Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду в порядкуст. 317 ЦПК Україниіз заявою про встановлення факту смерті - [PERSON] , яка померла [INFO] у м. Краснодон Луганської області. У проведенні реєстрації факту смерті Міловським районним відділом державної реєстрації атів цивільного стану Головного територіального управлінняюстиціїу Луганській області, йому було відмовлено, оскільки пред`явлено документ не встановленої форми. Встановлення зазначеного факту зумовлене необхідністю отримання свідоцтва про смерть для реалізації спадкових прав. Заявник та представник заявника у судове засідання не з`явилися, просили розглянути справу за їх відсутності. Представник заінтересованої особи - Міловськогорайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області - у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи за їхньої відсутності. Суд, дослідивши письмовіматеріали справи, приходить до наступного висновку. Згідно наданих письмових документів померла була громадянкою України. Згідно свідоцтва про смертьСерія [NUMBER] від 23.01.2019 року виданої на тимчасово непідконтрольній території України, а саме, у м. Краснодон, [PERSON] ,померла[INFO] . (а.с. 12). Крім того, даний факт, підтверджується письмовими поясненнями свідків, а також фото з місця заховання. (а.с.17-24). Згідно витягів про реєстрацію в Спадковому реєстрі та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) померла[PERSON] залишила заповіт, згідно якого заповіла спадкове майно заявнику.(а.с. 14,15). Згідно ст. 76 ЦПК України «Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів». Суд приймає до уваги висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Лоізіду проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини», а також Молдови та Росії (зокрема, «Мозер проти Республіки Молдова та Росії»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Суд оцінює надані документи як докази, на підставі яких можливо встановити наявність факту смерті не зважаючи на те, що вони видані на тимчасово непідконтрольній території України і не відповідають встановленому зразку. Відповідно до п. 8 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факт у смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно ч.1 ст. 317 ЦПК України вбачається, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. За змістом ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою, 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання». Відповідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що суди можуть встановити факти реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах реєстрації актів громадського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадського стану». Факт такої відмови підтверджується листом Міловського районного відділу ДРАЦС.(а.с.15) Згідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті за умовами підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. За таких підстав, суд приходить до висновку, що заявленівимоги підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved