Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-10 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до ПСП «Нива» (далі - відповідач) про розірвання договору оренди землі. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що між нею та відповідачем 2 січня 2011 року укладено договір оренди землі, предметом якого є належна їй земельна ділянка. Стверджує, що відповідачем умови договору в частині виплати орендної плати не виконуються, а саме не відбувається вчасної та в повному обсязі виплати орендної плати, що свідчить про систематичне не виконання умов договору оренди землі в повному обсязі починаючи з 2011 року та протягом всієї його дії, а тому наявні підстави для дострокового розірвання договору за рішенням суду. Враховуючи викладене, посилаючись на норми законодавства, а також практику Верховного Суду позивач просила розірвати договір оренди землі та стягнути з відповідача судові витрати, а саме судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Від представника відповідача [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого останній зазначив, що позивач і відповідач уклали договір оренди землі, який пройшов державну реєстрацію. Під час строку дії даного договору позивач отримувала в повному обсязі орендну плату і лише у 2020 році звернулася до суду із позовом про розірвання договору. Так, у своєму позові позивач зазначила, що її права порушено з моменту укладення договору. Водночас вважав, що нею пропущено строк позовної давності встановлений ЦК України, оскільки з позовною заявою вона звернулася до суду у 2020 році. До того ж виплати орендної плати за умовами договору проводилися за бажанням орендодавця у грошовій чи натуральній формі. При цьому протягом строку дії договору будь-яких звернень зі сторони позивача щодо невиплати орендної плати не було, заборгованість на даний час відсутня. Враховуючи викладене, а також посилаючись на те, що у позовній заяві не доведено, яке істотне порушення умов договору оренди землі допущено відповідачем, представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити повністю. У відповіді на відзив, поданій до суду представником позивача [PERSON] , зазначалося, що відповідачем порушено вимоги договору оренди землі в частині виплати орендної плати, тобто орендна плата сплачується не вчасно та не в повному обсязі, що є триваючим порушенням прав позивача, а тому останнім не пропущено строку позовної давності. Крім того, на даний час земельна ділянка перебуває в користуванні відповідача й повернута не була, а тому порушення строків позовної давності згідно з умовами діючого договору оренди землі зі сторони позивача не було. Разом з тим не заслуговують на увагу твердження представника відповідача щодо відсутності заборгованості перед позивачем зі сплати орендної плати, оскільки це не доведено будь-якими належними та допустимими доказами. Більше того відповідачем було відмовлено позивачу на її неодноразові усні і письмові звернення, щодо надання інформації про сплату орендної плати. На підставі викладеного просив суд не враховувати вказаного відзиву під час винесення рішення та позовну заяву задовольнити повністю. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Вказав на те, що відповідач не виконує умови договору оренди, оскільки систематично не сплачує орендну плату в повному обсязі за користування земельною ділянкою позивача. Стверджував, що у відповідача перед позивачем існує заборгованість за договором оренди землі за 2016-2018 роки, на підтвердження чого надав письмові розрахунки. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом направлення тексту судової повістки на номер мобільного телефону, що підтверджується довідкою про доставку SMS-повідомлення (а.с. 101). Крім того, відповідач також належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 102), однак іншого свого представника у судове засідання не направив. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,7063 га, кадастровий номер 7125185200:06:000:0829, що підтверджується копією витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 4 січня 2020 року № НВ-7113268802020 (а.с. 13). Право власності на свою земельну ділянку позивач зареєструвала 3 березня 2020 року у встановленому законодавством порядку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 6 березня 2020 року № 203252650 (а.с. 12). 2 січня 2011 року між сторонами укладено договір оренди землі, за яким позивач передала в оренду відповідачу належну їй земельну ділянку строком на 20 років. (а.с. 8-9). Вказаний договір зареєстрований у відділі Держкомзему у Чорнобаївському районі Черкаської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 4 серпня 2011 року за № 7125185244000954, що підтверджується копією акту прийому-передачі земельної ділянки в оренду від 4 серпня 2011 року (а.с. 11). 13 квітня 2020 року позивач підготувала запит та направила його на адресу відповідача. Відповідно до змісту запиту позивач просила надати завірені копії первинних документів за період з 2 січня 2011 року по 31 грудня 2019 року щодо отриманої нею орендної плати (а.с. 14). У свої відповіді від 6 травня 2020 року № 102 відповідач повідомив про неможливість надання запитуваних документів через їх значний об`єм та запропонував з`явитися позивачу до бухгалтерії для складання акту звірки (а.с. 15). Відповідно до вимог ст.\~124\~ЗК України передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди. Згідно зі ст.\~1\~Закону України\~«Про оренду\~землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до ст.\~13\~Закону України\~«Про оренду\~землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. У ст.\~21\~Закону України\~«Про оренду\~землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. За положеннями ст.\~24\~Закону України\~«Про оренду\~землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Частиною 1 ст.\~32\~Закону України\~«Про оренду\~землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст.ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Водночас у п. «д» ч. 1 ст.