Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

[PERSON], звернувся в суд з позовом про визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями, мотивуючи тим, що з січня 2006 року по даний час він проживає разом зі своєю сім`єю в житловому будинку № 10 по вул. Гайова в с. Байраківка Немирівського району Вінницької області. Тобто він добросовісно, відкрито та безперервно володіє і користується даним житловим будинком, а також земельною ділянкою біля нього більше одинадцяти років. З січня 2006 року [PERSON] утримує будинок, підтримує його в належному стані. З куплених ним за власні кошти матеріалів він зробив ремонт будинку та господарських будівель. За весь час проживання у ньому він постійно сплачує за спожиту електроенергію за цією адресою на рахунок [PERSON] РЕМ, обробляє присадибну земельну ділянку. В по господарській книзі виконкому Байраківської сільської ради за 1990-1995 роки даний будинок і земельна ділянка належали [PERSON], який помер 18.07.1992 року, та його дружині, [PERSON], яка померла 19.03.2013 року. Їх спадкоємці ні йому, ні сільській раді невідомі. За даними по господарської книги за 2011-2015 роки будинок і земельна ділянка рахується за померлим [PERSON], як закинутий обєкт. Присадибна земельна ділянка не приватизована ні за [PERSON], ні за [PERSON], ні їх спадкоємцями. Вищезазначене підтверджується довідками виконавчого комітету [PERSON] міської ради №№ 46,47,49,74 від 06.03.2017 р. та 20.03.2017 року, Архівного відділу [PERSON] РДА від 16.03.2017 року, та виписками з по господарських книг Байраківської сільської ради за 1991-1995 р.р. та 2011-2015 роки №№ 50,51 від 06.03.2017 року. Згідно довідки КП «[PERSON] РБТІ» від 05.04.2017 року право власності на даний будинок ні за ким не зареєстровано. Таким чином, на даний час зазначений обєкт нерухомості не має власника. У березні 2017 року [PERSON] виготовив технічний паспорт на садибний індивідуальний житловий будинок № 10, вул. Гайова, в с. Байраківка. Однак, без правовстановлюючих документів на будинок він позбавлений можливості оформити житлову субсидію. [PERSON] неодноразово звертався до Байраківської сільської ради з тим, щоб визнати за ним право власності на житловий будинок та господарські будівлі, оскільки він понад 11 років безперервно користується даним нерухомим майном. Байраківська сільська рада йому відмовила, мотивуючи свою відмову тим, що якщо він маж намір володіти, користуватися та розпоряджатися вказаним нерухомим майном, йому необхідно звернутися до суду із позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Частина 1 статті 344 ЦК України передбачає, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або нерухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. За частиною 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду, тому він змушений звернутися до суду з даним позовом. В звязку з цим позивач [PERSON], просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок. В судовому засіданні позивач [PERSON], позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити з мотивів викладених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі позов визнає повністю, не заперечує щоб за [PERSON], визнати право власності за набувальною давністю на житловий будинок. Суд заслухавши пояснення позивача, оцінивши зібрані по справі матеріали, приходить до висновку, що в задоволені позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч. ч. 1, 4\~ст. 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Набувальна давність є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, тобто не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій\~статті 344 Цивільного кодексу України, тобто наявність законного об'єкту володіння, добросовісності, відкритості, безперервності, визначених законом строків володіння. Згідно п.п. 9, 11, постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; -володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя\~статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга\~статті 344 ЦК). Враховуючи положення статей\~335\~і\~344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей\~15,\~16 ЦК, а також частини четвертої\~статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. З наведеного можна зробити висновок, що встановлюючи, чи є володіння добросовісним, насамперед слід встановити, що володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, тобто обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Оскільки користуючись квартирою, яка не є його власністю, позивач був обізнаний про її власника, його володіння спірним майном не можна вважати добросовісним. Враховуючи викладене, суд вважає, що підстави для визнання за позивачем права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, визначені\~ст.344 ЦК України, відсутні, а відтак приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. В судовому засіданні було встановлено, що спірний будинок розташований в с.Байраківка Немирівського району Вінницької області по вулиці Гайова,10 належав [PERSON], який помер 11.10.1992 року. Спадщину після його смерті ніхто не прийняв, а тому існують правові підстави для визнання спадщини відумерлою, передачі її на баланс місцевої ради, з подальшою передачою її у власність позивачу. Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння, а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли. Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити у зв'язку з недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed