Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Свій позов мотивує тим, що 24 лютого 2011 року [PERSON] отримав у позику від [PERSON] грошові кошти у розмірі 14\~000 доларів США. На підтвердження факту передачі коштів, відповідачем було написано розписку, згідно якої [PERSON] зобовязувався повернути борг до 31 березня 2011 року. Зобов'язання за укладеним договором позивач не виконав, коштів у встановлений строк не повернув, а тому 06 грудня 2016 року відповідачем була написана розписка, згідно якої останній зобовязувався повернути кошти до 30 грудня 2016 року. Проте кошти не були повернуті. Офіційний курс НБУ станом на 09.01.2018 року (дата на день звернення із позовною заявою до суду) становить 28,20 гривень за Долар США, отже 14\~000 доларів США еквівалентно 394\~800 грн. Враховуючи вищевикладене, просить стягнути заборгованість за договором позики у розмірі 14\~000 доларів США, що становить 394\~800 гривень. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав викладених в ньому, просили задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнавав частково. Вказував, що позичав кошти у розмірі 3\~000 Доларів США та 20\~000 гривень, а тому не заперечував щодо стягнення саме цієї суми. Крім того, зазначав, що частину коштів повернув, перерахувавши їх на картку дружини позивача, однак не памятає яку суму. Заслухавши пояснення сторін, показання позивача в якості свідка, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з урахуванням наступного. Судом встановлено, що 24 лютого 2011 року [PERSON] отримав в борг у [PERSON] 14 000 Доларів США, зобовязувався повернути борг до 31 березня 2011 року, про що написав відповідну розписку. ( а.с.38). Оскільки кошти не були повернуті до визначеної дати, відповідачем була написана ще одна розписка, якою він зобовязався повернути 14\~000 Доларів США до 30 грудня 2016 року (а. с. 37). Допитаний в судовому засіданні в якості свідка позивач [PERSON] ствердив той факт, що відповідач [PERSON] позичені кошти не повертав, і сума яка була надана ним в борг становить саме 14000 доларів США. Відповідно до ст. ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений зобов'язанням строк (термін). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, відповідно до норм ст. ст.\~1046,\~1047 ЦК України\~договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Отже, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей\~1046,\~1047 ЦК України\~суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем\~\~ правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. На підтвердження свого право на пред'явлення вимоги до про повернення грошових коштів, отриманих у позику, позивачем надано суду договір позики, що свідчить про отримання відповідачем грошових коштів в розмірі 14 000 доларів США (а. с. 37,38). Згідно з вимогами\~ст. 526 Цивільного кодексу України\~зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться. Частиною першою\~статті 1049 Цивільного кодексу України\~визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Зі змісту ст. 533 Цивільного кодексу України вбачається, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом. Відповідно до офіційного курсу валют, встановленого Національним банком України станом на 17 квітня 2018 року: 100 Доларів США складають 2608,9279 гривень, відповідно 14 000 Доларів США становить 365\~249 гривень 91 гривень , а тому саме ця сума підлягає стягненню з відповідача в користь позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано даних, що ним позичались кошти в сумі 3\~000 Доларів США та 20\~000 гривень, та про часткове погашення боргу. Не здобуто таких доказів і судом. Проаналізувавши зібрані та дослідженні по справі докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. Крім того, відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, повязані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача, тому вимоги позивача про відшкодування відповідачем судових витрат підлягають до задоволення, а саме 1% від суми заборгованості за договором позики в сумі 14\~000 доларів США, що еквівалентно відповідно до курсу НБУ 365\~249 гривень 91 копійка.

Outcome: approved