Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сарненського районного суду Рівненської області з позовом в якому просить стягнути з [PERSON] суму безпідставно набутих коштів у розмірі 2500 доларів США. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 17.08.2018 року між сторонами виникла домовленість про те, що він надає [PERSON] грошові кошти в сумі 2500 доларів США, як завдаток під земельну ділянку кадастрвий номер 5625210100:01:013, яку в подальшому син відповідача - [PERSON] продасть [PERSON] , на підтвердження чого відповідачем було надано розписку. Вказує, що даний договір не був укладений, земельна ділянка йому продана не була, а безпідставно набуті нею грошові кошти не повернула, на вимогу про погашення коштів не відреагувала, що стало підставою звернення до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених в позові. У вступному слові дав показання про те, що він домовився з відповідачкою про купівлю земельної ділянки, яка належить її сину за 5000 доларів США, [PERSON] запевнила, що її син приїде і вони укладуть договір купівлі-продажу, а якщо він відмовиться, то поверне йому отримані кошти. В зв`язку з чим він їй передав 2500 доларів США в якості завдатку, про що відповідачка написала розписку в присутності свідків. Оскільки, протягом двох років [PERSON] не приїжджав, то він звернувся до відповідача з проханням повернути кошти, на що остання відмовилася, вона сказала, що син на даний час знаходиться на тимчасово окупованій території АРК, а гроші вона йому не поверне, оскільки вони їй потрібні для лікування. Зазначив, що на даний час фактично ніхто не користується даною земельною ділянкою. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що [PERSON] передав їй 2500 доларів США за те, що він фактично користується земельною ділянкою, яка належить її сину. Отримані від позивача кошти вона передала [PERSON] , як власнику земельної ділянки. На запитання представника позивача [PERSON] відповіла, що на момент отримання коштів від [PERSON] , їй було відомо, що земельна ділянка їй не належить і укласти договір купівлі-продажу вона не зможе, але обіцяла позивачу, що син приїде і перепише йому земельну ділянку. В останнє судове засідання відповідач не з`явилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Крім того, справа неодноразово відкладалася за клопотанням відповідача. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 8 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», судом визначено, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмета спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 7 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках, коли поведінка учасників судового засідання свідчить по умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип верховенства права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи. Суд дослідивши надані докази, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Зі змісту розписки, що міститься в матеріалах справи встановлено, що 17.09.2018 року [PERSON] взяла під залог земельної ділянки кадастровий номер 5625410100:01:013 половину суми 2500 доларів США у [PERSON] . В подальшому власником цієї земельної ділянки [PERSON] дана ділянка буде оформлена договором купівлі-продажу [PERSON] . Розписка підписана сторонами по справі та свідками [PERSON] та [PERSON] . Факт написання даної розписки та передачі грошових коштів в сумі 2500 доларів США підтвердили сторони в судовому засіданні, а також свідок [PERSON] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно №243075679 від 04.02.2021 року встановлено, що земельна ділянка кадастровий номер 5625410100:01:013:0027 площею 0,0463 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] , даний факт підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та іншою проектною документацією. 31.08.2020 року [PERSON] звернуся до відповідача з вимогою повернути грошові кошти, які були надані як завдаток для купівлі в подальшому земельної ділянки. Відповідачем було надано копію довіреності від 26.06.2019 року, яка написана від руки та не засвідчена належним чином в порядку визначеному ст.245 ЦК України, а тому дана довіреність не може бути належним доказом в справі. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, ч.1 та ч.2 ст. 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Враховуючи те, що земельна ділянка відповідачу не належить та не належала на день отримання коштів, вона не була уповноважена власником земельної ділянки - [PERSON] на представництво його інтересів з продажу земельної ділянки, а тому дана розписка та отримання коштів не можуть вважатись такими, що породжують юридичні наслідки як такі, що виникають з договірних відносин. Таким чином, з огляду на викладене, суд вважає, що договірні відносини між сторонами на підставі договору купівлі-продажу або як зазначила в усних показанням відповідач (кошти передані як оплата за користування земельною ділянкою) не підтверджені належним чином. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до п. 1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.04 року №22 (надалі - Інструкція) неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі; неналежний платник - особа, з рахунку якої помилково або неправомірно переказана сума коштів. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Тобто, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 30.08.2018 року по справі №334/2517/16-ц. Відповідно до ч.1 ст.1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Положення цієї глави застосовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовується також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз вказаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти як: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи та відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали. Таким чином, суд вважає, що з відповідачки [PERSON] на користь позивача належить стягнути безпідставно отримані грошові кошти в сумі 2500доларів США, задовольнивши позовні вимоги, при цьому, відповідач в судовому засіданні визнала факт отримання від позивача коштів, які не було повернуто. Як свідчить аналіз матерiалiв справи, відповідач набула грошові кошти без існування достатніх правових підстав. На підставі викладеного,

Outcome: approved