Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON], як до засновника газети «Вараш» про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації. В позові просить визнати недостовірною інформацію, повідомлену відповідачем та опубліковану 27 травня 2016р. в рубриці «Місто має знати своїх героїв» газети «Вараш» у статті «До чого довели 8 місяців політики, або якщо «СВОБОДА», то свобода у всьому…», а саме: «Цікаво, що ж до такого стану міського обранця [PERSON] довело?»; «Але є кращий варіант, певно десь підзаробити «лівака»…»; «Зробивши висновки із такої поведінки міського депутата зрозуміло що людина, яка не має трьох гривень для проїзду у міському транспорті (див. Вараш №40 «Якщо мати, то треба мати все, «депутати хочуть їздити безкоштовно»…), має достатньо грошей для випивки, а її було зовсім не мало…»; «Чому Ви не змогли дійти додому для того, аби не мати такого сорому, як маєте зараз». Одночасно позивач [PERSON] просить зобовязати відповідача не пізніше місяця з дня набрання рішенням законної сили спростувати недостовірну інформацію в той же спосіб, у який вона була поширена. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 27.05.2016р. в рубриці «Місто має знати своїх героїв» газети «Вараш» було опубліковано статтю «До чого довели 8 місяців політики, або якщо «СВОБОДА», то свобода у всьому…», в якій розміщені два фотознімки особи, зовнішньо схожої на [PERSON] та зазначено вищенаведену інформацію, про визнання недостовірною та спростування якої заявляє позивач. [PERSON] стверджує, що все зазначене вище не має жодного відношення до дійсності. Фактичні дані, зафіксовані на фотозображеннях в латентному вигляді якоїсь особи, не стосуються позивача, а поширена у статті інформація є недостовірною, негативною, такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON], порушує його особисті немайнові права на повагу до честі, гідності, недоторканість ділової репутації. Вважає позивач, що зміст оспорюваної інформації вказує на його причетність до розпивання спиртних напоїв та аморальну поведінку, та інформація є негативною, оскільки порядок викладення поширеної інформації і використані в ній мовні засоби вказують на причетність позивача до діянь, які суперечать інтересам держави, загальновизнаним правилам співжиття, принципам людської моралі та містять ознаки протиправності. У судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримав позовні вимоги. Пояснень у справі особисто не давав. Представник позивача [PERSON] в своїх поясненнях підтримував доводи позовної заяви, покликався, що оспорювана інформація містить фактичні дані, які можуть бути перевірені та повинні доводитися відповідними доказами. Демонстрація фотографій разом із спірною інформацією наводить читачів на думку про те, що позивач перебуває у стані спяніння. Така інформація несе негатив про позивача. Зазначав також про невизнання обставини, що на опублікованих фотознімках зображений позивач. Просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позовних вимог не визнала повністю. Із її показань, наданих суду за правилами допиту свідків, слідує, що [PERSON] є автором статті, про спростування інформації з якої заявлено [PERSON] Позивач є публічною особою - депутатом Кузнецовської міської ради і [PERSON], як журналіст, його неодноразово бачила і знала [PERSON] в обличчя, хоча особисто з ним раніше не спілкувалися. В цьому році відповідач ішла по місту та побачила, що за столиком спить людина. Коли [PERSON] підійшла ближче, то побачила, що це був [PERSON] Від позивача було чути запах алкоголю, він спав, аж сопів. Судячи з цього, а також із положення тіла [PERSON], відповідач особисто зробила висновок про те, що позивач у той момент був пяний. Це була особиста думка [PERSON] Така поведінка є недопустимою і негідною для публічної особи депутата, а також неподалік бігали діти. Відповідач особисто за допомогою мобільного телефону відзняла фотознімки позивача, що були розміщені у спірній статті в газеті. Розміщуючи оспорюваний матеріал, відповідач фотознімками показала, що депутат спав за столиком, а далі [PERSON] зробила висновки: що позивач спав, на її думку, пяний, але якщо він мав гроші для випивки, то повинен був би мати і для проїзду в громадському транспорті, оскільки за деякий час до того відповідач почула інформацію, що [PERSON] добивався безкоштовного проїзду як депутат міської ради, та з цього приводу теж був матеріал у тій же газеті. Відповідач заперечує неправдивість оспорюваної інформації та зазначає, що вказана інформація є особистими висновками, думками, судженнями автора, а не фактами. Просила в позові відмовити. Представник відповідача [PERSON] у своїх поясненнях покликалася, що оспорювані відомості не є фактичними даними, а субєктивною думкою автора. Просила в позові відмовити. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, показання відповідача, дослідивши письмові докази, які наявні в матеріалах справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Судом встановлено, що у газеті «Вараш» №41 від 27.05.2016р. була опублікована стаття під назвою «До чого довели 8 місяців політики, або якщо «СВОБОДА», то свобода у всьому…» та розміщено поряд із текстом два фотознімки. У тексті статті поширено, в тому числі, оспорювану інформацію такого змісту: «Цікаво, що ж до такого стану міського обранця [PERSON] довело?»; «Але є ще кращий варіант, певно десь підзаробив «лівака»…»; «Зробивши висновки із такої поведінки міського депутата, зрозуміло що людина, яка не має трьох гривень для проїзду у міському транспорті (див. Вараш №40 «Якщо мати, то треба мати все», або «депутати хочуть їздити безкоштовно»…), має достатньо грошей для випивки, а її було зовсім не мало…»; «Чому Ви не змогли дійти додому для того, аби не мати такого сорому, як маєте зараз». Показаннями відповідача [PERSON], наданими суду за правилами допиту свідків, у суді доведено, що на фотознімках у статті зафіксований позивач [PERSON], якого відповідач, перед тим, як сфотографувати, упізнала в обличчя особисто. Доказів, що спростовували б такі показання відповідача суду не надано. Із копії свідоцтва про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації серії РВ №580/133-Р від 13.02.2012р. вбачається, що [PERSON] є засновником газети «Вараш». Відповідач визнає, що вона є автором статті під назвою «До чого довели 8 місяців політики, або якщо «СВОБОДА», то свобода у всьому…», опублікованої у газеті «Вараш» №41 від 27.05.2016р. Відповідно до норми ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе. В той же час, нормою ст.34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Згідно із ст.2 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» свобода слова і вільне вираження у друкованій формі своїх поглядів і переконань гарантуються Конституцією України і відповідно до цього Закону означають право кожного вільно і незалежно шукати, одержувати, фіксувати, зберігати, використовувати та поширювати будь-яку інформацію за допомогою друкованих засобів масової інформації, крім випадків, визначених законом, коли обмеження цього права необхідно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоровя населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. В пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009р. №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» надано розяснення про те, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Проаналізувавши в цілому зміст вищевказаної статті «До чого довели 8 місяців політики, або якщо «СВОБОДА», то свобода у всьому…» та, зокрема, оспорювану інформацію, що міститься в ній, суд приходить до висновку, що інформація, про визнання недостовірною якої заявлено позивачем, за своїм характером не є фактичними твердженнями, істинність яких можна було б перевірити дослідженням доказів про факти. Оспорювана інформація - «Цікаво, що ж до такого стану міського обранця [PERSON] довело?», «Чому Ви не змогли дійти додому для того, аби не мати такого сорому, як маєте зараз» сформульована в тексті у виді питальних речень, та не містить жодних фактичних відомостей. Інформація проте: «Але є ще кращий варіант, певно десь підзаробив «лівака»…», «Зробивши висновки із такої поведінки міського депутата, зрозуміло що людина, яка не має трьох гривень для проїзду у міському транспорті (див. Вараш №40 «Якщо мати, то треба мати все», або «депутати хочуть їздити безкоштовно»…), має достатньо грошей для випивки, а її було зовсім не мало…» є висловленням власної думки автора статті [PERSON], що склалася у неї про позивача [PERSON], а отже теж не містить фактів, що могли б бути предметом перевірки їх в суді на достовірність. Нормами ст.30 ч.ч.1, 2 Закону України «Про інформацію» передбачено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Отже, враховуючи, що оспорювана позивачем інформація є оціночним судженням відповідача [PERSON], то така інформація не підлягає спростуванню та доведенню її правдивості. Значить, позов [PERSON] немає підстав для задоволення.

Outcome: dismissed