Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід», [PERSON], Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна», у якій просить суд стягнути з відповідачів на його користь у рахунок відшкодування матеріальної шкоди кошти в сумі 105557,49 грн. Також позивач просить стягнути з [PERSON] підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» і [PERSON] на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди грошову суму в розмірі 15000,00 грн., а також судовий збір. В обґрунтування таких позовних вимог [PERSON] посилається на те, що йому на праві приватної власності належить автомобіль «MITSUBISHI LANCER», 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. 03 травня 2014 року, о 23:00 годині, в м. Дніпропетровську на нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг вул. Академіка Образцова та вул. Байкальської відповідач [PERSON]ІО. керував автомобілем [PERSON], номерний знак [NUMBER], під час руху по другорядній дорозі вул. Академіка Образцова не надав дорогу та скоїв зіткнення з його автомобілем [NUMBER], який перебував під його керуванням, який наближався до даного перехрестя по головній дорозі вул. Байкальської. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам нанесені механічні ушкодження, чим завдано матеріальні збитки, пасажирами автомобіля «MITSUBISHI LANCER» [PERSON] та [PERSON] отримані тілесні ушкодження. На час скоєння ДТП відповідач [PERSON] керував автомобілем з явними ознаками алкогольного спяніння, в присутності свідка та учасників ДТП відмовився від проходження медичного огляду. Згідно постанови Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.07.2014 року відповідач [PERSON] порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5. 2.5, 16.11 Правил дорожнього руху України та визнаний винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.124, 130 ч. 1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на два роки. В результаті ДТП належному йому автомобілю «MITSUBISHI LANCER» завдані численні механічні ушкодження, які перелічені та підтверджуються довідкою про дорожньо-транспортну пригоду, виданою ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 04.05.2014 року, висновком експертного дослідження № 1971 від 03.06.2014 року та доданими до нього додатками. В результаті пошкодження автомобіля йому була завдана матеріальна шкода на суму 105557 грн. 49 коп., що підтверджується висновком експерта № 1971 від 03.06.2014 року, зробленим судовим експертом [PERSON], який має свідоцтво №1382 від 30 жовтня 2009 року, видане Центральною експертно-кваліфікаційною комісією Міністерства юстиції України. Відповідач [PERSON] в момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди керував автомобілем «Субару Легасі», номерний знак [NUMBER], який належить відповідачу КП ДОР «Аульський водовід», тому на обох відповідачах лежить обовязок відшкодувати завдану матеріальну і моральну шкоду. Достовірно відомо, що транспортний засіб «Субару Легасі», номерний знак [NUMBER], застрахований у відповідності до Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в Публічному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Країна». 31 жовтня 2014 року від третьої особи ПАТ «Страхова компанія «Країна» він отримав відповідь про відмову у виплаті страхового відшкодування за заявленим випадком, що змушує його звернутися за захистом своїх порушених прав до суду. В результаті дорожньо-транспортної пригоди виникли психотравматичні фактори, які призвели до погіршення його здоровя, депресії, порушення сну. Він втратив душевний спокій, тому що багато часу витратив на оформлення відповідних документів в різних державних установах, проведення експертиз, звернення до суду. Його переживання посилилися в результаті того, що відповідачі відмовились відремонтувати автомобіль або відшкодувати завдану матеріальну шкоду. Все це призвело до того, що він зазнав та зазнає моральні страждання, так як були порушені його звичайні життєві звязки через неможливість тривалий час користуватися належним йому автомобілем. Пошкодження автомобіля викликало суттєві незручності у вільному пересуванні, багато справ, запланованих раніше, що потребували пересуванню автотранспортом йому довелося відкласти. Від деяких з них він взагалі змушений був відмовитися, що спричинило проблеми по роботі. Розмір заподіяної моральної шкоди визначити важко, але відповідачі мають хоча б компенсувати ті емоційні страждання, які довелося перенести йому і його родині. Всі ці негативні явища з пошкодження автомобіля повязані з відновленням психічного стану, тому розмір його душевних страждань оцінюється у розмірі 15 000 грн. [PERSON] цей розмір враховує усі його страждання у порушенні звичайного способу життя та негативного впливу на стан здоровя. В судовому засіданні представник позивача підтримала пред'явлену позовну заяву та просила її задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог посилалася на обставини викладені у позовній заяві. Представник [PERSON] підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» проти задоволення позову заперечував посилаючись не те, що відповідач [PERSON] в момент ДТП не виконував своїх професійних обовязків як працівник підприємства, а протиправно використовував автомобіль у власних потребах, тому підприємство не має законних підстав для відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Представник [PERSON] позовні вимоги не визнав та вказав, що [PERSON] в момент ДТП виконував свої професійні обовязки на [PERSON] підприємстві Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід», оскільки обіймаючи посаду начальника відділу безпеки підприємства, будучи згідно наказу керівника підприємства зобовязаний організувати цілодобову охорону обєктів [PERSON] підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід», використовуючи закріплений саме за ним службовий автомобіль «Субару Легасі», номерний знак [NUMBER], 03 травня 2014 року, в нічний час прямував на перевірку працівників відділу охорони підприємства (охоронців), які здійснювали цілодобову охорону обєктів підприємства, в т.ч. й адміністративної будівлі. Представник Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» проти позову заперечував та посилався на обставини, викладені у листі від 31.10.2014 року на адресу [PERSON] про відмову у виплаті страхового відшкодування (а.с. 31). Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, позивач є власником автомобіля [NUMBER], згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 36). 03 травня 2014 року, о 23 годині, в м. Дніпропетровську на нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг вул. Академіка Образцова та вул. Байкальської, [PERSON]ІО. керуючи автомобілем [NUMBER], під час руху по другорядній дорозі вул. Академіка Образцова не надав дорогу та скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER], який перебував під керуванням водія [PERSON], та який наближався до вказаного перехрестя по головній дорозі вул. Байкальської. В результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам були нанесені механічні пошкодження, а їхнім власникам завдана матеріальна шкода. Пасажири автомобіля [NUMBER], [PERSON] та [PERSON] отримали тілесні ушкодження. Під час дорожньо-транспортної пригоди водій [PERSON] керував автомобілем [NUMBER], з явними ознаками алкогольного спяніння, та в присутності свідка і учасників дорожньо-транспортної пригоди відмовився від проходження у встановленому законом порядку медичного огляду. Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2014 року відповідача [PERSON] визнано винним у порушенні вимог п.п. 1.3, 1.5., 2.5, 16.11 Правил дорожнього руху України та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на два роки. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілю позивача були спричинені механічні ушкодження, а згідно з висновком експерта № 1971 від 03.06.2014 року вартість матеріального збитку, нанесеного позивачу, як власнику пошкодженого автомобіля, становить 105557,49 грн. В момент ДТП відповідач [PERSON] керував автомобілем [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON] підприємству Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід», та який був переданий [PERSON] начальнику відділу з економічної безпеки підприємства на підставі наказу № 234 від 06 серпня 2013 року за підписом генерального директора [PERSON] підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» [PERSON] На момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль [NUMBER], був забезпечений полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС / 9838064 згідно з договором № 111/044/3.2.29 від 14 жовтня 2011 року, що був укладений між ПАТ «СК «Країна» та КП ДОР «Аульський водовід» (а.с. 73-79). Станом на 03 травня 2014 року зазначений поліс був чинним. 06 травня 2014 року позивач у встановленому Законом порядку звернувся до страховика ПАТ «Страхова компанія «Країна» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, проте йому страховиком було відмовлено у виплаті страхового відшкодування (а.с. 31) в межах встановленого ліміту із посиланням на те, що [PERSON] мав використовувати автомобіль [NUMBER], лише в процесі роботи та мав дозвіл на керування автомобілем під час виконання обовязків, але ДТП сталася 03.05.2014 року, близько 23:00 години, в суботу, у вихідний, неробочий день. Тобто [PERSON] в момент ДТП неправомірно володів автомобілем [NUMBER]. Проте, з таким висновком ПАТ «СК «Країна» суд погодитися не може. Так, [PERSON] на момент пригоди працював у [PERSON] підприємстві Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» на посаді начальника служби економічної безпеки та охорони обєктів. У звязку з службовою необхідністю, за наказом № 234 від 06 серпня 2013 року за підписом генерального директора [PERSON] підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» [PERSON], належний підприємству на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль [NUMBER], був переданий [PERSON] для безперебійного, більш якісного та оперативного виконання посадових обовязків. Згідно із розпорядженням генерального директора [PERSON] підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» № 02-р від 07 березня 2014 року, [PERSON] начальника служби економічної безпеки та охорони обєктів підприємства, зобовязано організувати цілодобове чергування працівників служби економічної безпеки та охорони обєктів підприємства згідно із затвердженим графіком, починаючи з 04 березня 2014 року до відміни потреби. Розпорядженням встановлено, що місце розміщення відповідального чергового будівля адмінуправління, а час чергування встановлено з 08-00 год. робочого дня до 08-00 год. наступного робочого дня. Організацію виконання розпорядження покладено на [PERSON] Суд не може погодитися із доводами відповідача [PERSON] підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» про те, що відповідач не виконував своїх посадових обовязків в момент ДТП щодо організації цілодобового чергування, оскільки згідно з розпорядженням від 03 квітня 2015 року № 03-р, з 03 квітня 2014 року цілодобове чергування згідно із затвердженим графіком на підприємстві було припинено. Представником відповідача було передано суду відповідне розпорядження № 03-р про припинення цілодобового чергування за підписом в.о. генерального директора [PERSON], але як видно зі змісту цього документу він датований 03 квітня 2015 року, а не 03 квітня 2014 року. Окрім того, доказів того, що [PERSON] був ознайомлений із таким рішенням адміністрації підприємства надано у судове засідання не було. Згідно із подорожнім листом від 03 травня 2014 року № 1579 автомобіль [NUMBER], був переданий [PERSON] для використання у службовій діяльності, тому відомості з табелю обліку робочого часу, надані представником [PERSON] підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід», в підтвердження відсутності [PERSON] на роботі 03.05.2014 року не можуть бути враховані судом. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Завдання матеріальної та моральної шкоди іншій особі, з огляду на п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України є підставою виникнення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. За змістом ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі… відшкодовується особою, яка її завдала… Згідно зі статтею 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, яка створює підвищену небезпеку для особи, що цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє джерелом підвищеної небезпеки. Згідно із вимогами постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.95 р. суди при розгляді цивільних справ про відшкодування моральної (немайнової) шкоди повинні керуватися наступним: п. 4 позивач повинен зазначити, в чому саме полягає шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується; п. 5 ч. 2 - відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні; п. 9 - розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В судовому засіданні обставини визначені ч. 1 ст. 991 ЦК України встановлені не були. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п.п. 9.1., 9.2. Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеним лімітом. Відповідно до п. 12.1 ст. 12 вказаного Закону, страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Отже, за встановлених в судовому засіданні обставин, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Так, в судовому засіданні встановлено, що автомобіль [NUMBER], на момент дорожньо-транспортної пригоди перебував у володінні юридичної особи КП ДОР «Аульський водовід», а відповідач [PERSON] виконував в той час обовязки начальника служби економічної безпеки та охорони обєктів і використовував вказаний транспортний засіб для виконання своїх посадових обовязків, в т.ч. і для організації цілодобової охорони обєктів підприємства, а отже він не може вважатися належним володільцем цього автомобіля, а й відповідно не може нести відповідальності за шкоду перед потерпілим в силу ст. 1172 ЦК України. Отже, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» на користь позивача 55557 грн. 49 коп., що складає різницю між сумою реальної шкоди розрахованої експертом та сумою страхової виплати (страхового відшкодування), яка має бути стягнута у сумі 49500,00 грн. з ПАТ «СК «Країна» на користь позивача для повного відшкодування завданої шкоди. З [PERSON] підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» з урахуванням вимог п. 12.1 ст. 12 Закону «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на користь позивача також слід стягнути франшизу 500 грн. Підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування (регламентної виплати), передбачених ст. 37 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в судовому засіданні не встановлено. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути судові витрати. Підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди, в судовому засіданні не встановлено, оскільки належними, допустимими та достатніми доказами не підтверджено, що в результаті зазначеної ДТП у позивача погіршилося здоровя, він перебував у стані депресії, в нього було порушено сон та він втратив душевний спокій, переживав моральні страждання через порушення його звичайних життєвих звязків через неможливість тривалий час користуватися автомобілем, що призводило до суттєвих незручностей у вільному пересуванні і вирішенні справ. Тому у цій частині позовних вимог суд вважає необхідним відмовити.

Outcome: partial