Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до 3-ї Львівської держнотконтори, в якому просить скасувати обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно , а саме житловий будинок № 24 по вул. Купальській в м. Львові. Свої позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 21.06.16 року за ним визнано право власності на вищевказаний житловий будинок в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON]. За життя його батько 19.11.1964р. та 19.04.1971р. уклав договори довічного утримання з гр. [PERSON], згідно яких вона передає йому у власність належну їй половину спірного будинку, а також половину будинку, що належала [PERSON], яка являлась її підопічною. Виконавши умови договорів, батько позивача набув право власності на спірний будинок. Проте, 3-тя Львівська держнотконтора, після засвідчення договору довічного утримання від 19.04.1971р. наклала обтяження на житловий будинок № 24 до повного виконання [PERSON] умов договору довічного утримання. На даний час обтяження з будинку не знято та існування такого позбавляє позивача можливості належним чином зареєструвати своє законне право власності на житловий будинок. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, зіславшись на обставини та факти, викладені в заяві, просив позов задовольнити. Від Третьої Львівської державної нотаріальної контори та Управління державної реєстрації Львівської міської ради надійшли клопотання про розгляд справи без участі їх представників, при вирішенні справи покладаються на розсуд суду. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судом встановлено, що будинок № 24 по вулиці Купальській в м. Львові належав на праві приватної власності батькові позивача [PERSON], що стверджується реєстраційним посвідченням МБТІ м. Львова від 25.04.1971 року та довідкою ЛКП «Збоїща 408» з місця проживання про склад сімї і прописки № 2888 від 04.11.2015 року. Також встановлено, що 19.11.1964 року між [PERSON] та гр. [PERSON] укладено договір довічного утримання, згідно умов якого остання передає належну їй половину вищевказаного житлового будинку у власність [PERSON], а він зобов'язується надавати [PERSON] довічне утримання на правах члена своєї сім'ї. Вказана половина будинку, що переходить у власність на умові довічного утримання належала [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, виданного виконкомом Львівської міськради депутатів трудящих 21 січня 1939 року. Крім того 19.04.1971 року між батьком позивача [PERSON] та [PERSON], яка діяла від імені гр. [PERSON], як опікун, згідно рішення Шевченківського райвиконкому м. Львова від 09 лютого 1971 року за № 97 було укладено договір довічного утримання, відповідно до якого [PERSON] передала у власність [PERSON] належну [PERSON] на праві особистої власності половину спірного жилого будинку разом з відповідною частиною господарських прибудов, що до нього відносяться. Відчужувана половина будинку належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Виконавчим комітетом Львівської міськради депутатів трудящих 24 січня 1959 року і зареєстрованого у Львівському МБТІ 25 січня 1959 року в реєстрову книгу під № 4074. Виконавши всі умови, які були зазначені в договорах довічного утримання, після смерті [PERSON] та [PERSON], право власності на будинок № 24 в цілому перейшло до [PERSON], та було зареєстроване в Львівському МБТІ, що підтверджується реєстраційним посвідченням МБТІ м. Львова від 25.04.1971 року. [PERSON] помер 18 квітня 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-СГ № 133587, актовий запис № 2734. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 21 червня 2016 року за позивачем [PERSON], визнано право власності на житловий будинок № 24, що на вулиці Купальській в м. Львові згідно технічного паспорта від 02.08.2002 року в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON]. Рішення суду набрало законної сили. Як встановлено, позивач [PERSON] із вказаним рішенням суду звертався до Управління державної реєстрації Львівської міської ради з метою реєстрації права власності на житловий будинок № 24 по вул. Купальській в м. Львові. Однак йому було відмовлено у зв'язку із накладенням обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно, що підтверджується інформацією про державну реєстрацію обтяжень, номер запису про обтяження : 16605372. Підставою виникнення обтяження став договір довічного утримання, виданий 19 квітня 1971 року та засвідчений нотаріально - третьою Львівською нотаріальною конторою. Відтак, на даний час всі умови договору довічного утримання виконані, жодних підстав для накладення обтяження на вищезазначений будинок не має, а існування данного обтяження в державній реєстрації обтяжень позбавляє позивача можливості належним чином зареєструвати своє законне право власності на житловий будинок № 24 по вул. Купальській в м. Львові. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. ч. 1, 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності з положеннями ч.1 ст.316 та ч.1 ст.319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи вищевказане та те, що підстави для накладення обтяження відпали, суд вважає, що порушенні права підлягають судовому захисту саме у спосіб скасування обтяження, накладеного нотаріальною конторою. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є підставним, таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved