Крім того, факт не проживання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , з 28.09.2016 року підтверджується актом від 07.02.2020 року, складеного провідним фахівцем сектору по роботі з абонентами ТОВ «Керуюча компанія «Мрія» (а.с. 110) та показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] . З огляду на викладене, враховуючи норми ч. 2 ст. 405 ЦК України, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами, а тому задовольняються судом. Крім того, розглянувши позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, суд виходить з наступного. Частиною 4 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно з копіями паспортів громадянина Російської Федерації [NUMBER] та № [NUMBER] (а.с. 92-109), [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . Зазначена обставина також підтверджується виписками з Єдиного державного реєстру нерухомості про основні харктеристики і зареєстрованих правах на об`єкти нерухомості (а.с. 115-119). Крім того, їх неповнолітні діти - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та фактично проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію місця проживання №7512, 7513 (а.с. 30-31). Доказів протилежного матеріали справи №333/623/20 не містять та відповідачами 1, 2 не надано. З огляду на викладене, оскільки неповнолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та фактично проживають разом з батьками за адресою: [ADDRESS] , суд дійшов висновку, що вимоги позивача про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами, а тому задовольняються судом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 840,80 грн. судом покладається на відповідачів 1,2 порівну.

Outcome: approved