Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до ТОВ «Завод Автоштамп» про стягнення невиплаченої заробітної плати в розмірі 7\~707,66 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку, інфляційних втрат в розмірі 456,55 грн. Крім того, позивач просила стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду на розмірі 25\~000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 15 квітня 1968 року по 03 вересня 2018 року працювала в ТОВ «Завод Автоштамп». В липні-серпня 2018 року відповідач припинив виплачувати їй заробітну плату, внаслідок чого на момент звільнення утворилась заборгованість: за липень 2018 року 3\~398,60 грн., за серпень 2018 року 4\~020,36 грн., за вересень 2018 року 288,70 грн. Оскільки, заборгованість по заробітній платі не була виплачена у строки встановлені законом, просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку та втрати від інфляції. Внаслідок того, що відповідачем не було виплачено їй нараховану заробітну плату, вона позбавлена змоги придбати продукти харчування та розрахуватись за комунальні послуги, в звязку з чим постійно перебуває в знервованому стані, позбавлена нормального сну, тому вважає, що відповідач повинен сплатити їй моральну шкоду, розмір якої вона оцінює в 25\~000,00 грн. До початку розгляду справи по суті, позивач подала заяву про залишення позовної заяви в частині стягнення невиплаченої заробітної плати, інфляційних втрат та моральної шкоди без розгляду та просила стягнути лише середній заробіток за час затримки розрахунку. Відповідач заперечував проти задоволення позову в повному обсязі з тих підстав, що 14 лютого 2019 року повністю виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі та вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди безпідставними та необґрунтованими. 28 січня 2019 року відкрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 25 лютого 2019 року. 25 лютого 2019 року судове засідання відкладено на 21 березня 2019 року у зв'язку із задоволенням клопотання позивача про витребування у відповідача довідки про середньоденну та середньомісячну заробітну плату позивача. 21 березня 2019 року судове засідання відкладено на 16 квітня 2019 року у зв'язку з невиконанням відповідачем ухвали суду від 25 лютого 2019 року про витребування доказів та повторного направлення зазначеної ухвали відповідачу для виконання. 16 квітня 2019 року учасники справи, належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Від позивача надійшла заява залишення позовної заяви в частині стягнення невиплаченої заробітної плати, інфляційних втрат та моральної шкоди без розгляду. Крім того, позивач просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку та розглядати справу без її участі. Ухвалою суду від 16 квітня 2019 року позовну заяву в частині стягнення невиплаченої заробітної плати, інфляційних втрат та моральної шкоди залишено без розгляду. Відповідач причини неявки в судове засідання не повідомив, із заявою про неможливість розгляду справи у відсутність його представника до суду не звертався. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. До 03 вересня 2018 року позивач працювала в ТОВ «Завод Автоштамп» на посаді контролера на контрольно-пропускному пункті у відділі охорони та 03 вересня 2018 року була звільнена з посади згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України на підставі наказу №131-к від 29 серпня 2018 року, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача. У день звільнення з позивачем не було проведено повного розрахунку, зокрема, не виплачено заборгованість із заробітної плати за липень, серпень та вересень 2018 року в загальному розмірі 7\~707,66 грн., за винятком відрахувань, що підтверджується довідкою про заробітну плату до видачі. Відповідно до ст. ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обовязок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обовязку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Остаточну виплату належної позивачу при звільненні суми, відповідач здійснив 14 лютого 2019 року, що не оспорюється сторонами. Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період, а після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Довідкою відповідача №57 від 16 квітня 2019 року підтверджується, що середньоденний заробіток позивача становить 228,80 грн., що не оспорюється позивачем. Відповідно до норм тривалості робочого часу на кожний рік з часу звільнення кількість робочих днів становить за вересень 2018 року (з 04 вересня 2018 року) 19 днів, за жовтень 2018 року 22 дні, за листопад 2018 року 22 дні, за грудень 2018 року 20 днів, за січень 2019 року 21 день, за лютий 2019 року (по 13 лютого 2019 року включно) 9 днів, всього 113 дні. Середній заробіток,\~який підлягає\~стягненню на\~користь позивача,\~складає 25\~854,40\~грн.\~(113\~х 228,80\~грн.)\~без віднімання\~сум податків\~та зборів,\~які підлягають нарахуванню відповідно до чинного законодавства та утриманню роботодавцем при виконанні судового рішення. За правилами\~ст.\~141\~ЦПК України,\~виходячи із\~ставок судового\~збору на\~час подання\~позову,\~відповідач повинен\~сплатити в\~дохід держави\~судовий збір\~за позов\~майнового характеру (стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку) в розмірі 768,40 грн. На підставі ст. ст. 116,\~117,\~232\~КЗпП Українита

Outcome: approved