Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просить визначити, що частка спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] в праві спільної сумісної власності становить 30/100 земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 5610100000:01:010:0118, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0695 га та визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , на 30/100 земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 5610100000:01:010:0118, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0695 га . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла його матір [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на 30/100 частини житлового будинку [ADDRESS] та відповідну частину земельної ділянки, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером 5610100000:01:010:0118, яка розташована за адресою [ADDRESS] . 06 травня 2019 року Першою Рівненською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №152/2019 щодо майна [PERSON] , померлої [INFO] . Відповідно до матеріалів вказаної спадкової справи, він є єдиним спадкоємцем відповідно до складеного покійною заповіту. Заповіт посвідчений 04 вересня 2013 року державним нотаріусом Першої Рівненської державної нотаріальної контори Гайдук В.О. за реєстровим №1-337. 24 липня 2019 року йому було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 30/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою [ADDRESS] , та проведено державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено, оскільки земельна ділянка за адресою [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а також у зв`язку з тим, що у нього відсутній оригінал державного акту про право власності на земельну ділянку. Одночасно було роз`яснено про право на звернення до суду щодо поділу чи визначення частки у майні, яке перебуває у спільній сумісній власності, оскільки нотаріус при вчиненні нотаріальної дії не може самостійно вирішити дане питання. Оскільки частка у земельній ділянці, яка належала померлій [PERSON] на праві спільної сумісної власності на даний час не визначена, він не має можливості реалізувати своє право на спадкування. А тому звернувся до суду з указаним позовом за захистом свого права власності. Ухвалою суду від 14 серпня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, перше судове засідання призначено на 09:00 год. 02 вересня 2019 року без повідомлення (виклику) сторін, визначено сторонам строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді та заперечень. Відповідачі відзиву на позов не подали. У судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, наведених у позові. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] визнали позовні вимоги, не заперечували проти їх задоволення. З`ясувавши доводи та аргументи сторін, наведені в заявах по суті справи, та висловлені у судовому засіданні, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно дост.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання права. Судом встановлено, що [INFO] померла матір позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №2174.. Після її смерті відкрилась спадщина на 30/100 частини житлового будинку [ADDRESS] та відповідну частину земельної ділянки, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером 5610100000:01:010:0118, яка розташована за адресою [ADDRESS] . 06 травня 2019 року Першою Рівненською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №152/2019 щодо майна [PERSON] , померлої [INFO] . Відповідно до матеріалів вказаної спадкової справи, позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем відповідно до складеного покійною заповіту. Заповіт посвідчений 04 вересня 2013 року державним нотаріусом Першої Рівненської державної нотаріальної контори Гайдук В.О. за реєстровим №1-337. 24 липня 2019 року державним нотаріусом Першої Рівненської державної нотаріальної контори позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 30/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою [ADDRESS] , та проведено державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Крім того, 24 липня 2019 року державний нотаріус Першої Рівненської державної нотаріальної контори направив позивачу лист №1211/02-14, у якому повідомив його про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з тим, що земельна ділянка за адресою [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а також у зв`язку з тим, що у нього відсутній оригінал державного акту про право власності на земельну ділянку. Одночасно було роз`яснено про право на звернення до суду щодо поділу чи визначення частки у майні, яке перебуває у спільній сумісній власності, оскільки нотаріус при вчиненні нотаріальної дії не може самостійно вирішити дане питання. Як убачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 175948632 від 01 серпня 2019 року, 30/100 частин житлового будинку, який знаходиться за адресою [ADDRESS] належать на праві власності [PERSON] (як спадкоємцю [PERSON] ), 40/100 вказаного житлового будинку належать відповідачу [PERSON] , а також по 15/100 - відповідачам [PERSON] та [PERSON] (як спадкоємцям [PERSON] , якій належала частка 30/100). Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-5606395822019 від 02.08.2019 року, земельна ділянка площею 0,0695 га з кадастровим номером 5610100000:01:010:0118, яка розташована за адресою [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд перебуває у спільній власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі державного акту ЯЗ210256 від 03 вересня 2009 року. Позивач [PERSON] , звернувшись до суду з указаним позовом, просить визначити, що частка спадкодавця [PERSON] у праві спільної сумісної власності становить 30/100 земельної ділянки площею 0,0695 га за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 5610100000:01:010:0118, та визнати за ним право власності в порядку спадкування на 30/100 вказаної земельної ділянки. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України унормовано, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті та згідно ч.2 ст.1268 цього Кодексу не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Крім того, частиною 1 ст. 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Пунктами 4.15 та 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595 передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Вирішуючи спір в частині визначення часток співвласників у праві власності на земельну ділянку суд враховує наступне. Відповідно до вимог ст. 355 Цивільного Кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ч.1 ст.369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як встановлено ст.370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Ч.1 ст.86 ЗК України передбачено, що земельна ділянка може знаходитися у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно ч.ч.1, 2 ст.89 ЗК України, земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки, зокрема співвласників житлового будинку. Відповідно до ч.4 та ч.5 ст. 89 ЗК України, співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності з виділенням частки співвласника може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Разом з тим, як встановлено ч.4 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Оскільки частка у земельній ділянці, яка належала померлій [PERSON] на праві спільної сумісної власності на даний час не визначена, що не дає можливості позивачу реалізувати своє право на спадкування, суд приходить висновку, що право спадкоємця має бути захищено судом у вибраний ним спосіб. Враховуючи визнання відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] позовних вимог в частині визначення частки спадкодавця [PERSON] у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] , у розмірі 30/100, а також те, що частка позивача [PERSON] у праві власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] теж становить 30 / 100, суд прийшов до висновку про задоволення вказаної вимоги. Щодо позовних вимог в частині визнання за позивачем права власності на 30/100 частини земельної ділянки в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Ч.5 ст.1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві (пп. 4.15 п. 4 глави 10, розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012 року). Як вбачається із листа №1211/02-14 від 24 липня 2019 року Першої Рівненської державної нотаріальної контори, право власності покійної [PERSON] на земельну ділянку позивач [PERSON] підтвердив копією державного акту про право власності на земельну ділянку ЯЗ210256 від 03 вересня 2009 року. За відсутності оригіналу документа, який посвідчує право власності на земельну ділянку та домовленості між співвласниками щодо визначення часток у майні, яке перебуває у спільній сумісній власності, у випадку смерті одного із співвласників, нотаріус при вчиненні нотаріальної дії не може самостійно вирішити питання щодо поділу чи визначення частки на таке майно, оскільки при цьому припиняється право одного із співвласників, дане питання належить до компетенції суду. У зв`язку зі смертю [PERSON] та набуттям права власності на 30/100 частини житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 липня 2019 року позивачем [PERSON] , право власності на частину земельної ділянки за померлою припинилося та перейшло у цій частці у власність позивача. А тому, суд вважає, що відмова нотаріуса не може бути перешкодою у набутті позивачем права власності на вказане майно. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). На підставі наведеного суд вбачає достатність підстав для визнання за позивачем права власності на 30/100 частини земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 5610100000:01:010:0118, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0695 га в порядку спадкування після смерті його матері [PERSON] . Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України позивач не ставить вимогу про стягнення понесених ним судових витрат, а тому суд відносить вказані витрати за його рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: approved