Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-05 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до відділу освіти, молоді та спорту Сарненської районної державної адміністрації в якому просить стягнути з відповідача заборгованість з заробітної плати за період роботи 12 березня 2018 року в сумі 386 грн.26 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 155662,78 грн., судові витрати в сумі 1556,62 грн. витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн. Свій позов обґрунтовує тим, що рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 07 лютого 2018 року його поновлено на посаді директора Люхчанської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Сарненської районної ради Рівненської області та стягнуто на його користь середній заробіток з 30.09.2016 року по 07.02.2018 року у розмірі 92895 грн.22 коп. Рішення набрало законної сили 12 березня 2018 року. Наказом №21-к від 12.03.2018 року позивача поновлено на посаді директора Люхчанської ЗОШ І-ІІІ Сарненської районної ради Рівненської області. Наказом №22-к від 12.03.2018 року його було звільнено з посади. Позивач вказує, що йому не виплачено заробітну плату за роботу 12 березня 2018 року після поновлення на посаді за рішенням Сарненського районного суду. Відповідно до довідки від 16.11.2018 року середньомісячна заробітна плата позивача становила 8111,40 грн. відповідно заборгованість відповідача з заробітної плат за період роботи 12 березня 2018 року становить 386,26 грн. В зв`язку з тим, що йому не була виплачена заробітна плата при звільненні, відповідач, відповідно до ст.117 КЗпП України має виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку, який становить 155662,78 грн. Ухвалою Сарненського районного суду від 18 листопада 2019 року по даній справі відкрите провадження. 18 листопада 2019 року ухвалою Сарненського районного суду було задоволено клопотання позивача про витребування доказів. 17 грудня 2019 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, яким просить відмовити в задоволені позову. Посилаючись на те, що після поновлення його на посаді директора Люхчанської ЗОШ І-ІІІ ступенів не приступив до виконання своїх безпосередніх трудових обов`язків виходячи з інформації викладеній у пояснювальній записці та акту від 12.03.2018 року, у зв`язку з чим [PERSON] не була нарахована заробітна плата. 20 січня 2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. Відповідно до відповіді на відзив позивач вказує, що твердження відповідача у поданому відзиві на позов є надуманими та необґрунтованими. Відповідно до посадової інструкції директора школи, директор школи працює в режимі ненормованого робочого дня за графіком, встановленим відповідно до 40-годинного робочого тижня, тому в зв`язку з виконанням покладених на нього обов`язків директор не може постійно знаходитися в кабінеті школи. 12 березня 2018 року з 09 години до 17 години він знаходився у Відділі освіти, молоді та спорту Сарненської районної державної адміністрації, що підтверджується самими наказами про поновлення його та про його звільнення, підписами в журналі обліку трудових книжок, та актом про відмову від підпису наказу №22-к від 12 березня 2018 року. Крім того, просить взяти до уваги, що не вважається прогулом відсутність працівника на своєму робочому місці (у кабінеті, за робочим столом), якщо у цей час він знаходиться в межах місця роботи. Факт відсутності працівника на роботі, необхідно зафіксувати належним чином. Акт та пояснювальна записка, які були долучені до відзиву, були складені виконуючою обов`язки директора школи [PERSON] , яка не є безпосереднім керівником позивача, і в зв`язку з поновленням його на посаді директора - посада виконуючого обов`язки директора була відсутня. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, пояснив, що згідно наказу №21-к від 12 березня 2018 року він був поновлений на посаді директора Люхчанської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Сарненської районної ради Рівненської області. 13 березня 2018 року він дізнався про те, що його звільнено 12 бенрезня 2018 року відповідно до наказу №22-к у зв`язку із закінченням строку дії контракту, на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України. При звільненні йому не було виплачено заробітної плати за 12 березня 2018 року, хоча він весь день він перебував на робочому місці, а саме у відділі освіти, молоді та спорту Сарненської районної державної адміністрації. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі і просить їх задовольнити. Представник відповідача Шкода П.В. просить в позові відмовити, пояснив, що 12 березня 2018 року [PERSON] було поновлено на посаді директора Люхчанської ЗОШ І-ІІІ ступенів та 12 березня 2018 року наказом відділу освіти, молоді та спорту Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області звільнено, у зв`язку з закінченням строку дії контракту. Заробітна плата за 12 березня 2018 року позивачу не була нарахована, оскільки після поновлення на роботі, він не приступив до своїх посадових обов`язків, перебував в той день у відділі освіти, вирішуючи свої особисті питання, які не пов`язані з обов`язками директора школи. Представник відповідача подав до суду заяву про застосування строків позовної давності до позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку посилаючись на те, що позивач мав звернутися до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в строк три місяці з дня звільнення, або наступного дня, однак вказану позовну заяву до суду [PERSON] подав 22 жовтня 2019 року, тобто більше ніж через 1рік і 7 місяців із дня звільнення тому просить в задоволенні позову відмовити повністю. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з відділом освіти молоді та спорту Сарненської РДА, що підтверджується виписками з трудової книжки [PERSON] . Так, із запису № 9 трудової книжки вбачається, що 29 вересня 2016 року [PERSON] був звільнений з посади директора відповідно до пункту 8 ст.36 КЗпП України з підстав передбачених контрактом, підпункт «а» пункту 24 Контракту від 13 листопада 2013 року у разі систематичного невиконання керівником обов`язків, покладених на нього цим контрактом і статутних завдань. Вказаний запис на підставі рішення суду №572/4062/16-ц від 07.02.2018 року та наказу відділу освіти № 21-к від 12 березня 2018 року вважається недійсним, [PERSON] поновлено на передній посаді, починаючи з 30 вересня 2017 року, про що виконано запис № 10 від 12 березня 2018 року. Разом з тим, записом у трудову книжку № 11 від цієї ж дати підтверджується факт його звільнення з посади директора у зв`язку зі закінченням строку дії контракту на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України. Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 07 лютого 2018 року [PERSON] поновлено на посаді директора Люхчанської ЗОШ І-ІІІ Сарненської районної ради Рівненської області та стягнуто на його користь середній заробіток з 30.09.2016 року по 07.02.2018 року у розмірі 92895 гривень 22 копійок. Рішення суду набрало законної сили 12 березня 2018 року. 12 березня 2018 року відділ освіти, молоді та спорту видав наказ №21-к про поновлення на роботі [PERSON] 12 березня 2018 року наказом №22-к [PERSON] звільнено з посади директора Люхчанської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Сарненської районної ради Рівненської області у зв`язку із закінченням строку дії контракту , на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України. Відповідно до табеля на заробітну плату адмінперсоналу Люхчанської ЗОШ І-ІІІ ступенів за підписом в.о. директора школи [PERSON] за березень 2018 року [PERSON] за 12 березня 2018 рік проставлено нуль відпрацьованих годин. Згідно пояснювальної записки [PERSON] , яка виконувала обов`язки директора Люхчанської ЗОШ І-ІІІ ст.. в табелі на оплату праці адмінперсоналу на березень 2018 року не проставила кількість відпрацьованих годин [PERSON] , тому що він був відсутній на робочому місці 12.03.2018 року з 08 години до 17 години, про що був складений акт №31 від 12.03.2018 року про відсутність [PERSON] на робочому місці. Згідно довідки №08-08-578 від 17 грудня 2019 року виданою начальником відділу освіти, молоді та спорту у [PERSON] заборгованості по заробітній платі за 12.03.2018 року не має. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В контексті статті 116 КЗпП днем звільнення вважається останній день роботи. У цей день працівникові має бути повністю виданий розрахунок із заробітної плати: має бути видана заробітна плата, включаючи оплату праці за останній день роботи. Судом встановлено, що останнім робочим днем позивача було 12 березня 2018 року. Посилання представника відповідача на те, що [PERSON] не нарахована заробітна плата за 12 березня 2018 року, оскільки він був відсутній на робочому місці спростовується поясненнями самого позивача, який пояснив, що перебував в той день у відділі освіти Сарненської РДА, актом про відмову від підпису наказу відділу освіти, молоді та спорту Сарненської райдержадміністрації від 12.03.2019 року №22-к, показаннями свідків. Свідок [PERSON] яка дала показання стосовно того, що готувала накази про поновлення на роботі та звільнення з роботи [PERSON] та те, що протягом дня, 12 березня 2018 року [PERSON] перебував у відділі освіти, відлучався на деякий час, привозив трудову книжку. З наказом про звільнення [PERSON] ознайомлювали 12 березня 2018 