Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON].) звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Макіїввугілля» (далі по тексту - відповідач, ДП «Макіїввугілля») про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач - [PERSON] з 05 березня 2012 року працював на шахті «Ясинівська-глибока», яка входить до складу ВП «Шахтоуправління ім. С.М. Кірова» ДП «Макіїввугілля» робочим підземної шахтної професії з повним робочим днем під землею, його праця тривалий час була у шкідливих умовах праці під впливом шкідливих факторів виробничого середовища. У зв'язку зі шкідливими умовами праці у нього розвилося професійне захворювання, а тому позивач перебував на лікарняних в сукупності 75 робочих днів. Відповідачем були прийняті дані лікарняні листи, однак не оплачені з посиланням на відсутність коштів на підприємстві. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13.10.2016 стягнуто з Державного підприємства «Макіїввугілля» на користь [PERSON] заборгованість по оплаті лікарняних листів у розмірі 21 441,75 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.03.2015 по 09.01.2016 за 209 робочих днів в сумі 57 533.52 грн. Посилаючись на той факт, що рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13.10.2016 районного суду м. Києва від 13.10.2016 не виконано, розрахунок з позивачем не проведено, позивач просить стягнути з Державного підприємства «Макіїввугілля» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 09.01.2016 по 15.05.2017 за 331 робочих днів в сумі 90 402.72 грн. В судове засідання позивач не з'явився, однак надав заяву, у якій підтримав позовні вимоги, вважав їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, у своїй заяві вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Оскільки відповідач в судове засідання свого представника не направив, відповідної заяви про розгляд справи за його відсутністю не надав, суд приходить до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у відповідності до приписів ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), оскільки позивач не заперечував проти вирішення справи саме таким чином. Дослідивши матеріали справи та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 05 березня 2012 року працював на шахті «Ясинівська-глибока», яка входить до складу ВП «Шахтоуправління ім. С.М. Кірова» ДП «Макіїввугілля» робочим підземної шахтної професії з повним робочим днем під землею. Багато років працював на шкідливих роботах, його праця тривалий час була у шкідливих умовах праці під впливом шкідливих факторів виробничого середовища. У зв'язку зі шкідливими умовами праці позивач перебував на лікарняних в періоди з 22 травня 2014 року по 06 червня 2014 року, з 07 червня 2014 року по 20 червня 2014 року, з 21 червня 2014 року по 23 липня 2014 року, з 24 липня 2014 року по 22 серпня 2014 року та з 23 серпня 2014 року по 06 вересня 2014 року по сукупності 75 робочих днів, підтверджується оригіналами лікарняних листів, які наявні в матеріалах справи. Дані лікарняні листи були прийняті до плати роботодавцем, що підтверджується відмітками на листках непрацездатності про їх прийняття. Згідно довідки (б/н) виданої ДП «Макіїввугілля» від 20 жовтня 2014 року в якості оплати вказаних лікарняних розмір середньоденного заробітку для оплати лікарняного становить 285,89 грн. Статтею 46 Конституції України гарантовано, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 2 КЗпП України працівники мають право, зокрема, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності. Відповідно до абз. 3 ч. 3 ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується в розмірі 100 відсотків середнього заробітку (оподатковуваного доходу). При цьому перші п'ять днів тимчасової непрацездатності оплачуються власником або уповноваженим ним органом за рахунок коштів підприємства, установи, організації. Відповідно до п. 2.3 Порядку призначення, перерахунку та проведення страхових виплат, затвердженого постановою Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 27.04.2007 року № 24, допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, пов'язаною з нещасним випадком або професійним захворюванням на виробництві, призначається та виплачується страхувальником за місцем роботи потерпілого, де стався страховий випадок, у розмірі 100 відсотків середньої заробітної плати. Однак, в порушення вищезазначених вимог діючого законодавства, відповідачем не виплачено позивачу допомогу у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем та перевіреного судом, заборгованість відповідача перед позивачем по оплаті лікарняних у зв'язку з професійним захворюванням становить 21 441,75 грн. (75 днів х 285,89 грн. середньоденної заробітної плати). 'Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13.10.2016 стягнуто з Державного підприємства «Макіїввугілля» на користь [PERSON] заборгованість по оплаті лікарняних листів у розмірі 21 441,75 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.03.2015 по 09.01.2016 за а209 робочих днів в сумі 57 533.52 грн. Посилаючись на той факт, що рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13.10.2016 не виконано, розрахунок з позивачем не проведено, позивач просить стягнути з Державного підприємства «Макіїввугілля» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 09.01.2016 по 15.05.2017 за 331 робочих днів в сумі 90 402.72 грн. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. А згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Водночас, за змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237 1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таке ж роз'яснення цієї норми права, крім наведеного вище рішення Конституційного Суду України, надав і Пленум Верховного суду України у своїй постанові «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року за №13, зокрема у її п. 20. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 та у наведеній постанові Пленуму Верховного Суду України, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, а отже, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Такої правової позиції дійшов Верховний Суд України у постанові від 29 січня 2014 року у справі №6-144цс14, яка є обов'язковою для судів при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214 ЦПК України). При цьому, середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Пунктом 5 розд. ІV Порядку встановлено, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Пунктом 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи №14 від 23.12.2011 року визначено, що на підтвердження суми заборгованості по зарплаті, яка стягується може бути розрахунковий лист. Враховуючи вищевикладене, та те, що ДП «Макіївугілля» не виконало свої зобов'язання по оплаті допомоги у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю позивача, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13.10.2016 не виконано, суд дійшов висновку, про задоволення вимог позивача в про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 09.01.2016 по 15.05.2017 за 331 робочих днів в сумі 90 402.72 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача у дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи викладене, беручи до уваги Постанову Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року за №13 та

Outcome: approved