Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сокирянського районного суду Чернівецької області з вказаним вище позовом до ТОВ «БМП Планета-Міст» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди. Посилався на те, що з 17.07.2012 року по 24.09.2012 року він працював у ТОВ «БМП Планета-Міст» бетонярем 3-го розряду. За весь час роботи відповідач нараховував, але не виплачував заробітну плату. З 25.09.2012 року він звільнився з роботи за власним бажанням. При звільненні відповідач в порушення вимог ч.1 ст.116 КЗпП України не виплатив йому заборгованість по заробітній платі та не повідомив про її розмір. На його вимогу в день звільнення та отримання трудової книжки виплатити йому заборгованість, відповідач відмовився, зіславшись на відсутність коштів. Його неодноразові звернення з вимогою виплатити заборгованість по заробітній платі, а також надати довідку про розмір такої заборгованості відповідач ігнорує, у зв'язку з чим розмір заборгованості визначався ним самостійно на підставі довідки форми ОК-5 Пенсійного фонду України. Згідно проведеного розрахунку, розмір заборгованості відповідача перед ним по заробітній платі становить 8492 грн. 72 коп., яка підлягає стягненню з відповідача на його користь. Крім цього, вважає, що відповідно до вимог ст.117 КЗпП України з відповідача підлягає стягненню на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, розмір якого згідно розрахунку за період з 25.09.2012 року по 28.11.2014 року становить 94217 грн. 64 коп. Внаслідок невиплати відповідачем протягом двох років належних йому при звільненні коштів, йому завдано моральної шкоди, яка полягає у моральних стражданнях, які були викликані переживаннями стосовно неможливості належним чином утримувати сім'ю, напруженими стосунками в сім'ї, що виникли з підстав його неспроможності забезпечити її матеріально, що вимагало від нього вжиття додаткових заходів та зусиль для організації його життя. Завдану йому моральну шкоду оцінює у 5000 грн. Просив стягнути з відповідача на його користь 8492 грн. 72 коп. заборгованості по заробітній платі; 94217 грн. 64 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні; 5000 грн. моральної шкоди. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак подав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному об'ємі та просив розглянути справу без його присутності. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача в судове засіданні не з'явився незважаючи на те, що належним чином був повідомлений судом про час і місце розгляду справи, однак про причини своєї неявки суд не повідомив і заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. У зв'язку із неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності до вимог ст.197 ч.2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наведені вище норми закону, суд вважає за можливе розглянути справу без присутності сторін і ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі письмових доказів, оскільки проти цього не заперечує позивач. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, однак підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 17.07.2012 року по 24.09.2012 року працював на посаді бетоняра 3-го розряду в ТОВ «БМП Планета-Міст», що підтверджується записами у трудовій книжці позивача. Відповідно до вимог ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно вимог ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Разом з тим, після звільнення позивача [PERSON] з роботи, відповідачем не було проведено з ним повного розрахунку в день звільнення та письмово не повідомлено про нараховані суми, належні йому при звільненні. Відповідно до ст.60 ч.1 ЦПК України кожна з сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається. Однак, вказані вище обставини відповідачем не спростовані і будь-яких належних доказів про проведення такого розрахунку відповідачем суду не надано. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Визначаючи розмір заборгованості по заробітній платі, суд враховує ту обставину, що відповідачем не надано будь-яких заперечень та не оспорено розмір невиплаченої заробітної плати, що вказаний позивачем. При обрахунку розміру заборгованості по заробітній платі у якості доказу суд бере до уваги дані, які вказані у виписці індивідуальних відомостей про застраховану особу, наданої Управлінням Пенсійного фонду України у Сокирянському районі Чернівецької області від 01.09.2014 року, з якої вбачається, що за період часу з 17.07.2012 року по 24.09.2012 року [PERSON] була нарахована заробітна плата: за липень 3900 грн.; за серпень 4000 грн.; за вересень 2533,32 грн., а всього в сумі 10433,32 грн. Як вбачається із розрахунку розміру заборгованості по заробітній платі, який проведено позивачем враховуючи передбачені законодавством відрахування 3,6% єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та 15% податку на прибуток, заборгованість по заробітній платі відповідача перед позивачем становить 8492 грн. 72 коп. Суд погоджується з вказаним вище розрахунком та вважає, що саме такий розмір заборгованості по заробітній платі підлягає стягненню з відповідача на користь позивача [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України викладених у п.20 постанови №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Абз. 5 п.25 вищевказаної постанови вказано, що непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Рішенням Конституційного Суду України від 22.02.2012 року №4-рп/2012 визначено, в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. З врахуванням вищевикладених обставин, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивача в частині стягнення належних йому при звільненні сум. Розраховуючи розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, суд керується положеннями Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100. Згідно абз.3,4 п.2 даного Порядку визначено що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Згідно п.8 даного Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна плата шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число вказаних робочих днів. З огляду на вказані вище положення Порядку, суд вважає, наданий суду позивачем [PERSON] розрахунок розміру відшкодування середнього заробітку за час затримки за період з 25.09.2012 року по 28.11.2014 року в сумі 94217 грн. 64 коп. є правильним, а тому підлягає стягненню з відповідача на його користь з відрахуванням з цієї суми всіх обов'язкових зборів та податків. Вирішуючи питання про стягнення на користь позивача завданої моральної шкоди, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог в цій частині з наступних підстав. У відповідності зі ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом було встановлено, що позивач [PERSON] після звільнення не отримав належну йому заробітну плату. Більш того, керівництво підприємства відмовилось надати йому будь-які підтверджуючі документи про наявність заборгованості по заробітній платі, ігноруючи його звернення. Невиплата заробітної плати фактично призвела до того, що позивач був змушений звільнитися з підприємства, оскільки тривалий період часу не мав можливості утримувати сім'ю та був позбавлений джерел до існування. З врахуванням вищевикладеного, враховуючи вимоги розумності та справедливості, а також згідно положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», враховуючи характер та обсяг психічних і душевних страждань, яких зазнав позивач, тривалості характеру немайнових втрат, понесених ним, вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди грошових коштів в сумі 1000 грн. В порядку ч.2 ст.88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 1037 грн. 10 коп.

Outcome: partial