Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом, в якому просить звільнити з-під арешту, накладеного постановами Сихівського ВДВС Львівського МУЮ від 21.09.2011 року, належне йому нерухоме майно квартиру [ADDRESS] М. генерала у м.Львові. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що являється єдиним власником вказаної квартири, 08.06.2010 року за укладеним з [PERSON] «Інвестиційна компанія «Комфорт-Інвест» договором купівлі-продажу придбав дану квартиру. Між тим, ще з 2009 року він фактично користувався цим помешканням, сплачував комунальні послуги. Зазначив, що лише у 2013 році звернувся в реєстраційну службу Львівського МУЮ із заявою для проведення реєстрації права власності на квартиру, однак рішенням державного реєстратора від 04.11.2013 року йому було відмовлено у державній реєстрації права власності, оскільки відповідно до Інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна наявні відомості щодо реєстрації арешту квартири по вул.[PERSON] генерала, 9ж/8 у м.Львові. Як йому стало відомо, державним виконавцем Сихівського ВДВС Львівського МУЮ 21.09.2011 року винесено дві постанови про арешт всього майна боржника - [PERSON] «Інвестиційна компанія «Комфорт-Інвест» та оголошення заборони на його відчуження, в тому числі і на належну йому ще з 2010 року квартиру. Дані постанови державним виконавцем винесено при примусовому виконанні виконавчих документів про стягнення за рішеннями суду на користь [PERSON] і [PERSON] коштів з [PERSON] «Інвестиційна компанія «Комфорт-Інвест». На його звернення до Сихівського ВДВС про зняття арешту з квартири, йому було відмовлено. Посилаючись на те, що на момент накладення арешту на майно квартира не належала боржнику [PERSON] «Інвестиційна компанія «Комфорт-Інвест», просить скасувати накладений арешт. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позов підтримали, покликаючись на мотиви такого, та доповнили, що спірну квартиру [PERSON] забронював ще в 2007 році, що в подальшому було оформлено договором про бронювання обєкту нерухомості №67-270 від 19.04.2008 року, яким також було передбачено придбання позивачем, з метою отримання у власність заброньованої квартири, процентних облігацій серії М, емітованих [PERSON] «Інвестиційна компанія «Комфорт-Інвест». Такі облігації в кількості 119 шт. були придбані [PERSON] в 2007-2008 рр. через торговця цінними паперами [PERSON] «Комфорт Цінні папери». В подальшому, після укладення договору купівлі-продажу квартири по вул.[PERSON] генерала, 9ж/8 у м.Львові, розрахунок за квартиру здійснений шляхом зарахування взаємних грошових зобовязань на суму 129830,40 грн., що підтверджується угодою від 08.06.2010 року. Передача квартири відбулась шляхом підписання сторонами акта приймання-передачі від 08.06.2010 року. Вважають, що [PERSON] є повноправним власником квартири, внаслідок накладення арешту на квартиру позбавлений\~можливості зареєструвати своє право власності на зазначену квартиру, тому просять позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] проти задоволення позову заперечила, зазначивши, що позивачем не надано належних доказів того, що в нього є підстави для подальшого оформлення згідно чинного законодавства виникнення права власності на спірне нерухоме майно, факт проведення розрахунку за договором купівлі-продажу не доведено. Відмітила, що позивач не зазначив, які саме поважні причини заважали йому належним чином та своєчасно оформити реєстрацію права власності на нерухоме майно, не надано відповідних доказів цього. Натомість на дату накладення арешту ВДВС, тобто на 21.06.2011 року, право власності на спірну квартиру залишалось зареєстрованим за [PERSON] «Інвестиційна компанія «Комфорт-Інвест», а [PERSON] є особою, в інтересах якої було накладено арешт на квартиру, як власність боржника, що в даному випадку є майном, яке має забезпечити реальне виконання судового рішення та відновлення порушених прав стягувача. Оскільки позивач помилково та безпідставно вважає себе власником спірної квартири, той факт, що він з 2009 року проживає в квартирі без належних правовстановлюючих документів свідчить лише про незаконне користування чужим майном, а укладення договору купівлі-продажу без подальшої державної реєстрації набуття права власності на квартиру свідчить лише про наміри, що не були реалізовані, тому наявність будь-яких прав у позивача на спірну квартиру є недоведеною. Просить в позові відмовити. Відповідач [PERSON], який належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду справи, що стверджується оголошенням, опублікованим в газеті «Західний курєр», яке знаходиться в матеріалах справи, в судове засідання не зявився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, про причини неявки не повідомив. Відповідач [PERSON] «Інвестиційна компанія «Комфорт-Інвест», будучи належним чином повідомленим про час, день та місце розгляду, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, не забезпечило участь в судовому засіданні свого представника, заяви про розгляд справи за відсутності такого не подало, про причини неявки представника не повідомило. Представник третьої особи - Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, про причини неявки не повідомив. За наведених обставин, суд вважав за можливе розглянути справу у відсутності вказаних осіб на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача і його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.06.2010 року за укладеним із [PERSON] «Інвестиційна компанія «Комфорт-Інвест» договором купівлі-продажу [PERSON] придбав двохкімнатну квартиру [ADDRESS] М. генерала у м.Львові. Між тим, коли він у 2013 році звернувся в реєстраційну службу Львівського МУЮ із заявою для проведення реєстрації права власності на квартиру, рішенням державного реєстратора від 04.11.2013 року йому було відмовлено у державній реєстрації права власності, оскільки відповідно до Інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна наявні відомості щодо реєстрації арешту даної квартири. Так, згідно двох постанов державного виконавця Сихівського ВДВС Львівського МУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.09.2011 року, винесених у ВП № 27936441 і ВП № 27936078 при примусовому виконанні виконавчих листів про стягнення за рішеннями суду з [PERSON] «Інвестиційна компанія «Комфорт-Інвест» коштів на користь відповідно [PERSON] у розмірі 407530,75 грн. і [PERSON] 273122,71 грн., накладено арешт на все майно, яке належить боржнику [PERSON] «Інвестиційна компанія «Комфорт-Інвест», та заборонено здійснювати відчуження цього майна. Отже, при винесенні вказаних постанов, квартира по вул.[PERSON] генерала, 9ж/8 у м.Львові, за відсутності державної реєстрації її за позивачем, рахувалась власністю [PERSON] «Інвестиційна компанія «Комфорт-Інвест» і на неї було накладено арешт. З листа Сихівського ВДВС Львівського МУЮ від 03.09.2014 року вбачається, що при зверненні у ВДВС про зняття арешту з квартири [PERSON] було відмовлено, з посиланням на те, що він не є стороною виконавчого провадження. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», а саме в абз.4 п.24 вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законнихпідставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Враховуючи наведені положення законодавства, з огляду на встановлені під час судового розгляду обставини справи, досліджені письмові докази у справі в їх сукупності, беручи до уваги, що договір купівлі-продажу вищевказаної квартири укладено 08.06.2010 року, тобто раніше, ніж винесені постанови державного виконавця про накладення арешту, а також раніше ніж [PERSON] і [PERSON] отримали право на стягнення коштів із [PERSON] «Інвестиційна компанія «Комфорт-Інвест» за рішеннями суду, суд вважає, що наявність накладеного обтяження нерухомого майна, належного позивачу, порушує його права, що дає підстави для їх судового захисту. Спосіб захисту, заявлений позивачем у вигляді звільнення майна з-під арешту передбачений ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», а тому є обґрунтованим. Посилання представника відповідача [PERSON] на те, що за договоромкупівлі-продажу [PERSON] не набув право власності на квартиру, оскільки не зареєстрував право власності у визначеному законом порядку, суд не бере до уваги, оскільки саме ця обставина є підставою для звернення [PERSON] до суду, так як арешт перешкоджає реєстрації права власності. Також суд критично оцінює доводи представника відповідача, що позивачем не доведено належними доказами факту проведення розрахунку за договором купівлі-продажу і що в нього відсутні будь-які права на спірну квартиру, з огляду на наступне. Так, позивачем надано суду належні та допустимі письмові докази, на підставі яких судом встановлено, що маючи намір придбати квартиру у [PERSON] «Інвестиційна компанія «Комфорт-Інвест», позивач 26.03.2007 року підписавзаявку про бронювання квартири [ADDRESS], корп.2 у м.Львові. В подальшому між [PERSON] «Інвестиційна компанія «Комфорт-Інвест» (виконавець) і [PERSON] (замовник) було укладено договір про бронювання обєкту нерухомості №67-270 від 19.04.2008 року, яким було передбачено, що з метою отримання у власність вказаної заброньованої квартири, [PERSON] зобовязувався придбати 119 процентних облігацій серії М, емітованих [PERSON] «Інвестиційна компанія «Комфорт-Інвест», чотирма пакетами з відповідною кількістю облігації згідно графіку 05.04.2007 року, 24.07.2007 року, 24.11.2007 року та 24.05.2008 року. Пунктом 3.3 цього договору передбачено, що передача замовнику [PERSON] заброньованої квартири здійснюється шляхом: укладення договору викупу облігацій, за умовами якого виконавець викуповує у замовника повну кількість облігацій, що придбані останнім по договору купівлі-продажу облігацій з торгівцем; укладення договору купівлі-продажу квартири, яка визначена п.1.4 цього договору; проведення взаєморозрахунків між виконавцем і замовником шляхом зарахування зустрічних грошових вимог, що виникнуть між ними відповідно до договору викупу облігацій та договору купівлі-продажу квартири. Згідно укладеного позивачем договору купівлі-продажу цінних паперів № Д 07/02/127 від 26.03.2007 року, він зобовязався придбати у професійного торгівця цінними паперами [PERSON] «Комфорт Цінні папери» 119 шт. іменних процентних облігацій серії М, емітованих [PERSON] «Інвестиційна компанія «Комфорт-Інвест», тими ж пакетами і за таким же графіком, як це передбачено і в договорі бронювання обєкту нерухомості №67-270 від 19.04.2008 року. З актів прийому передачі №№ 1-4 по договору № Д 07/02/127 від 26.03.2007 року вбачається, що [PERSON]Д прийняв у власність вказані цінні папери [PERSON] «Інвестиційна компанія «Комфорт-Інвест». Оплата [PERSON] вартості пакетів облігацій на загальну суму 429233 грн. підтверджується представленими позивачем платіжними дорученнями від 30.03.2007 року, 27.07.2007 року, 21.11.2007 року і 13.03.2008 року. Наявність вказаних облігацій на рахунку позивача в цінних паперах № 300200 підтверджується даними виписок про залишки на рахунку від 03.09.2007 року. Як видно із протоколу проведення відкритих торгів № Н 125 від 02.09.2009 року, товарною біржею «НАША» 02.09.2009 року було проведено торги по реалізації нерухомого майна [PERSON] «Інвестиційна компанія «Комфорт-Інвест» - квартири, загальною площею 67,2 кв.м, житловою площею 35,6 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Переможцем торгів визнано [PERSON], який запропонував найвищу ціну 129830,40 грн. в т.ч. ПДВ. Даний протокол є підставою для підписання договору купівлі-продажу квартири. Відповідно до п.5 договору купівлі-продажу квартири від 08.06.2010 року за домовленістю сторін і згідно протоколу № Н 125 продаж квартири проводиться за суму 129830,40 грн. Розрахунок за квартиру повинен бути здійснений покупцем в повному обсязі не пізніше 08.06.010 року, зокрема, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог. Згідно договору викупу облігацій № 8ж від 08.06.2010 року [PERSON] передає у власність [PERSON] «Інвестиційна компанія «Комфорт-Інвест» попередньо викуплені ним облігації в кількості 119 шт. загальною вартістю 129830,40 грн., а за угодою про зарахування зустрічних грошових вимог, укладеною між [PERSON] «Інвестиційна компанія «Комфорт-Інвест» і позивачем, сторони дійшли згоди про припинення грошових зобовязань шляхом зарахування зустрічних грошових вимог в сумі 129830,40 грн., які виникли в кожного з них на підставі договору купівлі-продажу квартири від 08.06.2010 року і договору викупу облігацій № 8ж від 08.06.2010 року. Передача квартири відбулась шляхом підписання сторонами акта приймання-передачі від 08.06.2010 року, що відповідає п.10 договору купівлі-продажу. Таким чином, позивачем доведено, що він дотримався процедури придбання спірної квартири та що ним в повному обсязі здійснено розрахунок за придбану квартиру, цього не спростовано відповідачем. Також суд враховує, що позивач користується придбаною квартирою фактично з 2009 року по даний час, що підтверджується рахунками за житлово-комунальні послуги за цей період часу, квитанціями про сплату рахунків, а також довідкою ОСББ «Територія Комфорту» № 8/9 від 04.09.2014 року. При цьому, суд враховує, що договір купівлі-продажу спірної квартири не оспорений у визначеному законом порядку, не визнаний недійсним, у зв'язку з чим немає правових підстав для обмеження прав [PERSON] щодо реєстрації права власності на квартиру і розпорядження цією квартирою. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Зі змісту ст.57 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позов [PERSON] є підставним, грунтується на законі, а відтак такий слід задовольнити і звільнити з-під арешту, накладеного постановами Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 21.09.2011 року, квартиру [ADDRESS] М. генерала у м.Львові. З огляду на те, що позивач просив усі судові витрати залишити за ним, суд, виходячи з принципу диспозитивності, закріпленого ст.11 ЦПК України, вважає за можливе не стягувати при задоволення позову з відповідачів судові витрати.\~\~\~\~

Outcome: approved