Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з даним позовом, посилаючись на те, що 14 травня 2016 року померла його бабуся - [PERSON]. Після її смерті, позивачем не подавалась до нотаріальної контори заява про прийняття спадщини оскільки він не є спадкоємцем першої черги та не знав про наявність заповіту. На початку лютого 2018 року позивач дізнався, що при житті бабуся склала заповіт, яким заповідала йому, земельну ділянку площею 0,74 га, розташовану на території м.Хуст, Хустської міської ради Закарпатської області, що передалася їй для ведення особистого підсобного господарства м.Хуст урочище «Красне поле», та належала їй на праві приватної власності на підставі державного акту серії ІІ-ЗК № 014513, виданого на підставі рішення 16 сесії І скликання Хустської міської ради від 31 березня 2000 року № 326, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №4691 від 12 березня 2001 року. В подальшому бабусею було виготовлено кадастровий номер земельної ділянки та отримано державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯК № 242297, зареєстрований 21.12.2012 року. На сьогоднішній день, він як спадкоємець за заповітом не може оформити спадкові права, оскільки пропустив шестимісячний строк для подання заяви на прийняття спадщини. Просив постановити рішення яким визначити йому додатковий строк тривалістю в три місяці, для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилася після смерті [PERSON] 14.05.2016 року. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON] в судове засідання не зявились. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивача. Вимоги позовної заяви підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та третя особа приватний нотаріус Хустського РНО [PERSON] в судове засідання не з'явилися. Надіслали заяву про розгляд справи у їх відсутності, проти задоволення позову не заперечують. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заяв та клопотань від сторін до суду не поступало. Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не проводилось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню, а згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні встановлено та належними доказами доведено, що позивач [PERSON] є онуком [PERSON], після смерті якої 14.05.2016 р. відкрилася спадщина за заповітом. На випадок своєї смерті [PERSON] склала заповіт на ім'я позивача, посвідчений 16.08.2008 р. державним нотаріусом Хустської ДНК і зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій під №2-1966. У визначений законом строк після відкриття спадщини позивач не міг звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки йому не було відомо про наявність заповіту. Відповідно до ст.1270 ч.1 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У відповідності до ч.3 ст.1272 Цивільного Кодексу України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки під час розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved