Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-23 00:00:00

[PERSON] звернувся в Соснівський районний суд міста Черкаси з зазначеним позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивував тим, що він з 01 березня 2016 року по 04 січня 2018 року проходив службу в Управлінні патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції на посаді інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції. За час служби відповідач порушував його трудові права, зокрема, право на гідну заробітну плату. Йому не виплачувалось грошове забезпечення у повному обсязі, у зв`язку з чим він був змушений відновлювати свої трудові права в суді. Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2017 року стягнуто з Департаменту патрульної поліції на його користь заборгованість у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 01 березня 2016 року по 04 червня 2017 року в сумі 3586 гривень 56 копійок. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2018 року постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2017 року залишено без змін. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2018 року стягнуто з Департаменту патрульної поліції на його користь заборгованість по індексації грошового забезпечення з 01 червня 2016 року по 17 серпня 2017 року в розмірі 2058 гривень 73 копійки. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 23 липня 2018 року стягнуто з Департаменту патрульної поліції на його користь грошове забезпечення за час перебування у відпустці за період з 01 червня 2016 року по 30 червня 2016 року у сумі 294 гривень та за період з 02 березня 2017 року по 17 березня 2017 року у сумі 168 гривень. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 20 червня 2018 року стягнуто з Департаменту патрульної поліції на його користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні в сумі 1830 гривень 32 копійки. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року стягнуто з Департаменту патрульної поліції на його користь компенсацію втрати частини грошового забезпечення у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з 01 червня 2016 року по 31 серпня 2017 року у розмірі 292 гривні 27 копійок. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 25 березня 2019 року стягнуто з Департаменту патрульної поліції на його користь компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з 01 березня 2016 року по 04 червня 2017 року у розмірі 784 гривні 18 копійок; компенсацію втрати частини грошового забезпечення у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з 02 березня 2017 року по 17 березня 2017 року у розмірі 99 гривень 07 копійок; компенсацію втрати частини грошового забезпечення у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з 18 серпня 2017 року по 29 серпня 2017 року у розмірі 164 гривні 73 копійки. Протиправними діями Департаменту патрульної поліції йому була завдана моральна шкода, яка полягала також у погіршенні стану здоров`я. Зокрема, з 17 вересня 2018 року по 26 вересня 2018 року він проходив амбулаторне лікування з діагнозом гіпертонічний криз. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на його користь 37459 гривень 50 копійок на відшкодування моральної шкоди. Ухвалою судді Соснівського районного суду міста Черкаси від 16 травня 2019 року справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду міста Києва. Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 05 липня 2019 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 05 серпня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 24 квітня 2020 року залишено без задоволення заяву позивача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити в задоволенні позову (а.с. 50-52). Зазначено, що обставин невиплати заробітної плати позивачу надано оцінку, яка викладена у судових рішеннях. Позивачем не доведено в чому саме полягали душевні страждання, втрата життєвих зв`язків того. Доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між погіршенням стану здоров`я позивача з діями або бездіяльністю відповідача. Крім того, не зрозуміло чому позивач під час обрахунку моральної шкоди обирає саме половину прожиткового мінімуму на 01 січня 2019 року. Позивач направив до суду відповідь на відзив на позовну заяву, з якої вбачається, що він підтримує викладене у позовній заяві (а.с. 60). Представник відповідача подав заперечення, з яких вбачається, що він підтримує викладене у відзиві на позовну заяву (а.с. 64-65). Представник відповідача подав додаткові пояснення, з яких вбачається, що відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Як вбачається з судових рішень порушення прав позивача мали місце у період до серпня 2017 року. З зазначений позовом [PERSON] звернувся у травні 2019 року, тобто поза межами тримісячного строку, встановленого ч. 1 ст. 233 КЗпП України (а.с. 70-71). З відповіді позивача на додаткові пояснення представника відповідача вбачається, що останнє судове рішення ухвалено 25 березня 2019 року, виплата здійснена у червні 2019 року, а звернувся до суду він 15 травня 2019 року. Таким чином, він звернувся до суду в межах встановленого законом строку (а.с. 78-79). Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] з 01 березня 2016 року по 04 січня 2018 року проходив службу в Управлінні патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції на посаді інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції. Позивач зазначає, що за час служби відповідач порушував його трудові права, зокрема, право на гідну заробітну плату. Йому не виплачувалось грошове забезпечення у повному обсязі, у зв`язку з чим він був змушений відновлювати свої трудові права в суді. Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2017 року стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь [PERSON] заборгованість у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 01 березня 2016 року по 04 червня 2017 року в сумі 3586 гривень 56 копійок (а.с. 6-8). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2018 року постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2017 року залишено без змін (а.с. 9-10). Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2018 року стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь [PERSON] заборгованість по індексації грошового забезпечення з 01 червня 2016 року по 17 серпня 2017 року в розмірі 2058 гривень 73 копійки (а.с. 11-12). Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 23 липня 2018 року стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь [PERSON] грошове забезпечення за час перебування у відпустці за період з 01 червня 2016 року по 30 червня 2016 року у сумі 294 гривень та за період з 02 березня 2017 року по 17 березня 2017 року у сумі 168 гривень (а.с. 13-14). Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 20 червня 2018 року стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні в сумі 1830 гривень 32 копійки (а.с. 15-16). Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь [PERSON] компенсацію втрати частини грошового забезпечення у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з 01 червня 2016 року по 31 серпня 2017 року у розмірі 292 гривні 27 копійок (а.с. 17-19). Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 25 березня 2019 року стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь [PERSON] компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з 01 березня 2016 року по 04 червня 2017 року у розмірі 784 гривні 18 копійок; компенсацію втрати частини грошового забезпечення у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з 02 березня 2017 року по 17 березня 2017 року у розмірі 99 гривень 07 копійок; компенсацію втрати частини грошового забезпечення у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з 18 серпня 2017 року по 29 серпня 2017 року у розмірі 164 гривні 73 копійки (а.с. 20-22). З позову вбачається, що протиправними діями Департаменту патрульної поліції [PERSON] була завдана моральна шкода, яка полягала також у погіршенні стану здоров`я. Зокрема, з 17 вересня 2018 року по 26 вересня 2018 року позивач проходив амбулаторне лікування з діагнозом гіпертонічний криз (а.с. 23-24). Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно. Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно зі ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Оскільки для наявності зобов`язання по відшкодуванню шкоди відповідно до статей 1176, 1167 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов`язком позивача (статті 12, 81 ЦПК України). Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 397/1745/14-ц. Позивач просить суд стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на його користь 37459 гривень 50 копійок на відшкодування моральної шкоди. Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з частинами 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Відповідно до абзацу 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Вбачається, що відповідачем виплачувалась заробітна плата та інші виплати позивачу не в повному обсязі та не своєчасно. Всі належні позивачу виплати були здійснені лише за рішеннями суду. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано. Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3. 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 464/3789/17 та в постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року в справі № 750/6330/17. Позивач мав докладати значних зусиль для відновлення своїх порушених прав, зокрема, з метою стягнення заборгованості по заробітній платі [PERSON] довелося подати шість позовних заяв. Вбачається, що відповідачем були порушені законні трудові права позивача, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагали від останнього додаткових зусиль для організації свого життя. За таких обставин, суд вважає, що знайшли своє підтвердження доводи [PERSON] про необхідність відшкодування йому моральної шкоди, оскільки відповідач не довів, що його тривала протиправна бездіяльність не викликала у позивача психічне напруження у зв`язку з очікуванням рішення. При цьому суд враховує, що позивачу були спричинені душевні страждання, оскільки він був змушений докладати додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права, зокрема, неодноразово звертатися до суду, щоб довести неправомірність не виплат йому заробітної плати та інших виплат. Разом з тим, при визначені розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд враховує те, що тяжких наслідків для позивача не настало, тому з огляду на засади розумності та справедливості суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в сумі 1000 гривень, оскільки такий розмір моральної шкоди є співмірним з допущеними порушеннями з боку відповідача. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. З урахуванням часткового задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в сумі 768 гривень 40 копійок. Відповідно до ч. 3 розділу ХІІ Прикінцеві положення ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170,178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407,424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Outcome: partial