Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 01 лютого 2017 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна вчинила виконавчий напис, яким запропоновано стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 267/м від 06 травня 2008 року в розмірі 1593622, 29 гривень на користь ПАТ КБ «Приватбанк». Вказує, що копію даного виконавчого напису отримав його представник 15 вересня 2017 року. Вважає, що виконавчий напис є безпідставним, оскільки нотаріус вчинив його без відповідних правових підстав, не переконався у безспірності грошової вимоги. Позивач має ряд заперечень до нарахованої суми заборгованості за кредитом, розміру нарахованої пені та періоду за який вона нарахована. Крім того вказує, що з дня виникнення прав вимоги минуло більше трьох років, а тому виконавчий напис вчинено з порушенням строку позовної давності. Просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною 01 лютого 2017 року та зареєстрований в реєстрі за № 738, про стягнення 1590 622 гривні 29 копійок грошових коштів з [PERSON] як заборгованість за кредитним договором № 267/м від 06.05.2008 року на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк». Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві та просив позов задовольнити. Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував щодо їх задоволення. Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. надійшла заява, в якій вона просила розгляд справи проводити за її відсутності, щодо задоволення заяви заперечує. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 06 травня 2008 року між «Приватбанк» в особі керуючого Луцьким відділенням №2 філії «Волинське головне регіональне управління» ЗАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] було укладено кредитний договір № 267/м , відповідно до умов якого Банк надав позивачу грошові кошти в сумі 17000 доларів США(а.с. 4). Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 березня 2017 року ухвалено стягнути на користь ПАТ КБ «Приватбанк» - 14 624,42 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 395 590,65 гривень заборгованості за кредитним договором № 267/м від 06 травня 2008 року (а.с. 7-8). 01 лютого 2017 року приватнм нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі № 738, яким запропоновано стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 267/м від 06 травня 2008 року на користь ПАТ КБ «Приватбанк», що складається із залишку заборгованості за кредитом 7 764,01 долари США, залишку заборгованості за відсотками - 28 289,82 долари США, пені - 22 834,88 долари США, штрафу - 2 944,44 долари США, що всього становить 61 833 долари США 15 центів, що за курсом НБУ станом на 28.11.2016 року становить 1590622 гривні 29 копійок (а. с. 5). Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Згідно зі ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім'я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Як вбачається з копії оспорюваного виконавчого напису, у ньому зазначено відомі дані боржника [PERSON], а також, що стягнення заборгованості проводиться за період з 06.05.2008 року по 26.11.2016 року. Сума заборгованості включає: заборгованість за кредитом 7 764,01 долари США, залишкок заборгованості за відсотками - 28 289,82 долари США, пеню - 22 834,88 долари США, штраф - 2 944,44 долари США, що всього становить 61 833 долари США 15 центів, що за курсом НБУ станом на 28.11.2016 року становить 1590622 гривні 29 копійок. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Згідно п.п.283,284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України№20/5 від 03 березня 2004 року для вчинення виконавчого напису стягувачем або уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, має бути зазначено: відомості про найменування і адресу стягувана та боржника; дата та місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код в ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком. Таким чином, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». З оспорюваного виконавчого напису не вбачається, що при його вчиненні нотаріус отримував від заявника первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, квитанції про сплату передбачених кредитним договором платежів тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позичальника перед банком, а також сума процентів, зазначена у написі, є безспірними. Розрахунок боргу, наданий банком щодо наявності грошового зобов'язання позивача по кредиту, процентах, є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача та не може відображати правові підстави для стягнення відповідних сум і слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог банку до позивача, який не згоден з таким розрахунком. Відповідно до правової позиції Верховного суду України у справі №6-887цс 17 від 05 липня 2017 року з урахуванням приписів статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Стороною відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» не спростовано доводів позивача про відсутність між сторонами домовленості про збільшення строків позовної давності. Таким чином, при розрахунку заборгованості мають застосовуватися загальні строки позовної давності передбачені законом, адже умовами договору інших строків не обумовлено. Крім того, суду не надано доказів того, що нотаріус з'ясував чи не пропущено банком строк позовної давності, не встановив коли було здійснено останню оплату по кредиту. З виконавчого напису вбачається, що строк за який проводиться стягнення з з 06.05.2008 року по 26.11.2016 року.. Однак, при вчинені виконавчого напису не взято до уваги той факт, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 01 березня 2017 року ухвалено стягнути на користь ПАТ КБ «Приватбанк» - 14 624,42 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 395 590,65 гривень заборгованості за кредитним договором № 267/м від 06 травня 2008 року ( а.с. 7). Отже, нотаріус при вчиненні такого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та дотримання стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення з вимогами по кожному окремому щомісячному платежу, чим порушив норми ст. 88 Закону України «Про нотаріат», п.284 Інструкції та п.1 Переліку. Крім того, відповідно до п.10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором можливе за умови обов'язкового попередження споживача про таку вимогу кредитодавця на невиконання позичальником цієї вимоги протягом 30 календарних днів з дня одержання повідомлення. Судом встановлено, що банком було скеровано на адресу [PERSON] письмову вимогу про усунення порушень та повернення боргу за кредитним договором, однак, стороною відповідача не надано доказів про отримання позичальником даної вимоги та її невиконання у встановлений строк. З врахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що у нотаріуса були відсутні підстави для вчинення виконавчого напису, а відтак оспорюваний виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає до виконанню. Крім того, відповідно до вимог п.1 ч.2 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача сплачений судовий збір в сумі 704, 80 гривень.

Outcome: approved