Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

[PERSON] заявлено позов до [PERSON], в якому остання просить: розірвати шлюб між [PERSON] і [PERSON], зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 131 від 05 червня 2010 року; визначити місце проживання дітей: сина [PERSON] [INFO] та доньки [PERSON] [INFO] за місцем фактичного проживання позивача, тобто за адресою: [ADDRESS], з негайним виконанням рішенням суду та стягнути з [PERSON] [INFO], ідентифікаційний код [NUMBER] уродженця і мешканця [ADDRESS], аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), або за умови якщо відповідач не працює і не має інших доходів, виходячи із середньої заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника в м. Новомосковськ Дніпропетровської області, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини у віці до 6 років, для дитини у віці від 6 до 18 років, щомісяця, починаючи стягувати від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття, з негайним виконанням рішенням суду, в межах суми платежу за один місяць. Ухвалою суду від 31 серпня 2017 року позовні вимоги в частині визначення місця проживання дітей виділені в окреме провадження. В обґрунтування позову позивач посилалася на те, що 05 червня 2010 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області зареєстровано шлюб між [PERSON] і [PERSON], про що зроблено актовий запис № 131. Від шлюбу у сторін народилися діти - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Під час шлюбу сім`я проживала в будинку, що належить на праві приватної власності батькам позивача в м.Новомосковську. Протягом трьох років до звернення з позовом відносини між позивачем та відповідачем погіршилися, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Причиною розпаду сім`ї зазначає різні погляди на спільне життя, непорозуміння між подружжям, суперечності в питанні спільного життя, відсутність взаємоповаги та почуття любові один до одного, поведінку відповідача. Вказує, що протягом тривалого часу відповідач самоусунувся від необхідності матеріального утримання сім`ї, допомогу в утримані дітей не надає. Грошові кошти надавав тільки після неодноразових вмовлянь позивача. З 27 травня 2017 року позивач проживає окремо. Відповідач працездатний, працює, має добрий стан здоров`я, інших осіб на утриманні не має, а тому може сплачувати аліменти. Діти на час розгляду справи проживають з позивачем, внаслідок чого позивач просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей. У судове засідання позивач не з'явилася. Надавши суду заяву у якій зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить суд про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився. Надав суду заяву, у відповідності до якої проти задоволення позову не заперечив та просив суд розглянути справу у його відсутність. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 05 червня 2010 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області зареєстровано шлюб між [PERSON] і [PERSON], про що зроблено актовий запис № 131. Від шлюбу у сторін народилися діти - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, а відповідачем не спростовано належними доказами той факт, що сторони спільне господарство не ведуть, шлюбні стосунки не підтримують, діти проживають з матір`ю. Вирішуючи питання в частині розірвання шлюбу, суд враховує те, що підстав для надання строку для примирення судом не встановлено. Таким чином, фактичні взаємини подружжя свідчать, що між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, отже збереження шлюбу не можливе та суперечило б інтересам подружжя. Відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що вбачаються підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище на [PERSON]», яке вона не просить змінити на дошлюбне. Вирішуючи питання про стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.ч.1-3 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Доказів на підтвердження домовленості між сторонами щодо способів виконання обов`язку утримувати дитину матеріали справи не містять. З урахуванням отриманих судом заяв, відсутності заперечень проти обставин покладених в обґрунтування позову, сторонами визнано, що станом на день розгляду справи діти, які не досягли повноліття проживають разом з матір`ю та знаходяться на її утриманні, а тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача на утримання дитини повинні бути стягнуті аліменти. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з наступного. За ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь на утримання сина [PERSON] [INFO] та доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), або за умови якщо відповідач не працює і не має інших доходів, виходячи із середньої заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника в м. Новомосковськ Дніпропетровської області, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини у віці до 6 років, для дитини у віці від 6 до 18 років, щомісяця, починаючи стягувати від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття, з негайним виконанням рішенням суду, в межах суми платежу за один місяць. Частини 1, 2 статті 183 СК України встановлюють, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. За частиною 1 статті 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином, норми СК України надають можливість визначити розмір аліментів або в частці від заробітку, або в твердій грошовій сумі. Вибір способу стягнення аліментів при поданні позову покладається на позивача. Водночас, суд враховує, що доказів відсутності офіційного працевлаштування відповідача суду не подано, а позивачем не визначено, яку саме суму в конкретному виразі вона просить стягнути з відповідача на утримання дітей, внаслідок чого суд вважає за можливе визначити розмір аліментів в частці від заробітку із застосуванням положення про мінімальний розмір аліментів, які повинні стягуватися на утримання дітей. При цьому, матеріали справи не містять доказів на підтвердження негативного стану здоров`я дітей, потребу дітей в лікуванні, не містять доказів наявності у власності дітей нерухомого майна. Також матеріали справи не містять доказів негативного стану здоров`я відповідача, свідчать про те, що відповідач є працездатною особою, не має протипоказань до праці. З матеріалів справи не вбачається факт наявності у відповідача на утриманні інших дітей, непрацездатних дружини, батьків. Також не знаходить суд з обставин, покладених в обґрунтування позову і інших обставин, які мають істотне значення для визначення розміру аліментів. Також, з огляду на не чіткий характер вимог щодо частки, яку необхідно стягувати на утримання дітей чи дитини, з огляду на викладені вище норми законодавства та обставини справи суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей повинні бути стягнуті аліменти у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% від прожиткового мінімуму дитини відповідного віку. Інших даних про матеріальний стан одержувача аліментів, а також стан здоров'я дитини і інших обставин, що враховуються при визначенні судом розміру аліментів, суду не надано, що не позбавляє в майбутньому позивача чи відповідача звертатися до суду з позовом про зміну розміру аліментів. У відповідності до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Позивач звернулась з позовом 02 червня 2017 року, внаслідок чого саме з цієї дати необхідно стягувати аліменти. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України відповідач повинен відшкодувати судовий збір на користь позивача у розмірі 640,00 грн. та на користь держави в розмірі 640,00 грн.

Outcome: partial