Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до Куп'янського міськрайонного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 27 жовтня 2014 року між ним та відповідачем було укладено договір позики у формі письмової розписки, у відповідності до якої відповідач [PERSON] отримав від [PERSON] 1600,00 доларів США зі строком повернення 15 травня 2015 року з умовою в разі непогашення боргу в визначений строк сплачувати 3% від суми боргу щомісячно (за кожен місяць прострочення). В строк до 15 травня 2015 року і до теперішнього часу відповідач борг не погасив. В позасудовому порядку сторонам не вдалося владнати спір, відповідач добровільно не повертає суму боргу позивачу. У зв'язку з викладеним, позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх цивільних прав . Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки з відміткою «повернуто за закінченням терміну зберігання», оскільки згідно з п. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за місцем реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенню ст. 224 ЦПК України. Вислухавши доводи позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 27 жовтня 2014 року було укладено договір позики у формі письмової розписки, у відповідності до якої відповідач [PERSON] отримав від [PERSON] 1600,00 доларів США зі строком повернення 15 травня 2015 року з умовою в разі непогашення боргу в визначений строк сплачувати 3% від суми боргу щомісячно (за кожен місяць прострочення) (а.с. 7). На даний час кошти не повернуті, що підтверджується наявністю у позивача оригіналу боргової розписки. Заборгованість відповідача перед позивачем складає: 2315,70 доларів США, що в національній валюті України станом на 19 травня 2016 року складає 58488,19 грн., а саме: -основний борг у сумі 1600,00 доларів США, що у національній валюті України станом на 19 травня 2016 року складає 40411,85 грн.; -проценти на рівні облікової ставки НБУ в сумі 139,70 доларів США що у національній валюті України станом на 19 травня 2016 року складає 3528,43 грн.; -неустойка у розмірі 3% від суми зобов'язання щомісячно за кожен місяць прострочення виконання зобов'язання в сумі 576,00 доларів США, що у національній валюті України станом на 19 травня 2016 року складає 14548,17 грн.. Згідно довідки з вих. номером 39/52-2-02/09 начальника АТ «Укрсиббанк» станом на 18 травня 2016 року було встановлено НБУ курс валют української гривні за 100 USD у розмірі - 2527,34260 грн. Станом на 19 травня 2016 року НБУ встановив курс валют української гривні за 100 USD у розмірі - 2525,7239 грн., про що свідчить витяг з офіційного сайту НБУ України (а.с. 8, 13). Облікова ставка НБУ встановлена за періоди з 17 липня 2014 року до 12 листопада 2014 року у розмірі 12,5% річних, з 13 листопада 2014 року до 05 лютого 2015 року у розмірі 14% річних, з 06 лютого 2015 року по 03 березня 2016 року у розмірі 19,5% річних, з 04 березня 2015 року до 27 серпня 2015 року у розмірі 30% річних, про що свідчить витяг з офіційного сайту НБУ України (а.с. 14). В силу ст. 60, 59 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Відповідно до вимог статті 545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов'язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Тобто, зобов'язання позивача були виконані в повному обсязі в момент укладення договору та фактичної передачі грошових коштів визначених в борговій розписці, а відповідач не виконав свої зобов'язання по поверненню грошових коштів, що підтверджується тим, що оригінал боргової розписки знаходиться у позикодавця. Тому, беручи до уваги, що [PERSON] порушив умови зобов'язання, та не повернув кошти у строк передбачений розпискою, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість та неустойку у розмірі 3% за кожен місяць прострочки. Стосовно стягнення процентів в розмірі облікової ставки Національного банку України судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. З викладеного вбачається, що відсутність у договорі умови про винагороду не означає, що договір є безоплатним. Свідченням безоплатного характеру договору позики може бути пряма вказівка закону або застереження в умовах договору про його безоплатний характер (наприклад: «договір позики є безоплатним і проценти на суму позики не нараховуються»). В іншому випадку договір вважатиметься оплатним, навіть за відсутності в договорі умов щодо конкретно визначеної суми винагороди. В нашому випадку у борговій розписці не вказаний розмір відсотків за користування коштами. Разом з тим у розписці також і не вказано, що позика є безоплатною, та проценти за користування коштами не нараховуються. У зв'язку з чим суд вважає, договір позики укладений у формі розписки - оплатний, та на підставі ст. 1048 ЦКУ стягує з відповідача проценти за користування коштами у розмірі облікової ставки НБУ. На підставі викладеного, враховуючи наявність у позивача оригіналу боргової розписки, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню у повному обсязі. Оскільки позов обґрунтований, судові витрати по справі у порядку ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь держави у зв'язку з тим, що позивач був звільнений від сплати судового збору.

Outcome: approved