Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом в якому просить визнати недійсним договір дарування від 19.03.2014 року реєстр № 802, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], поновити позивачу строк для прийняття спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON], яка померла 16.07.2014 року, визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом на житлове приміщення квартири [ADDRESS], після смерті [PERSON], яка померла 16.07.2014 року.. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 25 травня 2013 року [PERSON] було складено заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не знаходилося, та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, було заповідано [PERSON], [INFO] У звязку з тим, що [PERSON] не могла власноручно підписати заповіт через похилий вік 90 років та тремір рук, згідно ст. 1253 ЦК України, на її бажання заповіт було посвідчено державним нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори м. Харкова у присутності запрошених нею свідків, а саме: [PERSON], [INFO]., та [PERSON], [INFO]. 16 липня 2014 року [PERSON] померла, про що було складено відповідний актовий запис № 10570 та видано свідоцтво про смерть (повторно) серія І-ВЛ № 495743 від 15.05.2015 року. Про факт її смерті позивач достеменно дізнався 15 травня 2015 року, саме під час отримання повторного свідоцтва про смерть. Після отримання свідоцтва про смерть [PERSON] позивач звернувся до П`ятої харківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після спадкодавця. На підставі зазначеної заяви було заведено спадкову справу № 323/201, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 40485565 від 26 травня 2015 року. 03 червня 2015 року нотаріусом Пятої харківської державної нотаріальної контори було отримано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майно щодо субєкта: фізичної особи [PERSON], згідно якої відмітка про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно була здійснена 19 березня 2014 року за № 5030303. Також 03 червня 2015 року нотаріусом було отримано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майно щодо обєкта - квартири [ADDRESS], згідно якої: 19 березня 2014 року на підставі договору дарування реєстр.№ 802, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], було зареєстровано перехід права власності на зазначену квартиру до [PERSON]. Позивач вважає, що цей договір дарування має бути визнано недійсним з наступних підстав: 24 жовтня 2003 року на підставі висновку Комінтернівської медико-соціальної (експертної) комісії було встановлено, що [PERSON] є інвалідом І групи на підставі загального захворювання, потребує постійного стороннього догляду та має спостерігатися у лікаря-невролога, про що було надано Довідку серія МСЕ № 000128 від 24 жовтня 2003 року. На дату укладання договору дарування, а саме: 19 березня 2014 року, [PERSON] було повних 91 рік. Стан її здоров`я в останній рік життя дуже погіршився, вона дуже часто не пом`ятала подій попередніх днів, її постійно турбували якісь вигадані підозри, безпідставні спалахи гніву. Фактично вона перебувала більшість часу в безпорадному стані. Окрім цього, вона вже декілька років через тремір рук взагалі не могла особисто підписувати будь-яких документів. [PERSON], є працівником Комінтернівського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Харкова, Відділення соціальної допомоги вдома яке створене для соціального обслуговування (надання соціальних послуг) громадян, які не здатні до самообслуговування у звязку з частковою втратою рухової активності і потребують допомоги в домашніх умовах згідно з медичним висновком. Зазначене відділення соціальної допомоги вдома здійснює виявлення одиноких непрацездатних громадян та обстеження їх матеріально-побутових умов проживання за сигналами: самих громадян, управлінь праці, медичних закладів, громадських організацій тощо з метою зарахування до відділення. Соціальні робітники відділення надають соціальні послуги за такими наступними напрямами: закупівля і доставка продуктів, промтоварів на ринках та магазинах; закупівля та доставка медикаментів; вологе прибирання житла; допомога у приготуванні їжі; оформлення субсидій; консультації з різних життєвих питань; психологічна допомога; оформлення пільг, оплата соціальні робітники відділення надають соціальні послуги за такими наступними напрямами:комунальних послуг; читання художньої та іншої літератури; написання листів; відвідування медичних закладів (оформлення пільгових рецептів, доставка аналізів, відвідування у лікарні на стаціонарному відділенні) тощо. Відповідач, познайомилася зі [PERSON] при виконанні своїх службових обовязків, оскільки остання, як вже зазначалося, була інвалідом І-ої групи та формально «одинокою особою похилого віку»; встановила з нею «довірливі» стосунки, та скориставшись відсутністю осіб, які могли б завадити, та безпорадним станом [PERSON], схилила її до укладання правочину щодо відчуження права власності на нерухоме майно. І, таким чином, неправомірно заволоділа житловим приміщенням квартирою № 18 в будинку № 2 по вулиці Державінській в м. Харкові. Також у позивача є сумніви, щодо можливості [PERSON] самостійно підписувати будь які документи у березні 2014 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник підтримали заявлені позовні вимоги та зазначили, що підставами висловлюваного сумніву в добровільному підписанні договору дарування [PERSON] є те, що у [PERSON] був похилий вік, стан здоровя погіршився, також мала захворювання яке ій перешкоджало усвідомлювати свої дії та керувати ними. В звязку із зазначеними підставами представник позивач заявив клопотання про призначення судово почеркознавчої експертизи. Однак за висновками почеркознавчої експертизи підпис у двох примірниках договору дарування від 19.03.2014 року, у заяві [PERSON] про належність квартири [PERSON] від 19.03.2014 року, у заяві [PERSON] про відсутність порушення прав малолітніх дітей, у заяві [PERSON] від 19.03.2014 року відсутність реконстркуції , є підпис самої [PERSON] . Судом було розяснено позивачу та представнику порзивача право на заявлення клопотання про призначення судово психіатричної експертизи, однак представник позивача та сам позивач відмовились від звернення до суду з відповідним клопотанням, вказавши про відсутність матеріалів для проведення даної експертизи, а саме доказів щодо перебування на обліку в ПНД [PERSON] Позивач [PERSON] пояснив в судовому засіданні, що він разом з дружиною проживає [INFO] і на прохання своєї матері [PERSON] допомагав по сантехніці [PERSON] за адресою: квартира [ADDRESS]. Мати позивача познайомилася зі [PERSON] тоді, коли працювала соціальним працівником. [PERSON] працювала з батьком позивача в одному депо. У 2013 році [PERSON] запропонувала зробити заповіт на [PERSON], для чого плзивач поїхав до нотаріуса, пояснивши, що даний заповіт треба скласти за місцем проживання [PERSON]. Нотаріус запропонував, викликати свідків. Позивач запросив нотаріуса та [PERSON], свідка [PERSON], з якою його мати працювала в дитячому садку, запросила його мати. Коли нотаріус приїхала до квартири для оформлення спадщини, [PERSON] зіпсувала один бланк, тоді нотаріус повідомив, що необхідна третя людина, [PERSON] вийшов на вулицю і побачив випадково у дворі [PERSON] У [PERSON] був сильний треміт рук так, що вона не могла підписати заповіт. 25.05.2013 року державним нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON] було посвідчено заповіт, за яким [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилось, та з чого не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що за законом матиме право заповіла [PERSON]. Григоровичу, [INFO]...Від імені спадкодавця [PERSON] даний заповіт було підписано [PERSON] У заповіті, у якості свідків є підписи [PERSON], та [PERSON] У 2013 році влітку позивач поїхав до Російської Федерації на 2-3 місяці і не міг доглядати за [PERSON] У листопаді 2013 року з [PERSON] був інцидент з хрестиком. Після цього, коли мати позивача ходила до неї, двері ніхто не відчиняв. Вони перестали з нею спілкуватися. Мати позивача [PERSON] надала в судовому засіданні свідчення, якими підтвердила, що «Дійсно вона працювала в територіальному центрі соціального обслуговування Комінтернівського району м Харкова. Для підписання заповіту вона запрошувала жінку, яка не прийшла. Тому запросили [PERSON] випадково. Вона просила територіальний центр соціальний допомоги, щоб до [PERSON] ніхто не ходив. З її слів [PERSON] сама читала газети. За декілько місяців до смерті [PERSON] вона перестала із нею спілкуватися в звязку із інцидентом зникнення хрестика [PERSON], в чому вона звинуватила [PERSON]. Тому вона перестала її навідувати та спілкуватися, та з ким спілкувалась останній час [PERSON] їй не відомо. Відповідач та її представник заперечували проти задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що у вересні 2011 року її дочка [PERSON] поступила до Українського державного університету залізничного транспорту, після чого відповідач разом з донькою приїхала до м.Харкова та оселилася у квартирі літньої жінки [PERSON], куди щодня приходила [PERSON], з якоми внеї склались добрі та теплі стосункияка, після чого [PERSON] запропонувала подарувати свою квартиру. Договір дарування було укладено 19 березня 2014 року та посвідчено приватним нотаріусом [PERSON], підписано особисто [PERSON], нотаріус все детально розяснював [PERSON] стосовно дарування її квартири. Зі [PERSON] склалися теплі родинні стосунку, вона надавала їй підтримку, як моральну так і психологічну, після її смерті поховала поряд із своїми батьками. Будь яких інших намірів крім дарування їй своєї квартири покійна [PERSON] не висловлювала . Представник відповідача вказав про відсутність доказів для визнання договору дарування недійсним. Суд також заслухав свідків, які в судовому засіданні вказали наступне: Свідок [PERSON],яка є державним нотаріусом в судовому засіданні пояснила, що 25.05.2013 року нею було посвідчено заповіт, яким [PERSON] заповіла все належне їй майно на день смерті [PERSON]. Як пояснив нотаріус вона завжди вимагає, щоб було прізвище та підпис, однак у [PERSON] був набір якихось знаків. [PERSON] не влаштовувало те, що у [PERSON] треміт рук. Вона не пам'ятає приміщення та [PERSON]. Бабуся могла підписати, але це були каракулі. Як, коли це було, і хто там був, [PERSON] точно не пам'ятає. [PERSON], надалпа пояснення в судовому засіданні, що [PERSON] була самотня, потребувала стороннього догляду, а також