Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

[PERSON], діючи на підставі довіреності та в інтересах ПАТ КБ «Приват Банк», у жовтні 2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 22 липня 2011 року в загальній сумі 15123,68 грн. З позову виходить, що 22.07.2011 р. між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір кредиту, згідно якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 5000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку. У порушення умов договору відповідач свої зобовязання належним чином не виконав, у звязку з чим у нього, станом на 31.07.2015 року, виникла заборгованість у розмірі 15123,68 грн, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 4900 грн, заборгованості по процентах в сумі 7380,31 грн, заборгованості по комісії в сумі 1647 грн, штраф (фіксований) в сумі 500 грн, штраф (процентна складова) в сумі 696,37 грн. У судове засідання представник позивача не зявився, оскільки подано до суду клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача, з проханням задовольнити позовні вимоги. /а.с.38/ Згідно положень ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача у судовому засіданні підтримав подані заперечення на позов та заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності, які зводяться до того, що позов поданий з пропуском загального та спеціального строку позовної давності для нарахування пені, штрафу, неустойки, а крім того, факт подання його довірителем заявки про відкриття карткового рахунку не створює юридичного факту і якщо позивачем не буде доведено факту укладання між сторонами договору кредиту (карткового рахунку для користування кредитними коштами), а також самої заборгованості, яка виникла саме на підставі такого правочину та його умов, які мають бути досягнутими сторонами у письмовій формі, то у позові має бути відмовлено. Крім того відповідач стверджує, що в анкеті-заявці від 22.07.2011 року була визначена сума кредитного ліміту у розмірі 3000 грн, без визначення річних відсотків 30% на залишок суми заборгованості, а також [PERSON] ніхто не попереджав про нарахування штрафних санкцій. Факт користування лімітом у розмірі 3000 грн він не оспорює, оскільки періодично вносив кошти на картковий рахунок позивача протягом 2011-2012 років. Позов також не підлягає задоволенню, оскільки немає рішення банку про зміну кредитного ліміту, а «Умови та правила надання банківських послуг» не містять дати їх затвердження, що ставить під сумнів їх існування на момент підписання заяви, крім того операції зі зняття грошей клієнтом не підтверджені банком первинними бухгалтерськими документами. Також у заяві про надання послуг, підписаній сторонами зазначено, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки, який визначений на лицевій стороні картки і дії до останнього календарного дня вказаного місяця. По закінченню строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк, якщо раніше не надійшло заяви держателя про закриття карткового рахунку. Із заяви позичальника, яка є складовою часткою кредитного договору вбачається, що заборгованість за кредитним договором погашається щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми заборгованості, а тому у випадку неналежного виконання позичальником зобовязання за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів має обчислюватися із моменту настання строку чергового платежу. Розрахунком заборгованості підтверджується, що прострочена заборгованість за кредитом виникла 29.07.2011 року, останнє перерахування особистих коштів позичальника на погашення кредитної заборгованості відбулося 21.08.2011 року, а тому право вимоги у банка на предявлення позову щодо примусового стягнення у судовому порядку заборгованості за кредитним договором виникло з 21.08.2011 року та існувало до 22.07.2014 року. Строк дії картки закінчився 22.07.2012 року, тому позовна давність за кредитом почала свій відлік з серпня 2012 року і позивач мав право звернутись до суду до серпня 2015 року, а звернувся лише 30.10.2015 року. В звязку з чим просить відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторони відповідача, суд дослідивши усі наявні матеріали справи та докази, прийшов до наступного. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Судом встановлено і цей факт підтверджується матеріалами справи, що 22.07.2011 р. між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір кредиту, згідно якого [PERSON] отримав кредитні кошти, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Кредитка «Універсальна», зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2,5 % на місяць на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязувався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. При порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн + 5 % від суми позову (п.2.1.1.7.6 Правил). /а.с.7-32/ Згідно приписів ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою /штрафом, пенею/ є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. На підставі ст.550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. У відповідності до вимог ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. \~На підставі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути\~ позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно положень ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами /з розстроченням/, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті\~ 1048\~ ЦК України. Стаття 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного\~ банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін\~ проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У відповідності до ст.1052 ЦК України, у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. З розрахунку заборгованості по кредитному договору [PERSON] вбачається, що розмір заборгованості за кредитним договором, станом на 31.07.2015 року, становить 15123,68 грн, який складається з заборгованості за кредитом в сумі 4900 грн, з заборгованості процентах в сумі 7380,31 грн, заборгованості по комісії в сумі 1647 грн, штраф в сумі 1196,37 грн. /а.с.5, 6/\~\~ Стороною відповідача в судовому процесі не заперечувалась та обставина, що заборгованість по кредиту не погашена в повному обсязі і наявна. Зважаючи на це, [PERSON] не були виконані усі зобовязання за договором, а отже він зобовязаний був сплачувати банку відповідні платежі по договору за весь час користування кредитом. За приписами ст.598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом, а згідно ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.\~\~\~ Судом звертається увага відповідача, що згідно ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Що стосується заяви відповідача про застосування наслідків спливу строків позовної давності, то у її задоволенні також слід відмовити, посилаючись на наступне. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність, це строк, у межах якого особа може звернутись до суду\~\~з заявою про захист свого цивільного права або інтересу, а загальна позовна давність встановлена ст.257 ЦК України і становить три роки. Як вбачається з описаного вище розрахунку заборгованості по кредитному договору №б/н від 22.07.2011 року, остання дата погашення заборгованості за наданим кредитом [PERSON] в сумі 100 грн відбулася 30.10.2012 року. Даний факт також не оспорюється стороною відповідача. Звернення до суду з позовною заявою ПАТ КБ «Приват-Банк» реалізував за допомогою поштового пересилання кореспонденції на конверті якої мається відтиск печатки Чернігів Укрпошта на дату її відправлення, а саме 27 жовтня 2015 року. /а.с.39, 40/ Зважаючи на вище викладене звернення ПАТ КБ «Приват-Банк» до суду з позовною заявою відбулося в межах трирічного строку позовної давності. Зясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» ґрунтуються на законі та укладеному договорі і висунуті позовні вимоги, підлягають задоволенню. Стороною позивача при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 1218 грн, який підлягає стягненню з відповідача, відповідно до приписів ст.88 ЦПК України. /а.с.1/

Outcome: approved