Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] , в процесі розгляду справи збільшив розмір позовних вимог та просить стягнути із відповідача 234000 боргу, в тому числі 20000 гривень боргу за договором позики та 214000 грн. процентів. Позов мотивовано тим, що 11 листопада 2019 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] отримав в борг від [PERSON] 20000 гривень із сплатою відсотків 5 % в день від розміру заборгованості та зобов`язувався повернути вказані кошти в повному обсязі. Незважаючи на вимогу позивача, свої зобов`язання відповідач не виконав, тому [PERSON] звернувся до суду. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 травня 2020 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання від 27 липня 2020 року прийнято заяву про збільшення розміру позовних вимог, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов з підстав, викладених в ньому. Відповідач належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, шляхом надіслання на його зареєстроване місце проживання рекомендованого повідомлення, смс-повідомлення та розміщення оголошення на офіційному сайті суду, в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не надав, не повідомив про причини неявки. За відсутності заперечень представника позивача, суд постановив ухвалу проводити заочний розгляд справи. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 11.11.2019 року [PERSON] отримав від [PERSON] 20000 гривень під 5% в день із зобов`язанням повернути. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Верховний Суд України, у постанові від 18 вересня 2013 року, справа № 6-63цс13, виклав правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Отже, дослідивши надану позивачем розписку, суд доходить переконання, що вона підтверджує факт укладення договору позики, відповідно до умов якого [PERSON] отримав в борг від [PERSON] 20000 гривень із сплатою відсотків 5 % в день від розміру заборгованості та зобов`язувався повернути вказані кошти в повному обсязі. Така розписка містить всі істотні умови договору позики. Відповідно до частини другої статті 1049 Цивільного Кодексу України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позивачем 15 січня 2020 року поштовим відправленням направлено на адресу відповідача вимогу від 14 січня 2020 року про повернення коштів в розмірі 20000 гривень та проценти відповідно до розписки від 11.11.2019 року. 05 лютого 2020 року [PERSON] повторно надсилалася вимога [PERSON] про досудове врегулювання спору. Зважаючи на те, що в розписці не встановлено строк повернення позики, позивачем поштовим відправленням направлено на адресу відповідача вимогу від 14 січня 2020 року, відповідач повинен був повернути позику в 30-денний строк з дня пред`явлення вимоги від 14 січня 2020 року, тобто до 13 лютого 2020 року. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий правовий висновок про правильне застосування статтей 1048,1050 ЦК України щодо нарахування та стягнення процентів від суми кредиту після спливу строку кредитування зробив Верховний Суд у складі Великої Палати у постанові № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року. Тому, позивач мав право на отримання відсотків за період з моменту укладення договору позики - 11.11.2019 року до 13.02.2020 року, зі спливом 30 днів з дня пред`явлення вимоги позикодавця. Після цього інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України. Розмір процентів за період з 11.09.2019 року по 13.02.2020 року (95 днів кредитування) становить 95000 гривень (з розрахунку 20000 /100 Х 5 Х 95 днів кредитування). Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статей 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Із змісту статті 12,13 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи те, що відповідач не надав будь яких доказів виконання своїх зобов`язань за договором позики - повернення позичених грошей в сумі 20000 гривень та проценти в розмірі 95000 гривень, тому його права підлягаю судовому захисту, шляхом стягнення з відповідача вказаних сум. Позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом в період з 14 лютого 2020 року по 19 червня 2020 року в сумі 119000 гривень не підлягають до задоволення, зважаючи на те, що 13 лютого 2020 року сплинув строк кредитування. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить того, що позивачем сплачено 2350 (1110 + 1240) грн. судового збору та 3400 (2600 +800, а.с. 13,14) витрат на правову допомогу, разом - 5750 грн. Судом задоволено 49,14 % позовних вимог (115000 грн. з 234000 грн. заявлених). Тому, в силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути понесені судові витрати в розмірі 2825,55 гривень, пропорційно задоволених позовних вимог.

Outcome: partial