Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, 22 квітня 2012 року між [PERSON], який діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої 04 червня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], та [PERSON] в м. Івано-Франківську укладено договір позики. За умовами договору Позикодавець надав Позичальнику гроші в позику на загальну суму 1 597 140 гривень, що є еквівалентною сумі 200 000 доларів США (згідно курсу Національного банку України на день посвідчення договору) з терміном сплати боргу до 20 вересня 2012 року (п. 1 договору). Факт передачі Позикодавцем грошових коштів Позичальнику підтверджується зазначеним договором, який був підписаний сторонами з дотриманням вимог ст.ст. 209, 639, 1047 Цивільного кодексу України у присутності приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON] та посвідчений останнім за реєстраційним № 1667. Згідно із п. 1.2 цього договору Позичальник зобовязаний до 20 вересня 2012 року повернути Позикодавцеві позику в розмірі, що зазначений у п. 1 договору, але в будь-якому випадку не менше суми еквівалентній 200 000 доларів США згідно курсу Національного банку України на момент повернення грошей. При таких обставинах враховуючи те, що відповідач не виконав покладене на нього грошове зобовязання щодо повернення суми позики, останній несе відповідальність за не виконання грошового зобовязання у вигляді обовязку на вимогу позивача сплатити 3 (три) відсотків річних від простроченої суми.\~ Тому, відповідач зобовязаний сплатити на користь позивача 3 (три) відсотки річних від простроченої суми, яка складає суму позики в розмірі 1 597 140 гривень, оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобовязання з 20 вересня 2012 року по 20 серпня 2015 року, що становить 2 роки та 11 місяців, а тому розмір відсотків за невчасне виконання грошового зобовязання складає 139 749 гривень 75 коп. (1 597 140 грн. (сума позики) х 8,75 % (відсоток за прострочення виконання грошового зобовязання за 2 роки та 11 місяців) = 139 749 грн. 75 коп.). Разом з тим, згідно із ст. 625 ЦК України, а також як вбачається із положень п. 2 Договору позики від 20 квітня 2012 року, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Враховуючи, що Позичальник прострочив виконання грошового зобовязання, то останній повинен сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, починаючи з 20 вересня 2012 року, що становить 2 роки та 11 місяців. Просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] суму основного боргу за договором позики від 20 квітня 2012 року в розмірі 4 418 000 гривень, що еквівалентна 200 000 доларів США за курсом Національного банку України на момент подачі позову.; суму відсотків за договором позики від 20 квітня 2012 року в розмірі 139 749\~ гривень 75 коп.; суму боргу за договором позики від 20 квітня 2012 року з урахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 1 197 551 гривня 02 коп., а також понесені судові витрати. 19.04.2016 року представником позивача [PERSON] [PERSON] подано заяву про зменшення позовних вимог, згідно якої просив зменшити суму заборгованості за договором позики № 1667 від 22.04.2012 на суму 1 027 775 грн. (один мільйон двадцять сім тисяч сімсот сімдесят пять гривень), що є еквівалентною сумі 39 300 (тридцять девять тисяч триста) Доларів США згідно даних НБ України та стягнути із [PERSON] суму заборгованості в розмірі 4 727 525, 77 грн. (чотири мільйони сімсот двадцять сім тисяч пятсот двадцять пять гривень сімдесят сім копійок), що еквівалентно 160 700 (сто шістдесят тисяч сімсот) доларів США. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25.07.2016 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] [PERSON]\~ та призначено по справі почеркознавчу експертизу. 22.09.2016 року Івано-Франківським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром при МВС України вказану ухвалу суду разом з матеріалами справи повернуто без виконання. 16.07.2016 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору позики. У вказаному позові [PERSON] вказав, що між ним\~ та [PERSON] ніколи не було жодних домовленостей про укладення Договору позики на суму 1597140 грн., що на 20.04.2012 р. було еквівалентно 200000 доларів США. Укладений 20.04.2012 р. Договір позики, посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №1667, ним не підписувався. Грошових коштів від [PERSON] або його представника він не отримував. Просив у задоволенні позову [PERSON] відмовити та визнати недійсним Договір позики укладений 20 квітня 2012 року між [PERSON] на [PERSON], посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №1667, а також стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.11.2016 року прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору позики до спільного розгляду із позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.11.2016 року задоволено клопотання представника відповідача-позивача [PERSON] [PERSON]\~ та призначено по справі почеркознавчу експертизу. 19.04.2016 року представником позивача [PERSON] [PERSON] подано заяву про зменшення позовних вимог, згідно якої просив стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] суму основного боргу за договором позики № 1667 від 20 квітня 2022 року в розмірі 1 653 100 (один мільйон шістсот п'ятдесят три тисячі сто) гривень 75 копійок, що еквівалентна 60 979 доларів США за курсом Національного банку України станом на 11 грудня 2017 року;\~ суму відсотків за договором позики від 20 квітня 2012 року в розмірі шістсот тридцять шість тисяч шістсот чотирнадцять) гривень 98 копійок, еквівалентна 23 483, 23 доларів США за курсом Національного банку України станом на 11 грудня 2017 року, а також стягнути судові витрати. Позивач-відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, представник [PERSON] підтримав позовні вимоги у повному обсязі, в подальшому ним подано заяву про розгляд справи в його відсутності, вимоги первісного позову просив задоволити, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовити. Відповідач-позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини не явки суд не повідомив Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить\~ до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зобов'язання виникають з цивільних прав і обов'язків, підставами виникнення яких є - договори та інші правочини, як зазначено у ст.11 ЦК України. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.1 та 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ст. 530 ч.1 ЦК України ,якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша статті 1050 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобов'язання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобов'язання, оскільки відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Судом встановлено, що 22 квітня 2012 року між [PERSON], який діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої 04 червня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], та [PERSON] в м. Івано-Франківську укладено договір позики, у присутності приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON] та посвідчений останнім за реєстраційним № 1667. Так, за умовами договору № 1677 від 20.04.2012 Позикодавець ([PERSON]П.) надав Позичальнику ([PERSON]М.) гроші в позику на загальну суму 1 597 140 гривень, що є еквівалентною сумі 200 000 доларів США (згідно курсу НБУ на день посвідчення договору) з терміном сплати боргу до 20 вересня 2012 року (п. 1 Договору). Дану позику [PERSON] отримав за згодою своєї дружини [PERSON], що стверджено її особистим підписом та засвідчено нотаріусом (п. 4 Договору). При цьому, в забезпечення виконання зобовязань, [PERSON] особисто укладено два договори іпотеки, а саме договір №1675, згідно якого в іпотеку передано квартиру [ADDRESS] та договір № 1678, предметом якого була студія звукозапису в будинку №1 по вул. А. Мельника в м. Івано-Франківську. Щодо зустрічного позову [PERSON] про визнання недійсним договору позики , то суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. 2. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Як зазначає ст.233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Посилання відповідача-позивача [PERSON] на те, що договір позики ним не підписувався та кошти він не отримував, не може бути прийнято судом до уваги, оскільки доказів на підтвердження своїх посилань не надано. Натомість, згідно Висновку експерта №1.1.-356/16 від 30.03.2017 р. підпис в графі «Позичальник» у договорі позики від 20 квітня 2012 року виконаний [PERSON], рукописні написи «[PERSON]М.» в графі ««Позичальник» у договорі позики від 20 квітня 2012 року виконані [PERSON]. Спростування доводів відповідача-позивача [PERSON] про те, що коштів за даним договором позики він не отримував є часткове добровільне виконання зобовязання, а саме 13.02.2016 року [PERSON] добровільно повернув обєкт нерухомості в рахунок часткового виконання договору позики 20.04.2012, загальною вартістю 1 027 775 грн., що є еквівалентною сумі 39 Доларів США згідно даних НБУ станом на 13.02.2016 року. Вказаний факт підтверджується Договором про задоволення вимог іпотекодержателя № НАТ 864862 від 13.02.2016, розпискою та [PERSON] погодження вартості майна від 13.02.2012, яке перебуває в іпотеці в рахунок погашення боргу за договором позики №1667 від 22.04.2012 року. На підтвердження цього факту 18.03.2016р. [PERSON] особисто подав суду заяву про долучення документів щодо повернення частини боргу в сумах 1 027 775 грн. та 200 000 грн. (а.с. 51). Після цього, 10.11.2016 [PERSON] знову добровільно виявив бажання частково повернути позику, а саме грошові кошти в сумі 35 тис. дол. США, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою про вилучення запису з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про іпотеку та зняття заборони відчуження нерухомого майна, згідно Договору іпотеки №1672. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог та вимог зустрічного позову, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача за первісним позовом [PERSON] є обгрунтованими та підлягають задоволенню, зустрічний позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги первісного позивача задоволені повністю, тому з відповідача [PERSON] також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору. Відповідно до ч. 4-5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved