Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до Новоайдарського районного суду Луганської області з даним позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з 2009 року не проживають за даною адресою, [PERSON] з 2013 року не проживає за даною адресою. Вказані особи не сплачують комунальні платежі, не отримують кореспонденцію за даною адресою, особистих речей відповідачів в домі не має і, взагалі домоволодінням відповідачі не цікавляться. З моменту виїзду з домоволодіння по теперішній час відповідачі жодного разу не з`явились за зазначеною адресою проживання. У добровільному порядку відповідачі не знімаються з реєстрації з належного позивачу на праві приватної власності будинку, внаслідок чого позивач позбавлений можливості в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. На підставі вищенаведеного, представник позивача просив суд визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розглядати справу без його участі, проти вирішення справи при заочному розгляді заперечень не надав. Відповідач [PERSON] відзиву на позовну заяву не надала, у судове засідання не з`явилась, про причину неявки суд не повідомила, хоча була належним чином сповіщена про дату, час та місце судового засідання шляхом надсилання повістки про виклик до суду засобами поштового зв`язку та шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Судової влади України. Відповідач [PERSON] відзиву на позовну заяву не надав, у судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, хоча був належним чином сповіщений про дату, час та місце судового засідання шляхом надсилання повістки про виклик до суду засобами поштового зв`язку та шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Судової влади України. Відповідач [PERSON] відзиву на позовну заяву не надав, у судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, хоча був належним чином сповіщений про дату, час та місце судового засідання шляхом надсилання повістки про виклик до суду засобами поштового зв`язку та шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Судової влади України. Відповідач [PERSON] відзиву на позовну заяву не надав, у судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, хоча був належним чином сповіщений про дату, час та місце судового засідання шляхом надсилання повістки про виклик до суду засобами поштового зв`язку та шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Судової влади України. Відповідно до\~ст.\~280\~ЦПК України\~суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов: відповідач\~належним чином\~повідомлений\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання; відповідач\~не з`явився\~в судове\~засідання без\~поважних причин\~або без\~повідомлення причин; відповідач\~не подав\~відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно положень\~ч. 3 ст.\~211\~ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У відповідності до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Положеннями ст. ст. 319 ЦК України, 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 383 ЦК України будинок використовується власником для власного проживання та проживання членів його сім`ї. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.10.1989 року, яке було зареєстровано за № 82 в реєстровій книзі Лисичанського бюро технічної інвентаризації від 10.10.1989 року (а.с.7). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані у вищевказаному будинку, що підтверджується довідкою Співаківської сільської ради Новоайдарського району Луганської області про склад сім`ї № 338 від 03.08.2020 (а.с. 8). Відповідно до вказаної довідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з 2009 року фактично не проживають за даною адресою, [PERSON] з 2013 року не проживає за даною адресою. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п. 1 ст.\~8\~Конвенції\~про\~захист прав\~людини\~і\~основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції. Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.). Статтею 41\~Конституції\~України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.\~15\~ЦК\~України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.\~317\~ЦК\~України власникові належить право володіти, користуватися та розпоряджатися своїх майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України). Відповідно до ст.\~321\~ЦК\~України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.\~\~\~ \~Частинами 2, 3 ст.\~386\~ЦК\~України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з ст.\~391\~ЦК\~України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» зняття\~з реєстрації\~місця проживання\~особи здійснюється,\~зокрема,\~на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Судом достовірно встановлено, що відповідач не користується житлом за місцем реєстрації без поважних причин з 2014 року, що дає суду законні підстави для задоволення позову та визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. На підставі ст. ст. 319, 355, 369, 383 ЦК України, ст. ст. 71, 150 ЖК України,

Outcome: approved