Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що розпочав свою трудову діяльність з 19 березня 1959 року та відповідно на даний час досяг пенсійного віку. При призначенні йому пенсії та обчисленні трудового стажу, а відтак і розміру пенсії, інспектором фонду було взято до уваги лише трудову книжку від 30 листопада 1963 року. Періоди роботи, що зазначені у трудовій книжці від 25 березня 1959 року до уваги взято не було, оскільки така містить розбіжності у написанні прізвища, імені та по-батькові власника трудової книжки, а саме записано « [PERSON] , год рождения 1941». Згодом у вказаній трудовій книжці інспектором по кадрах зроблено виправлення на підставі паспорту, виданого відділом міліції Перечинського райвиконкому [NUMBER] від 15 березня 1958 року, та зазначено « [PERSON] ». Згідно паспорту громадянина України його прізвище, ім`я та по батькові зазначене як [PERSON] , що співпадає з даними трудової книжки від 30 листопада 1963 року. Таким чином заявник хоче встановити факт належності йому трудової книжки від 25 березня 1959 року. У судове засіданні заявник не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, вимоги заяви підтримав у повному обсязі. Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області у судове засідання також не з`явилася, попередньо подавши суду пояснення по справі, в яких зазначено, що на звернення заявника до Перечинського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) ГУ ПФУ в Закарпатській області для призначення пенсії за віком, його було повідомлено про наявність розбіжностей у поданих ним документах, а також рекомендовано встановити факт належності правовстановлюючого документу, що підтверджує стаж у судовому порядку. Так, при оформленні пенсії заявник надав трудову книжку від 25 березня 1959 року, де на першій сторінці його ім`я та по батькові вказано як « [PERSON] », а в трудовій книжці за [INFO] « [PERSON] ». При цьому у паспорті громадянина України та дублікаті картки платника податків його ім`я та по батькові зазначені як « [PERSON] », а відтак через наявність зазначених розбіжностей, управлінням не включено до стажу роботи періоди роботи, що вказані у цій трудовій книжці. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого висновку. В судовому засіданні встановлено, що згідно паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 19 квітня 2002 року Перечинським РВ УМВС України в Закарпатській області, прізвище, ім`я та по батькові заявника зазначено [PERSON] , [INFO] (а. с. 3). Такі самі дані заявника зазначено і у трудовій книжці, заповненій 30 листопада 1963 року (російською мовою) (а. с. 5-7).\~\~ Разом з цим, у трудовій книжці, заповненій [INFO] , прізвище, ім`я та по батькові заявника зазначено [PERSON] , 1941 року народження (а. с. 4, зворот). Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з ч. 2 п. 5 ст. 293 цього Кодексу суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 6 ч. 1, ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як роз`яснено в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ст. 273 ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, наприклад, факти визнання батьківства щодо дітей, які народилися до 1 жовтня [INFO] ; батьківства; реєстрації батьківства; факти прийняття спадщини, встановлення місця відкриття спадщини та фактів володіння будівлею на праві приватної власності. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається заявник, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що його вимоги підлягають задоволенню. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved