Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в участі у вихованні та спілкуванні з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від неї. В обґрунтування позову зазначено, що з листопада 2011 року до березня 2016 року позивач перебував у шлюбі з [PERSON]. 30 березня 2016 року шлюб між ними було розірвано. Вони мають спільну дитину [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу залишилася проживати разом з відповідачем та ї співмешканцем. Фактично з моменту розірвання шлюбу у позивача почалися непорозуміння щодо участі у вихованні доньки, відповідач почала чинити перешкоди у нормальному спілкуванні з донькою. Всі намагання вирішити це питання призводили до конфліктів. Позивач посилається на те, що він намагається налагодити нормальні відносини з дитиною, приймати участь у її вихованні, утриманні та розвитку, забезпечувати усім необхідним. Проте відповідач перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною та після 16 травня 2016 року вона взагалі заборонила бачитися з дитиною. Позивач вважає, що між ним та донькою є дуже тісний звязок, тому він хоче постійно її бачити. А ситуація, що склалася вкрай важко впливає на психологічний стан дитини, оскільки їй доводиться бачити різні неприємні ситуації, ініціатором яких була відповідач та її співмешканець. На підставі вищевикладеного позивач просив суд зобовязати [PERSON] не перешкоджати йому приймати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою; визначити такі способи його участі у вихованні доньки, [PERSON], [INFO]: побачення сім раз на тиждень, тобто кожного дня за місцем перебування доньки або за місцем її проживання; спільний відпочинок влітку, а саме, половину літніх канікул дитина проводить разом з ним; необмежене спілкування з донькою особисто, засобами телефонного, поштового та інших засобів звязку; в день побачення з донькою надати право забирати доньку з дому/дитячого садка особисто; зобовязати [PERSON] надавати точну інформацію щодо фактичного місця перебування дитини. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили суд задовольнити заявлені вимоги. Позивач суду пояснив, що він має з відповідачем спільну дитину доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач перешкоджає йому у спілкуванні з донькою, налаштовує доньку проти нього. Фактично вони припинили шлюбні відносини ще, коли дитині було 2 місяці, з того часу майже постійно вони проживали окремо. 16 травня 2016 року, коли він побачив у дитини синці, та намагався зясувати, що сталося, відповідач взагалі заборонила спілкуватися з дитиною. хоче, щоб хоча б один день на тиждень дитина лишалася у нього ночувати. В його помешканні створено всі умови для доньки, є окрема кімната, ліжко, необхідні речі. Він проживає разом з батьками. Представник позивача позов підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві. Суду пояснила, що відповідач перешкоджає позивачу спілкуватися з донькою, не відповідає на телефонні дзвінки, не надає можливості їм спілкуватися особисто. Тому представник позивача просила суд визначити дні спілкування з дитиною як три дні на тиждень, при цьому щоб, хоча б один день дитина залишалася ночувати у позивача, а також половину літніх канікул, щоб дитина проводила разом з ним. Відповідач в судовому засіданні позов визнала частково. Суду пояснила, що не перешкоджала спілкуванню з донькою позивачу, він сам не бажав приймати участь у вихованні дитини. Раніше позивач не цікавився донькою, а зараз, коли вона подорослішала, почав наполягати на спілкуванні з нею. Відповідач категорично проти того, щоб донька лишалася ночувати у позивача, оскільки в нього не має її речей, проте не проти того, щоб були встановлені дні спілкування з донькою та не заперечує проти того, щоб половину літніх канікул донька проводила разом з батьком. Представник відповідача позов визнав частково. Суду пояснив, що позивач сам не бажав спілкуватися з дитиною. Відповідач створила всі умови для належного виховання та повноцінного розвитку дитини. Визнав позов лише в частині встановлення днів спілкування позивача з дитиною та щодо перебування дитини з батьком протягом половини літніх канікул. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, в судовому засіданні суду пояснила, що батьки [PERSON], як позивач так і відповідач, нормально ставляться до дитини. Позивач приймає участь у вихованні дитини. До садочку дитини приводить та забирає відповідач або ж бабуся. Ніяких змін в поведінці дитини не помічала. Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] мають спільну дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.8). На підставі рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2015 року було розірвано шлюб між сторонами. Цим рішенням суду встановлено, що подружжя не проживає разом з літа 2014 року, з того часу стосунки вони не підтримують, не ведуть спільне господарство (а.с.9). Після припинення шлюбних відносин донька [PERSON] залишилася проживати разом з матірю [PERSON] Цю обставину сторони визнали у судовому засіданні, тому згідно з ч.1 ст. 61 ЦПК України вона не підлягає доказуванню. Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 153 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з ч. 1 ст. 159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Судом встановлено, що позивач та відповідач, як батьки малолітньої дитини, не дійшли згоди щодо питання участі позивача у вихованні дитини, способі спілкування з дитиною тощо. Наявність спору також підтверджується витягом з протоколу № 90 від 9 червня 2016 року чергового засідання комісії з питань захисту прав дитини Верхньодніпровської районної державної адміністрації, згідно з яким на засіданні було розглянуто заяву [PERSON] щодо визначення годин побачення з дитиною [PERSON], [INFO], та було рекомендовано звернутися до суду для вирішення цього питання (а.с.10). Рішення органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Дніпровської селищної ради від 29 вересня 2016 року було визначено дні побачення та спілкування [PERSON] з донькою [PERSON] та визначено, що під час літніх канікул дитина перебуває з батьком [PERSON] не більше половини днів літніх канікул. Матеріалами справи підтверджується, що як позивач так і відповідач працюють в ТОВ «Вітан», за місцем роботи характеризуються позитивно (а.с.11,33). Також актами обстеження умов проживання встановлено, що за місцем проживання позивача створено умови для проживання дитини (а.с.13), так само належні умови для проживання та розвитку дитини створено за місцем проживання відповідача (а.с.34). Отже, будь-яких обставин, які б свідчили про те, що спілкування батьків з дитиною перешкоджає її нормальному розвитку, не встановлено. У звязку з наявністю спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, суд вважає за необхідне визначити способи участі батька дитини, [PERSON], у вихованні донки, [PERSON], з урахуванням, в першу чергу, інтересів дитини, її віку, стану здоровя та думки самих батьків. Так суд вважає за можливе встановити позивачу час особистого спілкування з дитиною без участі матері дитини, [PERSON] три дні на тиждень, один з днів, щоб обовязково був вихідним днем, щоб не заважати навчальному процесу дитини, та враховуючи змінний графік роботи батьків, але без залишення дитини на ніч, враховуючи її вік. Проте в подальшому, якщо дитина особисто виявить бажання залишатися у батька на ніч, на думку суду, сторони зможуть вирішити це питання спільно, так, щоб це не шкодило інтересам дитини. Також, враховуючи спільну згоду сторін на те, щоб дитина проводила половину літніх канікул з позивачем, суд приходить до висновку, що в цій частині позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд приходить до висновку, що письмово підтверджені понесені позивачем судові витрати в сумі 551 грн. 20 коп. (а.с.1) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial