Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

[PERSON], діючи на підставі довіреності від 21.06.2016 року та в інтересах позивача [PERSON], звернувся в суд з позовом до Городнянської міської ради Чернігівської області та просить визнати за [PERSON] право власності на самочинно збудоване нерухоме майно прибудову а-1.1, площею забудови 15,7 кв.м., в тому числі сіни загальною площею 7,7 кв.м. із них допоміжною площею 7,7 кв.м. та кладова загальною площею 5,6 кв.м. із них допоміжною площею 5,6 кв.м.. З позовної заяви виходить, що 11 грудня 2014 року померла [PERSON], яка проживала в [INFO]. За життя останньою було складено заповіт на імя [PERSON]. Як спадкоємець за заповітом позивач звернулась до приватного нотаріуса Городнянського районного нотаріального округу Чернігівської області [PERSON] із заявою про прийняття спадщини та за її заявою про прийняття спадщини була заведена спадкова справа № 57375968, номер у нотаріуса 42. До спадкового майна увійшло 2/5 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами № 27 по вулиці Радянській в м. Городня Чернігівської області. 22 липня 2015 року [PERSON] приватним нотаріусом Городнянського районного нотаріального округу Чернігівської області [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 2/5 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами № 27 по вулиці Радянській в м. Городня Чернігівської області та зареєстровано право власності на спадкове майно. Але за життя в 1998 році померлою було самочинно збудовано прибудову, яка зазначена в технічному паспорті на житловий будинок під літерою а-1.1, та яка не увійшла до спадщини. Між [PERSON] та Городнянською міською радою Чернігівської області 17.06.2016 року було укладено договір оренди землі, відповідно до якого позивачу було передано в оренду земельну ділянку площею 0,1000 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 7421410100:00:002:1968. З врахуванням вищевикладеного та виходячи з положень ст.ст. 328, 376, 392 ЦК України, враховуючи висновок завідувача сектору містобудування, архітектури та ЖКГ Городнянської районної державної адміністрації Чернігівської області [PERSON] від 29.07.2016 року про відповідність державним містобудівним та будівельним нормам прибудови до житлового будинку а-1.1, представник позивача [PERSON] просить задовольнити заявлені ним в інтересах позивача [PERSON] позовні вимоги. Ухвалою судді від 19 серпня 2016 року відкрито провадження у зазначеній справі. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] у повному обсязі підтримав заявлені ним в інтересах позивача позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Заявлені позовні вимоги обґрунтовував обставинами, викладеними в позовній заяві. Вказав, що на сьогоднішній день питання введення в експлуатацію обєктів нерухомого майна, які були збудовані в період з 05.08.1992 року по 12.03.2011 року без належних документів, не врегульовано чинним законодавством. Норми, які діяли і врегульовували це питання, діяли лише до 31.12.2015 року. Таким чином, на сьогоднішній день склалась ситуація за якою питання прийняття і введення в експлуатацію обєктів, які віднесені до категорії самочинно збудованих, не врегульовано. Натомість положення ст. 376 ЦК України, висновок сектору містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Городнянської РДА, наявність укладеного з позивачем договору оренди земельної ділянки, дають змогу говорити про згоду і визнання відповідачем прав позивача на зазначені обєкти самочинного будівництва. Щодо земельної ділянки, то вона за життя належала [PERSON] та перебувала у неї на праві користування з 1965 року, цільове призначення земельної ділянки не змінювалось. Після смерті [PERSON] позивач уклала з Городнянською міською радою Чернігівської області договір оренди на цю ж земельну ділянку. Прибудова була здійснена в 1998 році ще за життя [PERSON], процент її готовності 100 %. Після смерті [PERSON] позивач отримала 22.07.2015 року у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, а саме на 2/5 частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що розташовані за адресою : м. Городня, вул. Радянська, буд. № 27, але до складу спадщини не увійшло самочинне будівництво, яке знаходиться на даній земельній ділянці. Виходячи з положень ч. 5 ст. 376 ЦК України у позивача як у користувача земельної ділянки виникає право на обєкт нерухомого майна, який самочинно збудований на виділеній їй земельній ділянці. Підтверджує, що ніяких дозволів, проектів, технічної документації на самочинну