Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

[PERSON], діючи в інтересах [PERSON], звернувся до суду із позовом до [PERSON], яким, з урахуванням уточнення предмету, просив суд надати дозвіл громадянці України, [PERSON] на самостійний виїзд за межі держави України без згоди та супроводу батька дитини - [PERSON]; надати дозвіл на виготовлення та оформлення проїзного документу для виїзду за межі України на ім'я неповолітньої [PERSON], без згоди батька - [PERSON] В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував. Прокурор прокуратури Комінтернівського району Одеської області проти задоволення позову не заперечував. Представник служби у справах дітей Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації подав заяву про розгляд справи за своєї відсутності. Заслухавши думки та пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні правовідносини: [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], що встановлено судом згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 07.04.1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Саксаганської районної ради народних депутатів м. Кривого Рогу, актовий запис про народження № 323. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, що встановлено судом згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого 26.08.1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Саксаганської районної ради народних депутатів м. Кривого Рогу, актовий запис про розірвання шлюбу № 423. Як стверджує позивач, з часу розірвання шлюбу дитина проживає з матір'ю, і батько участі у вихованні дитини не приймає. В судовому засіданні відповідач підтвердив, що дитина проживає з матір'ю, він допомогу у вихованні та утриманні дитини не надає, оскільки мати дитини перешкоджає в побаченні з дитиною, в останнє бачив доньку приблизно чотирнадцять років тому. Представник позивача зазначає, що в теперішній час дитина має бажання і можливість вчитись в навчальному закладі міста Прага, Чеської Республіки, однак в теперішній час існують перешкоди з боку батька в оформленні проїздних документів для виїзду за межі держави Україна. Як стверджував представник позивача, на телефонні уговори надати дозвіл оформлення прїздного документу дитині на виїзд за кордон, батько категорично відмовився надавати такий дозвіл. В свою чергу відповідач пояснив суду, що раніше згоду надавав, а в цьому році до нього не звертались з таким проханням. В матеріалах справи присутні письмові пояснення [PERSON], яка стверджує, що її біологічний батько безпідставно не надає згоди на оформлення проїздного документу на виїзд за межі України, в зв'язку із чим вона може втратити можливість навчатись за межами України. В судовому засіданні відповідач пояснив суду, що протягом останнього року нотаріальної згоди на оформлення проїздного документу та самостійний перетин кордону своїй доньці не надавав. Встановивши дійсні правовідносини, суд звертається до положень законодавства, яким ці правовідносини врегульовані: За змістом ст. ст. 3, 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, у тому числі коли дитина розлучається з одним з батьків, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 155 Сімейного Кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до частин 1, 2 та 3 ст. 157 Сімейного Кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Суд приймає до уваги той факт, що батько фактично не приймає участі в утриманні та вихованні дитини, що не заперечувалось сторонами в судовому засіданні. Не надано суду в судовому засіданні з боку відповідача нотаріально посвідченого документу про згоду батька на оформлення проїздного документу дитині для виїзду за межі України. Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійни виїзд за межі України. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, серед іншого, є проїзний документ дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» проїзний документ дитини видається органами внутрішніх справ за місцем проживання. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 затверджені Правила оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення (далі Правила). Відповідно до п. 18 Правил оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути офорлмено на підставі рішення суду. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги відповідають наведеним нормам діючого законодавства, обгрунтовані відповідними доказами, в зв'язку із чим суд знаходить підстави для задоволення позову. На підставі наведеного,

Outcome: approved