Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

[PERSON] звернувся дол. суду з позовом до ТОВ «Автоснабсервіс», в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку та заборгованість зі сплати заробітної плати. До судового розгляду справи позивач надав заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 3000 грн. та середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 08 листопада 2013 року по 16 липня 2014 року, тобто за129 робочих днів, в сумі 16272,06 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що з 03 липня 2013 року по 07 листопада 2013 року він працював в ТОВ «Автоснабсервіс» водієм автотранспортних засобів 1-го класу, був звільнений з роботи за угодою сторін Але в день звільнення і до теперішнього часу відповідач не виплатив йому заборгованість по заробітній платі та інші грошові кошти, що належать до виплати при звільненні. Згідно довідки про заробітну плату від 13 листопада 2013 року № 108, що була видана відповідачем, розмір його середньоденної заробітної плати під час роботи у товаристві становив 126,14 грн., таким чином відповідач, крім заборгованості по заробітній платі в сумі 3000 грн., повинний сплатити йому і середній заробіток за весь час затримки повного розрахунку. Він неодноразово звертався до відповідача про добровільне врегулювання спору, але відповідач проігнорував його вимоги і тому він вимушений звернутися до суду з цим позовом. Позивач [PERSON] до судового розгляду справи надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги по суті та за обставинами справи підтримав в повному обсязі, просить позов задовольнити, і у випадку неявки представника відповідача - згодний на розгляд справи за його відсутності на підставі наданих доказів та ухвалення заочного рішення. Позивачу роз'яснений порядок перегляду заочного рішення за заявою відповідача. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача відповідно до вимог ст. 158 ч.2 ЦПК України, згідно якої особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача ТОВ «Автоснабсервіс» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином згідно вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України ( а.с. 18- рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення), про причини своєї неявки відповідач суд не повідомив, заяви про розгляд справи за відсутності свого представника суду не надав. В зв'язку з тим, що суд не має відомостей про причину неявки представника відповідача, який був повідомлений належним чином, і який про причини своєї неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав, суд відповідно до ст. 169 ч. 4 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), так як вважає, що є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, і потреба дачі особистих пояснень відповідачем відсутня. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі даних чи доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В зв'язку з тим, що позивач не заперечує проти розгляду справи по суті у відсутність представника відповідача, суд, з його згоди, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом досліджені письмові докази по справі: копія паспорту позивача ( а.с. 7), довідка про середню заробітну плату (дохід) позивача за період з липня 2013 року по жовтень 2013 року (а.с. 8), трудова книжка на ім'я позивача ( а.с. 9), відповідь Територіальної державної інспекції х питань праці у Дніпропетровській області на звернення позивача від 15 травня 2014 року ( а.с. 11). Вивчивши письмові докази та матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні судом встановлені наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 03 липня 2013 року до 07 листопада 2013 року працював в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Автоснабсервіс», що підтверджується записами в його трудовій книжці, в якій зазначено, що на підставі наказу № 2-к від 03 липня 2013 року позивач прийнятий на роботу водієм автотранспортних засобів 12-го класу по переведенню із ПАТ «Трест Дніпродорбуд», і на підставі наказу №59-к від 07 листопада 2013 року звільнений з роботи за угодою сторін (а.с.9). При звільнені з роботи позивачу не була в повному обсязі виплачена заробітна плата, і згідно розрахунку, що виконаний позивачем, розмір цієї заборгованості на теперішній час становить 3000 грн.. Не зважаючи на те, що відповідачу було достовірно відомо про наявність заборгованості по заробітній платі перед позивачем, про звернення позивача до суду з цим позовом, в період знаходження справи в суді ТОВ «Автоснабсервіс» так і не надало позивачу довідку про розмір заборгованості по заробітній платі, тому суд при визначенні суми заборгованості ТОВ «Автоснабсервіс» перед позивачем, приймає до уваги заявлені [PERSON] розрахунки та вимоги. Крім цього, суд вважає, що права позивача [PERSON] тривало порушуються відповідачем ТОВ «Автоснабсервіс» до теперішнього часу, а тому ним не пропущений строк позовної давності, оскільки у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (ч.2 ст. 233 КЗпП України). Згідно довідки про середню заробітну плату (дохід), що видана відповідачем позивачу 13 листопада 2013 року для розрахунку виплат на випадок безробіття (а.с. 8), розмір середньоденної заробітної плати позивача в період роботи в ТОВ «Автоснабсервіс» становить 126,141 грн. Таким чином за період з 08 листопада 2013 року 16 липня 2014 року відповідач повинний виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за 129 робочих дня, в сумі 16272,06 грн. (129 день х 126,14 грн.). Суд вважає встановленим наявність фактів, якими обґрунтовуються вимоги позивача, з таких мотивів. Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через період часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день його звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розмір належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», встановлено, що при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, якщо працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він в цей день він не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведене відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 КЗпП України, невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. В зв'язку із задоволенням позову, заявленого позивачем, який звільнений від сплати судового на підставі ст. 81 ЦПК України, судовий збір на користь держави в сумі 243,60 грн. належить стягнути з відповідача у справі.

Outcome: approved