Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. У позовній заяві позивач посилається на те, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за заповітом серії НВ № 0029460 та серії ВКЕ № 522806, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССІ № 740910. Позивач вказує, що разом з ним протягом тривалого часу також проживав його син [PERSON] , [INFO] . 28.09.2013 року його син одружився з [PERSON] (прізвище після реєстрації шлюбу - [PERSON] ) та фактично з цього часу проживають окремо в м. Ужгород, спочатку за адресою: [ADDRESS] , а згодом почали проживати за адресою: [ADDRESS] , де фактично зареєстрована дружина його сина та їх донька [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що на даний час в будинку за адресою: [ADDRESS] , проживає його молодший син [PERSON] разом з своєю дружиною [PERSON] та двома дітьми [PERSON] та [PERSON] . Зважаючи на ту обставину, що син позивача разом з своєю сім`єю не проживають в будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , понад сім років, то вважає його таким, що втратив право на користування вказаним жилим приміщенням. За твердженням позивача, вирішити питання щодо зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] , а саме за адресою: [ADDRESS] , в позасудовому порядку немає можливості, у зв`язку з небажанням сина добровільно виписатися з будинку. На підставі викладеного, позивач просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.09.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, при цьому подав до суду заяву, згідно з якою просить розглянути справу без його участі, зазначивши, що позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, при цьому подав до суду заяву, відповідно до якої просить розглянути справу у його відсутності, зазначивши, що проти позову заперечує. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , є власником житлового будинку [ADDRESS] , що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом серії НВ № 0029460, свідоцтвом про право на спадщину за заповітом серії ВКЕ № 522806, витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССІ № 740910. У будинку за вказаною адресою значиться зареєстрованим син позивача - відповідач [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 28.09.2020 року за № 980/18-06. З наявної у матеріалах справи довідки про склад сім`ї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги від 27.09.2018 року вбачається, що в будинку [ADDRESS] відповідач [PERSON] зареєстрований, але не проживає. За твердженням позивача, у будинку за вказаною адресою відповідач не проживає понад сім років, що не спростовано останнім. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено судом, відповідач не проживає у належному позивачу будинку понад один рік і будь-яких поважних причин, які б перешкоджали йому проживати у даному будинку не наведено, а тому його слід визнати таким, що втратив право користування житловим будинком, що належить позивачу на праві власності. За таких обставин, беручи до уваги наведене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача є підставними та підлягають до задоволення. При цьому, суд зазначає, що оскільки за змістом ст. 7 Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням, то ухвалене у даній справі рішення суду про втрату відповідачем права користування житловим приміщенням є підставою для зняття його з реєстрації. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 840,80 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved