Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON]В.) звернулась до Московського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON]О.), в якому просить: - розірвати шлюб, що був зареєстрований між нею та відповідачем 28 вересня 2007 року у Фрунзенському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис F 453; - стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], щомісяця у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 28.09.2007 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від шлюбу сторони мають дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Як зазначає позивач, причиною для розірвання шлюбу стало те, що між подружжям відсутнє взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки. Сторони спільного господарства не ведуть з 05.03.2019 року. Крім того, позивач зазначає, що спільні діти проживають разом з нею, відповідач необхідної матеріальної допомоги на утримання дітей у розмірах, необхідних та достатніх для забезпечення розвитку дитини, не надає. Позивач, повідомлена належним чином про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання, у підготовче судове засідання не зFявилась. Через канцелярію суду надала заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, а також проводити розгляд справи за її відсутності. Відповідач, повідомлений належним чином про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання, у підготовче судове засідання не зFявився. Через канцелярію суду подав заяву, в якій зазначив, що позов визнає та просить розглядати справу за його відсутності. У відповідності до приписів ч. 3 ст. 200 ЦПК України, у звFязку із визнанням відповідачем позову, суд вважає за можливе за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення. Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 28 вересня 2007 року Фрунзенським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис F 453 (а.с. 4). Сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 8-9). Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, сформованої 09.04.2019 року з Реєстру територіальної громади міста Харкова, за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 10). Причиною розірвання шлюбу стала відсутність взаєморозуміння між сторонами. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені. Сторони спільного господарства не ведуть. Статтею 105 СК України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. Позивач просить стягнути аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], щомісяця у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Приписами ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 2 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Частиною 1 статті 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, а також враховуючи визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів, та стягнення з 12.04.2019 року з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. З огляду на викладене, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми виплати за один місяць. Одночасно, суд роз'яснює, що відповідно до приписів ст. 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовFязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Також, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.ст. 141, 142 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial