Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], Автогаражного кооперативу «АВТОЛЮБИТЕЛЬ-2»-ЮМЗ про витребування документів із незаконного володіння та визнання права власності. В обґрунтування своїх позовних вимог Позивач посилався на те, що 24 березня 2000 року Позивач придбав гараж №679 в Гаражному кооперативі «Автолюбитель-2» у громадянина [PERSON]. Договір купівлі-продажу було укладено на Товарній біржі «Новий век». [PERSON] в момент укладання Договору купівлі-продажу передав Позивачу свій Технічний паспорт на гараж складений 14 листопада 1995 року. Другим правочином, 18 лютого 2011 року Виконавчим комітетом Кіровської районної у місті Дніпропетровську ради було прийнято рішення за номером 82, про затвердження рішення правління ГК «Автолюбитель-2» від 22.12.2010 року щодо переоформлення гаража №691 з гр. [PERSON] на гр.. [PERSON] На той час [PERSON] вже було прийнято до членів ГК «Автолюбитель-2» та сплачено всі необхідні внески. Відповідно до зазначеного рішення, затверджено рішення правління ГК «Автолюбитель-2» (протокол від 22.12.2010 року) щодо переоформлення гаража №691 з гр. [PERSON] на гр. [PERSON], який мешкає за адресою : [ADDRESS]. В 2016 році Позивач звертався до Державного реєстратора прав на нерухоме майно для оформлення права власності на гаражі, на що його повідомили, що на час укладання Договору купівлі-продажу гаража, товарні біржі мали повноваження на завірення даної угоди, але на теперішній час до законодавства України було внесено зміни, відповідно до яких наразі таке рішення прирівнюється до домашнього правочину, що не дає права на переоформлення права власності на гараж за новим власником. Така ж ситуація склалась й щодо переоформлення права власності на гараж шляхом прийняття рішення правлінням ГК «Автолюбитель-2». Рекомендували звернутись до суду. 10 березня 2016 року Позивач уклав усну угоду із гр. [PERSON] про виконання робіт з оформлення та реєстрації мого права власності на гаражі № 679 та № 691, що знаходиться за адресою : м.Дніпро, пр. Кірова (наразі вулиця [PERSON]), 143б. На виконання угоди Позивач зі своєї сторони передав гр. [PERSON] оригінали документів, а саме: - Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 24 березня 2000 року, - технічний паспорт на гараж №679; - Рішення Виконавчого комітету Кіровської районної у місті Дніпропетровську ради від 18 лютого 2011 року, - технічний паспорт на гараж №691. За домовиленістю, [PERSON] мав двічі на місяць інформувати Позивача про хід оформлення документів. Однак, з часу передачі документів відповідач телефонував лише 2 рази та повідомляв, що документи на оформленні, але жодним чином не підтверджував зазначеного. З грудня 2016 року відповідач жодного разу не повідомив Позивача про хід виконання угоди. Більше того, [PERSON] уникає зустрічі і відмовляється віддати оригінали документів, які йому передано. Зазначені дії з боку Відповідача порушують законні права Позивача, та створюють загрозу втрати власності. На сьогоднішній день Позивач не може оформити на себе право власності на гаражі № 679 та № 691, що знаходиться за адресою м. Дніпро, пр. Кірова (наразі вулиця [PERSON]), 143б, хоча фактично володіє та користується ним протягом багатьох років (понад 16 років та 6 років). На звернення, Позивача, надати вищевказані документи для здійснення комплексу дій необхідних для оформлення за собою права власності на гаражі, Відповідач не реагував і, на думку Позивача, своїми діями і бездіяльністю, Відповідач не дає здійснити Позивачу повноваження власника по задіяною загального порядку оформлення та реєстрації права власності на нерухоме майно, чим піддає його право власності сумніву. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідач передав всі отримані від Позивача документи останньому, про що стало відомо суду зі слів представника Позивача. А тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Вимогу про визнання за Позивачем [PERSON], право власності на гаражі № 679 та № 691, що знаходиться за адресою м. Дніпро, пр. Кірова (наразі вулиця [PERSON]), 143б, задовольнити оскільки: Захист цивільних прав та інтересів забезпечується застосуванням передбачених Цивільним Кодексом України засобів захисту. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути зокрема, визнання права. [PERSON] про визнання права власності є речово-правовим, вимоги котрого звернені до суду, який повинен підтвердити наявність у позивача права власності на спірне майно. Об'єктом такого позову є усунення невизначеності відносин права власності позивача щодо індивідуально визначеного майна. Підставою ж позову, є обставини, що підтверджують право власності позивача на майно. За вимогами ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з положеннями ст.. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України закріплено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Приписами ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідност. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку із наявністю щодо цього права сумнів або претензій з боку третіх осіб. Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин. Судом встановлено, що 24 березня 2000 року Позивач придбав гараж №679 в Гаражному кооперативі «Автолюбитель-2» у громадянина [PERSON]. Договір купівлі-продажу було укладено на Товарній біржі «Новий век». [PERSON] в момент укладання Договору купівлі-продажу передав Позивачу свій Технічний паспорт на гараж складений 14 листопада 1995 року. Відповідно до технічного паспорту від 06 березня 20017 року, наданого до суду, загальна площа гаража становить 21,7 кв.м. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ( майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 317 ЦК України закріплює, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання та місцезнаходження майна. Стаття 319 ЦК України встановлює, що власник користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Стаття 328 ЦК України закріплює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 328 ЦК України встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Позивач володіє гаражем № 679 понад 16 років, тому позов в частині визнання права власності на гараж № 679 за набувальною давністю підлягає задоволенню. Другим правочином, 18 лютого 2011 року Виконавчим комітетом Кіровської районної у місті Дніпропетровську ради було прийнято рішення за номером 82, про затвердження рішення правління ГК «Автолюбитель-2» від 22.12.2010 року щодо переоформлення гаража №691 з гр.. [PERSON] на гр.. [PERSON] На той час [PERSON] вже було прийнято до членів ГК «Автолюбитель-2» та сплачено всі необхідні внески. Відповідно до зазначеного рішення, затверджено рішення правління ГК «Автолюбитель-2» (протокол від 22.12.2010 року) щодо переоформлення гаража №691 з гр. [PERSON] на гр. [PERSON], який мешкає за адресою : [ADDRESS]. Відповідно до технічного паспорту від 06 березня 20017 року, наданого до суду, загальна площа гаража становить 20,8 кв.м. Стаття 328 Цивільного кодексу України встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до закону України «Про кооперацію», кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об'єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану. Статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність. Вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви. Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступний внесок і пай у порядку та розмірах, визначених його статутом. Порядок прийняття рішення про вступ та його затвердження визначається статутом кооперативу. Членство в кооперативі припиняється у разі: добровільного виходу з нього; припинення трудової участі в діяльності виробничого кооперативу; несплати внесків у порядку, визначеному статутом кооперативу; смерті члена кооперативу - фізичної особи; ліквідації члена кооперативу - юридичної особи; припинення діяльності кооперативу. Виключення з членів кооперативу може бути оскаржене до суду. Відповідно ст. 19-1 закону Член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 28.06.1991 року «Про практику розгляду судами цивільних справ, повязаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів», із змінами та доповненнями, внесеними Постановою Пленуму Верховного суду України від 25.05.1998 року №15, член ГБК, який повністю вніс свій пай за гараж, наданий йому в користування, набуває право власності на це майно і вправі розпоряджатись ним на свій розсуд - продавати, заповідати, здавати в оренду, обміняти, вчиняти відносно нього інші угоди, що не заборонені законом. З урахуванням викладеного та того, що Позивач є членом кооперативу, повністю виплатив пай за гараж, а отже набув право власності на нього, заборгованості по оплаті паїв та внесків у останнього не має, Позивач правомірно набув право власності на це нерухоме майно, тому позов в частині визнання права власності на гараж № 691 підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Також зважаючи на те, що законом, встановлено (ст. 182 ЦК), що на обєкти нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, право власності виникає з дня державної реєстрації (ст. 182 ЦК), а рішення суду є правовстановлюючим документом.

Outcome: partial