Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», про стягнення нарахованих відсотків по депозитному договору. У позові вказував, що 18.10.2010 року, у м. Вижниця, між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір №SAMDN25000712381503 на оформлення вкладу «Стандарт із щомісячною виплатою %». Сума вкладу становила 10000,00 доларів США. Строк дії вкладу 12 місяців по 18.10.2011 рік включно. Процентна ставка 9%. Пунктом 3 Договору передбачено, що у разі, якщо після закінчення терміну вкладу Клієнт не заявив банку про відмову від продовження терміну вкладу, вклад автоматично вважається продовженим ще на один термін, вказаний у Заяві. Строк вкладу продовжується неодноразово без появи Клієнта в Банк. Зазначав, що на його письмове звернення від 09.04.2014 року про розірвання договору та повернення вкладу з нарахованими процентами по даному вкладу згідно тарифної ставки договору отримав відповідь Банку про те, що 15.02.2013 року ним даний договір був розірваний і сума в розмірі 9782,00 доларів США йому виплачена. Листом №20.1.0.0/7-20140423/1549 від 13.06.2014 року відповідачем повідомлено, що виплата зазначених грошових коштів обумовлена тим, що договір був розірваний достроково і у зв'язку з цим був перерахований. Однак в архіві відділення банку відсутній видатковий ордер з його підписом. Посилався на те, що рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 29.01.2015 року його позовні вимоги про стягнення з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 10000,00 доларів США задоволені. В процесі розгляду даної цивільної справи позовні вимоги про стягнення пені ним залишені без руху, про що зазначено в рішенні суду. Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 01.04.2015 року рішення першої інстанції скасовано та у задоволенні його позовних вимог відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду Чернівецької області від 16.09.2015 року його касаційну скаргу задоволено частково. Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 01.04.2015 року скасовано, а справу передано на новий розгляд. Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 19.11.2015 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено. Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 29.01.2015 року залишено без змін. Факт невиконання відповідачем своїх обов'язків по виконанню умов депозитного договору встановлений зазначеними вище судовими рішеннями і в силу положень ч.3 ст.61 ЦПК України не потребує доказуванню. Оскільки, відповідач не повернув йому суму внеску та не сплатив суму нарахованих за користування ним процентів, то він порушив умови Договору, оскільки такий його обов'язок був ним передбачений. У своїй позовній заяві про стягнення основного боргу по депозитному договору помилково зазначив, що ним з лютого 2013 року по березень 2014 року відповідачем були сплачені проценти по депозитному вкладу, оскільки між ним та ПАТ КБ «ПриватБанком» крім цього договору були укладені ще депозитні договори. На той час керівником Вижницького відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» була [PERSON] . В березні 2014 року дізнався, що частина договорів в програмних комплексах банку відсутня та не зареєстрована. [PERSON] кожен місяць, не надаючи йому квитанцій, сплачувала відсотки по депозитним договорам. Оскільки з 15.02.2013 року депозитний договір №SAMDN25000712381503 від 18.10.2010 року в односторонньому порядку відповідачем був розірваний та сума вкладу йому не була сплачена, банком відповідно не були нараховані відсотки за користуванням грошима, а саме за період з 18.03.2013 року по день звернення до суду 07.12.2015 року, що становить 32 місяці 19 днів. З врахуванням процентної ставки по вкладу - 9%, сума відсотків становить 24,48% ~2448 доларів США, що еквівалентно 57891,83 грн. відповідно до офіційного курсу на 07.12.2015 року 100 доларів США за 2364, 8624 грн. Крім того, три проценти річних від простроченої суми за вказаний період становлять 816 доларів США (8.16%), що еквівалентно 19297,28 грн. відповідно до офіційного курсу на 07.12.2015 року 100 доларів США - 2364, 8624 грн. Остаточно уточнивши позовні вимоги надав розрахунок несплачених відсотків по депозитному договору та трьох відсотків річних від простроченої суми за період з 18.03.2013 року по 10.03.2016 року. Просив стягнути на його користь з ПАТ КБ «ПриватБанк» суму в розмірі 3569,50 доларів США, що еквівалентно 94581,51 грн., яка складається з суми нарахованих відсотків по депозитному договору №SAMDN25000712381503 від 18.10.2010 року в розмірі 2677,50 доларів США, що еквівалентно 70946,07 грн. та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 892,00 долари США, що еквівалентно 23635,44 грн. та судові витрати. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] заявлений позов підтримали, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини, просили позовні вимоги задовольнити повністю. [PERSON] підтвердив, що сума вкладу 1000,00 доларів США та відсотки за вкладом на даний час йому не повернуті. У судовому засіданні представник ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] позов не визнав, підтримав подане заперечення проти позову, у якому зазначив, що банк не погоджується з позовними вимогами, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Стверджував, що судовими рішеннями встановлено у справі про стягнення 10000 дол. США за договором №SAMDN25000712381503 від 18.10.2010 року, сторонами було укладено договір 18.10.2010 року строком до 18.10.2011 року включно. Пунктом 3 заяви на оформлення вкладу «Стандарт із щомісячною виплатою %» передбачена автоматична лонгація договору на новий термін. Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 19.11.2015 року встановлено, що 09.04.2014 року [PERSON] звернувся до Вижницького відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про повернення йому депозитного вкладу. Копія вказаного звернення знаходиться в матеріалах цивільної справи № 713/1187/14-ц. Тому, з урахуванням вимог ст.ст.1060, 651 ЦК України, договір вважається розірваним з дати зазначеної у заяві про розірвання договору, а саме з 09.04.2014 року. Позивач погодився при укладенні договору щодо умов і порядку нарахування, виплати процентів при розірванні договору, згідно з Умовами та правилами надання банківських послуг. Тому виконуватись зобов'язання за спірним договором відповідно до ст.ст.526, 1058 ЦК України, повинно на умовах і в порядку, встановленим укладеним договором. [PERSON] просить стягнути відсотки за договором банківського вкладу за період з 18.03.2013 року по 10.03.2014 року, при цьому не приймає до уваги, що відповідно до його заяви, договір є розірваним з 09.04.2014 року. Також, позивач намагається спростувати встановлений ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 19.11.2015 року факт отримання відсотків за договором до березня 2014 року. Тому наданий позивачем розрахунок відсотків за спірним договором є хибним та безпідставним, оскільки останнє отримання відсотків за спірним договором відбулось у березні 2014 року (обставина, встановлена судовим рішенням, а тому не підлягає доказуванню), а договір розірвано 09.04.2014 року, тому до сплати позивачеві належать відсотки: з 18.03.2014 року по 08.04.2014 року, тобто за 22 дні., що становить 54,24 долари США. Вважав, що у зв'язку з припиненням договору з 09.04.2014 року за заявою позивача, до спірних правовідносин застосовуються положення ст.1070 ЦК України, (Правова позиція ВСУ у справі №6-1891цс15, висловлена у постанові від 11.11.2015 року.) Відсоткова ставка за вкладами на вимогу, відповідно до Умов та правил надання банківських послуг розміщена на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк» складає 1%. Якщо позивач просить стягнути відсотки до 10.03.2016 року, то не зрозуміло, які тоді підстави нараховувати за ст.625 ЦК України 3% річних та інфляційні втрати. Якщо позивач вважає підставою для нарахування процентів ч.5 ст.1061 ЦК України, то це звичайне нарахування процентів за договором, тобто виконання зобов'язання. Але при нарахуванні процентів за договором банки не нараховують додатково вкладникам 3% річних та інфляційні втрати, тому вимоги позивача в цій частині суперечать ст.633 ЦК України. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Підтвердив, що на даний час депозит у сумі 10000,00 доларів США [PERSON] не повернутий. Суд, заслухавши позивача [PERSON], його представника [PERSON], представника відповідача [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 18.10.2010 року [PERSON] у Вижницькому відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» подано заяву №SAMDN 25000712381503, в якій просив оформити йому в ПАТ КБ «ПриватБанк» депозитний вклад на суму 10000,00 доларів США, на строк 12 місяців по 18.10.2011 року з процентною ставкою на дату укладення договору 9% річних. Крім того, згідно вказаної заяви, у разі, якщо після закінчення терміну вкладу клієнт не заявив банку про відмову від продовження терміну вкладу, вклад автоматично вважається продовженим ще на один термін, вказаний у Заяві. Строк вкладу продовжується неодноразово без появи клієнта в банк. Вказані обставини в силу положень ч.3 ст.61 ЦПК України не потребують доказуванню, оскільки встановлені рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 29.01.2015 року по цивільній справі №713/1187/14-ц (провадження №2/713/3/15) за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк», про стягнення коштів за депозитним договором, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 19.11.2015 року, а отже набрало законної сили 19.11.2015 року. Вказаним рішенням позов [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк», про стягнення коштів за депозитним договором задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] 10000,00 доларів США, що еквівалентно 159500,00 грн., а також судовий збір у сумі 1595,00 грн. Зазначеною ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області по вказаній справі встановлено, що 09.04.2014 року [PERSON] звернувся у Вижницьке відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про повернення йому депозитного вкладу та нарахованих відсотків річних. Однак ПАТ КБ «ПриватБанк» надіслав йому лист, яким повідомив, що 15.02.2013 року договір між сторонами розірвано на підставі заяви [PERSON]. Станом на день розгляду справи в суді ПАТ КБ «ПриватБанк» вклад у сумі 10000,00 доларів США [PERSON] не повернув, відсотки за вкладом не нараховує, що визнав представник відповідача [PERSON], а тому вказані обставини в силу положень ч.1 ст.61 ЦПК України не потребують доказуванню. Відповідно до чч.1, 2 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно із ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст.2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно із ч.1 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч.5 ст.1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Таким чином проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк по день фактичного їх повернення вкладникові. Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у його постанові від 25.12.2013 року у справі №6-140цс13, де вказано, що відповідно до змісту ст.ст.526 та 1058 ЦК України зобовязання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобовязання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобовязання, передбачену ч.2 ст.625 ЦК України. А також з висновками Верховного Суду України, викладеними у його постанові від 28.01.2015 року у справі №6-247цс14, де зазначено, що проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк по день фактичного їх повернення вкладникові, а також 3% річних та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобовязання. Враховуючи встановлені обставини суд приходить до висновку, що починаючи з 18.03.2013 року по день розгляду справи у суді ПАТ КБ «ПриватБанк» безпідставно не повертає [PERSON] вклад у сумі 10000,00 доларів США та відсотки по ньому не нараховує, чим не виконує свої зобов'язання щодо повернення вкладу, передбачені договором банківського «Стандарт» SAMDN25000712381503 від 18.10.2010 року та ст.1060 ч.1 ЦК України. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що з банку на користь позивача необхідно стягнути 9% річних по банківському вкладу за прострочений строк з 18.03.2013 року до 10.03.2016 року, а також 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі ч.5 ст.1061, ч.2 ст.625 ЦК України. Згідно розрахунку, наданого позивачем, за період з 18.03.2013 року по 10.03.2016 року сума невиплачених відсотків за договором банківського «Стандарт» SAMDN 25000712381503 від 18.10.2010 року становить 2677,50 доларів США, що станом на 10.03.2016 року еквівалентно 70946,07 грн., а 3% річних від простроченої суми в становить 892,00 долари США, що станом на 10.03.2016 року еквівалентно 23635,44 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі. Також Суд вважає, що неповернення вкладу відповідачем суперечить вимогам ст.41 Конституції України, відповідно до якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до положень ст.321 ЦК України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути обмежена у здійсненні права власності лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно положень ст.ст.316 та 177 ЦК України, гроші також є об'єктами права власності. Відмовляючись повернути кошти, що належать клієнтові, банк порушує також і положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також Першого протоколу, ратифікованих [PERSON]. В абз.1 ст.1 протоколу вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За таких обставин Суд прийшов до висновку, що позивачем виконано обов'язок з доведення обставин, на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог, а тому Суд вважає, що позов [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк», про стягнення нарахованих відсотків по депозитному договору обґрунтований і його необхідно задовольнити. Оскільки позивач правомірно здійснив вклад в іноземній валюті, то виконання зобовязання банку має бути також у валюті вкладу. Також підлягають стягненню з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача документально підтверджені витрати по сплаті судового збору, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України. Це підтверджено дослідженими в суді належними доказами, доказів протилежного представником відповідача суду не представлено. На підставі ст.ст.2, 3, 15, 16, 509, 526, 530, 610, 611, 1058-1061, 1066-1076 ЦК України та

Outcome: approved