прибудову [PERSON] за життя не отримувала. Самочинно збудована прибудова спочатку була холодною верандою, що не потребувало дозволу та введення її в експлуатацію. Потім веранду утеплили і вона змінила статус і стала обєктом, який підлягає здачі в експлуатацію і цей обєкт набув статусу самочинного будівництва. Вважає, що саме звернення до суду з відповідним позовом є належним способом захисту прав позивача і це єдиний спосіб визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за позивачем. Відповідач по справі Городнянська міська рада Чернігівської області про дату, час та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином, представник відповідача в судове засідання не зявився. Міський голова Городнянської міської ради Чернігівської області [PERSON] надав до суду письмову заяву від 30.08.2016 року за вих. № 03-22/437 з проханням розглянути справу без участі представника міської ради, позов [PERSON] відповідач визнає ( а.с. 42 ). Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Городнянська районна державна адміністрація Чернігівської області про дату, час та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином, представник третьої особи в судове засідання не зявився, про причини неявки представника суд не повідомлено, від третьої особи до суду не надійшло повідомлення про згоду на участь у справі. Неявка в судове засідання третьої особи від якої не надійшло повідомлення про згоду на участь у справі відповідно до положень ст.ст. 36, 169 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи ( а.с. 83, 90, 99 ). Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державна архітектурно-будівельна інспекція України про дату, час та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином, представник третьої особи в судове засідання не зявився. Від третьої особи за підписом представника [PERSON], який представляє інтереси Державної архітектурно-будівельної інспекції України на підставі відповідної довіреності від 12.07.2016 року за № 40-702-10/6702, до суду надійшли письмові пояснення з проханням розглянути справу без участі представника третьої особи. Посилаючись в поясненнях на положення ст.ст. 328, 376 ЦК України, Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, вказуючи, що право власності на обєкт нерухомого майна, щодо якого заявлено позов може бути визнано судом за позивачем за умови можливості надійної та безпечної експлуатації такого обєкта, а також у разі якщо це не порушує права інших осіб, представник третьої особи [PERSON] вважає, що вказаний позов підлягає задоволенню ( а.с. 65, 69-70, 84 ). Суд, зясувавши позицію сторін по суті заявлених позовних вимог та заслухавши пояснення представника позивача з цього приводу, дослідивши в судовому засіданні усі наявні матеріали справи, встановивши наявність обставин, якими обґрунтовуються вимоги, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовані ці правовідносини, прийшов до наступного. З досліджених в судовому засіданні матеріалів спадкової справи за № 42/2015 на майно померлої 11 грудня 2014 року [PERSON] встановлено, що відповідна спадкова справа була відкрита 23.04.2015 року приватним нотаріусом Городнянського районного нотаріального округу Чернігівської області [PERSON]. З заявою про прийняття спадщини померлої [PERSON], яка до смерті була зареєстрована за адресою : [INFO], до приватного нотаріуса 23.04.2015 року звернулась спадкоємець за заповітом щодо майна померлої [PERSON] [PERSON]. За заявою позивача приватним нотаріусом [PERSON] 22.07.2015 року [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яка складається з 2/5 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що розташована за адресою : м. Городня, вул. Радянська, буд. № 27 Чернігівська область. За описом у свідоцтві житловий будинок на частку якого видано це свідоцтво має в цілому 102,1 кв.м загальної площі, в.т.ч. 49,2 кв.м. житлової площі ( а.с. 9-10, 45-54 ). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.07.2015 року № 40998003 приватний нотаріус Городнянського районного нотаріального округу Чернігівської області [PERSON] зареєструвала в Державному реєстрі за [PERSON] право власності на 2/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Радянська, буд. № 27 в м. Городня Чернігівської області. Загальна площа будинку становить 102,1 кв.м., житлова площа 49,2 кв.м. ( а.с. 11 ). Згідно технічного паспорту на житловий будинок № 27 по вул. Радянська в м. Городня Чернігівської області, виготовленого Городнянським РГ БТІ 30.04.2015 року на замовлення [PERSON], встановлено, що загальна площа житлового будинку становить 115,4 кв.м., в т.ч. житлова площа 49,2 кв.м.. У технічному паспорті мається відмітка про наявність самочинного будівництва, а саме за літерацією а1-1 прибудови загальною площею 13,3 кв.м. ( а.с. 102-104 ). Факт наявності самочинно збудованої прибудови «а1-1», загальною площею 13,3 кв.м. в житловому будинку № 27 по вул. Радянська в м. Городня Чернігівської області підтверджується відповідним листом Городнянського РГ БТІ від 13.10.2016 року за № 47 ( а.с. 94 ). 17.06.2016 року між Городнянською міською радою ( орендодавець ) та [PERSON] ( орендар ) було укладено договір оренди землі за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на 2/5 частини, яка знаходиться на території м. Городня по вул. Незалежності ( в минулому вул. Радянська ), 27. Площа передаваємої в оренду земельної ділянки становить 0,1000 га, у т.ч. землі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - 0,1000 га , з них 0,1000 га під будівлями та дворами. Договір укладено на 49 років. Земельну ділянку передано позивачу на підставі акту прийому-передачі земельної ділянки в оренду від 17.06.2016 року ( а.с. 12-16 ). Звернувшись в суд з відповідним позовом, представником позивача [PERSON] заявлено в інтересах позивача [PERSON] вимогу про визнання за позивачем права власності на самочинно збудоване нерухоме майно прибудову а1-1 площею забудови 15,7 кв.м., в т.ч. сіни та кладова, при цьому вимога обґрунтована положеннями ст.ст. 328, 392, ч.ч. 3, 5 ст. 376 ЦК України та тим, що [PERSON] було передано в оренду земельну ділянку на якій попередній користувач та спадкодавець [PERSON] в 1998 році самочинно збудувала прибудову, яка в послідуючому не увійшла до складу її спадщини, не була успадкована позивачем та право власності на цю самочинно збудовану прибудову за [PERSON] не визнано. Згідно положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Стаття 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів ( ст. 3 ЦПК України ). Відповідно до приписів ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Обгрунтовуючи наявність підстав для задоволення заявлених в інтересах позивача позовних вимог представник позивача [PERSON] посилається на положення ч.ч. 3, 5 ст. 376 ЦК України. Стаття 376 ЦК України передбачає, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил ( ч. 1 відповідної статті ). Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього ( ч. 2 відповідної статті ). Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно ( ч. 3 ст. 376 ЦК України ). На вимогу власника ( користувача ) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб ( ч. 5 ст. 376 ЦК України ). Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України ( про правовий режим самочинного будівництва ) при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону України «Про основи містобудування» спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання ( частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 ЦПК України ). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об'єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. У судовому засіданні представником позивача [PERSON] не надано доказів та не доведено факту того, що питання оформлення за [PERSON] права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, а саме прибудову, було предметом розгляду відповідного компетентного державного органу. Дані про те, що [PERSON] з цього приводу зверталась до відповідача або ж до Державної архітектурно-будівельної інспекції відсутні, будь-які рішення компетентними державними органами по цьому питанню не приймались. Не обґрунтовано представником позивача [PERSON] наявність спору про право між позивачем та Городнянською міською радою Чернігівської області, яка ніяких рішень щодо самочинного будівництва стосовно [PERSON] не приймала, і відповідно не наведено даних, які б вказували на те, що саме міська рада є належним відповідачем у даній справі. Посилання представника позивача [PERSON] на лист управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернігівській області від 10.08.2016 року за вих. 40-1025-1.20/2-1/1533-16 ( а.