року, однак він відмовився ознайомлюватися з даним наказом про що був складений акт. 13 березня 2018 року [PERSON] подав заяву про видачу йому копії наказу про звільнення і в той же день йому видали наказ про звільнення. Також повідомила, що 12 березня 2018 року день нарад за участю директорів шкіл у відділі освіти не проводилося. Якщо директор приїхав на нараду то відділу освіти відомо, що він буде відсутній на робочому місці з поважної причини. Свідок [PERSON] яка є методистом відділу освіти показала, що керівники закладів освіти завжди приїжджають у відділ освіти по будь яким питанням, які стосуються робочих моментів. Допитана в судовому засіданні в якості свідка начальник відділу освіти молоді та спорту Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області [PERSON] показала, що 12 березня 2018 року [PERSON] звернувся з поданням про поновлення його на роботі, був виданий наказ про його поновлення на посаді директора Люхчанської ЗОШ І-ІІІ ступенів. В кінці робочого дня в той же день був виданий наказ про його звільнення з посади директора Люхчанської ЗОШ І-ІІІ ступенів на підставі закінчення контракту. Наказ про звільнення позивач відмовився підписувати і вже 13 березня 2018 року він отримав наказ про звільнення. Середньомісячна заробітна плата станом на 12.03.2018 року [PERSON] на посаді директора Люхчанської ЗОШ І-ІІІ ст. становить 8111,40 гривень, а отже середньоденна заробітна плата позивача за березень місяць складає 386,26 грн.(8111,26:21=386,26). Невиконання відповідачем зобов`язання з виплати заробітної плати підтверджується довідкою банку про рух коштів по рахунку [PERSON] , відповідно до якої кошти від відповідача на рахунок позивача не надходили. Судом встановлено, що в день звільнення позивачеві в порушення ст.116 КЗпП України не виплачені належні суми заробітної плати, що є підставою для стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі у сумі 386,26 грн., отже заявлені позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд дійшов до наступного. Згідно із ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, або якщо він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день прийняття рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Як зазначає позивач у своєму позові, при зверненні до суду, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні була розрахована за період з 13 березня 2018 року по день звернення до суду 22 жовтня 2019 року в сумі 155662,78 грн. Відповідач подав заяву про пропущення позивачем тримісячного строку звернення до суду з позовом, передбаченим ч. 1 ст. 233 КЗпП, Відповідно до ч. 1, 2 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. В свою чергу середній заробіток за весь час затримки не є заробітною платою, не належить до структури заробітної плати, відповідно до ст.2 Закону України «Про оплату праці» а є мірою відповідальності роботодавця за порушення строків ї виплати З аналізу вищенаведеної норми КЗпП України суд доходить висновку, що для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушене право. Вищевказаний висновок суду узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 08 листопада 2017 року по справі № 6-1626цс17, а також із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23 січня 2018 року по справі № 373/908/16-ц. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Клопотань про поновлення пропущеного строку позовної давності від позивача не надходило. З огляду на викладене, та ч. 1 ст. 233 КЗпП, ч. 4 ст. 267 ЦК України, враховуючи, що [PERSON] звернувся до суду 23.10.2019 року, тобто після спливу тримісячного строку встановленого для вирішенням даного трудового спору, суд вважає необхідним відмовити позивачеві в задоволенні вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Позивач просив стягнути судові витрати понесені ним у зв`язку з розглядом справи. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У відповідності до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з квитанції долученої позивачем до матеріалів справи він сплатив судовий збір в розмірі 1556,62 грн. Позивачем до матеріалів справи долучена угода про надання правової допомоги від 01 вересня 2019 року, акт надання послуг адвоката, вартість яких складає 3000 грн. та квитанція на суму 3000 грн. на підтвердження того, що позивач оплатив послуги адвоката. Таким чином, оскільки суд дійшов до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог [PERSON] , та враховуючи понесені позивачем судові витрати з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 11,28 грн. судових витрат : (3000+1556,62)х386,26:156049,04=11,28. На підставі викладеного, ст..ст. 116, 117,233 КЗпП України, 267 ЦК України,

Outcome: partial