Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк « ПРИВАТБАНК « про захист прав споживача та стягнення заборгованості ,мотивуючи тим , що між публічним акціонерним товариством комерційний банк « ПРИВАТБАНК та ним було укладено договір банківського вкладу шляхом підписання заяви на « оформлення вкладу « Стандарт « на 3 місяці № SAMDN01000737080256 від 13.08.2013 року . Згідно умов укладеного договору за період з 13.08.2013 року по 15.02.2014 року на рахунок клієнта відкритий у банку , ним були внесені кошти у загальному розмірі 35 000 гривень , що підтверджується банківською випискою з рахунку № 26300613003313, відкритому у банку. Відповідно до умов договору банк прийняв на себе зобовязання щомісячно нараховувати відсотки на суму вкладу у розмірі 16 % річних . Також договором було визначено , що на момент закінчення строку дії договору у разі відсутності заяви клієнта про виплату усіх належних йому коштів за договором , строк дії договору кожного разу автоматично продовжується на той же строк . За період з 13.08.2013 року по 14.03.2014 року відповідачем на суму вкладу були нараховані відсотки у загальному розмірі 2 740 гривень 87 коп. Згідно п. 21 договору - 14.03.2014 року у зв»язку зі зміною фактичного місця проживання та неможливістю подальшого обслуговування у відділеннях Кримського регіонального управління ПАТ КБ « Приватбанк «, в одному з яких і було оформлено вказаний вище договір банківського вкладу , він у відділенні банку особисто заявив вимогу про розірвання договору та виплати йому належних за договором коштів . Проте банком кошти не були виплачені. 23.10.2014 року ним поштою на адресу відповідача було направлено письмову вимогу про повернення належних йому коштів .У відповідь на вказану вимогу банком було надано пряме посилання на скановану копію листа - відповіді, що знаходиться за адресою https :// correst. Privatbank. ua/r/s 77 sOomqhe , згідно якого банк відмовив у задоволенні вимоги з посиланням на невизначеність статусу банківської системи в Криму . Таким чином , згідно банківської виписки з рахунку № 2630061300613003313 на відповідному рахунку , що належать йому , обліковуються кошти у загальному розмірі 37 740, 87 грн, які відповідач відмовляється виплачувати, чим порушує право позивача на вільне розпорядження своїм майном . Щодо посилань відповідача на невизначеність статусу банківської системи в Криму , як на поважну підставу неможливості повернення вкладу - відповідно до ст.. 58 Закону України « Про банки і банківську діяльність « , банк відповідає за своїми зобовязаннями всім своїм майном відповідно до законодавства . Банк не відповідає за невиконання або несвоєчасне виконання зобовязань у разі зупинення операцій по рахунках , арешту власних коштів банку на його рахунках уповноваженими органами державної влади . Згідно ч 3 ст. 95 ЦК України , філії та представництва не є юридичними особами . Вони наділяються майном юридичної особи , що їх створила , і діють на підставі затвердженого нею положення . Таким чином , стороною договору є невідокремлений підрозділ банку , що був розташований в Автономній Республіці Крим , а сам банк , який зареєстрований за законодавством України, наділений цивільною праводієздатністю та здійснює господарську діяльність за адресою, яка знаходиться на території України , що підтверджується витягом , наданими Головним управлінням регіональної статистики Державної служби статистики України . Отже обовязок виплати коштів за договором згідно законодавства та договору покладається саме на відповідача , а не на його структурний підрозділ . Таким чином , невизначеність статусу банківської системи в Криму , де був розташований підрозділ банку , не може бути підставою для відмови у виплаті клієнтові належних йому за договором банківського вкладу коштів. Згідно виписки , з моменту пред»явлення клієнтом вимоги про розірвання договору 14.03.2014 року банком було припинено нарахування відсотків , а сума нарахованих відсотків за останній період була зменшена відповідно до п. 24 договору на 489,71 грн., вказані дії суперечать п. 4 договору . Внаслідок окупації Криму він змушений був звільнитися з постійного місця роботи , що знаходилося на території міста Севастополь та переїхати на материкову частину України . Станом на теперішній час він є безробітним та з метою забезпечення власних потреб та потреб своєї сім»ї має гостру необхідність у коштах, які ПАТ КБ « Приватбанк « відмовляється йому виплачувати, тому прохає Стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк « , що знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ , вул.. Набережна Перемоги , 50 - 35 000 гривень суми вкладу та 2 740,87 гривень нарахованих процентів за договором вкладу , 4 781,44 гривни процентів за банківським вкладом за період з 14.02.2014 року по 13.11.2014 року . 04.03.2015 року позивачем подано до суду заяву про зміну позовних вимог , згідно якої прохає стягнути з ПАТ КБ « Приватбанк « на його користь 1 515, 99 гривень процентів за банківським вкладом за період з 14.02.2014 року по 13.05.2014 року та 845,37 гривень 3 процентів річних за період з 14.05.2014 року по 31.01.2015 року , 8 234, 43 гривни інфляційних втрат за період з 14.05.2014 року по 31.01.2015 року . 13.05.2015 року позивачем також подано до суду заяву про зміну позовних вимог , згідно якої прохає стягнути з ПАТ КБ « Приватбанк « на його користь 1 132,54 гривни , трьох процентів річних за період з 14.05.2014 року по 30.04.2015 року та 23 909,66 гривень інфляційних втрат за період з 14.05.2014 року по 30.04.2015 року . 13.07.2015 року позивачем подано заяву про зміну позовних вимог , згідно якої він прохає стягнути з ПАТ КБ « Приватбанк « на його користь 37 233,48 гривень суми вкладу, 1 670, 44 гривни процентів за банківським вкладом за період з 14.02.2014 року по 13.05.2014 року , 1 311, 01 гривну три проценти річних за період з 14.05.2014 року по 30.06.2015 року та 25 327,75 гривень інфляційних втрат за період з 14.05.2014 року по 30.06.2015 року . В обгрунтування змін позовних вимог надав додаткові розрахунки та докази . В судовому засіданні представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю та прохав задовольнити. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] заперечує проти задоволення позову в повному обсязі , так як вважає даний позов безпідставним та не підтверджений належними доказами , посилаючись на те , що позивач не довів відсутності свого звернення до АНО «ФЗВ» з аналогічними вимогами за договором банківського вкладу та досі не зміг надати суду оригінал договору на підтвердження існування спірних правовідносин, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було ініційовано пошук в архівах Банку документів щодо даного клієнту. У результаті пошуку знайдений запит на отримання інформації по рахункам [PERSON], надісланий Банку АНО «ФЗВ», який надано суду ,даний документ є доказом звернення позивача до АНО «ФЗВ» для отримання компенсаційних виплат. Такий запит про надання інформації по вкладам/рахункам є Додатком 1 до Заяви про згоду на придбання прав (вимог) за вкладами/рахунками АНО ФЗВ. Згідно Порядку здійснення компенсаційних виплат та розрахунку їх розміру АНО ФЗВ, затвердженого рішенням Наглядової ради АНО ФЗВ від 16.04.2014 року (далі - Порядок), Додаток 1 до Заяви є обов'язковим до заповнення при наданні права вимоги за вкладами/рахунками АНО ФЗВ. Шаблон Додатку 1 до Заяви міститься в зазначеному Порядку . Позивач не має змоги надати оригінал договору, адже такі документи надаються при зверненні до Фонду захисту вкладників. Згідно п. 5.2 Порядку При зверненні в АНО ФЗВ заявник надає (в тому числі) документи (оригінали), підтверджуючі наявність зобов»язань кредитної установи перед вкладником , до яких відносяться договір банківського вкладу , ощадні книжки , іменні ощадні сертифікати, та інші документи , підтверджуючі наявність та розмір зобовязань кредитної установи перед вкладником, вказаних в заяві про викуп , виписки по рахунку , прибуткові \\видаткові документи по кассовим та безготівковим операціям. Документи, вказані в пункті 5.2 Порядку, надаються заявником одним з послідуючих способів : 1) направляються поштою на адресу АНО «Фонд захисту вкладників « (нотаріально завірені копії або оригінали ); 2) передаються безпосередньо уповноваженій особі АНО «Фонд захисту вкладників » або уповноваженій організації (уповноваженому банку), здійснюючій (здійснюючому ) прийом заяв про викуп. З цього виходить, що такі документи не повертаються клієнту, а залишаються у Фонді. Отже, надіслання Фондом запиту до ПАТ КБ ПРИВАТБАНК про отримання інформації по рахункам/вкладам [PERSON] та відсутність у позивача оригіналу договору є доказом його звернення з аналогічними вимогами про виплату грошових коштів по договору банківського вкладу до АНО ФЗВ та надання Фонду права вимоги за спірним договором. У відповідності до положень ч. 1 ст. 3 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України, територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України. З метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банків України, запобігання та уникнення ризиків у діяльності банків, беручи до уваги Указ Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 Про часткову мобілізацію, [PERSON] України Про затвердження Указу Президента України Про часткову мобілізацію, Декларацію Верховної [PERSON] України від 20 березня 2014 року № 1139-VII Про боротьбу за звільнення України, [PERSON] України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим та тимчасово окупованій території України, ураховуючи неможливість здійснювати Національним банком України банківське регулювання та банківський нагляд, валютний контроль і державний фінансовий моніторинг за діяльністю окремих банків та відокремлених підрозділів банків, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, а також неможливість виконання такими банками та відокремленими підрозділами банків вимог Законів України Про банки і банківську діяльність, Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинних шляхом, або фінансування тероризму, Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю, інших нормативно-правових актів Національного банку України, що свідчить про здійснення ними ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи кредиторів, у тому числі інших банків, Правлінням Національного банку України було прийнято Постанову від 6 травня 2014 року № 260 Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя (далі Постанова НБУ № 260). Згідно з п. 5 Постанови НБУ № 260, банки, у тому числі ПАТ КБ ПРИВАТБАНК, зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України. Рішенням Центрального банку Російської Федерації ([PERSON]) № РН-33/I від 21.04.2014 року, також було припинено з 21 квітня 2014 року діяльність відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя ПАТ КБ ПРИВАТБАНК. За законодавством України чинність на окупованій території Автономної Республіки Крим нормативних актів Російської Федерації не визнається, та вони не підлягають виконанню. В той же час, наявність вказаного рішення Банку [PERSON] щодо припинення діяльності на території АРК ПАТ КБ ПРИВАТБАНК унеможливлювало діяльність відокремленого підрозділу банку на території АРК та міста Севастополя Філії Кримське РУ ПАТ КБ ПРИВАТБАНК. Таким чином, відокремлений підрозділ ПАТ КБ ПРИВАТБАНК на території АРК та міста Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність, після окупації АРК та міста Севастополя. Окупаційна влада ще з травня 2014 року фактично здійснила конфіскацію частини майнового комплексу ПАТ КБ ПРИВАТБАНК, що використовувався у банківській діяльності відокремленого структурного підрозділу Філії Кримське РУ ПАТ КБ ПРИВАТБАНК, а саме: приміщень банку, банкоматів, терміналів, банкоматів, транспортних засобів та т.і. У зв'язку з цим відповідач не мав доступу до свого майна, що призначене для діяльності банківської установи на території АРК, не мав доступу до договорів з клієнтами на паперових носіях, платіжних документів, документів каси, готівки. Були арештовані також права за зобов'язаннями банку, у тому числі і права вимоги, і борги за всіма зобов'язаннями. Крім того, відповідно до Постанов ДР Республіки Крим № 2085-6/14 від 30.04.2014 року, № 2474-6/14 від 03.09.2014 року, до майна, яке підлягає націоналізації, та обліковується як власність Республіки Крим, віднесено також майно ПАТ КБ ПРИВАТБАНК, що знаходиться на території АРК та міста Севастополя. З цих причин відповідач також не мав можливості здійснювати банківську діяльність на окупованій території. У засобах масової інформації неодноразово оприлюднювалася офіційна інформація, що майно ПАТ КБ ПРИВАТБАНК, яке знаходиться на території Криму, буде реалізоване, а за рахунок цих коштів здійснюватиметься розрахунок з вкладниками відповідача. Відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об'єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Таким чином, Законом України встановлено, на кого саме покладається відповідальність за відшкодування шкоди у результаті окупації. 2 квітня 2014 року було прийнято [PERSON] № 39-ФЗ Про захист інтересів фізичних осіб, що мають вклади в банках та відокремлених структурних підрозділах банків, зареєстрованих та (чи) діючих на території Республіки Крим та на території міста федерального значення Севастополя. Метою цього Закону є забезпечення захисту інтересів фізичних осіб, що мають вклади в банках та відокремлених структурних підрозділах банків, що зареєстровані та (чи) діють на території Республіки Крим та на території міста федерального значення Севастополя станом на 16 березня 2014 року. У відповідності до ст.4 цього Закону, Державна корпорація Агентство з страхування вкладів (далі Агентство) заснувало Агента у формі автономної некомерційної організації з метою реалізації цього [PERSON] закону, передає йому майно, видає щодо Агента розпорядчі акти та здійснює інші повноваження, що передбачені цим [PERSON] законом. Як вказано вище, Банком [PERSON] було прийнято рішення № РН-33/I від 21.04.2014 року про припинення з 21 квітня 2014 року діяльність відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя ПАТ КБ ПРИВАТБАНК. Вказане було підставами для придбання автономною некомерційною організацією Фонд захисту вкладників (далі АНО ФЗВ) прав (вимог) по вкладам і здійснення компенсаційних виплат у порядку, встановленому статтями 7 та 9 [PERSON] Закону від 2 квітня 2014 року № 39-ФЗ. Згідно з ст.7 [PERSON] Закону № 39-ФЗ Банком [PERSON] направлено на адресу АНО ФЗВ повідомлення про виникнення підстав для придбання АНО ФЗВ прав (вимог) по вкладам, що розміщені в структурних підрозділах банків. Таким чином, АНО ФЗВ законодавством РФ було призначено, а АНО ФЗВ взяв на зобов'язання, здійснювати компенсаційні виплати у тому числі вкладникам Філії Кримське РУ ПАТ КБ ПРИВАТБАНК, поза