потребувала теплого людського відношення. З ініціативою [PERSON] 19.03.2014 року між відповідачем [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування. Для посвідчення договору в квартиру був запрошений приватний нотаріус [PERSON], яка з'ясовувала твердість її намірів. Після чого, [PERSON] підписала цей договір самостійно, без сторонньої допомоги, разом з іншими документами. Як і до, так і після укладення договору дарування, відповідач щодня навідувала [PERSON] Відповідно до договору дарування від 19 березня 2014 року посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], [PERSON] подарувала квартиру № 18 яка розташована в будинку № 2 по вулиці Державінській в м. Харкові Ляшенко [PERSON]. Також в якості свідка в судовому засідання надала пояснення приватний нотаріус [PERSON], яка повідомила, що 18.03.2014 року до неї звернулася [PERSON] з пропозицією нотаріально завірити договір дарування квартири. 19.03.2014 року привтний нотаріус [PERSON] та [PERSON] поїхали до [PERSON] Коли вони прийшли, там ще була сусідка. Вона їх провела до [PERSON], яка сиділа на дивані. [PERSON] діяла абсолютно адекватно. Приватний нотаріус [PERSON] пояснювала, що означає договір дарування, заповіт та договір довічного утримання. У [PERSON] не виникло сумнівів в реальності намірів [PERSON] Вона підписала договір дарування в її присутності. у неї була слабкість рук. Але [PERSON] могла зосередити свою увагу. В квартирі [PERSON] вони були близько 50 хвилин. Крім договору дарування [PERSON] підписала ще три документа. [PERSON] перевіряла, заборони в реєстрі не було. До оформлення договору дарування [PERSON] побачила інші договори, які були розірвані. За тими документами, які [PERSON] отримувала, у неї не виникло сумнівів, що [PERSON] повністю розуміє, про що йдеться мова. [PERSON] не мала намірів укладати будь які інші договори окрім договору дарування. Судом досліджувався спірний договір дарування від 19 березня 2014 року, в якому пунктом 13 сторони визнали момент прийняття дарунку підписання даного договору. Право власності у [PERSON] виникає з моменту отримання примірника договору дарування та відповідної державної реєстрації цього договору. Згідно з ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно у власність. Договір, що встановлює обовязок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру не є договором дарування. Частиною 2 ст. 719 ЦК України зазначено, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Строку реєстрації договору дарування не зазначено. Відповідно до ст. 722 ч. 4 ЦК України, право власності обдарованого на дарунок, виникає з моменту його прийняття. Аналізуючи ст. 722 ЦК України суд приходить до висновку, що право власності на квартиру за договором дарування виникло у [PERSON] з моменту укладання даного договору та його посвідчення нотаріусом. Судом досліджено договір довічного утримання зі своєю племінніцєю [PERSON] посвідчений 17 листопада 2000 року Сьомою Харківською державною нотаріальною конторою по реєстру № 3-3181 який зареєстровано Харківським міським бюро технічної інвентаризації 24 листопада 2000 рокуза реєстровим № П-3-11954, згідно якого [PERSON] передала у власність [PERSON] на умовах довічного утримання квартиру [ADDRESS]. Однак відповідно до угоди про розірвання договору довічного утримання від 20 березня 2001 року договір утримання посвідчений 17 листопада 2000 року Сьомою Харківською державною нотаріальною конторою по реєстру № 3-3181 який зареєстровано Харківським міським бюро технічної інвентаризації 24 листопада 2000 рокуза реєстровим № П-3-11954, згідно якого [PERSON] передала у власність [PERSON] на умовах довічного утримання квартиру [ADDRESS] було розірвано. Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін та свідків, давши добутому правової оцінки приходить до наступного. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Суд оцінює докази, які були добуті у ході розгляду справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних доказів у справі та пояснень свідків та сторін. Докази, які були надані суду позивачем не підтверджують підстави, якими він обґрунтовує позовні вимоги. Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 223 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сімї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Як зазначено в п. 8 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», відповідно до ч. 1 статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. У звязку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», згідно ст.ст. 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст. 229 ЦК України) мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Особа, яка оскаржує правочин, має довести ті обставини відповідно до яких правочин було вчинено не на таких умовах. Однак аналізуючи матеріали цивільної справи та надані пояснення свідків суд не вбачає такі обставини, тому вважає вимоги позивача недоведеними та необґрунтованими Підстави на які посилається позивач та його представник не доведені. Згідно ч.2 ст.57 ЦПК України, на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів, встановлюються фактичні дані, які дозволяють суду винести законне і обґрунтоване рішення. Беручи до уваги вищевикладене та

Outcome: dismissed