с. 39 ) не є належним доказом порушення прав позивача, оскільки цей лист адресований завідувачу сектора містобудування, архітектури та ЖКГ Городнянської районної державної адміністрації Чернігівської області [PERSON], він безпосередньо не стосується позивача, оскільки заявлені вимоги, що стосуються [PERSON], не були предметом розгляду цього компетентного державного органу і ніякі рішення цим органом щодо [PERSON] не приймались. Отже звернення позивача до суду з відповідним позовом є передчасним, оскільки [PERSON] не реалізовано позасудовий механізм вирішення питання про визнання за нею права власності на самочинно збудовану прибудову, докази порушення прав позивача та відповідно наявності спору про право відсутні. Разом з тим, відсутність доказів того, що позивач звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття самочинно збудованого обєкту до експлуатації має враховуватись судом при вирішенні спору по суті. Також судом при вирішенні відповідного спору мають враховуватись і вимоги закону. Відповідно до статті 376 ЦК України суди розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема : про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно власником земельної ділянки; про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинне будівництво. Щодо посилання представника позивача [PERSON] на положення ч. 3 ст. 376 ЦК України та доведення факту передачі [PERSON] в оренду земельної ділянки на якій знаходиться самочинно збудоване нерухоме майно, то виходячи зі змісту ч. 3 ст. 376 ЦК України суд може визнати право власності на самочинно збудоване нерухоме майно саме за особою, яка його збудувала, якщо після закінчення будівництва земельну ділянку цій особі було передано у власність або надано у користування. Тобто доведенню для застосування положень ч. 3 ст. 376 ЦК України підлягає факт того, що саме позивач є особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці. У даній справі судом встановлено, що самочинне будівництво було здійснено за життя [PERSON], а не позивачем. Також слід зазначити, що у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим, визначене ч. 5 ст. 376 ЦК України право власника ( користувача ) земельної ділянки на визнання за ним права власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, кореспондується до визначеного ч. 2 ст. 375 ЦК України права власника земельної ділянки на набуття права власності на зведені саме ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Однак, як вже зазначалось вище, даний факт в судовому засіданні доведений не був. Крім того, в п. 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України ( про правовий режим самочинного будівництва ) зазначено, що не може бути застосовано правила статті 376 ЦК при вирішенні справ за позовами про визнання права власності на самочинно збудовані приналежності до основної речі ( ганок, веранда, мансарда тощо ). Натомість предметом спору в даній справі являється визнання за позивачем не права власності на самочинно збудований житловий будинок, а права власності на самочинно збудовану прибудову до цього будинку. Позивач являється спадкоємцем за заповітом майна померлої [PERSON], яка за життя самочинно збудувала прибудову до будинку № 27 по вул. Радянській в м. Городня Чернігівської області. Слід звернути увагу, що відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України ( про правовий режим самочинного будівництва ) право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК та з урахуванням роз'яснень, наданих у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Пункт 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачає, що якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво ( частина перша статті 376 ЦК України ), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. В порядку ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд в судовому засіданні розяснював представнику позивача [PERSON] його право уточнити заявлені ним в інтересах позивача позовні вимоги, однак останній не скористався цим правом, наполягав на задоволенні заявлених позовних вимог та вказав, що саме такий спосіб є належним способом захисту порушених прав позивача. Обравши спосіб захисту права, передбачений статтею 376 ЦК України, представник позивача [PERSON] не надав суду доказів існування передбачених цією нормою підстав для визнання за позивачем права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, а саме прибудову. Слід зазначити, що незважаючи на повне визнання Городнянською міською радою Чернігівської області заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність відмовити [PERSON] в задоволенні заявлених представником в її інтересах позовних вимог, оскільки законні підстави для задоволення позову відсутні, та визнання відповідачем позову суперечить закону. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наведених вище підстав. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed