Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

[PERSON], звернувся до суду з вищевказаним позовом та просив визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 15.05.2013 року, зареєстрований в реєстрі за №2772 таким, що не підлягає виконанню. Позивач у судове засідання не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив, тому вважаю за можливе розглянути справу без його участі на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Разом з тим, суд приймає до уваги той факт, що позивач зловживає своїми правами, оскільки за ініціативою [PERSON] справу було призупинено на тривалий час і після відновлення провадження він неодноразово без поважних причини не з'являвся у судові засідання, тим самим затягуючи розгляд даної справи. Представник відповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» надав письмові заперечення у яких вважав позовні вимоги не обґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, а також надав письмову заяву про можливий розгляд справи без їх участі та просив суд відмовити у задоволенні пред'явленого позову у повному обсязі. Відповідач приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. надала суду письмові заперечення, у яких вважала пред'явлений позов [PERSON] необґрунтованим, безпідставним та таким, що суперечить нормам чинного законодавства, тому просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник третьої особи служби у справах дітей Дніпропетровської РДА Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, надавши 23.01.2014 року письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності та ухвалення рішення на розсуд суду. Представник третьої особи Дніпропетровського відділ ДВС Дніпропетровського МУЮ у судове засідання не з'явився, причини своєї неявки суду не повідом, тому вважаю за можливе справу розглянути без їх участі, оскільки неявка третьої особи у судове засідання не перешкоджає подальшому розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, вивчивши письмові докази та заперечення надані сторонами, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що 19.10.2006 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком «Раффайзенбанк Україна» (Закрите акціонерне товариство «ОТП Банк» є правонаступником і в свою чергу Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» є правонаступником їх прав та обов'язків) було укладено Кредитний договір №СNL-302/358/2006, згідно умов якого Позивач отримав кредит у сумі 100 000,00 (Сто тисяч) доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між АТ «ОТП Банк» та позивачем, того ж дня було укладено Договір іпотеки №РСL-302/358/2006. Також встановлено, що згідно умов договору відступлення права вимоги від 12.11.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрованого в реєстрі за №8893, ПАТ «ОТП Банк» відступило а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняв право вимоги за договором іпотеки. Відповідно до ст.1 ЗУ «Про іпотеку» від 05.06.2003 року зі змінами та доповненням та умов Договору іпотеки, Іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання (Боргових зобов'язань) нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим законом. Боргові зобов'язання - всі зобов'язання Боржника (Позивача) перед Іпотекодержателем по сплаті останньому будь-яких сум, що виникають згідно з положеннями Кредитного договору, який забезпечений Іпотекою згідно цього договору. В зв'язку з тим, що [PERSON] не здійснював вчасно оплату кредиту згідно графіку платежів за кредитним договором, відповідно не було дотримано умов кредитного договору, відповідачем на виконання положень п. 1.9 Кредитного договору, ст.ст. 1049, 1054 Цивільного кодексу України, ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» було направлено вимогу, щодо дострокового виконання його зобов'язань за кредитним договором, в повному обсязі протягом 30 календарних днів з дня отримання зазначеної вимоги. Але дану вимогу позивачем в повному обсязі виконано не було, тому згідно статті 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Аналогічні норми також передбачені ст.ст. 572, 589, 590 ЦК України, ст.ст. 19, 20 ЗУ «Про заставу». Як встановлено у судовому засіданні, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (як того вимагає п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.2000 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів») приватному нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., було надано усі необхідні документи, що підтверджують безспірність їх вимог. Також Товариством було надано оригінал договору іпотеки №РСL-302/358/2006, який 19.10.2006 року було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. та зареєстрованого в реєстрі за №7841, як нотаріально посвідчену угоду, яка передбачає сплату грошової суми, що повністю спростовує твердження Позивача стосовно того, що нотаріус не має права вчиняти виконавчий напис, оскільки кредитний договір не посвідчений нотаріально. Більш того, станом 15 травня 2013 року, тобто на момент вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., позивач жодним чином не ставив під сумнів безспірність вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна», не направляв будь-яких заперечень з приводу правомірності чи неправомірності розрахунку боргових зобов'язань, зазначених у вимозі. Разом з тим, не існувало будь-яких судових оскаржень діючого кредитного договору та договору іпотеки, тому нотаріус правомірно включив до виконавчого напису положення про задоволення за рахунок реалізації майна заборгованості у повному обсязі, яка була надана стягувачем на день вчинення. Крім того, як вбачається з матеріалів позовної заяви, [PERSON] просить визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, через те, що його вчинено неправомірно, адже кредитний договір, зі слів позивача, укладено в простій письмовій формі, а договір іпотеки, який був нотаріально посвідченим, є лише похідним від кредитного, а також оспорюваний виконавчий напис вчинено в порушення норм Закону України «Про нотаріат». Проте позивач, жодними належними та обґрунтованими доказами свої посилання не підтверджує та не доводить ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. У свою чергу судом встановлено, що вищевказані позивачем обставини не є самостійною підставою для скасування виконавчого напису. Так, Пленум Верховного Суду України своєю Постановою №2 від 31.01.1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» від 31.01.1992 р., з подальшими змінами роз'яснив судам, що в справах щодо оспорювання виконавчих написів боржник може оспорити в позовному провадженні лише правильність вимог, зазначених у виконавчому напису. При безпідставності цих вимог суд скасовує виконавчий напис і відмовляє в задоволенні цих вимог, а у разі часткової їх обґрунтованості - постановляє рішення про скасування виконавчого напису і стягнення з боржника на користь кредитора дійсної суми боргу. Тобто, предметом спору по даній справі є не дійсний розмір його боргу перед кредитором або відсутність такого, а є дотримання нотаріусом діючого законодавства при вчиненні виконавчого напису, а навіть наявність допущення таких порушень, не можуть бути підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, адже вони не порушують прав та законних інтересів боржника. Зокрема, позивач лише вказує в позовній заяві, що має заперечення щодо суми заборгованості перед банком у розмірі, вказаному у виконавчому написі. Але не обґрунтовує відсутності заборгованості або наявності боргу в меншому розмірі, не вказує сум, які ним були сплачені, не підтверджує факт погашення заборгованості жодними документами, тобто ніяк не спростовує розміру заборгованості, вказаного у виконавчому написі. Крім того, відповідно до п.1.1. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 р. за №296/5 для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Тобто, нотаріус має право вчинити напис на нотаріально посвідченому договорі іпотеки, який передбачає право звернення стягнення на нерухоме майно, що й було зроблено приватним нотаріусом Бондар І.М., з суворим дотриманням Глави 16 Порядку, який діяв на момент вчинення виконавчого напису, на підставі документів, що підтверджують таку безспірність: договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 19.10.2006 року за р/№298 та розрахунок заборгованості за кредитним договором. В п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 31.01.1992 року, вказано, що при вирішенні справ, пов'язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до статей 34, 36, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими спеціальним нормативним актом з цього приводу, і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності - не минув цей строк. Таким спеціальним нормативним актом є Постанова Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до п. 1 цього нормативного акту, для виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає право звернення стягнення на заставлене майно і документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення. Отже, наявність у нотаріуса вищезгаданих документів виключає будь-які обвинувачення в порушенні Закону України «Про нотаріат» при вчиненні виконавчого напису. Більше того, жодним нормативно-правовим актом не передбачений обов'язок нотаріуса витребування від Банку заяви від імені боржника про відсутність спору відносно заборгованості. Таким чином, враховуючи обставини справи та приймаючи до уваги вищевказані норми законодавства, суд приходить до висновку про те, що під час вчинення конкретної нотаріальної дії - вчинення виконавчого напису №2772 від 15.05.2013 року, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна діяла абсолютно правомірно та цілком спираючись на норми чинного законодавства України та положення Договору іпотеки, при цьому правомірно включив у зміст виконавчого напису вимоги про погашення заборгованості у повному обсязі, правомірно встановив безспірність вимог заявлених ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження своїх доводів, а тому суд приходить до висновку про необхідність залишення позовних вимог без задоволення. Згідно до вимог ст.ст. 79, 88 ЦПК України, у зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати, понесені позивачем при подачі позову, віднести за його рахунок.

Outcome: dismissed