Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: реєстраційна служба Рахівського районного управління юстиції в Закарпатській області про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що після смерті [INFO] [PERSON], залишився як спадкове майно, житловий будинок [ADDRESS], який належав йому на праві приватної (особистої) власності. При житті [PERSON] 29 травня 2008 року було складено заповіт, яким належний йому будинок [ADDRESS] заповів йому, [PERSON]. Спадщину на вказаний житловий будинок, після смерті [PERSON] він прийняв, подавши до нотаріальної контори в шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини, що стверджено Витягом зі Спадкового реєстру №17593269 від 3 грудня 2008 року. Отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] він не зміг, оскільки державним нотаріусом йому в цьому було відмовлено, через те, що відсутня реєстрація спадкового будинку за спадкодавцями, тобто встановлено відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, а отже на спадковий будинок поширений режим самочинного будівництва, про що складено постанову №95 від 29 грудня 2014 року про відмову у вчинення нотаріальної дії. У зв'язку з наведеним, просить суд визнати за ним, [PERSON], [INFO], мешканцем [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], право власності на житловий будинок [ADDRESS]. Позивач, [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві. На задоволенні позову наполягає. Представник відповідача - Богданської сільської ради, в судове засідання не з'явився, однак сільський голова Ференц П.П., надав суду заяву, в якій просить справу розглянути без участі їх представника. Позовні вимоги визнають. Представники третьої особи без самостійних вимог - реєстраційної служби Рахівського РУЮ, Рахівської державної нотаріальної контори, в судове засідання не з'явився, однак начальник реєстраційної служби Делятинчук А.І., надав суду заяву про розгляд справи без участі представника реєстраційної служби, позовні вимоги залишають на розсуд суду, відповідно до чинного законодавства. Заслухавши позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного висновку. У відповідності до положень частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідачем у справі являється особа, діями якої порушуються права та інтереси відповідача. Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Судом встановлено, що [INFO] помер громадянин [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 05 листопада 2008 року. 29.05.2008 року громадянин [PERSON], склав заповіт, яким, після своєї смерті, заповів позивачу [PERSON], належний йому житловий будинок, який розташовані в [ADDRESS]. Із витягу зі Спадкового реєстру №39308529 від 29.12.2014 року, вбачається, що у Спадковому реєстрі наявна інформація про те, що заповіт [PERSON] чинний. Звернення позивача до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням його права на отримання власності в порядку спадкування згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в його користь, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на право власності на спадковий будинок. При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно звертається увага на зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК та інших норм цивільного законодавства і застосовується редакція закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов'язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, оскільки до компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Країні (УРСР) із 1979 року, в яких при визначення року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку, тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Судом встановлено, що після смерті громадянина [PERSON], залишилося як спадкове майно, житловий будинок [ADDRESS] Вартість даного житлового будинку становить 71990 гривень, що стверджується зведеним актом вартості будинків, господарських будівель та споруд. З довідки №747 від 13.05.2009 року, виданої виконавчим комітетом Богданської сільської ради, встановлено, що за громадянином [PERSON] рахувався житловий будинок [ADDRESS]. За таких обставин, суд констатує, що вище зазначений житловий будинок не можна розцінювати як об'єкт самочинного будівництва. Стаття 1268 ЦК України проголошує, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що позивач, [PERSON], прийняв спадщину, як спадкоємець за заповітом, що стверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №17593269 від 03.12.2008 року. Інших спадкоємців за законом, які мають право на обов'язкову частку в даній спадщині не має. Таким чином, враховуючи, що позивач по справі є спадкоємцем за заповітом, він прийняв спадщину, майнового спору з приводу спадкування не існує, відповідачем позов визнаний, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню. Питання про відшкодування судових витрат позивачем не ставилося. На підставі наведеного, ст.ст. 10, 58, 60, 88, 212, 213, 223 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

Outcome: approved