Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Зарічненського районного суду Рівненської області із позовною заявою з вимогою до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельної ділянки шляхом повернення самовільно захопленої земельної ділянки та приведення земельної ділянки у стан, що існував до порушення права на земельну ділянку. З метою мотивування позовних вимог позивач вказує, що проживає у садибному (індивідуальному) житловому будинку № 25 по вул. Шевченка у смт Зарічне Рівненської області та до його будинку належить земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлових будинків і господарських будівель. 28 вересня 2006 року виконавчим комітетом Зарічненської селищної ради Рівненської області прийнято рішення № 142 про виділення йому земельної ділянки розміром 5х6м по вул. Шевченка, 24 у смт Зарічне Рівненської області (біля його земельної ділянки) під будівництво тимчасового сараю на 1 рік. Здійснюючи підготовчі дії для будівництва позивач завіз на цю ділянку будівельні матеріали, проте через фінансові труднощі будівництва не розпочав та надалі нею користується і вважає, що має право для набуття її за набувальною давністю. Суміжним землекористувачем та власником сусіднього садибного (індивідуального) житлового будинку по вул. Шевченка, 24 у смт Зарічне Рівненської області є відповідач по справі. який на думку позивача самовільно зайняв земельну ділянку, яка не належить сторонам, орієнтовною площею 0,15 га без спеціального дозволу, зняв грунтовий покрив та спорудив на ній ставок, а також самовільно захопив частину земельної ділянки, якою користувався позивач для ведення особистого селянського господарства, а також збудував гараж на трутуарі біля будинку. Вказує, що відповідачу надавались приписи для усунення цих порушень органами Держгеокадастру у Рівненській області. У звязку з наведеним просив суд зобовязати відповідача засипати самовільно викопаний ставок по вул. Шевченка у смт Зарічне Рівненської області, поновити грунтовий покрив, привести самовільно захоплену земельну ділянку у стан, який існував до порушення прав та повернути захоплену земельну ділянку до попереднього стану та знести самовільно збудований відповідачем гараж по вул. Шевченка у смт Зарічне Рівненської області. У судове засідання [PERSON] зявився, позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити з підстав зазначених у позовній заяві. У судовому засіданні пояснив про те, що відповідач самостійно захопив земельну ділянку на якій викопав ставок та збудував гараж просив суд зобовязати відповідача повернути зайняту земельну ділянку у попередній стан. Документів, які б підтверджували право власності чи право користування на спірну земельну ділянку позивачем не надано. Вказав, що з відповідачем у нього давно існує конфлікт. Відповідач [PERSON] у судове засідання зявився. Відзиву на позовну заяву не подав. Позовні вимоги заперечив повністю. Заявив клопотання про долучення до матеріалів справи правовстановлюючих документів на земельну ділянку та житловий будинок, який на ній знаходиться. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено у судовому засіданні та згідно паспорта громадянина України [PERSON] з 12 травня 1992 року по 23 травня 2003 року був зареєстрований за адресою [INFO], де і фактично проживає по даний час. Рішенням виконкому Зарічненської селищної ради Рівненської облсті від 28 вересня 2006 року № 142 [PERSON] виділено земельну ділянку розміром 5х6 м. кв. у смт Зарічне по вул. Шевченка. 24 (біля власної земельної ділянки) під будівництво тимчасового сараю строком на один рік. Покликаючись у судовому засіданні на факт виділення йому цієї земельної ділянки, та, надаючи пояснення, що йому належить інша земельна ділянка, яка на його думку самовільно зайнята відповідачем, при цьому доказами не підтверджено цю обставину, оскільки позивачем не надано будь-яких документів у підтвердження права власності чи права користування на земельну ділянку, яка на його думку самовільно зайнята відповідачем [PERSON] просив позовні вимоги задоволити. На противагу позивачеві відповідач надав до початку розгляду справи по суті Договір купівліпродажу (земельної ділянки) від 21 квітня 2016 року № 266, предметом якого є придбання у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) розміром 0,1294 га, кадастровий № 5622255100:03:010:0042, розташовану за адресою вул. Шевченка, 24 смт Зарічне Рівненської області, власником якої є [PERSON] право власності на яку зареєстровано у реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджено Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №57072757 від 11 квітня 2016 року. На вказаній земельній ділянці [PERSON] збудував житловий будинок та господарські будівлі, у підтвердження чого надано Декларацію про готовність до експлуатації обєкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта, зареєстровану в Управлінні ДАБІ у Рівненській області 22 червня 2018 року та надав технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок. У кадастровому плані земельної ділянки, кадастровий №5622255100:03:010:0042 окреслено її межі так вказано, що схематична межа від А до Б розділяє земельні ділянки сторін. Досліджуючи Постанову про накладення адміністративного стягнення від 14 грудня 2017 року №662-ДК/0000241П/08/01/-17, зясовано, що відповідач [PERSON] порушив вимоги ст. 96 Земельного кодексу України за зняття та перенесення грунтового покриву земельної ділянки без спеціального дозволу на площі 0,01 га на землях сільськогосподарського призначення державної власності за межами населеного пункту смт Зарічне, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності згідно ст. 53-3 КУпАП. Із наданих сторонами доказів не вбачається порушеного права [PERSON] у сфері землекористування. Позивач не є власником чи користувачем земельної ділянки на якій позивач збудував гараж та викопав ставок. Відповідно до ст. ст. 2, 4 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 175 ЦПК України вказує, що позовна заява повинна містити: повне найменування (для юридичних осіб) або імя (прізвище, імя та по батькові-для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів звязку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов'язок визначати сторони. Звертаючись до суду із позовом про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом повернення самовільно захопленої земельної ділянки та приведення земельної ділянки у стан, що існував до порушення права на земельну ділянку [PERSON] визначив себе як позивача. Відповідно до ст. 48 Цивільного процесуального кодексу України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. За змістом ст. 50 ЦПК України позов може бути предявлений спільно кількома позивачами. Належними є сторони, які є суб'єктами спірних правовідносин. Належним є позивач, який дійсно є суб'єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність позивача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним позивачем є особа, якій не належить право вимоги. Разом із цим, на думку суду, позивач є неналежним позивачем. Позивач не надав суду доказів, що його субєктивне право порушене. У пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» було роз'яснено, що ЦПК не передбачає можливості заміни позивача з ініціативою суду. При розгляді справи суд мав виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Відповідно до ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом, повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. Заявлені позовні вимоги неналежним позивачем задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не в змозі вирішувати та задовольняти позов особи, якій не належить право вимоги. Таким чином, суд дійшов до переконання що в задоволенні позову [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом повернення самовільно захопленої земельної ділянки та приведення земельної ділянки у стан, що існував до порушення права на земельну ділянку необхідно відмовити у повному обсязі. З огляду на викладене на підставі ст. ст. 12, 81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,-

Outcome: dismissed