Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-19 00:00:00

[PERSON] за дорученням [PERSON] , в інтересах малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина - [PERSON] , про визнання її такою, що втратила право користування квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , разом з неповнолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] є опікуном малолітніх дітей - [PERSON] [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , оскільки [INFO] померла їх мати - [PERSON] . Їй на праві приватної власності належала квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , в якій зареєстровані, але не проживають [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON] , які з серпня 2016 року в даній квартирі не проживають, їх речей в будинку не має, участі в сплаті комунальних послуг та поліпшенні стану квартири з моменту реєстрації не приймають. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про дату та час розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток. Також, відповідач викликалася до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Враховуючи, що відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи, відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується, свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17.12.2018 (а.с. 16). [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 17-18). Згідно договору купівлі-продажу від 04.11.2010, [PERSON] придбала квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с. 25). У зазначеній квартирі зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 15.04.2019 (а.с. 27). Згідно акту від 29.03.2019, складеного депутатом Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області, за підписами сусідів, [PERSON] , [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS] не проживають з дати реєстрації (а.с. 28). Відповідно до ст. 71 ЖК України, право на житло за відсутнім громадянином зберігається протягом 6 місяців з часу вибуття. Згідно до вимог ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України: власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва, та ст. 150 ЖК України, в якій йдеться про те що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Стаття 3 Сімейного кодексу України визначає сім`ю як спільне проживання осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має часткову дієздатність, яка обмежується лише правом самостійно вчиняти дрібні побутові правочини та здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної та творчої діяльності (стаття 31 ЦК України). Обмеження дієздатності особи у віці до чотирнадцяти років в інших правовідносинах, в тому числі і у праві самостійно та вільно обирати місце свого проживання, кореспондується і з правилами частин 3 та 4 ст. 29 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Згідно ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Неповнолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Отже, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що неповнолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила права користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками. Разом з тим, судом встановлено, що відповідач та її неповнолітня дитина у квартирі позивача не проживають понад 6 місяців, житловою площею квартири не користуються, житлово-комунальні послуги та витрати на утримання квартири не сплачують, домовленості з позивачем про збереження користування житлом понад строк укладено не було, а тому правових підстав для подальшої їх реєстрації у квартирі позивача наразі немає, внаслідок чого відповідача необхідно визнати таким, що втратив право користування вищевказаною квартирою. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням встановлених обставин, суд прийшов до висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved