Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 01 жовтня 2009 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого відповідач одержала кошти в сумі 61124 грн. терміном до 02.07.2010 року. Станом на 11.05.2011 року позивачу було повернуто 31849 грн., дальше добровільне повернення боргу припинилось. 19.06.2013 року позивач звернувся до суду за захистом свого права і рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 05.09.2013 року задоволено позовні вимоги позивача. 17.06.2016 року [PERSON] подала заяву про перегляд заочного судового рішення, в результаті чого заочне рішення було скасовано. 20.03.2009 року позивач позичив відповідачу 2320 дол. США терміном на три місяці, тобто до 20.06.2009 року. 27.04.2009 року він позичив [PERSON] ще 3815 дол. США терміном на три місяці, тобто до 27 липня 2009 року. Через АТ «Дельта Банк», ПАТ «ПриватБанк» і систему переказів Privat Money позивач отримав 31849 грн., що при курсі 8.4 грн./дол. становить 3792 дол. США. Таким чином станом на 11.05.2011 року залишок боргу складає 2343 дол. США, тому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 2343 дол. США неповернутої позики, 515,56 дол. США - 3% річних від простроченої суми та судові витрати. 03 травня 2017 року позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача в його користь 2458,94 дол. США. Пояснив, що просить стягнути із відповідача у його користь заборгованість за неповернення коштів згідно угоди від 27.04.2009 року, одночасно вказав, що зменшує обумовлений в угоді розмір пені за невиконання грошового зобов'язання із 0,5% в день до 3% за рік. Зазначив, що ним не пропущений строк позовної давності звернення до суду за захистом порушених прав, оскільки останній платіж відповідачем здійснено у його користь 11 травня 2011 року в сумі 1194 грн., що доводиться випискою по рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк», і після цієї дати відповідач перестала погашати наявну заборгованість, після чого він 21 червня 2013 року звернувся до суду із позовом, про що свідчить дата на конверті, яким ним направлялась позовна заява до суду (справа №607/11979/13-ц, головуючий суддя Дюбановський Ю.І.) Вказаний позов суддею Дзюбановським Ю.І. залишено без розгляду, в подальшому повторно із позовом він звернувся 26 вересня 2016 року, тобто в межах строків позовної давності. Позивач уточнені позовні вимог підтримав. Просить суд їх задоволити. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечила, просить відмовити у його задоволенні, вказавши на те, що сплатила борг позивачу, однак у неї відсутні докази сплати боргу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини. Як вбачається з угоди від 27 квітня 2009 року, [PERSON] позичила в [PERSON] гроші в сумі 3815 (три тисячі вісімсот п'ятнадцять) доларів США терміном на 3 (три) місяці. Вказану суму [PERSON] зобов'язалася повернути до 27 липня 2009 року. Як гарантію повернення грошей дала в заставу земельну ділянку площею 0,20 га, що розміщена на території Романівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. У випадку затримання з поверненням грошей [PERSON] зобов'язується сплачувати пеню в розмірі 0,5 % за кожен день протермінування, від суми боргу. Позивач в судовому засіданні визнав той факт, що частину боргу згідно угоди від 27 квітня 209 року відповідачем повернута, а неповернутою залишилась сума ьоргу в розмірі 2154 дол. США В силу ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Частиною другою ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві кошти у такій самій сумі, що були йому передані позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. (ч.1 ст.625 ЦК України). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України). Із змісту ч.2 ст.192 ЦК України вбачається, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.2 ст.533 ЦК України). Згідно службового розпорядження Національного Банку України про офіційний курс гривні до іноземних валют, на 17 травня 2017 року встановлений такий офіційний курс гривні до іноземних валют: 100 доларів США - 2643,3401 грн. Таким чином, стягненню з відповідача в користь позивача підлягає основна сума боргу в розмірі 2154 дол. США, що еквівалентно 56937,54 грн. (2154 х 2643,3401 = 56937,54 грн. ) Згідно службового розпорядження Національного Банку України про офіційний курс гривні до іноземних валют, на 27 липня 2009 року (дату, коли розпочалось нарахування 3% річних) встановлений такий офіційний курс гривні до іноземних валют: 100 доларів США - 766,6100 грн. Таким чином 2154 дол. США х 7,6661 грн. = 16512,77 грн. 3% річних від суми 16512,77 грн., становить: 16512,77 х 3% / 100% = 495,38 грн. в рік. За 1 день = 495,38 грн./ 365 днів = 1,36 грн. в день. Період прострочення з 27.07.2009 року по 03.05.2017 року становить 2838 днів. 2838 днів х 1,36 = 3859,68 грн. Отже, 3% річних за несплату боргу в розмірі 16512,77 грн. за період із 2707.2009 року по 03.05.2017 року становить 3859,68 грн. Враховуючи викладене, до стягнення із відповідача [PERSON] в користь [PERSON] підлягають кошти в загальній сумі 60797,22 грн., що складають: 56937,54 грн. - загальна сума боргу за договором позики, 3859,68 грн. - 3% річних за борг. Твердження відповідача про пропуск позивачем позовної давності суд до уваги не бере з тих підстав, що останній платіж відповідачем здійснено у користь позивача 11 травня 2011 року в сумі 1194 грн., що доводиться випискою по рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк», і після цієї дати відповідач перестала погашати наявну заборгованість, після чого 21 червня 2013 року позивач звернувся до суду із позовом, про що свідчить дата на конверті, яким ним направлялась позовна заява до суду (справа №607/11979/13-ц, головуючий суддя Дюбановський Ю.І.) Вказаний позов суддею Дзюбановським Ю.І. залишено без розгляду, в подальшому повторно із позовом він звернувся 26 вересня 2016 року, тобто в межах строків позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, на яку має право позивач. Позивачем позов пред'явлено 21 червня 2013 року, з цього часу перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч.3 ст. 264 ЦК України). 11 серпня 2016 року позов [PERSON] залишено без розгляду. Згідно з ч. 2 ст. 265 ЦК України якщо частина строку, що залишилася, є меншою ніж шість місяців, вона подовжується до шести місяців. Отже, з моменту пред'явлення позову (21 червня 2013 року) почався заново перебіг позовної давності терміном три роки, який закінчується 21 червня 2016 року, оскільки позов залишався без розгляду, тому частина строку, що залишилась, у даному випадку, є меншою ніж шість місяців, в зв'язку із чим продовжується до шести місяців, тобто до 21 грудня 2016 року, в той час, як новий позов поданий позивачем 26 вересня 2016 року, тобто в межах строку позовної давності, визначеного ч.2 ст. 265 ЦК України. В силу вимог ст.88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути 607,97 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial