Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач) у вересні 2017 року звернувся до суду з позовом до ПАТ «Азот» (далі Відповідач) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати, відшкодування моральної шкоди, вказавши, що з 21.03.2007 року працював на різних посадах у ПАТ «Азот». 19.04.2017 року був звільнений із займаної посади слюсаря контрольно-вимірювальних приладів та автоматики 5 розряду у ПАТ «Азот» на підставі наказу № 399-вк від 18.04.2017 року за скороченням штату працівників. На день звільнення відповідачем не було проведено з ним розрахунок, а саме не виплачено в повному обсязі заробітну плату за лютий-квітень 2017 року, компенсацію за 19 календарних днів (вихідну допомогу при звільненні) та компенсацію за невикористану частину щорічної основної відпустки. Відповідно до довідки ПАТ «Азот» станом на 16.08.2017 року заборгованість по зарплаті становить 12836,02 гривні, які були стягнуті з відповідача на його користь судовим наказом від 28.08.2017 року. Однак до цього часу заборгованість по зарплаті не виплачена, а тому відповідач має сплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.04.2017 року по 08.09.2017 року в сумі 28850,71 гривні; 478,29 гривень як компенсацію втрати частини доходів у звязку з порушенням строків у звязку із порушенням строків їх виплати. В звязку з тим, що ПАТ «Азот» не виплачувало своєчасно та в повному розмірі заробітну плату, не провело розрахунку в день його звільнення, [PERSON] посилався на те, що йому завдано моральну шкоду, яка полягає в моральних та фізичних стражданнях внаслідок порушення його законного права на заробітну плату, приниженням честі, гідності, ігноруванням його прав, втратою у звязку з цим престижу та ділової репутації серед співпрацівників, знайомих, друзів та родичів. Моральну шкоду позивач оцінює в 5000 гривень, яку просив стягнути з відповідача на свою користь разом з середнім заробітком за час затримки розрахунку при звільненні та компенсацією втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги, підтвердив обставини викладені в позові. Представник відповідача ПАТ «Азот» за довіреністю [PERSON] заперечував проти задоволення позову. Пояснив, що вина підприємства у виникненні заборгованості по заробітній платі відсутня, оскільки постановою державного виконавця було арештовано всі рахунки ПАТ «Азот», що унеможливило здійснення виплати заробітної плати працівникам. Також зазначив, що в разі задоволення вимог [PERSON] в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ця сума підлягає зменшенню на суму обовязкових податкових відрахувань, які ПАТ «Азот» повинен буде сплатити до бюджету. Підтвердив наявність станом на 11.10.2017 року заборгованості у ПАТ «Азот» перед [PERSON] по заробітній платі за лютий, березень та квітень 2017 року в сумі 12836,02 гривні, яку були стягнуто судовим наказом від 28.08.2017 року. В своїх письмових запереченнях від 10.10.2017 року ПАТ «Азот» позов [PERSON] не визнало повністю, оскільки невиплата належних сум при звільненні позивачу сталась не з вини ПАТ «Азот», а через відсутність обєктивної можливості здійснити таку виплату. Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ПАТ «Азот» в межах суми стягнення 611872475,30 гривень. Вказаною постановою державного виконавця було арештовано всі грошові кошти на банківських рахунках ПАТ «Азот». При цьому жодному з рахунків ПАТ «Азот» ані чинним законодавством, ані постановою державного виконавця не було надано статусу «захищеного», що унеможливило виплату заробітної плати з цих рахунків. Крім цього було накладено ряд інших арештів на грошові кошти ПАТ «Азот», які також унеможливлюють здійснення будь-яких банківських операцій, втому числі і виплату заробітної плати. Оскільки вина ПАТ «Азот» щодо невиплати заробітної плати [PERSON] та вхідної допомоги при звільненні відсутня, то і позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення компенсації втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати та моральної шкоди не підлягають задоволенню. Також було зазначено, що в разі задоволення позовних вимог [PERSON], сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає зменшенню на суму податку на доходи фізичних осіб та військового збору, які ПАТ «Азот» повинен буде сплатити до бюджету. З урахуванням викладеного ПАТ «Азот» просило повністю відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог. Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до трудової книжки (а.с. 7-8) [PERSON] з 22.03.2007 року працював на різних посадах в ПАТ «Азот». Наказом № 399-вк від 18.04.2017 року (а.с. 12) [PERSON] був звільнений з займаної посади слюсар з контрольно-вимірювальних приладів та автоматики 5 розряду на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штату працівників. Відповідно до довідки ПАТ «Азот» від 17.08.2017 року № 446 (а.с. 9), - станом на 16.08.2017 року заборгованість ПАТ «Азот» по заробітній платі перед [PERSON] складає: за лютий 1512,70 гривень, березень 3813,32 гривень, квітень 7510,00 гривень, всього на загальну суму 12836,02 гривень. 28.08.2017 року Придніпровським районним судом м. Черкаси було видано судовий наказ про стягнення з ПАТ «Азот» на користь [PERSON] заборгованості по виплаті заробітної плати, яка утворилась за лютий, березень, квітень 2017 року в розмірі 12836,02 гривні (а.с. 14). Судовий наказ від 28.08.2017 року набрав законної сили та на даний час не скасований. [PERSON] Управління Держпраці у Черкаській області від 26.05.2017 року №Н-557/14-1 (а.с. 13) - в ході перевірки ПАТ «Азот» встановлено, що виплата заробітної плати працівникам підприємства, в тому числі звільненим, проводиться з порушенням строків встановлених вимогами Кодексу законів про працю України та Закону України «Про оплату праці». Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок. В ст. 116 КЗпП України зазначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Частиною 2 ст. 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. ПАТ «Азот» не заперечує наявність заборгованості по заробітній платі перед [PERSON] за лютий, березень та квітень 2017 року в сумі 12836,02 гривні, які були стягнуті судовим наказом від 28.08.2017 року. Проте відповідач в своїх запереченнях проти позову посилається на те, що розрахунок з позивачем при звільненні не був проведений не з вини підприємства, а через накладений державним виконавцем арешт на банківські рахунки підприємства, що унеможливило проведення будь яких банківських операцій. Однак суд звертає увагу на те, що [PERSON] був звільнений з ПАТ «Азот» 19.04.2017 року згідно Наказу від 18.04.2017 року № 399-вк, а постанова про арешт майна боржника ПАТ «Азот» державним виконавцем винесена 29.05.2017 року (а.с. 34), тобто більше ніж через місяць після звільнення позивача. А тому доводи представника відповідача про неможливість здійснення повного розрахунку із [PERSON] в день його звільнення суд не приймає. Обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні необхідно здійснювати з наступного після звільнення дня, тобто в даній справі з 20.04.2017, а не з 19.04.2017, як це вказував [PERSON]. За таких обставин стягненню з ПАТ «Азот» на користь [PERSON] підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.04.2017 року по 08.09.2017 року (в межах позовних вимог). Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.04.2017 року по 08.09.2017 року суд виходить з наступного. [PERSON] довідки ПАТ «Азот» (а.с. 10) розмір заробітної плати [PERSON] за два місяці які передували звільненню становить: лютий 2017 року 5944,18 грн. за 20 робочих днів; березень 2017 року 6548,05 грн. за 22 робочих днів. Таким чином середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 283,91 гривень, із розрахунку (5944,18 + 6548,05) / (20 + 22) = 283,91 грн. За період з 20.04.2017 по 08.09.2017 (в межах позовних вимог) пройшло 96 робочих днів, а саме квітень 2017 7 робочих днів; травень та червень 2017 по 20 робочих днів; липень 2017 21 робочий день; серпень 2017 22 робочих дні; вересень 2017 6 робочих днів. При визначенні кількості робочих днів суд виходить із пятиденного робочого тижня [PERSON] та\~даних викладених у [PERSON] України від 05.08.2016 року №11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік». Отже розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.04.2017 року по 08.09.2017 року становить 27255,36 гривень (із розрахунку 283,91 грн. х 96 днів). Оскільки розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] в сумі 283,91 грн. визначено із нарахованої заробітної плати до утримання податків та обовязкових платежів, то середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.04.2017 року по 08.09.2017 року в сумі 27255,36 гривень на користь [PERSON] необхідно стягнути із відрахуванням (утриманням) при виплаті податків та обовязкових платежів передбачених законодавством України. Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. В ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» зазначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу особи). Стаття 2 даного Закону передбачає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Відповідно до ч. 6 ст. 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Частиною 1 ст. 2 вказаного вище Закону передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема - оплата праці (грошове забезпечення). Оскільки індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою, отже за порушення строків її виплати настає право працівника вимагати компенсації втрати частини заробітку. Відповідно до п.п. 1, 2, 3, 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, дія якого поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки за один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема і заробітна плата (грошове забезпечення). Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. З урахуванням офіційних індексів інфляції визначених Держкомстатом на 2017 рік індекс споживчих цін за період невиплати грошового доходу становить: -за лютий 2017 року 1,018 х 1,009 х 1,013 х 1,016 х 1,002 х 100 = 105,92% (індекс інфляції з березня по липень 2017 року помножений на 100); -за березень 2017 року 1,009 х 1,013 х 1,016 х 1,002 х 100 = 104,05% (індекс інфляції з квітня по липень 2017 року помножений на 100); -за квітень 2017 року 1,013 х 1,016 х 1,002 х 100 = 103,12% (індекс інфляції з травня по липень 2017 року помножений на 100); Величина приросту споживчих цін становить: -лютий 2017 року: 105,92% - 100% = 5,92%, -березень 2017 року: 104,05% - 100% = 4,05%, -квітень 2017 року: 103,12% - 100% = 3,12%. Компенсація втрати частини доходу у звязку з порушенням строків їх виплати розраховується шляхом множення нарахованого грошового доходу до виплати на величину приросту та поділеного на 100, та становить: -за лютий 2017 року 89,55 гривень (1512,70 гривень х 5,92% / 100); -за березень 2017 року 154,43 гривень (3813,32 гривень х 4,05% / 100); -за квітень 2017 року 234,31 гривень ( 7510,00 гривень х 3,12% / 100). Таким чином до стягнення з ПАТ «Азот» на користь [PERSON] підлягає компенсація втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати в сумі 478,29 гривень (89,55 грн. + 154,43 грн. + 234,31 грн.) Відповідно до ч. 1 ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. [PERSON] обґрунтовуючи завдану йому ПАТ «Азот» моральну шкоду посилався на погіршення стану здоровя, та надав суду витяг зі своєї медичної картки (а.с. 54-56). Відповідно до запису в медичній картці [PERSON] від 25.09.2017 року лікарем неврологом позивач «скаржиться на поганий сон, зниження концентрації уваги, настрою. Свій стан повязує з стресом (півроку тому звільнили з роботи)». Тобто [PERSON] повязував погіршення стану здоровя саме зі звільненням, а не із несвоєчасною виплатою заробітної плати. Таким чином позивачем не доведено причинний зв`язок між неправомірними діями відповідача щодо несвоєчасної виплати заробітної плати та шкодою здоров`ю [PERSON]. Разом з тим надані позивачем докази свідчать, що несвоєчасна виплата заробітної плати та не проведення відповідачем повного розрахунку при звільненні із [PERSON] поставило його у скрутне матеріальне становище, призвело до моральних страждань позивача, втрати ним нормальних життєвих зв'язків і вимагало від [PERSON] додаткових зусиль для організації свого життя. З урахуванням обставин справи, тривалості правопорушення та глибини душевних страждань позивача, враховуючи вимоги розумності і справедливості суд вважає, що [PERSON] несвоєчасною виплатою заробітної плати було завдано моральну шкоду, яку у грошовому виразі необхідно визначити у 500 гривень, які слід стягнути із ПАТ «Азот» на користь [PERSON]\~ Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за вимоги про стягнення заробітної плати, судовий збір в сумі 640 гривень від сплати якого був звільнений [PERSON] необхідно стягнути з ПАТ «Азот» на користь держави. Крім того позивачем було сплачено судовий збір за позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 640 гривень (а.с. 70).\~\~ Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди в сумі 5000 гривень задоволено частково на суму 500 гривень, то до стягнення з ПАТ «Азот» на користь позивача підлягає сплачений судовий збір в сумі 64 гривні, що становить 10% від загального розміру сплаченого судового збору, пропорційно до розміру задоволених вимог про відшкодування моральної шкоди. На підставі ст. 47, 95, 115-117, 2371 КЗпП України, ст. 34 Закону України «Про оплату праці», ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», ст. 1, 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», п.п. 1, 2, 3, 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001 року № 159,

Outcome: partial