\~141\~ЗК України передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою як систематична несплата земельного податку або орендної плати. Отже, згідно зі ст.ст. 13, 21\~Закону України\~«Про оренду\~землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору. Відповідно до ч. 2 ст.\~651\~ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа. Такою є правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 31 липня 2020 року у справі № 479/1073/18. Підставою для розірвання договору оренди у даній справі позивач в позові вказує виплату орендної плати систематично не у повному обсязі. Під час розгляду справи представник позивача конкретизував вказане і зазначає підставу розірвання договору - виплата орендної плати у неповному обсязі за 2016-2018 роки. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 25 серпня 2020 року у відповідача витребувано належним чином завірені копії документів щодо розрахунку по вказаному договору оренди землі за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2019 року (а.с. 47-48). На виконання вимог ухвали відповідачем надано завірені копії документів щодо розрахунків з позивачем проведених за оренду землі, зокрема 30 серпня 2017 року утримано з оренди земельного паю позивача 645,00 гривень за водопостачання за 2016 рік (а.с. 54), виплачено 1700,00 гривень за оренду земельного паю (а.с. 55); відповідно до заяви позивача від 16 листопада 2017 року (а.с. 57), їй виплачено 5900,00 гривень за оренду земельного паю (а.с. 58); відповідно до заяви позивача від 3 квітня 2018 року (а.с. 59), їй виплачено 2000,00 гривень за оренду земельного паю (а.с. 60); відповідно до заяви позивача від 19 липня 2018 року (а.с. 61), їй виплачено 1700,00 гривень за оренду земельного паю (а.с. 62); згідно з відомістю № ВЕД-000002 від 1 січня 2016 року позивачу видано кавунів на загальну суму 150,00 гривень в рахунок оренди земельного паю (а.с. 63-64); позивачу видано грошові кошти в сумі 2100,00, 1500,00, 3000,00 гривень (а.с. 65-67); позивачу сплачено грошових коштів у сумі 2800,00 гривень (а.с. 68-69). В своїх письмових поясненнях (а.с. 89-92) представник позивача, спираючись на лист ГУ ДПС у Черкаській області від 19 листопада 2020 року № 28367/10/23-00-04-2110 (а.с. 94) зробив власні розрахунки заборгованості по виплаті відповідачем орендної плати позивачу в розрізі первинних документів та встановив, що за 2016 р. позивачу не доплачено 1756,18 гривень орендної плати; за 2017 р. - 1141,00 гривень; за 2018 р. - 1026,00 гривень (а.с. 95-96). Наявність заборгованості на думку представника позивача свідчать про систематичне не виконання договору оренди землі в частині виплати орендної плати в повному обсязі. Разом з тим, представником позивача надано суду копію акту звірки розрахунків по виплаті позивачу орендної плати за її земельну ділянку станом на 13 листопада 2020 року, відповідно до якого борг за попередні роки становить 00,00 гривень; нараховано за 2020 р. - 6565,00 гривень, видано за 2020 р. - 3091,00 гривень (а.с. 93). Даний акт підписаний позивачем, будь-яких зауважень не вказано. Аналізуючи розрахунок заборгованості, наданий представником позивача, суд звертає увагу на наступне. Згідно умов договору оренди землі, укладеного між сторонами, орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 4% від вартості оцінки земельного паю, виплати проводяться у формі за бажанням орендодавця (п. 9); обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексації (п. 10); орендна плата вноситься протягом року (п. 11). Проаналізувавши вказані умови договору, суд прийшов до висновку, що при проведенні розрахунків заборгованості за основу сторона позивача мала використовувати саме грошову оцінку орендованої земельної ділянки. Натомість представник позивача використав інформацію податкової служби про розмір доходу, сплаченого ПСП «Нива» на користь позивача кожного конкретного року. Використання за основу такої інформації , на думку суду, свідчить про неправильність розрахунків вцілому, оскільки суперечить умовам договору. Між позивачем та відповідачем можуть існувати інші договірні відносини, за якими ПСП «Нива» проводить виплати на користь позивача. Вказане позивачем не спростоване. Розмір орендної плати за договором не є сталим, а щорічно залежить від грошової оцінки орендованої земельної ділянки, що має тенденцію до постійного зростання, та коефіцієнтів індексації вартості землі,\~\~ які Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру оприлюднює щорічно. Закон України « Про оцінку земель» визначає, що грошова оцінка земельних ділянок залежно від призначення та порядку проведення поділяється на два типи: нормативну та експерту. Нормативну грошову оцінку земельних ділянок здійснюють для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні та даруванні земельних ділянок, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності тощо. Експертна грошова оцінка земельних ділянок та прав на них проводиться з метою визначення вартості об`єкта оцінки. Цей вид грошової оцінки використовується при здійсненні цивільно-правових угод щодо земельних ділянок та прав на них. Нормативну грошову оцінку земельних ділянок проводять юридичні особи, які є розробниками документації із землеустрою. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки громадяни можуть отримати через Центри надання адміністративних послуг. А відтак, суд не приймає до уваги розрахунки представника позивача та приходить до висновку, що належних доказів не виплати орендної плати в повному обсязі за 2016-2018 роки позивачем суду не надано. Згідно із ч. 1 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 82 ЦПК. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Таким чином, саме факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу,\~інших актів\~цивільного законодавства,\~а за\~відсутності таких\~умов та\~вимог -\~відповідно до\~звичаїв ділового\~обороту або\~інших вимог,\~що звичайно\~ставляться.\~Однакналежних доказів цього та наявності заборгованості, її розміру, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України стороною позивача не надано. А відтак, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed