Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду із позовом про встановлення факту належності будинку, визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 29 травня 2016 року померла [PERSON], яка була його матірю. За життя 19.08.1997 року [PERSON] склала заповіт на імя позивача. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з прибудовою, що знаходиться по вул. Поцапці,12, м. Миргород, який їй належав на підставі свідоцтва про право особистої власності на будівлю №182 від 26.11.1979 року. Як зясувалося в свідоцтві допущено помилку, а саме не вірно зазначено імя спадкодавця зазначено «Галина» замість вірного «Ганна». Нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з прибудовою, в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності спадкодавця на домоволодіння, в звязку чим він звернувся до суд у з позовом. Позивач [PERSON] в судовому засідання підтримуючи позовні вимоги просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення. Свідки [PERSON], [PERSON] суду пояснили, що вони тривалий час знають спадкодавця [PERSON], яка проживала в будинку по вул. Поцапці,12 в м. Миргороді і у неї є єдиний син позивач по справі [PERSON] Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду, як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права. Судом встановлено, що 29 травня 2016 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 13). Яка є матірю позивача [PERSON], що підтверджується його копією про народження (а.с.22). 19.08.1997 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла будинок з надвірними побудовами, попередня назва, вул.60 років Жовтня,116, теперішня назва вул. Поцапці,12 в м. Миргороді Шляхта [PERSON], що підтверджується копією заповіту (а.с.8). За життя [PERSON] належало домоволодіння, що знаходиться за адресою Полтавська область місто Миргород, вулиця Почапці,12 та в цілому складається з житлового будинку А-1, прибудови а, погребу в, сарай-гараж В, сараю Д, сараю Е, убиральні Ж, споруд №1,5-10, що підтверджується копією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок №12 по вулиці Поцапці м. Миргород Полтавської області, копією довідки ДКП «Миргородтехінвентаризація» від 12 січня 2017 року (а.с. 16-21). Вищезазначене домоволодіння належало їй на підставі свідоцтва №182 про право особистої власності на будівлю від 26.11.1979 року, в якому помилково зазначено імя власника-спадкодавця «Галина» замість вірного «Ганна» (а.с.7). Факт належності домоволодіння померлій [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на будівлю №182 від 26.11.1979 року підтверджується копією витягу з її паспорта де зазначено її імя російською «Анна» (а.с.6), копію рішення міськвиконкому № 909 від 20 серпня 1997 року про надання земельної ділянки для обслуговування будинку за вказаною адресою де зазначено її імя «Ганна» (а.с.9), копією витягу з домової книги, де зазначено, на російській мові, про реєстрацію «Шляхта Анны Карповны» (а.с.11-12), показами свідків [PERSON], [PERSON] Таким чином спадкодавцеві [PERSON] за життя правомірно належало домоволодіння за адресою: м. Миргород вул. Почапці, 12. Правовстановлюючий документ на імя спадкодавця на вказане домоволодіння відсутній, що підтверджується постановою приватного нотаріуса [PERSON] міського нотаріального округу Полтавської області [PERSON] від 14.12.2016 року (а.с. 15). Враховуючи вищевикладене суд вважає встановленим факт належності на праві власності [PERSON] домоволодіння по вулиці Поцапці,12 м. Миргород Полтавської області, який має юридичне значення для позивача, так як дозволяє скористатися правом на спадкування майна відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України. Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Спадщина може бути визнана відумерлою та передана у комунальну власність в порядку визначеному ст. 1277 ЦК України і тому саме сільська рада за місцем відкриття спадщини є відповідачем по справі. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 8 ЦК України та ст. 8 ЦПК України передбачають застосування аналогії закону: якщо цивільні відносини не врегульовані Цивільним кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно розяснень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», розяснено у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Суд, заслухавши сторони, свідків, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не суперечить закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, тому позов підлягає до задоволення. В звязку з задоволенням позову, судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, виходячи з розяснень п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства про розгляді справ у суді першої інстанції», де вказано, що витрати на оплату судового збору в повному обсязі покладаються на кожного спадкоємця пропорційно до виділеної йому частки.

Outcome: approved