Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до [PERSON], третя особа: Ладижинська міська рада Вінницької області про позбавлення права користування житловим приміщенням. В позовній заяві зазначив, що 01.08.2000 року спільним рішенням адміністрації та профкому Ладижинської ТЕС [PERSON] з членами сім'ї (дружина [PERSON] та син [PERSON]) була виділена кімната готельного типу [ADDRESS]. 22.08.2000 року вся сім'я була зареєстрована в цьому помешканні - [ADDRESS]. Між батьком [PERSON] та матір'ю [PERSON] шлюб був розірваний рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області. Після розірвання шлюбу в серпні 2007 року батько [PERSON], забравши всі свої речі, залишив [ADDRESS] та переїхав проживати до своєї матері в [ADDRESS], де проживає і досі. Тобто відповідач не проживає у [ADDRESS] вже більше 10 років. 26.12.2014 року його мати [PERSON] також переїхала до іншого місця проживання та знялась з реєстрації місця проживання. Таким чином, у вищевказаному помешканні він проживає сам, сплачує комунальні послуги, боргів по сплаті комунальних послуг немає, що підтверджується рахунками на послуги на вивезення твердих побутових відходів, на сплату витрат по централізованому опаленню, водопостачанню та водовідведенню, на сплату витрат по утриманню будинку та прибудинкової території і за електроенергію. 02.02.2018 року він особисто уклав договір № 8196 про надання послуг з вивезення побутових відходів з КП «Ладижинський комбінат комунальних підприємств». Неодноразово звертався до відповідача з проханням добровільно знятися з реєстрації місця проживання у помешканні, де він не проживає, однак він відмовляється це робити. Житлово-комунальні послуги нараховуються відповідно до кількості зареєстрованих осіб у помешканні. Тому він несе необґрунтовані витрати по оплаті послуг за житло. Квартира [ADDRESS] не приватизована, знаходиться у власності територіальної громади Ладижинської міської ради. Вважає, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], оскільки не проживає в ній більше шести місяців без поважних причин. Тому, він звернувся в суд та просив позбавити [PERSON] права користування житловим приміщенням. Сторони по справі в судове засідання не з'явилися. Відповідач відзиву на позовну заяву у порядку, передбаченому ст. 178, 191 ЦПК України до суду не подав. Однак, подав до суду заяву в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України судом розглянуто дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного ним приміщення або обмежений у праві користуватись жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутніми з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовженим наймачем, а в разі спору судом. Частиною 1 статті 64 ЖК України визначено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї (ч. ч. 2, 3 ст. 64 ЖК України). Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідно до розяснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. За таких обставин, суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки воно не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідачів). За змістом ст. 16 ЦК України особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Тому суд вважає, що [PERSON], як користувач майна, має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування майном шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved