Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Комунального підприємства «Житлосервіс «Світанок» про встановлення факту мешкання та зобовязання надати довідку, третя особа Управління житлово-комунального господарства Сєвєродонецької міської ради, посилаючись на наступне. З 12.10.1999 позивач зареєстрований та постійно мешкає в кімнаті 87 гуртожитку за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Маяковського, будинок 26, секція 14, яку він отримав на підставі ордеру ВАТ «Обєднання «Склопластик». Іншого помешкання він не має, сумлінно та щомісячно сплачує комунальні платежі, заборгованість за кімнатою відсутня. В 2010 році [PERSON] відповідно до Закону України «Про приватизацію житлового фонду» звернувся до Відділу приватизації Управління житлово-комунального господарства Сєвєродонецької міської ради для здійснення свого права щодо приватизації житла в зазначеному гуртожитку, де він фактично зареєстрований та проживає. Відділом було запропоновано надати позивачу довідку про підтвердження реєстрації його фактичного мешкання по вищезазначеній адресі. 22 лютого 2010 року КПЖ «Світанок» надало йому довідку про те, що він зареєстрований в гуртожитку по вул. Маяковського, будинок 26, секція 14, кімната 87 та фактично проживає там з 1999 року по момент видачі довідки. Однак 25.12.2012 комісією по забезпеченню реалізації житлових прав мешканців гуртожитків [PERSON] було відмовлено в приватизації зазначеної кімнати, у звязку з тим, що він не мешкав за вищевказаною адресою, що підтверджувалося актами КПЖ «Світанок» на предмет проживання мешканців по місцю їх реєстрації. Тому встановлення факту фактичного проживання в гуртожитку необхідно позивачу з метою реалізації його конституційного права на приватизацію. У звязку з цим у своїх позовних вимогах [PERSON] просить: - встановити факт його проживання з 12.10.1999 за адресою м. Сєвєродонецьк, вул. Маяковського, будинок 26, секція 14, кімната 87 по теперішній час; - зобовязати Комунальне підприємство «Житлосервіс «Світанок» видати йому довідку відповідного зразка щодо його мешкання в кімнаті 87 по вулиці Маяковського в будинку 26, секція 14 з 12.10.1999 по теперішній час. Позивач та представник позивача під час судового розгляду позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав викладених у позові. В судове засідання 07.07.2017 року не зявилися, в письмових заявах просили розглянути справу без їх участі. Представник відповідача під час судового розгляду заперечував проти задоволення позову та вказав, що [PERSON] фактично не проживав за адресою своєї реєстрації в гуртожитку. В судове засідання 07.07.2017 року не зявився, в письмовій заяві просив розглянути справу без його участі. Представник третьої особи під час судового розгляду заперечувала проти задоволення позову. В судове засідання 07.07.2017 року не зявилася, в письмовій заяві просила розглянути справу без її участі. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона з січня 2006 року працює комендантом 11 (одинадцяти) гуртожитків за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Маяковського, 26. Навесні 2009 року з приводу приватизації житлового приміщення у гуртожитку були складені акти з приводу встановлення фактичного проживання [PERSON] в гуртожитку та виявлено, що він за словами сусідів не проживає за зареєстрованою адресою які мінімум з 2008 року. Вказаними сусідами були [PERSON], а також мешканці кімнат № 82 та 101. Також в 2008 або 2009 році з житлового приміщення [PERSON] відбувалося протікання води і сусіди довго не могли знайти [PERSON] за його зареєстрованим місцем проживання. Відсутність підпису сусідів на деяких актах пояснюється їх побоюванням підписувати акти щодо не проживання осіб, адже в гуртожитку був випадок, коли після підписання такого акту в приміщення сусідів вибивалися двері та чинилися погрози. Чому вона підписала довідку від 22.04.2010 щодо проживання [PERSON] з 1999 року та чи підписувала вона цю довідку вона не памятає. З квітня 2015 року [PERSON] почав проживати в гуртожитку за місцем своєї реєстрації, про що було складено відповідний акт. Допитаний в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] пояснив, що він приблизно з 1985 року проживає та зареєстрований за адресою: [INFO], кімната 117. З 1990-х років він знає [PERSON], який з 1999 року проживає в кімнаті 87 в цьому ж будинку. Він регулярно, 1-2 рази на місяць приходив до нього в гості в кімнату 87, вони просто сиділи і розмовляли. Кімната [PERSON] була холостяцькою, але чистою. [PERSON] декілька разів приносив йому вже готові акти щодо його проживання для підпису, акти завжди підписувалися на вулиці. Про наявність чи відсутність у [PERSON] дітей йому невідомо, вони про це не розмовляли, про дружину також [PERSON] ніколи не розповідав, тільки одного разу близько 15 років тому сказав, що він розійшовся з дружиною. Про придбання будь-якого нерухомого майна або житла [PERSON] ніколи не казав. Допитаний в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] пояснив, що він приблизно з 1988 року проживає та зареєстрований за адресою: [INFO], кімната 42. Вже на протязі щонайменше 20 років він знає [PERSON], який з 1999 року проживає в кімнаті 87 в цьому ж будинку. Він регулярно, щомісячно приходив до нього в гості в кімнату 87, вони завжди разом дивилися футбол. [PERSON] декілька разів приносив йому вже готові акти щодо його проживання для підпису. Про наявність чи відсутність у [PERSON] дітей йому невідомо, вони про це не розмовляли, про дружину також [PERSON] ніколи не розповідав. Про придбання будь-якого нерухомого майна або житла [PERSON] ніколи не казав. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] ВАТ «Обєднання «Склопластик» видало ордер № 41 на житлову площу в гуртожитку на право зайняття родиною з 1 людини житлової площі в гуртожитку по вул. Маяковського, будинок 26, кімната 87. Громадянами [PERSON] та [PERSON] в ході проведення обстеження квартири 05.06.2011, 18.07.2012, 23.08.2013, 14.08.2014, 01.09.2015, на предмет проживання в ньому мешканців по вул. Маяковського м. Сєвєродонецька в будинку 26, секція 14, кімната 87, були складені Акти обстеження житлового приміщення та встановлено, що квартира розташована на 3-му поверсі 5-ти поверхового будинку і складається з однієї кімнати. В квартирі зареєстрований один мешканець [PERSON], який проживає за зазначеною адресою постійно з моменту реєстрації з 12.10.1999. В кімнаті містяться особисті речі, холодильник, телевізор, шкаф, ліжко, кухонні засоби. Разом з тим, в Актах на предмет проживання мешканців по місцю реєстрації від 09.10.2012 та від 28.11.2012, складених представниками КПЖ «Світанок», зазначено, що [PERSON] за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Маяковського, будинок 26, секція 14, кімната 87, фактично не мешкає. Також в актах вказано, що сусіди від підписання актів відмовилися. Також, в актах, складених представниками КП «Житлосервіс «Світанок» 13.08.2014 року, 22.09.2014 року, 20.10.2014 року, 24.11.2014 року, 26.12.2014 року, 21.01.2015 року вказано, що при перевірці факту проживання за адресою: [INFO], секція 14, кімната 87, було встановлено, що [PERSON] за цією адресою фактично не мешкає. В актах, складених представниками КП «Житлосервіс «Світанок» 17.03.2015 року, 14.04.2015 року вказано, що при перевірці факту проживання за адресою: [INFO], секція 14, кімната 87, було встановлено, що [PERSON] за цією адресою фактично проживає. Згідно з копією довідки, виданої 26.01.2016 КП «Житлосервіс «Світанок», [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], кім. 87 з 12.10.1999 та фактично проживає там з лише березня 2015 року по теперішній час. Разом з тим, згідно із актами КП «Житлосервіс «Світанок» від 30.06.2017 року та від 06.07.2017 року при перевірці факту проживання за адресою: [INFO], секція 14, кімната 87, було встановлено, що [PERSON] за цією адресою фактично не мешкає, при цьому при перевірці факту проживання за адресою: [INFO], було встановлено, що [PERSON] та його дружина проживають за вказаною адресою з часу придбання квартири. З матеріалів справи також вбачається, що позивач [PERSON] неодноразово протягом 2012, 2014, 2015 років звертався до комісії із забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків м. Сєвєродонецька, яка в свою чергу неодноразово відмовляла йому в приватизації кімнати в гуртожитку через відсутність фактичного проживання в кімнаті. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло. У ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 345 ЦК України закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Статтею 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» (тут і далі в редакції, яка була чинною станом на час виникнення спірних правовідносин в 2012-2015 роках) передбачено, що сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Тобто законом передбачено, що під його дію підпадають особи, які дотрималися певних умов, зокрема - відсутність в особи власного житла; правомірність проживання особи в гуртожитку та користування гуртожитком; реєстрація за місцем проживання у гуртожитку більше 5 років на законних підставах; фактичне проживання протягом більше п'яти років за місцем реєстрації в гуртожитку. Спірним в цій справі є наявність або відсутність фактичного проживання позивача [PERSON] в гуртожитку за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Маяковського, буд. 26, кім. 87, а також обґрунтованість довідок та актів щодо фактичного проживання/непроживання позивача за цією адресою. На думку суду, яка збігається із думкою, висловленою в Узагальненні судової практики розгляду справ про приватизацію державного житлового фонду та гуртожитків, підготовленого Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, при розгляді справ цієї категорії слід враховувати правовий висновок Верховного Суду України щодо співвідношення факту реєстрації і проживання у житлі, викладений у постанові від 30 січня 2013 року у справі № 6-125цс12, який полягає у тому, що відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 5, ст. 8 «Про приватизацію державного житлового фонду» наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації. Згідно із ч. 3 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Виходячи з аналізу змісту Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у поєднанні з нормами статей 1, 6, 9, 61 ЖК УРСР, ст. 29 ЦК, місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК УРСР права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності, а отже і право на приватизацію разом з іншими членами сімї. Аналогічну норму місить пункт 4 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396. При цьому пунктами 18, 19 цього Положення визначено порядок підтвердження факту постійного проживання особи в жилому приміщенні у довідці про склад сімї, що подається особою в числі інших документів до органу приватизації, зазначаються члени сімї наймача, які водночас і прописані, і мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. Отже, право осіб на приватизацію повязується не лише з фактом їхньої реєстрації в спірній квартирі, яка здійснюється на підставі Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а й з їхнім правом на житло та фактом проживання у квартирі (кімнаті). В якості доказів свого фактичного проживання в гуртожитку з 12.10.1999 року позивачем було заявлено акти щодо фактичного проживання, складені громадянами [PERSON] та [PERSON], квитанції щодо оплати комунальних послуг за кімнату в гуртожитку, фотокопія довідки КП «Житлосервіс «Світанок» від 22.04.2010 року, показання свідків [PERSON] та [PERSON] Надаючи оцінку вищевказаним доказам як кожному окремо, так і їх сукупності, суд враховує, що згідно із ч. 2-4 ст. 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Стосовно показань свідків [PERSON] та [PERSON], а також стосовно актів щодо фактичного проживання позивача, складених вищевказаними громадянами суд зазначає наступне. По-перше, обидва свідки пояснили, що вони вже були знайомі з позивачем [PERSON] станом на 1999 рік, коли він зареєструвався за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Маяковського, 26, кімната 87. Також обидва свідки пояснили, що вони регулярно щомісячно з 1999 року приходили до кімнати позивача в гості. Разом з тим, обидва свідки пояснили, що про наявність чи відсутність у [PERSON] дітей їм невідомо, вони про це не розмовляли, про дружину також [PERSON] ніколи не розповідав. Вказана обставина, на думку суду, свідчить про недостовірність показань свідків щодо спілкування із позивачем та щодо регулярного перебування у нього в гостях, адже [PERSON] протягом декількох років з часу реєстрації в гуртожитку у 1999 році був одружений з [PERSON], яка в свою чергу також була зареєстрована в кімнаті 87 гуртожитку, про що свідчить довідка КП «Житлосервіс «Світанок» від 03.02.2012 року. Більш того свідки, які нібито спілкувалися з позивачем кожного місяця на протязі більш ніж 15 (пятнадцяти) років, не змогли відповісти чи є (були) у позивача діти, дружина, або їх немає. По-друге, обидва свідки пояснили, що [PERSON] приносив їм вже готові акти щодо його проживання для підпису, при цьому свідок [PERSON] пояснив, що акти завжди підписувалися на вулиці. Отже, відомості викладені в актах щодо фактичного проживання позивача, які були підписані громадянами [PERSON] та [PERSON], є недостовірними, адже такі акти складалися самим позивачем і [PERSON] та [PERSON] не здійснювали безпосередньої перевірки факту проживання позивача в кімнаті гуртожитку. Також, факт підписання свідками вищевказаних актів поза межами кімнати позивача в гуртожитку, зокрема на вулиці, на думку суду додатково свідчить про неправдивість показань свідків щодо регулярного щомісячного відвідування ними кімнати позивача. В інакшому випадку не виникало би необхідності підписання актів на вулиці, поза межами кімнати в гуртожитку. Стосовно квитанцій щодо оплати комунальних послуг за кімнату в гуртожитку суд зазначає, що оплата комунальних послуг не свідчить про факт проживання або не проживання особи у приміщенні, проте свідчить лише про виконання особою свого обовязку щодо сплати комунальних послуг в тому приміщенні, права користування яким особа має. Стосовно фотокопії довідки КП «Житлосервіс «Світанок» від 22.04.2010 року суд зазначає, що оригінал вказаної довідки не був наданий позивачем або його представником на огляд суду, хоча суд пропонував представнику позивача надати такий оригінал. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона не памятає чи підписувала вона довідку від 22.04.2010 щодо проживання [PERSON] з 1999 року, а також не памятає у звязку із чим вона могла би підписати таку довідку з огляду на відсутність фактичного проживання позивача в гуртожитку. Представник КП «Житлосервіс «Світанок» в судових засіданнях заперечував проти факту видачі такої довідки. Вказані обставини, на думку суду, свідчать про неможливість прийняття в якості належного та допустимого доказу фотокопії довідки КП «Житлосервіс «Світанок» від 22.04.2010 року (том 1, а.с. 48). Суд також звертає увагу, що відповідно до довідки КП «Сєвєродонецьке БТІ» № 264 від 29.11.2011 року, [PERSON] на праві приватної власності з 28.11.2007 року по 18.11.2011 року належала квартира за адресою: [ADDRESS]. Отже, факт проживання позивача у кімнаті гуртожитку в період з 28.11.2007 року по 18.11.2011 року, навіть в разі його підтвердження належними, допустимими та достовірними доказами, не має правового значення для спірних правовідносин, адже під дію Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» підпадають особи, які дотримувалися протягом пятирічного періоду перед зверненням до органу приватизації певних умов, зокрема не мали власного житла. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено, в той час як представники відповідача та третьої особи не заявляли про наявність у них будь-яких судових витрат. Отже, судові витрати, які підлягають розподілу, у цій справі відсутні. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed