Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що він у період з 01 вересня 2011 року по 30 червня 2016 року навчався в ДВНЗ «Національний гірничий університет». Його батько [PERSON] на момент вступу сина до вищого навчального закладу мав стаж роботи у вугільній промисловості на підземних роботах 23 роки, у звязку з чим має право на отримання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Проте позивач отримував стипендію у значно нижчому розмірі, та сума недоплаченої стипендії за період з вересня 2011 року по червень 2016 року становить 47\~891, 42 грн. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача не донараховану та не виплачену стипендію за вказаний період в розмірі 47\~891, 42 грн. та судові витрати по справі. Представником позивача надано до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримала та погодилася із запропонованою відповідачем сумою виплати недоплаченої стипендії в розмірі 18\~034, 84 грн., яку просила стягнути з відповідача та судові витрати по справі. Представник відповідача надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та письмові заперечення, відповідно до яких Університет просить відмовити в задоволенні позовних вимог, а також посилається на пропуск позивачем строку позовної давності. Представники третіх осіб в судове засіданні не зявилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] у період з 01 вересня 2011 року по 30 червня 2016 року навчався у ДВНЗ «Національний гірничий університет», що підтверджується копією диплома бакалавра серії В15 № 078978 від 30 червня 2015 року та копією диплома спеціаліста серії С16 № 088731 /а.с.28/. Батько позивача [PERSON] працює в ВСП «Шахтоуправління Першотравенське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» прохідником (підземний) з повним робочим днем в шахті з 15 серпня 1988 року та має стаж роботи у вугільній промисловості 28 років 1 місяць /а.с.29/. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про вищу освіту», держава гарантує надання особам, які навчаються у вищих навчальних закладах пільг та соціальних гарантій у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ч. 2 ст. 54 Закону України «Про вищу освіту» (з наступними змінами та доповненнями), студенти вищих навчальних закладів мають право на отримання стипендій, призначених юридичними та фізичними особами, які направили їх на навчання, а також інших стипендій відповідно до законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. З огляду на це [PERSON] мав право на отримання стипендії відповідно до норм ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Суд, звертає увагу на те, що відсутність бюджетного фінансування не може бути причиною невиконання покладених на Університет митної справи та фінансів зобовязань, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України»). Положення «Порядку призначення і виплати стипендій», затвердженого Постановою КМУ від 12 липня 2004 року №882, щодо розміру стипендій не можуть бути застосовані до даного випадку, оскільки пізніше прийнятим законом «Про підвищення престижності шахтарської праці», який має вищу юридичну силу по відношенню до зазначеної постанови, встановлено інший більш високий рівень стипендії для категорії студентів з числа дітей шахтарів. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з позовної заяви та конверту, в якому вона надійшла, позовну заяву позивачем було здано на пошту 22 лютого 2017 року, а заборгованість з невиплаченої стипендії утворилася за період з 01 вересня 2011 року по 30 червня 2016 року. Представник позивача погодилася з розрахунком недоплаченої стипендії, наданого представником відповідача, за період з 01 березня 2014 року по 30 червня 2016 року у розмірі 18\~034, 84 грн. з урахуванням строку позовної давності. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет на 2014 рік» встановлено у 2014 році прожитковий мінімум на одну особу для працездатних осіб 1218 грн. Згідно ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2015 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2015 року вкладає 1218 грн., а з 01 грудня 2015 року 1378 грн. Статтею 7 ЗУ «Про Державний бюджет на 2016 рік», мінімальний розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2016 року становить 1\~378 грн. Таким чином заборгованість по виплаті стипендії за період з 01 березня 2014 року по 30 червня 2016 року (з урахуванням строку позовної давності) складає 18\~034, 84 грн. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 18\~034, 84 грн. не донарахованої та невиплаченої стипендії. Судові витрати розподілити відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved