Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON]) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON]) про зобов'язання не чинити перешкод у користуванні кімнатою. В обґрунтування уточнених вимог позивач зазначає, що він на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 червня 2012 року є співвласником квартири [ADDRESS]. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 22 липня 2014 року визнано за сторонами право власності по 1/2 частини вказаної квартири за кожним, визначено порядок користування нею та виділено у користування [PERSON] жили кімнати площею 18,6 кв.м та 18,7 кв.м. Посилаючись на те, що відповідач чинить йому перешкоди у користуванні виділеною рішенням суду кімнатою площею 18,6 кв.м, зокрема 31.07.2013 року без згоди позивача зняла з дверного блоку цієї кімнати дверне полотно та вивезла його з квартири, повертати їх категорично відмовляється, відтак у нього відсутня можливість користуватися та розпоряджатися своєю власністю, позивач просить суд у відповідності до ст. 391, п. 4 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, зобов'язавши відповідача не чинити йому перешкод у користуванні власністю шляхом встановлення дверного полотна до вищевказаної кімнати. У судових засіданнях позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, вважав їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідачем подано письмові пояснення на позовну заяву, в якому вона просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав у них викладених. Також відповідач та її представник послалися на те, що позивач набув право власності у спірну кімнату лише 22.07.2014 року, тоді як двері були зняті з кімнати у зв'язку з їх ремонтом під час перебування квартири у спільній сумісній власності та після того, а саме 15.08.2014 року були повернуті на місце, відтак жодних перешкод позивачу у користуванні його власністю відповідач не чинить. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, відповідача та її представника, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 червня 2012 року визнано за [PERSON] та [PERSON] право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS]. В подальшому, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 22 липня 2014 року визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності за кожним по 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Також вказаним рішенням визначено порядок користування даною квартирою та виділено у користування [PERSON] жили кімнати площею 18,6 кв.м та 18,7 кв.м, а також лоджію, вихід на яку є з кімнати площею 18,7 кв.м, в свою чергу у користування [PERSON] виділено жилі кімнати площею 23,6 кв.м та 14,7 кв.м, місця загального користування залишено у спільному користуванні сторін. Також судом встановлено, що 31 липня 2013 року відповідачем були зняті міжкімнатні двері з дверного блоку кімнати площею 18,6 кв.м, що не заперечувалось сторонами під час розгляду справи. В свою чергу, позивач як на підставу для задоволення позовних вимог вказує на наявність перешкод, які чинить відповідач, у користуванні та розпорядженні ним кімнатою площею 18,6 кв.м з якої [PERSON] було знято дверне полотно та посилаючись на ст. 391 та п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України просить суд захистити його порушене право зобов'язанням відповідача не чинити йому перешкод шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення, зокрема встановлення дверного полотна у дверний блок зазначеної кімнати. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. А статтею 14 цього кодексу передбачено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язком для неї. Пунктом 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Тобто, законодавство пов'язує право звернення за судовим захистом з суб'єктивною думкою юридичної особи щодо порушення чи оспорювання її інтересів; об'єктивна наявність чи відсутність таких порушень встановлюється під час розгляду справи. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Проте як відповідно до п. 4 ч. 2 цієї статті способом захисту цивільного права та інтересів можуть бути, зокрема відновлення становища, яке існувало до порушення. Водночас відновлення становища, яке існувало до порушення, як спосіб захисту цивільного права та інтересу, застосовується у тому разі, якщо покладення обов'язку на особу, яка його порушила, припинити дії не відновлює повністю суб'єктивне право. В свою чергу, підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цими правами саме на момент набуття права власності. Відтак, звертаючись до суду з вимогою про зобов'язання не чинити перешкод у користуванні власністю шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення його прав, зокрема встановленням дверного полотна у дверний блок кімнати №4 площею 18,6 кв.м, позивачем не доведено яким чином було порушено його право саме як власника цього майна, оскільки дії відповідача щодо зняття цього дверного полотна були вчинені нею 31 липня 2013 року під час перебування усієї квартири у спільній сумісній власності сторін та до виділення позивачу спірної кімнати у власність з правом особистого користування та розпорядження, а тому суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог у визначений ним спосіб. Згідно зі ст. 88 ЦПК України суд, відмовляючи в задоволенні цивільного позову, також відмовляє позивачу у стягненні з відповідача на його користь суми сплаченого судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed