Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до Радивилівського районного суду Рівненської області з позовом до [PERSON] , в якому, враховуючи заяву про уточнення позовних вимог, просив визнати право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0.05 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд, розташованих по [ADDRESS] . Позовні вимоги обгрунтовані тим, що у зв`язку з набуттям права власності на 1/2 частину житлового будинку, він набув право влансоті на 1/2 частини земельної ділянки, на якій знаходиться належна йому частина будинку та господарські споруди, за адресою: [ADDRESS] . У відзиві [PERSON] просила первісний позов задоволити часково. Зокрема, зазначила, що договором довічного утримання позивачу передано 1/2 частину будинковолодіння, земельна ділянка не передавалась. Стверджує, що державній реєстрації прав на земельну ділянку, яка утворилась внаслідок виділу земельних ділянок, передує складання та затвердження нової документації із землеустрою та реєстрація такої ділянки в Державному земельному кадастрі. Однак, позивач не погодив та не розробив відповідну документацію. У відповіді на відзив на позовну заяву позивач звернув увагу на те, що визнання недійсними державні акти про право власності [PERSON] на часину земельної ділянки н відновлює право влансості на них [PERSON] . Державні акти на землю [PERSON] , втратили чинність та анульовані. [PERSON] звернулась до Радивилівського районного суду Рівненської області із зустрічною позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на земельні ділянки кадастровий № 5625810100010080154 та № 5625810100010080153 та просить, залучити її в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору на тороні відповідача. Зустрічні вимоги обгрунтовані тим, що постановою Рівненського апеляційного суду від 20.11.18 р. визнано недійсними державні акти на право власності на земельну ділянку на ім`я [PERSON] . Таким, чином на даний час державні акти на земельну ділянку, яку виділено [PERSON] не скасовані та є чинними. У відзиві на зустрічний позов, [PERSON] просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] . Зокрема, зазначив, що він, як власник 1/2 частини будинковолодіння а адресою: [ADDRESS] . має право на земельну ділянку для обслуговування будинку, господарських споруд. Право власності на іншу 1/2 частину вказаного житлового будинку та земельній ділянки належить [PERSON] , як власнику іншої частини будинковолодіння. При цьому, [PERSON] не є власником житлового будинку та не має будь-яких прав на земельні ділянки, щодо яких між власниками будинку виник спір у даній справі. Ухвалою від 28.03.2019 р. у справі № 568/341/19 позовну заяву прийнято до провадження суддею Панчук М.В. та призначено підготовче засідання. На підставі повторного автоматичного розподілу справ між суддями від 23.12.2020 р. справ № 568/341/19 передано для розгляду судді Сільман А.О. Ухвалою від 05.01.20 р. позовну заяву прийнято до провадження суддею Сільман А.О. та призначено підготовче засідання. Ухвалою від 16.02.2021 р. у справі № 568/341/19 підготовче засідання відкладено. Ухвалою від 02.03.2021 р. продовжено строк проведення підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання ні іншу дату. Ухвалою від 16.03.21 р. у справі № 568/341/19 зустрічну пзовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків зустрічної позовної заяви. Ухвалою від 24.03.21 р. залучено до участі у справі № 568/341/19 третю особу, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача [PERSON] . Ухвалою від 2.03.21 р. зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] прийнято до провадження та об`яєднано в одне провадження з первісним позовом. Ухвалою від 20.04.21 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні від 20.04.21 р. захисник [PERSON] підтримав первісний позов та просив визнати за позивачем право власності на 1/2 частину земельної ділянки, що становить 0,05 га по [ADDRESS] . Разом з тим, заперечив зустічні позовні вимоги, як необгрунтовані. В судовому засіданні [PERSON] заперечила первісні позовні вимоги та просила задоволити зустрічний позов. Просила призначити у справі будівельно-технічну експертизу на вирішення, якої просила поставити питання: чи є технічна можливість відповідно до вимог нормативно-правових актів розділити земельну ділянку відповідно до часток співвласників; які варіанти поділу земельної ділянки можливі відповідно до часток співвласників та вимог нормативно-правових актів; чи має порушення землекористування, зокрема порушення меж та накладання земельних часток відповідно документації землеустрою та правовстановлюючих докуменьтів? Розглянувши клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, заслухавши учасників справи, суд враховує наступне. Відповідно до п.1 ч.1ст.103 ЦПК України, суд призначає експертизу для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини не можливо. Суд враховує, що для повного та всебічного з`ясування обставин у даній справі не потрібні спеціальні знання, при цьому, питання поставлені на вирішення експертизи не стосються спору у даній справі. Суд має можливість самостійно встановити факти на яких ґрунтуються позовні вимоги у даній справі, а тому, відмовляє в задоволенні клопотання про проведення експертизи. В судовому засіданні від 11.05.21 р. оголошено перерву до 25.05.21 р. В судове засідання 25.05.21 р. [PERSON] та [PERSON] не з`явились. Про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Від [PERSON] надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Вказане клопотання обгрунтовано тим, що у неї прорвало трубу. Враховуючи строки розгляду справи та той факт, що судом заслухано пояснення [PERSON] стосовно первісного та зустрічного позову, при цьому, відповідачем не додано доказів на підтвердження обставин викладених в клопотання про відкладення, суд визнав за можливе продовжити розгляд справи без участі відповідача. Разом з тим, суд враховує, що [PERSON] в клопотанні про проведення підготовчого засідання без її участі, позовні вимоги підтримала. Європейський суд з прав людини наголошує, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадження у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. За таких обставин, оскільки [PERSON] була обізнана про судовий розгляд та в жодне судове засідання не з`явилась, не скористалась правом на подання клопотання про відкладення розгляду справи, суд визнав за можливе здійснити розгляд справи без участі позивача за зустрічним позовом за наявними в матеріалах справи доказами. При розгляді справи судом встановлені наступні обставини справи. На підставі договору дарування від 08.08.1995 р. [PERSON] належав житловий будинок загальною площею 73 кв.м.з приналежними господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 25.04.2000 р. серія РВ 01612, [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,10 га за адресою: [ADDRESS] , для обслуговуваня житлового будинку, господарськиї будівель та споруд. 31.07.2006 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування 1/2 частини житлового будинку (разом із приналежними будівлями та спорудами) та 1/2 частини земельної ділянки (присадибної) площею 0,10 га за адресою: [ADDRESS] . 07.06.2007 р. Радивилівською міською радою у зв`язку з укладенням договору дарування на користь [PERSON] видано державні акти на право приватної власності на земельну ділянку: серії ЯЕ № 232498 площею 0,0460 га та серії ЯЕ № 232499 площею 0.0040 га. 22.06.2007 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання. Відповідно до п. 1 Договору, [PERSON] передав у власність [PERSON] належну йому на праві приватної власності 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною приналежних до нього господарських будівель і споруд (веренда, ганок, погріб, сарай, вбиральня, колонка, огорожа, ворота), за номером [ADDRESS] . 10.09.2008 р. [PERSON] на підставі Договору дарування, подарувала [PERSON] 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] . Цього ж дня, 11.09.2008 р. між [PERSON] та [PERSON] також укладено договір дарування земельних ділянок загальною площею 0,05 га за адресою: [ADDRESS] , які належали дарувальнику на праві власності на підставі державного акту на земельну ділянку: серії ЯЕ № 232498 площею 0,0460 га та ЯЕ № 232499 площею 0.0040 га. Відповідно до відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно, домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної приватної частки [PERSON] та [PERSON] 12.12.2008 р. Радивилівсько. міською радою на ім`я [PERSON] видано два державні акти на право власності на земельну ділянку [ADDRESS] , серії ЯЖ № 339222, площею 0,0040 га (кадастровий № 5625810100010080154) і серії ЯЖ № 339021 площею 0,0460 га (кадастровий № 5625810100010080153). Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 03.12.2012 р. поділено майно, що є у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON] , а саме: житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та виділено частки майна в натурі. Зобов`язано сторони виконати роботи по переплануванню вказаного будинка. Припинено право спільної часткової власності сторін і визнано кожну частину будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] . Постановою Рівненського апеляційного суду від 20.11.18 р. у справі № 568/254/16-ц, визнано недійсні державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 339021 площею 0,0460 га та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 33922 площею 0,0040 га на ім`я [PERSON] , які видані Радивилівською міською радою Рівненської області на ім`я [PERSON] . Заслухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступних висновків. Позивач звернувся до суду з позовом о суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,05 га за адресою [ADDRESS] , посилаючись на те, що до нього перейшло право власності на цю земельну ділянку на підставі частини першої статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України. Суд проаналізував норми цивільного та земельного законодавства, чинні на час виникнення спірних правовідносин, враховує наступне. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який, будучи одним з основних принципів демократичного суспільства, передбачає судовий контроль над втручанням у права людини. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земельною ділянкою як об`єктом цивільних прав є частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами ( ст. 79 ЗК України). Згідно зі статтею 81 ЗК України від громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, прийняття спадщини. Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Частина четверта статті 120 ЗК України передбачає, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Зазначений правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 р у справі №6-2225цс16, від 13 квітні 2016 р у справі №6-253цс16 і Верховний Суд від цього висновку не відступав. За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] на підставі договору довічного утримання від 22.06.2007 р., укладеного з [PERSON] , є власником Ѕ частини житлового будинку з відповідною частиною приналежних до нього господарських будівель і споруд за [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,10 га, яка належала дарителю [PERSON] на праві приватної власності на підставі рішення Радивилівської міської ради від 26.01.2000 р. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, про що в Книзі записів актів про право власності на землю зроблений запис №1612. (а.с.11) Таким чином, відповідно до ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України до обдарованого [PERSON] перейшло право власності на Ѕ частину земельної ділянки, на якій розміщена належна йому Ѕ частина будинку, без зміни її цільового призначення. Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 р у справі №689/26/17, а також у постановах Верховного Суду: від 4 квітня 2018р. у справі №297/1765/15-ц, від 12.09.2018 у справі №664 /1157/ 15-ц, від 01.04.2020 р у справі №352/1369/19 та інших. За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] , а саме, визнає за позивачем [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої по [ADDRESS] , у зв`язку з набуттям останнім права власності на Ѕ частину житлового будинку, розташованому на цій земельній ділянці. Звертаючись до суду, позивач просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,05га для будівництва і обслуговування житлового будинку, проте норми матеріального права (ст..120 ЗК України та ст..377 ЦК України ) передбачають перехід до нового власника права власності на земельну ділянку, яка відповідає його праву власності у домоволодінні. Встановлено, що за договором довічного утримання позивач став власником Ѕ частини домоволодіння і до нього переходить право власності на Ѕ частину земельної ділянки, на якій розташоване це домоволодіння. Суд відхиляє доводи відповідача [PERSON] , які вона надала в обгрунтування своїх заперечень проти заявленого позову як такі, що є безпідставними . Відповідач [PERSON] вважає, що після укладання договору довічного утримання до позивача [PERSON] не перейшло право власності на частину земельної ділянки, оскільки про це не вказано в договорі довічного утримання і відчужувач частини будинку [PERSON] не мав наміру відчужувати відповідну частину земельної ділянки. Такі доводи відповідача не мають правового обґрунтування, суперечать ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України. Доводи відповідача про те, що у такий спосіб позивач має намір збільшити свою частку земельної ділянки є припущенням, оскільки позовні вимоги [PERSON] зводяться до визнання права власності на земельну ділянку внаслідок набуття права власності на Ѕ частину житлового будинку і ним не порушується питання щодо розподілу земельної ділянки в натурі. Відповідач наполягає на тому, що при вирішенні цього спору треба визначити розмір ділянки, який необхідний позивачу для обслуговування своєї 1/2 частини будинку, проте, спірна земельна ділянка за адресою [ADDRESS] була передана у власність попередньому власнику [PERSON] саме для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, тобто її цільове призначення вже було визначено попередньому власнику і її цільове призначення не змінювалось. Доводи відповідача в тій частині, що позивач не надав технічну документацію щодо спірної земельної ділянки, не сформував земельну ділянку, що виділяється, суд також відхиляє, оскільки позивач не висуває вимог щодо розподілу земельної ділянки в натурі, а просить визнати за ним лише право власності на земельну ділянку, яке набув внаслідок укладання договору довічного утримання. Доводи відповідача, що протягом значного часу позивач не вчиняв дій щодо реєстрації права власності на земельну ділянку, суд також вважає необґрунтованими, оскільки очевидним є спір між сторонами щодо прав на земельну ділянку, з приводу чого [PERSON] вже звертався до суду з позовом про визнання недійсними державних актів на землю від 12.12.2008 року, виданих на ім`я відповідача [PERSON] , і постановою Рівненського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року його позов задоволений. Зустрічний позов [PERSON] про визнання за нею права власності на земельні ділянки з кадастровими № 5625810100010080154 та № 5625810100010080154 задоволенню не підлягає. Встановлено, що відповідно до договору дарування земельних ділянок від 11.09 2008 року даритель [PERSON] безоплатно передала у власність обдарованій [PERSON] дві земельні ділянки з кадастровими номерами: 5625810100010080154 та 5625810100010080154 (а.с. 151). На підставі вказаного договору відповідач [PERSON] отримала державні акти на право власності на земельні ділянки: ЯЖ № 339021 площею 0,0460 га та ЯЖ№339222 площею 0,0040 га, які постановою Рівненського апеляційного суду від 20 листопада 2018р визнані недійсними. Проте це не свідчить про поновлення прав на земельні ділянки за [PERSON] , оскільки договір дарування земельних ділянок від 11.09.2008 р., відповідно до якого право власності на ці ділянки набула [PERSON] , є чинним і будь-яких позовів щодо його недійсності ніким не заявлено. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати за первісний позов покласти на сторони пропорційно задоволеним вимога; за зустрічний позово - залишити за позивачем.

Outcome: approved