Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про виділ в натурі частки із спільної часткової власності та припинення права спільної часткової власності. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до договору купівлі-продажу від 11 липня 1981 року він придбав 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованих [ADDRESS]. На час укладення договору власником іншої 1/2 частини нерухомого майна була відповідачка. Відтак внаслідок перепланування позивачем будинку його частка у спільній частковій власності склала 52/100, що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок, виданим на підставі рішення виконкому Деражнянської міської ради народних депутатів №2/2 від 10 січня 1991 року. Відповідачка також здійснила прибудову до належної їй частини будинку, внаслідок чого стала власницею 48/100 спірного майна. Рішенням Деражнянського районного суду від 2 листопада 1993 року визначено порядок користування земельною ділянкою, на якій розташоване нерухоме майно, відповідно до якого позивачу виділено 52 відсотки земельної ділянки, що становить 1728,5 кв.м., а відповідачці - 48 відсотків, що становить 1395,5 кв.м. Проте, стверджує позивач, між ним та відповідачкою постійно виникають суперечки з приводу користування і володіння будинком, чим порушуються його права. У добровільному порядку здійснити реальний розподіл спірного майна відповідачка відмовляється, а тому він просить провести виділ в натурі належних йому 52/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, а саме: коридор І, площею 9,80 кв.м., ванну кімнату ІІ, площею 4,40 кв.м., коридор ІІІ, площею 3,50 кв.м., житлову кімнату 1, площею 13,80 кв.м., житлову кімнату 2, площею 19,40 кв.м., житлову кімнату 3, площею 16,40 кв.м., житлову кімнату 4, площею 11,90 кв.м., сарай кам'яний, облицьований цеглою (літ. «Б»), погріб цегляний (літ. «В»), гараж дерев'яний (літ. «Г»), сарай кам'яний, облицьований цеглою (літ. «Д»), огорожу дерев'яну (літ. «И»), а також припинити право спільної часткової власності. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали. Відповідачка позову не визнала, пояснивши, що вона та позивач дійсно є співвласниками спірного житлового будинку з надвірними будівлями і будь-якого спору щодо володіння і користування житловим будинком і надвірними будівлями між ними немає, проте наявний спір щодо користування земельною ділянкою, з приводу чого відповідачка звернулася з позовом до суду. Внаслідок перебудови будинку як з її боку, так і з боку позивача, їхні частки у спільній частковій власності в процентному відношенні не змінилися, а лише пропорційно збільшилися, у зв'язку з чим, стверджує відповідачка, відсутні підстави для виділу в натурі частки позивача та припинення права спільної часткової власності. Посилаючись на необґрунтованість позовних вимог, відповідачка та її представник просять відмовити в задоволенні позову. Вислухавши доводи сторін, їх представників та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 11 липня 1981 року позивач придбав 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що розташовані [ADDRESS]. Відповідно до договору купівлі-продажу від 11 липня 1981 року в користування позивача перейшли такі приміщення в будинку: коридор 2-1, площею 3,1 кв.м., кухня 2-2, площею 13,2 кв.м., кімната 2-3, площею 19,4 кв.м., коридор 1-1, площею 3,30 кв.м., кухня 1-2, площею 10,6 кв.м., кімната 1-3, площею 16,2 кв.м., а також сарай (літ. «Г»), сарай (літ. «Б»), підвал (літ. «В»). 9 вересня 1981 року договір купівлі-продажу був зареєстрований в Хмельницькому обласному бюро технічної інвентаризації за №1239. Відтак позивачем було здійснено перепланування веранди будинку, внаслідок чого його частка у спільній частковій власності склала 13/25, тобто 52/100, що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок, виданим на підставі рішення виконкому Деражнянської міської ради народних депутатів №2/2 від 10 січня 1991 року. Як вбачається із матеріалів витребуваної судом та оглянутої в судовому засіданні інвентарної справи, відповідачка [PERSON] була власником 11/25 часток житлового будинку з надвірними будівлями, розташованих [ADDRESS], відповідно до договору дарування від 22 вересня 1988 року, зареєстрованого в Хмельницькому обласному бюро технічної інвентаризації 21 січня 1991 року за №1239. Внаслідок зведення відповідачкою прибудови до будинку, її частка у спільній частковій власності склала 12/25, тобто 48/100, що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок, виданим на підставі рішення виконкому Деражнянської міської ради народних депутатів №2/2 від 10 січня 1991 року. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно із ч.1 ст. 364 цього Кодексу співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Статтею 365 цього ж Кодексу передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Судом з'ясовано, що у власності позивача перебувають 13/25 частин спірного житлового будинку (літ. «А-1»), загальною площею 79,20 кв.м., до складу яких входять: коридор І, площею 9,80 кв.м., ванна кімната ІІ, площею 4,40 кв.м., коридор ІІІ, площею 3,50 кв.м., житлова кімната 1, площею 13,80 кв.м., житлова кімната 2, площею 19,40 кв.м., житлова кімната 3, площею 16,40 кв.м., житлова кімната 4, площею 11,90 кв.м., а також сарай кам'яний, облицьований цеглою (літ. «Б»), погріб цегляний (літ. «В»), гараж дерев'яний (літ. «Г»), сарай кам'яний, облицьований цеглою (літ. «Д»), огорожа дерев'яна (літ. «И»). Відповідачці ж належать 12/25 часток спірного житлового будинку з надвірними будівлями. Частки обох співвласників у спільному майні є відокремленими, приміщень у будинку, які б перебували у спільному користуванні сторін, немає, що вони самі підтвердили. Наведене дає підстави суду зробити висновок про те, що позивач безперешкодно користується належною йому частиною майна та будь-яка шкода його інтересам, як співвласника, та членам його сім'ї не завдається. Згідно із ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом приймаються до уваги доводи відповідачки та її представника в тій частині, що спір між відповідачкою та позивачем з приводу користування житловим будинком та надвірними будівлями відсутній, оскільки будь-яких доказів, які б спростовували такі доводи, позивачем не подано. Підсумовуючи викладене, суд доходить висновку про те, що право позивача не є порушеним, тому підстави для виділу належної йому частки із спільної часткової власності та припинення права спільної часткової власності відсутні.

Outcome: dismissed