Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення авансу. Свій позов обґрунтовує тим, що з 03.07.2014 року між ним та відповідачем було укладено попередній договір, згідно умов якого відповідач зобов'язувався у строк до 05.08.2014 року підготувати за свій рахунок та в строк до укладення основного договору документи, необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу зазначеної квартири, погасити заборгованість, знятись з реєстрації та продати йому квартиру [ADDRESS] за 200000 грн. На виконання умов вказаного договору позивачем було сплачено 100000 грн. передоплати. У зв'язку з невиконанням вказаного договору позивач просить стягнути з відповідача 107200 грн. авансу з урахуванням індексу інфляції, 3% річних в сумі 1183,56 грн., судові витрати та витрати за надання правової допомоги адвоката. До початку розгляду справи представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності осіб, які беруть участь у справі не здійснюється. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що 03.07.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений попередній договір, за яким вони взяли на себе зобов'язання у строк до 05.08.2014 року укласти договір купівлі-продажу квартири за адресою: м.Луцьк, пр.Молоді,14/84, що належить [PERSON] на праві приватної власності,\~\~в загальному за суму 200000 грн. Згідно з п.1 цього договору продовження терміну для укладання договору купівлі-продажу допускається за додатковим погодженням між сторонами, яке має бути оформлено відповідною угодою, нотаріально посвідченою угодою. При цьому позивач\~\~сплатив відповідачу передоплату у вигляді авансу в розмірі 100000грн., а останній зобов'язався підготувати за власний рахунок та у визначений строк документи, необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу (п.п.2.,3.2, 3.3 договору). Пунктом 5 попереднього договору передбачено, що у випадку відмови продавця від укладення основного договору без поважної причини, ним повертається покупцеві сплачений за цим договором забезпечувальний платіж (а. с. 4). У пункті 4 попереднього договору сторонами визначено, що у випадку відмови покупця від укладення основного договору без поважної причини протягом трьох днів з моменту виникнення у продавця права вимоги, забезпечувальний платіж за цим договором залишається у власності продавця і не підлягає поверненню. Також встановлено, що в строки, обумовлені попереднім договором, договір купівлі-продажу квартири між сторонами не укладено та не оформлено належним чином угоду про продовження терміну для укладення основного договору. Відповідно до змісту частин 1, 2 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Згідно із ч. 2 ст. 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.\~\~ Оскільки аванс - це лише спосіб платежу і виконує функцію попередньої оплати, отже він не може виконувати забезпечувальної функції взятих сторонами на себе зобов'язань, незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов'язання, тому той, хто отримав аванс, повинен його повернути. І якщо продавець отримав як аванс певну грошову суму, а договір не було виконано незалежно від того, з чиєї вини це трапилось і які обставини цьому перешкоджали, аванс у будь-якому випадку підлягає поверненню. У разі, коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Оскільки договору купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, то сплачені в рахунок виконання договору [PERSON] 100000 грн. авансу повинні бути повернуті в тому розмірі, в якому вони передавалися. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.625 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) що були передані йому у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних. Оскільки сторонами не було передбачено у попередньому договорі розмір відсотків за несвоєчасне повернення коштів, тому [PERSON] слід стягнути сплачений аванс з урахуванням індексу інфляції та 3% річних за 144 дні прострочення від зазначеної суми, що станом на 24.12.2014 року становить : 107200 грн. та 3% річних, що становить 1183,56 грн., а всього на суму 108383,56 грн. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому стягненню з відповідача в користь позивача підлягає також 1083 грн. сплаченого судового збору та в дохід держави 84 коп. судового збору. Вимога позивача про стягнення витрат на правову допомогу стягненню не підлягає, оскільки позивачем не надано доказів про оплату таких послуг. На підставі ст.ст. 526, 570, 625, 635 ЦК України,

Outcome: partial