Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідачів про визнання недійсним рішення та державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування запису про державну реєстрацію. Свої вимоги мотивує тим, що 23.02.2018 року ним на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом набуто у власність квартиру [ADDRESS] . При цьому, власниками квартири [ADDRESS] є відповідачі - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Вказує, що зазначений будинок розташований на земельній ділянці загальною площею 0,0591 га і в 2009 році ТзОВ «Технічне бюро кадастру» було виготовлено технічну документацію щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. В подальшому, 30.09.2009 року рішенням Луцької міської ради №47/41 «Про передачу у власність громадянам міста земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та надання в оренду» передано безоплатно у власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0335 га, що розташована по [ADDRESS] , а 23.11.2010 року управлінням Держкомзему у м. Луцьку видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ№ 085629. Проте, відповідно до висновку експерта №3 судової земельно-технічної експертизи від 29.01.2021р., на земельній ділянці, яка належить відповідачам, розташована частина його квартири, зокрема кімната №1-6, площа такого накладання 3,9 кв.м. Тобто, Луцька міська рада передала у власність відповідачам земельну ділянку під частиною його квартири. А тому, вважає таке рішення Луцької міської ради від 30.09.09 №47/41 незаконним і таким, що порушує його права. У зв`язку з чим, просить визнати недійсним та скасувати рішення Луцької міської ради від 30.09.09 №47/41 «Про передачу у власність громадянам міста земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та надання в оренду» в частині п.62 щодо передачі безоплатно у власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0335 га, що розташована по [ADDRESS] . Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №085629, виданий 23 листопада 2010 року відповідачам на вказану земельну ділянку, а також скасувати запис в Поземельній книзі про державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер 0710100000:31:096:0014, площею 0,0335 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташована: [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у заяві та просив їх задовольнити. Представники відповідачів - Луцької міської ради, [PERSON] та Головного управління Держгеокадастру у Волинській області просили відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві та письмових поясненнях. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися по невідомій суду причині, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. А тому. суд вважає за можливе справу слухати у їх відсутності за наявними у справі доказами. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Як з`ясовано судом, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 23.02.2018 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 5, 6). При цьому, як слідує з матеріалів справи - співвласниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14). Згідно рішення Луцької міської ради №47/41 «Про передачу у власність громадянам міста земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та надання в оренду» від 30.09.2009 року передано безоплатно у власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0335 га, що розташована по [ADDRESS] (а.с. 37). 23.11.2010 року управлінням Держкомзему у м. Луцьку видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ№ 085629 (а.с. 38). Відповідно до статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» , рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. У відповідності до статті 12 ЗК України, розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян і юридичних осіб, відноситься до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами. Статтею 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара. Отже, виходячи з системного аналізу зазначених правових норм, передбачена безоплатна передача у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування саме жилого будинку, господарських будівель, а не квартири. Як вбачається з свідоцтва на право власності на житло від 19.01.2006 р., технічного паспорта, відповідачі на даний час та момент прийняття оскаржуваного рішення є співвласниками квартири [ADDRESS] , а не будинку. При цьому, як слідує з технічних паспортів на квартири [NUMBER] та [NUMBER] , технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, житловий будинок, в якому розміщена належні позивачу та відповідачам квартири є двохквартирним і вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці загальною площею 0,0591 га (а.с. ). Отже, за таких обставин, Луцька міська рада оскаржуваним рішенням протиправно передала у власність відповідачам земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0335 га, під окремою квартирою в двоквартирному житловому будинку, хоча така передача Земельним кодексом України не передбачена. Водночас, як вбачається з висновку експерта №3 судової земельно-технічно експертизи від 29.01.2021 року частина квартири [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , розташована в межах частини земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею0,0335 га, кадастровий номер 0710100000:31:096:0014 по [ADDRESS] та належить на праві власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №085629 (а.с. 46-49). Тобто, оскаржуваним рішенням Луцька міська рада передала у власність відповідачам земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, під частиною квартири, яка належить на праві власності [PERSON] . Відповідно до статті 42 ЗК України (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення) земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації. У разі знищення (руйнування) багатоквартирного будинку майнові права на земельну ділянку, на якій розташовано такий будинок, а також належні до нього будівлі, споруди та прибудинкова територія, зберігаються за співвласниками багатоквартирного будинку. Із аналізу цільового призначення земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, та норм статті 42 ЗК України слідує, що в разі приватизації громадянами квартир у такому будинку земельна ділянка як така, що входить до житлового комплексу, може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування лише об`єднанню співвласників будинку, створеному відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» у порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 11 жовтня 2002 року № 1521 «Про реалізацію Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». У такому разі земельна ділянка належить співвласникам жилого будинку на праві спільної сумісної власності, яка разом із загальним майном і допоміжними приміщеннями є майном співвласників, які визначають порядок його використання. Нормами земельного законодавства не передбачено можливості передачі у власність чи користування окремим співвласникам багатоквартирних будинків земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний жилий будинок, або її частини. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду Касаційного цивільного суду від 18 березня 2019 року у справі № 263/68/17. Згідно ч.3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Ст. 126 Земельного кодексу України (в редакції станом на дату видачі спірного державного акту) передбачено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Державний акт на право власності на земельну ділянку - це документ, який засвідчує право власності і видається на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки є необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку. Вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого такий акт виданий. Оскільки рішення Луцької міської ради від 30.09.09 №47/41 «Про передачу у власність громадянам міста земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та надання в оренду», на думку є таким, що підлягає скасуванню, то враховуючи, що спірний державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на підставі вказаного рішення Луцької міської ради, також є недійсним і таким, що підлягає скасуванню. Щодо вимоги про скасування запису в Поземельній книзі про державну реєстрацію земельної ділянки, то дана вимога до задоволення не підлягає, оскільки заявлена передчасно так як рішення суду про скасування державного акту є підставою для цього. Частиною 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Враховуючи, що судом задоволено дві позовні вимоги, що стосуються Луцької міської ради та фізичних осіб, то саме з них підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1816,00 грн., тобто по 454,00 грн. з кожного.

Outcome: partial