Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в березні 2017 рокудо Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в загальній сумі 24866,86 грн. Представником позивача подано заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі., проти заочного розгляду не заперечують. Відповідач в судове засідання не зявився, про місце і час розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення в газеті Галичина. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне. Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. З матеріалів позовної заяви вбачається, що 06.05.2015 року [PERSON] передав [PERSON] кошти в сумі 10 000 грн. на строк з 06.05.2015 року до 27.06.2015 року включно відповідно до договору про надання безпроцентної поворотної допомоги (позики) та розписки від 06.05.2015 року. Позичальник зобовязаний повернути всю суму позики не пізніше останнього дня строку зазначеного в.п.3.2. Даного договору. ( а.с.6). Відповідно до до п.4.1 договору про надання безпроцентної поворотної позики від 06.05.2015 року у разі неповернення суми позики до закінчення її терміну, позичальник зобовязується сплатити штраф у розмірі 2500 грн. Відповідно до п.4.2 договору позичальник сплачує на користь позикодавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день порушення терміну оплати. Відповідно до п.4.3 договору позичальник сплачує на користь позикодавця 22% річних від прострочеої суми, про що відповідач дав відповідну розписку про отримання коштів від 06 травня 2015 року, оригінал якої міститься в матеріалах справи. Свої зобовязання щодо своєчасного повернення коштів за договором позики відповідач не виконав і позичені кошти у термін до 27.06.2015 року позивачу не повернув. 25.09.2015 року позивачем на адресу відповідача була надіслана претензія із вимогою повернути заборгованість, яка була залишена відповідачем без належного реагування. Згідно п.4.2 договору від 06.05.2015 року позичальник сплачує на користь позикодавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день порушення терміну оплати. Таким чином, загальна сума пені за договором за період з 28.06.2015 р. до 28.03.2017 року складає 6823,51 грн. Як передбачено у п.4.3 договору позичальник сплачує на користь позикодавця 22% річних від простроченої суми за вимогами статті 625 ЦК України, і відповідно загальна сума процентів за договором за період з 28.06.2015 року до 28.03.2017 року складає 3857,53 грн. Інфляційне збільшення суми боргу за період з 28.06.2015 року по 28.03.2017 року становить 1685,82 грн. за вимогами ст. 625 ЦК України Відповідно до п.4.1 договору позики у разі неповернення суми позики до закінчення її терміну, позичальник зобовязується сплатити штраф у розмірі 2500 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором позики від 06.05.2015 року [PERSON] зобовязаний повернути [PERSON] суму боргу в сумі - 10 000 грн., 2500 грн. - штраф, 3857,53 грн. - відсотки, 1685,82 грн. - інфляційні, 6823,51 грн. - пеня, всього 24 866,86 грн. Статтею 527 ЦК України передбачено зобовязання боржника виконати свій обовязок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобовязанні вимагати доказів того, що обовязок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непредявлення такої вимоги. Як слідує зі ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та в порядку, що встановлені договором. Факт підписання відповідачем договору, свідчить про отримання позичальником всієї грошової суми. Оскільки, примірник оригіналу розписки про отримання позики від 06.05.2015 року позикодавець надав до справи як доказ неповернення позики та надав і сам договір позики від 06.05.2015 року, суд дійшов висновку, що позика не повернута вцілому. Згідно з ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Таким чином, порушення, невизнання, оспорювання субєктивного права є підставою для звернення кожної особи до суду за захистом свого особистого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором позики є обґрунтованими та підлягають задоволенню. За змістом ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача 640,00 грн. судового збору.

Outcome: approved