волею відповідача. У відповідності до систематичних повідомлень, що розміщував АНО ФЗВ на своєму офіційному сайті - http://fzvklad.ru/- АНО ФЗВ замінив ПАТ КБ ПРИВАТБАНК за всіма зобов'язаннями відповідача, що укладалися працівниками Філії Кримське РУ ПАТ КБ ПРИВАТБАНК - не лише депозитними, але і за орендними, кредитними . Так, на сайті було розміщено номер рахунку АНО ФЗВ, на який пропонувалось здійснювати зарахування заборгованості та чергових платежів за кредитним договорами, що укладалися Кримською філією банку http://www.fzvklad.ru/news/27/ (роздруківка додається). Також неодноразово АНО ФЗВ зазначалось, що виплата компенсацій вкладникам ПАТ КБ ПРИВАТБАНК буде здійснюватися за рахунок майна відповідача на території АРК. Ухвалою Центрального районного суду м.Сімферополя від 21.04.2014 року АНО ФЗВ було передано в довірче управління майновий комплекс Філії Кримське РУ ПАТ КБ ПРИВАТБАНК, у зв'язку з чим АНО ФЗВ користується, володіє розпоряджається всім майном ПАТ КБ ПРИВАТБАНК, що знаходиться на території АРК та міста Севастополя: нерухомістю, транспортом, банкоматами, терміналами, грошовими коштами, правами за всіма зобов'язаннями, а не лише депозитами. Вказана обставина підтверджується інформацією, розміщеною на сайті АНО ФЗВ - http://www.fzvklad.ru/news/27/ (роздруківка додається). Ухвалою Центрального районного суду м.Сімферополя від 04.06.2014 року АНО ФЗВ призначено управляючим майном банку за всіма зобов'язаннями (у тому числі кредитним, орендним та т.і.), а також АНО ФЗВ ухвалою суду уповноважено здійснювати угоди щодо майна банку. Також в ухвалі вказано, що АНО ФЗВ передано права виконавчих органів банку щодо майнового комплексу банку на території АРК та міста Севастополя. Вважає викладені факти у сукупності свідчать про те, що зобов'язання за договорами депозитного вкладу, укладеними працівниками Філії Кримське РУ ПАТ КБ ПРИВАТБАНК, виконує АНО ФЗВ, за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АРК та міста Севастополь, тому ПАТ КБ ПРИВАТБАНК є неналежним відповідачем у справі. Також зазначає, що 16 вересня 2014 року рішенням Центрального районного суду м. Сімферополя задоволено позов Зам. прокурора Республіки Крим у захист інтересів невизначеного кола осіб до ПАТ КБ ПРИВАТБАНК, треті особи Центральний банк Російської Федерації, АНО ФЗВ про припинення протиправних дій з невиконання зобов'язань по договорах банківського вкладу. ПАТ КБ ПриватБанк в особі Кримського регіонального управління зобов'язаний припинити протиправні дії (бездіяльність), які проявляються у невиконанні зобов'язань, які випливають з укладених договорів банківського вкладу та договорів банківського рахунку на суму 10925222445.85 рублів , копія надана. Як відомо, 03.09.2014 року міською радою Криму було націоналізовано майно ПАТ КБ ПРИВАТБАНК, яке знаходиться на півострові. Прем'єр-міністр Криму [PERSON] оголосив, що таке майно буде продано з відкритих торгів та за рахунок коштів будуть відшкодовувати заборгованість ПАТ КБ ПРИВАТБАНК перед вкладниками. Вищезазначені факти підтверджуються у ЗМІ на сайті http://news.allcrimea.net/news/2014/11/19/smi-simferopolskii-sud-obyazal-privatbank-vyplatit-vkladchikam-11-mlrd-25755/ . На підставі вищевикладеного ПАТ КБ ПриватБанк наголошує на тому, що позивач не довів відсутність вимоги до державних та недержавних установ Російської Федерації за аналогічними підставами та те, що його позовні вимоги не входять до складу загальної суми, визначеної заочним рішенням Центрального районного суду м. Сімферополя Республіки Крим від 16.09.2014 року. Вислухавши пояснення представників сторін , дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з»ясувавши всі фактичні обставини , на яких ґрунтуються позовні вимоги , об»єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України , суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог , виходячи з наступного . Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України , кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених , невизнаних або оспорюваних прав , свобод чи інтересів . Згідно ст. .15 ЦПК України , суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених , невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів , що виникають із цивільних, житлових , земельних, сімейних , трудових відносин , а також з інших правовідносин , крім випадків , коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства . Відповідно до ст. 10 ЦПК України , цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін . Сторони та інші особи , які беруть участь у справі , мають рівні права щодо подання доказів , їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості . Відповідно до ч 1 ст. 11 ЦПК україни , суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб , поданим відповідно до цього Кодексу , в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, яку беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень . Докази подаються сторонами та іншими особами , які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини , які мають значення для ухвалення рішення в справі і щодо яких у сторін та інших осіб , які беруть участь у справі , виникає спір. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини . В судовому засіданні встановлено , що 13.08.2013 року між [PERSON] та ПАТ КБ « Приватбанк « було укладено договір банківського вкладу « Стандарт « за заявою № SAMDN01000737080256 , згідно якої позивач прохав банк оформити йому депозитний вклад в розмірі 31 000 гривень на строк 3 місяці до 13.11.2013 року включно, з процентною ставкою 16% річних , період нарахування процентів по вкладу 1 місяць . Відповідно до п. 5 договору , передбачене право сторін на дострокове розірвання укладеного договору з повідомленням іншої сторони за два банківських дні до дати розірвання договору. Якщо вкладник вимагає розірвання договору достроково , йому повертається сума вкладу . За неповний строк вкладу проценти виплачуються по зниженій відсотковій ставці. На виконання умов договору , [PERSON] було внесено до каси ПАТ КБ « Приватбанк « 31 000 гривень , що підтверджується відповідною квитанцією банку . Правовідносини , що виникли між сторонами по справі ,врегульовані Конституцією України , Цивільним Кодексом України та іншими нормативно-правовими актами . Відповідно до ст.. 41 Конституції України , кожен має право володіти , користуватися і розпоряджатися своєю власністю , результатами своєї інтелектуальної , творчої діяльності . Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України ,право власності є непорушним . Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні . Відповідно до ч 1 ст. 509 ЦК України , зобовязанням є правовідношення , в якому одна сторона ( боржник ) зобовязана вчинити на користь другої сторони ( кредитора ) певну дію( передати майно ,виконати роботу, надати послугу , сплатити гроші , тощо ) або утриматися від певної дії , а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно ст.. 526 ЦК України , зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України . Згідно зі ст.. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу ( депозиту ) одна сторона ( банк ) , що прийняла від другої сторони ( вкладника ) або для неї грошову суму ( вклад), що надійшла , зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку ,встановлених договором . Згідно ч 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі , встановленому договором банківського вкладу . Відповідно до ч 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника , крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення , які встановлені договором . Відповідно до ч.ч.5, 6 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня , наступного за днем надходження вкладу у банк , до дня , який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав . Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу , а не витребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу , на які нараховуються проценти , якщо інше не встановлено договором банківського вкладу . Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання . Відповідно до ст. 57 ЦПК України , доказами є будь-які фактичні дані , на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин , що обгрунтовують вимоги і заперечення стрін та інших обставин , які мають значення для вирішення справи . Статтею 58 ЦПК України закріплено , що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні ( ст.. 27 ЦПК України ) , так і обовязок доказування обставини при невизнанні них сторонами та іншими особами , які беруть участь у справі. Крім того ,суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу . Дослідивши наявні в справі докази та з огляду на те , що позивачем не було доведено факт його звернення до відповідача та відмови останнього від виконання ним своїх зобов»язань за укладеним договором депозитного вкладу при пред»явленні позову позивач вказав , що втратив оригінал договору , заявив про розірвання договору у відділенні банку усно , оригінали квитанцій про перерахунок коштів їм надав. Однак в судовому засіданні було встановлено , що в банку відсутні вказані докази , та зобовязано позивача надати оригінали . Позивач отримав оригінали вказаних документів з « Фонду захисту вкладників « та надав суду для огляду , про отримання коштів чи подальше оформлення отримання , з « Фонду захисту вкладників « даних немає. Суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм цивільного законодавства , суд відмовляє в задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПАТ КБ « Приватбанк « про захист прав споживачів та стягнення заборгованості . При пред'явленні позову позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то з урахуванням положень ст. 88 ЦПК України судовий збір компенсується за рахунок держави. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом , встановленим законом , який вирішить спір .

Outcome: dismissed