Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до Галицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON], [PERSON], третіх осіб: Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль», державного нотаріуса Галицької районної державної нотаріальної контори Кіщук Л. І., уточнивши позовні вимоги просить суд: - провести поділ спільного майна подружжя, виділивши йому як співвласнику нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] більшу частину з врахуванням суми сплачених кредитних коштів; - визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення магазину продтовари загальною площею 30,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], укладеного 13 серпня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] в обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 15 листопада 1995 року зареєстрував шлюб з відповідачем [PERSON] В шлюбі народився син [PERSON] [INFO], який фактично на даний час проживає з позивачем. В березня 2009 року рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області шлюб розірвано. В шлюбі ними набуто майно, яке слід віднести до спільного майна подружжя, а саме нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] площею 325 кв.м., яке набуте відповідно до договору купівлі продажу від 16 червня 1999 року. В 2007 році проведено реконструкцію згаданого приміщення, а саме здійснено добудову до такого в результаті чого площа приміщення збільшилась. В 2007 році реконструйоване приміщення введено в експлуатацію та 23 липня 2007 року за [PERSON] рішенням Галицької міської ради визнано право власності на таке. Після розірвання шлюбу між ним та позивачем досягнуто згоди щодо користування спірним приміщенням, а саме ним використовувався перший поверх для здійснення підприємницької діяльності пов'язаної з торгівлею будівельними матеріалами, відповідачем [PERSON] використовувався другий поверх для здійснення підприємницької діяльності, а саме влаштовано кафе. В кінці 2013 року позивачу стало відомо, що відповідачем [PERSON] відчужено відповідачу [PERSON] в серпні 2013 року частину спірного приміщення площею 30.3 кв. м. без його згоди. Відтак вважає, що укладений згаданий договір купівлі продажу слід визнати недійсним. В подальшому, в січні 2013 року відповідач [PERSON] уклала договір оренди з ПП Куляк частини спірного приміщення (першого поверху) яким він користувався протягом тривалого часу, чим унеможливила користування спільним майном. Також в інтересах подружжя ним 02 жовтня 2007 року укладено з третьою особою ПАТ «Райффайзенбанк Аваль» генеральну кредитну угоду в межах якої укладено два кредитні договори та отримано кредити в розмірі 46 100 Евро та 674 000 грн. Дані кредитні кошти використані на придбання для дружини автомобіля Мерседес Бенц SLK 320 та здійснено реконструкцію (добудову) спірного нежитлового приміщення. В забезпечення виконання кредитного договору між ПАТ «Райффайзенбанк Аваль» та відповідачем [PERSON] укладено договір іпотеки, відповідно до якого в іпотеку передано нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на той час площею 325 кв.м., яке набуте відповідно до договору купівлі продажу від 16 червня 1999 року. Вважає, що дане зобов'язання слід віднести до спільного зобов'язання подружжя. Зазначає, що після розірвання шлюбу самостійно погашає кредит, відтак вважає, що при поділі майна, зокрема спірного нежитлового приміщення його частку слід збільшити з врахуванням сплачених сум. В судовому засіданні позивач вимоги підтримав. Додатково пояснив, що після одруження їздив на заробітки в республіку Польща. В 1999 році його тесть - [PERSON] зазначив про наявну можливість придбати нежитлове приміщення магазину госптовари в м. Галичі, в якому можна здійснювати підприємницьку діяльність. Маючи накоплені деякі кошти він та його дружина погодились придбати такий. Відтак цього ж року між райспоживспілкою та відповідачем [PERSON] укладено договір купівлі-продажу. Оплату за придбаний магазин здійснювали частинами. В зазначеному магазині на першому поверсі організували магазин будматеріалів «[INFO]», діяльністю якого займався він, а на другому поверсі влаштували кафе «[INFO]», діяльністю якого займалась колишня дружина. В подальшому [PERSON] виявила намір здійснювати торгівлю дитячими товарами, відтак здійснено добудову з фасадної сторони додаткового приміщення в якому організували магазин дитячих товарів «[INFO]». Для здійснення добудови ним, за згоди дружини в ПАТ «Райффайзенбанк Аваль» отримано кредит в розмірі під заставу за його згоди наявного у них нежитлового приміщення. Кредитні кошти також були використанні на придбання автомобіля для дружини Мерседес Бенц SLK 320 вартістю 32 000 доларів США, а також на інші споживчі цілі (ремонт будинку де вони проживали, озеленення території). Фактичні шлюбні відносини між ними припинено в 2009 році. На час розірвання шлюбу за ним було зареєстровано два автомобіля, зокрема Мерседес Бенц 230 Е та Ауді А6, а за відповідачем [PERSON] Тойота Селіка та Мерседес Бенц SLK 320. Дані автомобілі придбані в шлюбі, відтак такі слід віднести до спільного майна подружжя. Враховуючи те, що вартість автомобілів, які зареєстровані за відповідачем [PERSON] на час розірвання шлюбу є вищою, просив при поділі майна не враховувати вартість таких і не відчужені автомобілі виділити у власність тому зі сторін за ким такі зареєстровані. Вважає укладений договір між [PERSON] та [PERSON] слід визнати недійсним, оскільки предметом такого є спільне майно подружжя і такий укладено всупереч його волі. Представник позивача в судовому засіданні [PERSON] позов підтримала. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов заперечила, подала заперечення в письмовому вигляді. Зазначила, що припинили як подружжя ведення спільного господарства в 2006 році. Спірне нежитлове приміщення по [ADDRESS]. придбано для неї за кошти її батька, який був працівником Галицького райспоживтовариства та майже усе своє трудове життя пропрацював у даному магазині, відтак таке не слід відносити до спільного майна подружжя. Реконструкцію спірного приміщення здійснено нею в 2007-2012 роках, тобто уже після припинення ведення спільного господарства як подружжя з позивачем. Державну реєстрацію права власності на здійснену добудову, що є моментом виникнення права власності, нею проведено в 2012 році. Відтак, здійсненні покращення жодним чином не змінюють правового режиму належності даного приміщення. Відчуження [PERSON] добудови площею 30,3 кв.м. не потребувало згоди позивача [PERSON], оскільки така збудована за її кошти після припинення фактичних шлюбних відносин та спільного ведення господарства. Відтак, відсутні підстави для визнання договору купівлі продажу недійсним. Також слід взяти до уваги те, що спірне нежитлове приміщення є об'єктом комерційної нерухомості, яке перебуває у її власності як суб'єкта підприємницької діяльності і не може бути віднесене до спільного майна подружжя, відтак не підлягає поділу. Отриманий позивачем в ПАТ «Райффайзенбанк Аваль» кредит не слід розцінювати як спільне зобов'язання подружжя, оскільки такий отримано в 2007 році і не в інтересах подружжя. Кредитні кошти повністю використані позивачем на власний розсуд, такі не використовувались на проведення реконструкції спірного приміщення та придбання їй автомобіля. Також вважає, що позивачем пропущений трьох місячний строк позовної давності звернення до суду з зазначеним позовом, перебіг якого слід рахувати з моменту винесення рішення суду про розірвання шлюбу. Просила в задоволенні позову відмовити. Представник позивача - адвокат [PERSON] позов заперечив, надав пояснення аналогічні надані довірителем. Додатково зазначив, що право на звернення до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу недійсним належить сторонам такого. Позивач не є стороною оспорюваного договору, відтак не наділений правом на звернення до суду з зазначеним позовом. Просив в задоволенні такого відмовити. Відповідач [PERSON] позов заперечила. Зазначила, що вона є належним власником нежитлового приміщення площею 30,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS], сплатила вартість такого. Просила в позові відмовити. Представник ПАТ «Райффайзенбанк Аваль» Чабан Ю.В. позов заперечив. Зазначив, що спірне нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS], за мінусом відчуженої [PERSON] добудови, є предметом договору іпотеки укладеного між ПАТ «Райффайзенбанк Аваль» та власником [PERSON], на таке накладено обтяження, що унеможливлює здійснення поділу такого. Крім того вважає, що зазначене приміщення не слід відносити до спільного майна подружжя, оскільки таке придбане не за кошти подружжя. Просив в задоволенні позову відмовити. Відчуження [PERSON] добудови площею 30,3 кв. м. не порушує прав та інтересів ПАТ «Райффайзенбанк Аваль», оскільки відчужена добудова не перебувала в іпотеці. Щодо віднесення кредиту до спільного зобов'язання подружжя та розподіл між подружжям даного зобов'язання заперечив, оскільки розподіл даного зобов'язання є по суті зміна сторони кредитного договору на що потрібно згоду кредитора. Однак, ПАТ «Райффайзенбанк Аваль» не надає такої згоди. Просив відмовити в задоволенні позову. Третя особа - державний нотаріус Галицької районної державної нотаріальної контори - Кіщук Л. І. в судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутність та письмові пояснення. В поясненнях зазначила, що нею посвідчувався договір купівлі-продажу нежитлового приміщення магазину продтовари загальною площею 30,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], укладений 13 серпня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] З поданих позивачем правовстановлюючих документів не вбачалось, що відчужуване приміщення є спільною власністю подружжя. В разі,, якщо суд дійде висновку, що відчужене приміщення є спільним майном подружжя, договір купівлі-продажу не слід визнавати недійсним, а збільшити частку майна іншому з подружжя з врахуванням вартості відчуженого приміщення. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є рідним братом позивача. В кінці 1990 років разом з позивачем перебував на заробітках в республіці Польща. В цей період позивач придбав магазин в м. Галичі, відтак повернувся в Україну здійснювати підприємницьку діяльність. Він залишився в республіці Польща. Повернувшись в Україну з 2005 по 2011 року працював продавцем в магазині будівельних матеріалів «[INFO]», підприємницьку діяльність в яком здійснював позивач. На другому поверсі приміщення діяло кафе «[INFO]», підприємницьку діяльність в якому здійснювала відповідач [PERSON] Враховуючи те, що відповідач [PERSON] почала торгівлю дитячими речами в 2007-2008 роках здійснено добудову приміщення, де організовано магазин «[INFO]». В 2011 році залишив дану роботу у зв'язку з звинуваченням його відповідачем [PERSON] у «крадіжці». Відомо, що брат отримав кредит, який використав на придбання авто дружині, добудову приміщення, здійснення благоустрою території за адресою спільного проживання. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є рідною сестрою відповідача [PERSON] Після одруження подружжя позивача та відповідача проживало в квартирі батьків, в подальшому проживали в будинку по [ADDRESS]. Після розірвання шлюбу почали проживати роздільно. Після одруження позивач деякий час працював в Польщі, сестра навчалась. В подальшому, за участі її батька було придбано приміщення по [ADDRESS] в якому позивач та сестра здійснювали підприємницьку діяльність. Оформлення договору купівлі - продажу супроводжував батько. За чиї кошти придбано приміщення їй невідомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що до 2002 року працював керівником Галицького райспоживтовариства. В 1999 році до нього звернувся [PERSON] - батько відповідача [PERSON] з питанням купівлі нежитлового приміщення магазину [INFO] в [ADDRESS]. Свідок [PERSON], свідчення в якого відбирались в порядку виконання судового доручення, пояснив, що є батьком [PERSON]. Після служби у збройних силах весь трудовий період працював продавцем Галицького райспоживтовариства. Після завершення будівництва будинку на даний час по вул. [ADDRESS] був переведений в складі бригади на роботу в дане приміщення. В 1999 році Галицьку райспоживтовариство продавало дане приміщення і він вирішив придбати таке. Покупцем за договором купівлі-продажу була дочка [PERSON], оскільки вирішив придбати для неї, однак за таке сплатив власні кошти, можливо «не до копійки». Підприємницьку діяльність в даному приміщенні дочка та зять розпочали орієнтовно через 2-3 роки після купівлі такого. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила що з 2005 року товаришує з [PERSON], неодноразово зустрічалась, допомагала в роботі. В період її з [PERSON] знайомства, остання з чоловіком жила, як зазначила свідок «не дуже добре». В роботі, а саме пов'язаній з функціонуванням кафе позивач їй не допомагав. В 2007 році [PERSON] розпочала добудову до приміщення, яку завершила в 2012 році. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що працює керівником будівельного підприємства ТзОВ «Калина». В 2007 році на замовлення [PERSON] його підприємство надавало будівельну техніку для ведення прибудови до приміщення по [ADDRESS]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що в 2007 році [PERSON] замовив в нього вікна та двері до прибудови до приміщення по [ADDRESS]. Замовлення виконав, придбавши вікна в Польщі. Вікна ним змонтовано, оплату провів [PERSON] В 2008 році на замовлення [PERSON] монтував на другому поверсі приміщення по [ADDRESS] двері для виходу на терасу. Заслухавши пояснення позивача, відповідачів, їх представників, представника третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановлює наступні факти, події та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач та відповідач [PERSON] 15 листопада 1995 року зареєстрували шлюб, який розірвано рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 18 березня 2009 року. В шлюбі мають сина [PERSON], [INFO], місце проживання якого згаданим рішенням визначено разом з матір'ю. (т. 1, а.с. 19) фактично такий на час розгляду справи проживає з батьком, що визнається сторонами. Пунктами 23 -24, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя судам надано роз'яснення, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ч. 1 ст. 28 Кодекс про шлюб та сім'ю України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що позивачем та відповідачем [PERSON] припинено спільного ведення господарства як подружжям в 2009 році, після чого сторони почали проживати роздільно. За час шлюбу подружжям [PERSON] набуто приміщення магазину «[INFO]» загальною площею 325 кв.м. за адресою: вул. [ADDRESS] за договором купівлі-продажу від 16 червня 1999 року, укладеного між [PERSON] та Галицьким райспоживтовариством. (т.1, а.с. 12). Кошти за придбане приміщення вносились [PERSON], що стверджується наявними в матеріалах справи копіями квитанцій до прибуткового касового ордеру (т. 1, а.с. 151-157). В 2007 році подружжям [PERSON] здійснено реконструкцію зазначеного приміщення і рішенням виконавчого комітету Галицької міської ради Івано-Франківської області від 23 липня 2008 року, враховуючи акт державної приймальної комісії від 19 квітня 2007 року визнано за [PERSON] право власності на нежиле приміщення - торговий магазин загальною площею 379, 6 кв.м., що знаходиться за адресою: вул. [ADDRESS] На підставі даного рішення на ім'я [PERSON] 13 червня 2012 року видано свідоцтво про право власності на (т. 2, а.с. 175). Відповідно до 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Враховуючи те, що реконструкція спірного приміщення завершилась в 2007 році, тобто в період перебування в шлюбі сторін, реконструйоване (тобто покращене) приміщення слід повністю віднести до спільного майна подружжя. В подальшому, уже самою відповідачем [PERSON] здійснюється розподіл згаданого нежитлового приміщення на два окремі об'єкти, а саме нежитлове приміщення магазину «[INFO]» площею 349,3 кв.м. та нежитлове приміщення магазину продтовари площею 30,3 кв.м., про що прийнято рішення виконавчого комітету Галицької міської ради Івано-Франківської області від 28 березня 2012 року (т. 2 а.с. 200). 06 серпня 2012 року на ім'я [PERSON] видано свідоцтва про право власності на згадані приміщення (т.2 а.с. 201, 217). Враховуючи те, що проведено лише документальний поділ нежитлового приміщення, що перебувало у спільній власності подружжя на два окремі, без проведення будь-якого покращення, тощо, режим власності окремих об'єктів не змінився. 13 серпня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення магазину продтовари загальною площею 30,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с. 101). Згоди на відчуження такого позивач не надавав (т.1 а.с. 105). Згідно інформаційної довідки відділення ДАІ Галицького РВ УМВС України в Івано-Франківській області № 246 від 05 березня 2014 року (т. 2 а.с. 130): - за [PERSON] зареєстровані автомобілі: · Ауді А6 д.н.з. [NUMBER]. Поставлено на облік 17 березня 2007 року. Знято з обліку 19 червня 2013 року, видано транзитний д.н.з. · Мерседес Бенц 230 Е, д.н.з [NUMBER]. Поставлено на облік 15 жовтня 2003 року. - за [PERSON] зареєстровані автомобілі: · Тойота Селіка, д.н.з. [NUMBER]. Поставлено на облік 21 травня 2005 року. Знято з обліку 20 лютого 2014 року, видано транзитний д.н.з. · Мерседес Бенц 320, д.н.з. 18 січня 2007 року видано тимчасовий дозвіл та д.н.з. [NUMBER]. Зареєстровано 23 червня 2010 року, д.н.з [NUMBER]. Згідно висновку технічної-оціночної експертизи № 027/ТЛ- 13 від 21 серпня 2013 року, вартість автомобіля Ауді А6, 1996 р.в. без врахування ПДВ становить 80 623 грн. (т. 1 а.с. 198-201). Згідно висновку технічної-оціночної експертизи № 028/ТЛ- 13 від 21 серпня 2013 року, вартість автомобіля Мерседес Бенц 230 Е «Універсал», 1991 р.в. без врахування ПДВ становить 39 855 грн. (т. 1 а.с. 206-209). Згідно висновку технічної-оціночної експертизи № 029/ТЛ- 13 від 21 серпня 2013 року, вартість автомобіля Мерседес Бенц Е 320 SLK «Авангард», 2002 р.в. без врахування ПДВ становить 142 815 грн. (т. 1 а.с. 210-213). Згідно висновку технічної-оціночної експертизи № 030/ТЛ- 13 від 21 серпня 2013 року, вартість автомобіля Тойота Селіка, 1996 р.в. без врахування ПДВ становить 58 350 грн. (т. 1 а.с. 214-217). За клопотанням позивача суд при поділі майна не враховує вартість автомобілів, які перебували у власності подружжя на час розірвання шлюбу і виділяє у власність кожному збережене авто, яке зареєстроване за ним. Таке рішення не порушує інтересів сторін, оскільки загальна вартість автомобілів зареєстрованих за відповідачем [PERSON] є більшою, і згоду на такий розподіл дав позивач. Суд відносить до спільного зобов'язання подружжя обов'язок погашення кредитів за кредитними договорами, укладеними між [PERSON] та ПАТ «Райфайзенбанк Аваль», оскільки такі отримані в інтересах подружжя та згоду на отримання яких надавала [PERSON], в т.ч. і на зміну умов кредитних договорів після розірвання шлюбу (т. 3 а.с. 94-109). При поділі спільного майна подружжя суд застосовує принцип рівності. При визначенні часток нежитлового приміщення магазину «[INFO]» площею 349,3 кв.м., які слід виділити кожному з подружжя суд враховує вартість зазначеного приміщення, вартість відчуженого [PERSON] майна [PERSON], а саме нежитлового приміщення магазину продтовари загальною площею 30,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], суми сплаченого кредиту [PERSON] та [PERSON] за кредитними договорами укладеними з ПАТ «Райффайзенбанк Аваль». Відповідно суд виділяє позивачу у власність більшу ідеальну частину, згідно наведеного нижче розрахунку. Згідно висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 007/БТ - 14 від 09 квітня 2014 року (т. 3 а.с. 117-141): - ринкова вартість нежитлового приміщення магазину «[INFO]» загальною площею 349,3 кв.м., що знаходиться за адресою: вул. [ADDRESS] станом на 09 квітня 2014 року становить 1 196 003 грн. - ринкова вартість нежитлового приміщення магазину продтовари загальною площею 30,3 кв.м., що знаходиться за адресою: вул. [ADDRESS] станом на 09 квітня 2014 року становить 139 638 грн. Ринкову вартість зазначених приміщень визначено із застосуванням порівняльного методу при курсі вартості валют 1 долар США - 11, 651 грн. згідно курсу НБУ станом на 09 квітня 2014 року. Згідно поданих ПАТ «Райффайзенбанк Аваль» розрахунків по кредитних договорах № 010/14-10-716G136 та № 010/14-10-717G136 від 02 жовтня 2007 року, укладених між [PERSON] та ПАТ «РайффайзенбанкАваль» (т. 2 а.с.131-142) та квитанцій поданих [PERSON] (т.1 а.с. 237-239), в рахунок погашення заборгованості за зазначеним кредитними договорами в період з часу розірвання шлюбу по даний час, [PERSON] сплачено: - 23 382,2 Евро, що враховуючи курс вартості валют 1 Евро - 16,36133 грн. згідно курсу НБУ станом на 09 квітня 2014 року в гривневому еквіваленті становить 382 563,89 грн. - 252 775, 93 грн., а загалом сплачено 635 339,82 грн. [PERSON] сплачено: - 630,86 Евро, що враховуючи курс вартості валют 1 Евро - 16,36133 грн. згідно курсу НБУ станом на 09 квітня 2014 року в гривневому еквіваленті становить 10 321,71 грн. - 13 639,85 грн., а загалом сплачено 23 961,56 грн. Різниця сплачених сум складає 611 378, 26 грн. ? частина вартості спірного нежитлового приміщення магазину «[INFO]» площею 349,3 кв.м. складає 598 001,5 грн. Здійснюючи зміщення зазначеної суми на ? частину різниці сум сплачених кредитів (305 689,13 грн.) та на ? частину вартості відчуженого [PERSON] нежитлового приміщення магазину продтовари загальною площею 30,3 кв.м. (69 819 грн.), позивачу слід виділити у власність ідеальну частину нежитлового приміщення магазину «[INFO]» площею 349,3 кв.м. еквівалентну 973 509, 63 грн., що становить наближено 81,4 %, а відповідачу відповідно частину еквівалентну 222 493,37 грн., що становить наближено 18,6 %. Ідеальні частки нерухомого майна у правовстановлюючих документах вказуються як арифметичні (у простих дробах) частки (п. 5.10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.) Визначаючи наближені ідеальні частки майна у простих дробах суд виділяє [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя у приватну власність 4/5 (чотири п'ятих) ідеальних частки нежитлового приміщення магазину «[INFO]» загальною площею 349,3 кв.м. що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а [PERSON], відповідно 1/5 (одну п'яту) ідеальну частку. Різницю вартості виділеного майна суд вважає за можливе покрити грошовою компенсацією. Суд відмовляє в задоволенні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення магазину продтовари загальною площею 30,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], укладеного 13 серпня 2012 року між [PERSON] та [PERSON], оскільки вартість відчуженого приміщення враховано при поділі решти майна, і дане приміщення відчужено як окремий об'єкт. Суд критично оцінює твердження відповідача [PERSON] про пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки після розірвання шлюбу до 2013 року позивач продовжував користуватись спірним приміщенням, а початок перебігу строку позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК). Суд критично оцінює твердження відповідача [PERSON] про те, що нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] перебуває у її власності, як суб'єкта підприємницької діяльності, оскільки стороною договору купівлі-продажу є фізична особа [PERSON] Покращення (реконструкція такого) здійснена подружжям. В подальшому рішення про визнання права власності та правовстановлюючі документи видані на ім'я фізичної особи [PERSON] Суд критично оцінює твердження відповідача [PERSON] та показання свідка [PERSON] про те, що спірне приміщення не слід відносити до спільного майна подружжя так як таке придбане за кошти [PERSON] Такі твердження та показання спростовуються зазначеними вище доказами. При укладені договору іпотеки, угод про внесення змін до договору іпотеки, [PERSON] надавав згоду на укладення таких, чим сторони визначали режим власності речі. Суд вважає дані пояснення та показання ситуативними. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі у порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором, у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Відтак, виділення у власність кожному з подружжя частини майна, що перебуває в іпотеці не порушує інтересів іпотекодержателя - ПАТ «Райффайзенбанк Аваль», оскільки обтяження речі не припиняється. По справі слід провести розподіл судових витрат між сторонами в порядку визначеному ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: partial