Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

[PERSON], діючий на підставі договору про надання правової допомоги в інтересах [PERSON] звернувся до Канівського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою, інфляційних втрат, пені за користування грошовими коштами, трьох процентів річних та моральної шкоди. В позові зазначив, що 28.12.2012 відповідач позичив у позивача грошові кошти у сумі 1000 доларів США, про що написав письмову розписку в якій зобов'язався повернути кошти в сумі 1000 доларів США до 28.12.2013, однак не повернув і позивач надав можливість відповідачу сплатити борг до 15.04.2016, про що відповідач знову написав письмову розписку від 14.12.2015. У звязку з тим, що відповідач добровільно борг не повернув, просить суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу по розписці від 28.12.2012 в розмірі 26365,57 грн, що еквівалентно 1000 доларів США, пеню за користування грошовими коштами в сумі 5966,44, три проценти річних від простроченої суми в розмірі 554,76 грн., інфляційне збільшення боргу в розмірі 2560,09 грн. та моральну шкоду в сумі 5000 грн., також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати понесені на сплату судового збору в сумі 551,20 грн. та на оплату правової допомоги в сумі 3000 грн.. Ухвалою Канівського міськрайонного суду від 27.03.2016 позов [PERSON] до [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди залишено без розгляду за заявою представника позивача. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі Договору про надання правової допомоги, у судове засідання не зявився, до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі та письмове заперечення (а.с.41-45), в якому відповідач позов визнав в частині стягнення боргу в сумі 26365,57 грн., що еквівалентно 1000 доларів США за розписками. Позов в частині вимог про стягнення з нього на користь позивача пені за користування грошовими коштами в сумі 5966,44, трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 554,76 грн., інфляційного збільшення боргу в розмірі 2560,09 грн. та судових витрат не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні . Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв представника позивача та відповідача про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд встановив наступне. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Згідно з вимогами статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки національного банку України. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 28.12.2012 [PERSON] взяв у борг у [PERSON] грошові кошти у сумі 1000 доларів США, про що написав письмову розписку в якій зобов'язався повернути кошти в сумі 1000 доларів США до 28.12.2013 (а.с.18), однак не повернув і написав письмову розписку від 14.12.2015, в якій вказав, що взяв у борг у [PERSON] грошові кошти у сумі 1000 доларів США 28.12.2012 та зобовязався повернути в строк до 15.04.2016 (а.с.48). Відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Отже, неналежне виконання, тобто з порушенням вимог встановлених в договорі не призводить до припинення зобовязальних правовідносин. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, за загальним правилом грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Однак, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. У відповідності до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що станом на день звернення до суду 28.12.2016 відповідачем заборгованість по договору позики згідно розписки від 14.12.2015 не сплачена, що не заперечував відповідач у своєму запереченні (а.с.41). З урахуванням наведеного, позивач просить стягнути з відповідача суму боргу в гривнях, еквівалентну 1000 доларів США., яка станом на день звернення до суду 28.12.2016 визначена позивачем у 26365,57 грн., виходячи з офіційного курсу гривні до іноземної валюти станом на 27.12.2016, який становив 2636,57 грн. за 100 доларів США. Згідно наданого позивачем розрахунку суми боргу згідно розписки [PERSON] від 14.12.2015 ( а.с.7), пеня за користування грошовими коштами в розмірі облікової ставки НБУ за період з 15.04.2016 по 27.12.2016 складає 5966,44 грн., 3% річних складає 554,76 грн., інфляційне збільшення боргу складає 2560,09 грн.. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Стаття 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму позики відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідна правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду України від 27.01.2016 у справі № 6-771 цс15 в якій суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, визначеного у гривнях. Установивши, що між сторонами виникли правовідносини на підставі розписки, за змістом яких [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в іноземній валюті 1 000 доларів США, суд вважає, що позивач безпідставно застосовує до таких грошових зобовязань положення закону в частині нарахування індексу інфляції, який регулює порядок сплати боргу, визначеного у гривнях. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє часткове підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають частковому задоволенню. На підставі наведеного борг в сумі 1000 Доларів США не підлягає індексації, а тому позов в частині стягнення інфляційного збільшення боргу в сумі 2560,09 грн. є необґрунтованим та не підлягає до задоволення. З огляду на вищевикладене, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача борг за розпискою в сумі 26365,57 грн., що еквівалентно 1000 доларів США, пеню за користування грошовими коштами в сумі 5966,44 грн., три проценти річних в сумі 554,76 грн.. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Судові витрати, понесені позивачем на оплату судового збору в сумі 551,20 грн. (а.с.2) присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 510,96 грн., судові витрати, понесені позивачем на правову допомогу в сумі 3000 грн. (а.с.21-22) присуджуються позивачеві в сумі 2781 грн.. На підставі наведеного та

Outcome: partial