Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до виконавчого комітету Костянтинівської міської ради, за участю третіх осіб [PERSON], [PERSON], про визнання незаконними та скасування розпорядження, свідоцтва про право власності та скасування державної реєстрації права власності. За ухвалою суду від 03.06.2015 року до участі у справі в якості третьої особи було залучено [PERSON]. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 31 березня 1993 року відділом приватизації і управління комунальної власності було видано свідоцтво на право приватної власності на ім'я його батьків [PERSON] та [PERSON], за яким до останніх перейшло право приватної власності на квартиру, яка розташована за адресою Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Леваневського, 37/30. Свідоцтво було видано на підставі розпорядження Відділу по приватизації і управління комунальною власністю виконкому міської ради народних депутатів № 439 від 07 квітня 1993 року. І, хоча на той час мешканцями цієї квартири було три громадянина - він, його батько та мати, але ж під час ухвалення розпорядження, видачі свідоцтва та відповідно реєстрації права власності, його право на приватизацію було порушено. Хоча в цій квартирі він проживає та зареєстрований з народження, про зазначені обставини він дізнався лише після смерті батька - 15.01.2015 року, коли виникла необхідність отримання субсидії. Вважає, що він мав право на 1/3 частину квартири під час її приватизації, але таке його право було порушено. З метою відновлення порушеного права він звертався до виконкому Костянтинівської міської ради із відповідною заявою, але отримав відмову. Просить визнати незаконним на скасувати розпорядження №439 від 07.04.1993 року та свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS]. Також просить скасувати державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 13.05.2015 року, в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 17.04.2015 року, в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечували. Вислухавши представника позивача, третю особу, дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. З довідки про склад сімї від 24.05.1992 року вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO], з 23.09.1977 року; [PERSON], [INFO], з 23.09.1977 року; та [PERSON], [INFO], з 23.12.1991 року. З довідки КП «СЄЗ» №495 від 30.03.2015 року вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] з 23.12.1991 року. Відповідно до розпорядження №439 від 07.04.1993 року, виданого Відділом по приватизації та управлінню комунальною власністю виконкому Костянтинівської міської ради, [PERSON] надано дозвіл на приватизацію (передачу в приватну власність) квартири [ADDRESS], яку він використовував разом з членами родини за договором найму. Цим же розпорядженням затверджено Додаток 1 «Розрахунок площі, яка підлягає приватизації безкоштовно, вартості надлишків загальної площі квартири», в якому вказано, що загальна площа квартири складає 59,6 кв.м., зареєстровано в квартирі троє осіб, і виходячи з цього проведено розрахунок: 3*21+10=73,0 кв.м., тобто розрахована площа більше, ніж площа квартири, тому в розрахунку не зазначено розмір доплати за надлишок площі, оскільки такий надлишок відсутній. 31.03.1993 року БТІ м. Костянтинівка складено технічних паспорт на квартиру [ADDRESS], з якого вбачається, що власниками квартири зазначені [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. 31.03.1993 року на підставі розпорядження №439 від 07.04.1993 року Відділом по приватизації та управлінню комунальною власністю виконкому Костянтинівської міської ради видано свідоцтво про право власності на житло, згідно з яким квартиру [ADDRESS] передано у власність [PERSON] та [PERSON]. Право власності зареєстроване у БТІ м. Костянтинівка (книга №120 кн 102). В теперішній час право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] та [PERSON] за підставі свідоцтва про право власності від 31.03.1993 року, що підтверджується довідкою КП «Костянтинівське міське БТІ Костянтинівської міської ради» №409 від 19.05.2015 року. У реєстрі прав власності на нерухоме майно чи у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня інформація про виникнення, перехід чи припинення прав власності на зазначену квартиру. [PERSON] помер 15.01.2015 року (актовий запис №81 від 16.01.2015 року у ВДРАЦС по м. Костянтинівці Костянтинівського МРУЮ у Донецькій області). [PERSON] померла 12.09.2000 року (актовий запис №1342 від 12.09.2000 року у ВРАЦС м. Костянтинівка Донецької області). З листа Костянтинівської ДНК №690/01-16 від 27.05.2015 року та інформаційної довідки зі спадкового реєстру №40501085 від 27.05.2015 року вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON], померлої 12.09.2000 року, не відкривалась. З листа Костянтинівської ДНК №691/01-16 від 27.05.2015 року та інформаційної довідки зі спадкового реєстру №40501143 від 27.05.2015 року вбачається, що після смерті [PERSON], померлого 15.01.2015 року, 31.01.2015 року відкрито спадкову справу за заявою [PERSON] про прийняття спадщини за законом. В спадковій справі також є заяви від [PERSON] та [PERSON] про прийняття спадщини за законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), кімнат у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю. Згідно\~ст. 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. За правилом ч. 3\~ст. 9 ЖК УРСР\~громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законодавством України. Згідно з ч. 2\~ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~якщо загальна площа квартири менше площі, яку має право отримати сім'я наймача безоплатно, наймачу та членам його сім'ї видаються житлові чеки, сума яких визначається виходячи з розміру недостатньої площі та відновної вартості одного квадратного метра. Згідно з ч. 3\~ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~якщо загальна площа квартири (будинку) перевищує площу, яку має право отримати сім'я наймача безоплатно, наймач здійснює доплату цінними паперами, одержаними для приватизації державних підприємств чи землі, а у разі їх відсутності - грошима. Сума доплат визначається добутком розміру надлишкової загальної площі на вартість одного квадратного метра. За правилом ч. 5\~ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Таким чином, суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України, тобто у їх власність, як квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і допоміжних приміщень (підвалів, сараїв тощо) цього фонду. Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 5, ст. 8 Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-ХП «Про приватизацію державного житлового фонду» наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації. Виходячи з аналізу вказаних положень у поєднанні з нормами ст. ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а отже і право на приватизацію разом з іншими членами сім'ї. Таким чином, суд вважає встановленим той факт, що позивач [PERSON], будучи зареєстрованим у [INFO] станом на день винесення розпорядження про приватизацію цієї квартири, тобто на 07.04.1993 року, мав право на участь у приватизації. Аналізуючи саме розпорядження №439 від 07.04.1993 року суд вважає, що воно винесено без порушення прав позивача, оскільки в додатку №1 до нього зазначено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровано троє жильців, що відповідає довідці про склад сімї від 24.05.1992 року, відповідно до якої в квартирі були зареєстровані [PERSON], [PERSON], а також і позивач [PERSON]; і розрахунок площі, яка підлягає приватизації безкоштовно та вартості надлишків загальної площі квартири проведений виходячи саме з наявності трьох зареєстрованих осіб (якби розрахунок проводився з розрахунку двох зареєстрованих осіб, то був би наявний надлишок загальної площі 2*21+10=52,0 кв.м., що є меншим ніж загальна площа квартири 59,6 кв.м., в звязку з чим був би визначений розмір доплати за надлишок площі квартири, чого в розрахунку немає). Крім того, в технічному паспорті на згадану квартиру, складеному в один день із оспорюваним розпорядженням 31.03.1993 року, також зазначено трьох власників [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Враховуючи вищевикладене, суд не знаходить підстав для визнання розпорядження незаконним та скасування, в звязку з чим в задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити. В той же час, дослідивши свідоцтво про власності на житло від 31.03.1993 року на квартиру [ADDRESS], суд вважає, що воно видане з порушенням прав позивача та норм діючого законодавства, оскільки, по-перше, дата видачі свідоцтва передує даті винесення розпорядження №439 від 07.04.1993 року, саме на підставі якого воно видане; по-друге, в свідоцтві зазначено лише двох власників квартири [PERSON] та [PERSON], і не зазначено позивача [PERSON], як особу, яка має право на частку у загальному праві власності, що суперечить розпорядженню, в додатку до якого розраховано житлову площу, що підлягає безоплатній приватизації, виходячи з трьох зареєстрованих осіб, тобто в тому числі і позивача, тому є підстави для визнання зазначеного свідоцтва незаконним та його скасування. Враховуючи те, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання незаконним та скасування свідоцтва про власності на житло від 31.03.1993 року на квартиру [ADDRESS], підлягає скасуванню і державна реєстрація цього права власності, яка була проведена в БТІ м. Костянтинівка, що відповідало вимогам діючого на час такої реєстрації законодавства. На підставі викладеного та

Outcome: partial