Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про захист прав споживача. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 16.06.2017 року між ним та відповідачем по справі був укладений договір №724011 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі, предметом якого є надання учаснику послуг системи АвтоТак, спрямованих на придбання автомобіля. Позивач наполягає, що вказаний договір порушує норми чинного законодавства, а тому його слід визнати недійсним з моменту укладення та стягнути із відповідача на користь позивача грошові кошти сплачені останнім у розмірі 87438.24 грн.. Так позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги наполягав, що умови договору порушують його п рава, як споживача. Учасник цього договору зобов'язаний сплатити вступний внесок, плату за послуги, яка визначається у відсотках від поточної ціни автомобіля, щомісячні повні внески, за рахунок яких відповідач оплачує автомобіль та формує фонд для повернення коштів, що разом становлять повні внески, частиною з яких є щомісячний внесок в оплату послуг відповідачу. Відповідач гарантує надання учаснику права на отримання автомобіля за умови виконання учасником всіх зобов'язань, передбачених договором. Предметом оскаржуваного договору є надання послуг з адміністрування системи, що умовно називається «АвтоТак» і базується на створенні груп покупців (учасників) з метою придбання автомобілів. На думку позивача, при укладенні спірного договору позивач отримав від відповідача нечітку, неправдиву інформацію стосовно умов договору, порядку його виконання, тоді як за умови належного роз'яснення йому всіх умов та наслідків, він не погодився б на укладення цього договору, оскільки його умови є несправедливими стосовно нього, всупереч принципу добросовісності цивільних відносин створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на його шкоду. Відповідно до статей 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», якими заборонено нечесну підприємницьку практику, яка виключає будь-яку діяльність, що вводить в оману споживача, дії відповідача є забороненими. Спірний договір не відповідає чинному законодавству України, грубо порушує його права як споживача послуг та як громадянина України, не відповідає його внутрішній волі як на момент його укладення, так і на цей час, тому підлягає визнанню недійсним. Позивач наполягає, що вказаний вище договір, який укладений між сторонами здійснений з використанням нечесної підприємницької практики та спрямований на утворення, експлуатації, сприяння розвитку пірамідальних схем. Також, умовами спірного договору встановлено обов'язок позивача сплачувати чисті внески, розмір яких постійно змінюється залежно від поточної ціни на автомобіль. Загальна сума зобов'язань позивача не є фіксованою, а щомісяця збільшується. З урахуванням того, що зміст договору є складним для сприйняття і розуміння правової природи правочину, прав та обов'язків сторін, спрямований на використання відповідачем нечесної підприємницької практики, його укладено під впливом помилки щодо обставин, які мають істотне значення, договором порушено його права, які підлягають захисту вставленим законом способом. Розгляд справи здійснюється у спрощеному позовному порядку з викликом сторін на підставі ухвали суду від 13.11.2018 року. У судове засідання позивач не зявився, однак надав до суду заяву, відповідно до якої розгляд справи просив проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, однак надав до суду відзив на позовну заяву із змісту якого вбачається, що останній позовні вимоги не визнав наполягаючи на тому, що договір укладений у відповідності до вимог законодавства України та ліцензійних умов надання таких послуг, які має відповідач. Так останній наполягав, що позивач посилається на вимоги законодавства, що у даному випадку застосування не підлягають, а діяльність самого відповідача ліцензована у встановленому законом порядку та здійснюється відповідно до ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, за таких обставин позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають. Окрім того у своєму відзиві на позовну заяву представник відповідача просив справу розглянути за його відсутності та у задоволенні позову відмовити повністю. Враховуючи заяви сторін по справі про розгляд останньої за їх відсутності, суд приходить до висновку, що справу можливо розглянути за наявними\~ матеріалами справи за відсутності сторін. Дослідивши матеріали\~справи суд\~приходить до\~висновку,\~що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що 16.06.2017 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» укладено договір №724011 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі, предметом якого є надання учаснику послуг системи АвтоТак, спрямованих на придбання автомобіля. Додатком №1 до вищевказаного договору передбачено, що позивач сплачує плату за послуги, повязані зі вступом до системи в сумі 6438,24 грн., а транспортним засобом, який має бути поставлений через систему АвтоТак є ЗАЗ «Sens». Поточна ціна автомобіля становить 178840 грн. Позивач наполягав, що у в умовах вказаного договору наявне відображення дії пірамідальної схеми під назвою «система придбання в групах «АвтоТак», а в діяльності самого ТОВ «Авто Просто» наявні ознаки нечесної підприємницької практики, яка вводить споживача в оману. Позивач вважає, що вказаний договір, який укладений між сторонами, здійснений з використанням нечесної підприємницької практики та спрямований на утворення, експлуатацію, сприяння розвитку пірамідальних схем, а діяльність відповідача підпадає під ознаки п. 7 ч. 3 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів». З моменту укладення договору позивач сплатив відповідачу кошти в сумі 87438,24 грн., однак автомобіль так і не отримав, а тому просить суд, посилаючись на норми чинного законодавства та судову практику, визнати договір недійсним з моменту його укладення та повернути всі сплачені кошти. Разом із тим із вказаними доводами позивача суд погодитися не може із наступних підстав. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, aле одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Спірним договором передбачено, що відповідач надає послуги, предметом яких є адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок обєднаних періодичних платежів учасників групи через систему «АвтоТак», що прямо визначено в статті 1 вказаного вище договору. Згідно зі статтею 2 Угоди TOB «Авто просто» є товариством, що надає послуги, серед яких є придбання автомобілів учасниками через систему придбання у групах «АвтоТак». Система придбання у групах (система «АвтоТак») - це система, яка полягає у наданні фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобілів, створенні груп покупців (учасників), метою яких є придбання автомобілів за рахунок обєднаних грошових коштів учасників групи у порядку та на умовах передбачених договором про адміністрування, що безпосередньо зазначено у визначенні термінів вказаного вище договору. Учасником системи (учасником) є фізична чи юридична особа, яка уклала договір у та додатки № 1, № 2 до нього, сплатила плату за послуги, пов'язані зі вступом до системи, в повному обсязі. Статтею 3 оспорюваного договору визначено право учасника розірвати договір, а також право односторонньо відмовитися від договору протягом чотирнадцяти календарних днів з дати його укладення. У силу статті 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, установлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Статтею 12 вказаного оспорюваного договору визначений порядок розірвання даного договору та повернення коштів. Так п. 12.1 статті 12 вказаного договору визначено, що учасник який ще не отримав автомобіль має право розірвати договір за власним бажанням, про що зобовязаний повідомити відповідача у письмовій формі. УЦ строк встановлений чинним законодавством Авто просто розглядає заяву учасника та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. Поверненню підлягають тільки періодичні платежі , сплачені за договором, з урахуванням положень. Викладених в цій статті. Таким чином вбачається, що вказаним договором визначені права його сторін, а також порядок розірвання договору, яким позивач із невідомих суду причин не скористався. Відповідно до статті 19 спірного договору, підписання останньої та додатків до неї є підтвердженням факту ознайомлення, розуміння сторонами та їх згоди з усіма визначеннями, умовами та змістом угоди й додатків до неї. Учасник заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника TOB «Авто Просто», уважно прочитав та зрозумів угоду та додатки до неї, що засвідчив своїм підписом. Позивач погодився з умовами угоди, підписавши її та вчиняючи дії на її виконання, зокрема сплачуючи відповідні внески про що і сам зазначив у своїх позовних вимогах. За вказаних обставин суд приходить до обґрунтованого висновку, що під час укладення вказаного договору позивач отримав примірник договору та додатки до нього, які містять опис послуг ТОВ «Авто Просто». Відповідно до статті 19 угоди підписання цієї угоди та додатків до неї є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами його умов та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом угоди і додатків до неї. Позивач наданим йому правом дострокового розірвання оспорюваного договору не скористався як протягом 7 днів з дня підписання останнього, так і в подальшому продовжуючи при цьому сплату відповідних внесків. Заява ж позивача щодо введення його в оману про правову природу такого правочину не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні. Згідно з ч.,ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до норм ст.,ст. 77-81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до норм ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, здійснивши системний аналіз наявних у матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку, що докази, надані позивачем до заяви на підтвердження викладених у ній обставин, є недостатніми для підтвердження факту введення відповідача в оману щодо суті вчиненого ним правочину. Так із суті вказаного договору вбачається, що останній містить детальний опис послуг, що надаються відповідачем. В момент підписання договору позивач отримав його примірник, а тому мав змогу ознайомитися із змістом вказаного договору та протягом встановленого договором терміну односторонньо відмовитися від договору, однак цього не зробив та продовжував здійснювати сплату внесків протягом майже року з дня укладення вказаного договору. Згідно з п.20 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Разом із тим матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження доводів позивача щодо заведення останнього в оману чи незнання або ж нерозуміння ним умов вказаного договору. Щодо доводів позивача про наявність в діях відповідача ознак нечесної підприємницької практики спрямованої на утворення, експлуатацію та розвитку пірамідальних схем суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Так Верховний Суд у своїй постанові по справі за № 195/202/16-ц від 23.01.2019 року зазначив, що аналіз пункту 7 частини третьої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару. Таким чином, для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність усіх зазначених ознак. Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми законодавства України. Так, пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів. При розгляді вказаної справи Верховний Суд вказав, що суди попередніх інстанцій не врахували, що ТОВ «Авто Просто» відповідно до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 19 січня 2012 року № 40 було зареєстроване у державному реєстрі фінансових установ згідно з вимогами закону та отримало ліцензію на здійснення діяльності (надання фінансової послуги) щодо «придбання товарів у групах» у Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринку фінансових послуг. Укладена угода в рамках системи придбання товарів у групах не є утворенням та розвитком пірамідальних схем у розумінні пункту 7 частини третьої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ТОВ «Авто Просто» надає споживачам послуги на основі системи, кінцевим результатом якої на підставі угод з учасниками групи є отримання автомобіля всіма учасниками, а споживачі сплачують кошти саме за одержання послуги, яка споживається в процесі її виконання. Кожний учасник отримує автомобіль відповідно до платежів, здійснених ним самим, та продовжує сплачувати за автомобіль до повної виплати. На виконання ліцензійних умов 15.01.2013 року ТОВ «Авто Просто» отримало ліцензію на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах № 198421 від 15.01.2013 року, тобто державою в особі спеціального уповноваженого органу надано офіційний дозвіл на здійснення такого виду діяльності та надання таких послуг. 16 червня 2017 року між сторонами у справі було укладено договір № 724011 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі, який укладено у повній відповідності до ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів та перевірено його відповідність ліцензійним умовам національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, що в поєднанні з отриманою ліцензією гарантує законність такого договору та його повну відповідність законодавству України Відповідно до статті 1 розділу і оспорюваного позивачем договору - предметом договору є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок обєднаних періодичних платежів учасників групи через систему АвтоТак. З наведеного вбачається, що законність та відповідність законодавству України діяльність ТОВ «Авто Просто» перевіряється національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та нею надано ліцензію на провадження такої діяльності, що підтверджує усе вищенаведене і виключає можливість визнання договору недійсним з підстав його невідповідності ст.ст. 18,19 ЗУ Про захист прав споживачів. Законом закріплено можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. Суд дослідивши докази надані сторонами по справі та надавши оцінку кожному із них окремо та в їх сукупності, дійшов висновку про те, що укладена угода в рамках системи придбання товарів у групах не є утворенням та розвитком пірамідальних схем у розумінні пункту 7 частини третьої статті 19 Закону, оскільки TOB «Авто Просто» надає споживачам послуги на основі системи, кінцевим результатом якої на підставі угод з учасниками групи є отримання автомобіля всіма учасниками, а споживачі сплачують кошти саме за одержання послуги, яка споживається в процесі її виконання. Суд виходить з того, що кожний учасник отримує автомобіль відповідно до платежів, здійснених ним самим, та продовжує сплачувати за автомобіль до повної виплати. У своїй постанові по справі №126/1105/16 від 13.03.2019 року Верховний Суд зазначив, що пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів. Аналогічний правовий висновок щодо застосування статті 19 Закону висловлений у постановах Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-40цс13 та від 25 червня 2014 року у справі № 6-74цс14. Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Разом із тим наявність вказаних ознак в оспорюваному договорі позивачем не доведено жодним доказом. Щодо доводів позивача про незаконні положення щодо формування та зміни ціни товару та виду самого товару, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Договором взагалі не передбачено можливості зміни розміру внесків та їх складових ані шляхом погодження, ані тим більше в односторонньому порядку, оскільки ціна послуг погоджена між учасниками у відсотках від взаємно обраного критерію і складає узгоджений відсоток від поточної ціни Автомобіля на весь період дії Договору між сторонами: Періодичний платіж - 0,8333 % від Поточної ціни автомобіля, Щомісячна винагорода - 0,415 % від Поточної ціни автомобіля. Отже, твердження Позивача про те, що нібито за час дії Договору може змінюватись розмір внесків суперечать фактичним обставинам справи. Щодо конкретної марки та моделі автомобіля, яку отримує Учасник, то кожному Учаснику надається змогу (у відповідності до умов Договору), після набуття права на отримання Автомобіля, звернутись до ТОВ Авто Просто із заявою, у якій зазначити, яку саме марку та модель він бажає отримати, комплектність автомобіля, його колір та інші необхідні споживчі характеристики. Зазначення конкретного Автомобіля у Додатку № 1 необхідно для забезпечення можливості проводити розрахунок усіх внесків за Договором. У випадку припинення виробляння / імпортування / продажу моделі зазначеної у Додатку № 1, Договір передбачає порядок проведення процедури заміни Автомобіля на Автомобіль із найближчими споживчими характеристиками та ціною, що забезпечує захист інтересів всіх учасників групи разом та кожного із Споживачів послуги окремо. Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі статтею 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частинами третьою та п'ятою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підсумовуючи усе зазначене вище суд приходить до переконання, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження наявності умислу в діях відповідача щодо введення ним позивача в оману, з умовами договору позивач погодився та підписав його. Договір між сторонами підписаний повноважними особами, містить всі суттєві умови, передбачені законом для договорів і які мають істотне значення, а також які були узгоджені сторонами шляхом звернення позивача з пропозицією щодо укладення договору та погодженням відповідачем на укладення такого договору. Ознак несправедливості в указаних умовах не вбачається, як не вбачається і пірамідальних схем про які зазначає сам позивач. Позивач не надав суду ніяких доказів, які б вказували на обставини, які могли перешкодити вчиненню правочину: які обставини відповідач приховав або про які замовчував, що призвели до обману і утворення дисбалансу прав та обов'язків сторін не на користь позивача; яка саме інформація була надана у незрозумілій формі позивачеві, адже ж позивач сплатив одноразовий комісійний внесок і погодився з тим, що в наступному, щомісячно він повинний сплачувати загальний або мінімальний платіж, тобто, розумів умови договору та виконував його. Про що сам зазначив та вказав, що за умовами вказаного договору він сплатив 87438 грн. 24 коп., які просив стягнути із відповідача на свою користь. Разом із тим суд зазначає, що доказів сплати зазначеної суми матеріали справи також не містять. Так позивачем були надані, як доказ сплати сум в заявленому розмірі, квитанції на загальну суму 72118 грн., однак ряд цих квитанцій є неналежної якості, які не дають можливості встановити, а ні платника таких коштів, а ні їх отримувача, а тому не можуть розцінюватися судом як належний доказ на підтвердження вимог позивача. Окрім того не обґрунтованими із боку позивача по справі стали і підстави про те, що за твердженнями самого відповідача [PERSON] було надано право на отримання автомобіля, яким він не скористався за власним бажанням, а також не скористався своїм правом розірвати договір у порядку визначеному умовами оспорюваного договору. Суд зважає, що подібні спірні правовідносини були предметом розгляду Верхового Суду, який неодноразово давав оцінку даного роду правовідносинам та зазначав по відсутність в них нечесної підприємницької діяльності чи ознак пірамідальних схем, а тому суд вирішуючи даний спір керувався постановами Верховного Суду від 23.01.2019 року, справа №195/202/166-ц, від 30.01.2019 року, справа № 588/227/18, від 06.02.2019 року, справа №589/2083/16-ц, від 13.03.2019 року, справа №126/1105/166-ц та від 13.03.2019 року, справа №607/13825/16-ц, який висловив аналогічну позицію з приводу даних спірних правовідносин. А тому, аналізуючи зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи практику Верховного Суду, що факт порушення прав позивача з боку відповідача не знайшов свого підтвердження, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Оскільки у задоволенні позовних вимог позивачу було відмовлено, а останній звільнений від сплати судового збору у порядку визначеному ЗУ «Про захист прав споживачів», то витрати по оплаті судового збору слід залишити за рахунок держави.

Outcome: dismissed