Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-01 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Маневицької селищної ради Волинської області про визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги обґрунтував тим, що його мати [PERSON] померла [INFO] . Ще за свого життя 31 травня 1979 року остання склала заповіт, який було посвідчено державним нотаріусом Маневицької державної нотаріальної контори, згідно якого належний їй житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами вона заповіла позивачу [PERSON] . Позивач своєчасно у визначений законом термін фактично прийняв спадщину, вступивши в управління та володіння спадковим майном, оскільки постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Інших спадкоємців ні за заповітом, ні за законом на дане спадкове майно немає. Отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно в позасудовому порядку позивач не має можливості. Посилаючись на зазначені обставини, просив суд визнати за ним в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] , які належали [PERSON] . Позивач [PERSON] , представник відповідача - Маневицької селищної ради Волинської області в судове засідання не з`явилися, будучи завчасно у встановленому законом порядку повідомленими про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили. Позивач [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача - Маневицької селищної ради Волинської області подав до суду заяву, в якій вказав, що проти задоволення позовних вимог [PERSON] селищна рада не заперечує, просив розгляд справи проводити у його відсутності. Враховуючи те, що в справі є достатньо доказів для вирішення її по суті, суд ухвалив - розглядати справу у відсутності позивача [PERSON] та представника відповідача - Маневицької селищної ради Волинської області. Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 524 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно до ст. 529 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 534 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] являлася власником житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] . [PERSON] померла [INFO] . Ще за свого життя 31 травня 1979 року остання склала заповіт, який було посвідчено державним нотаріусом Маневицької державної нотаріальної контори, згідно якого належний їй житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами вона заповіла позивачу [PERSON] . Позивач своєчасно у визначений законом термін фактично прийняв спадщину, вступивши в управління та володіння спадковим майном, оскільки постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Заяви про відмову від спадщини він не подавав. Інших спадкоємців ні за заповітом, ні за законом на дане спадкове майно немає. Отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно в позасудовому порядку позивач не має можливості. Зазначені обставини не оспорюються сторонами, а також це встановлено з досліджених судом письмових доказів, зокрема, заповіту від 31 травня 1979 року, посвідченого державним нотаріусом Маневицької державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 503, свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO], свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17 травня 1955 року, довідок Маневицької селищної радиВолинської області № 5466 від 17 грудня 2020 року, № 2331 від 2 березня 2021 року та № 2437 від 4 березня 2021 року, рішення Маневицької селищної радиВолинської області № 31 від 25 лютого 2021 року, висновку про відповідність будинковолодіння по [ADDRESS] діючим державним будівельним, санітарним і пожежним нормам від 19 квітня 2021 року, постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 354/02-31 від 19 квітня 2021 року, повідомлення Маневицької державної нотаріальної контори № 563/01-16 від 10 червня 2021 року. Аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позивач [PERSON] , являючись спадкоємцем за заповітом на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] , які належали [PERSON] , фактично набув право власності на вказане спадкове майно. На даний час право власності на нього ніким не оспорюється, а тому є всі підстави для визнання права власності на це спадкове майно за [PERSON] .

Outcome: approved