Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], Кузнецовського міського комунального підприємства (надалі - КМКП) про встановлення порядку користування спільною квартирою [ADDRESS], зобов'язання КМКП укласти з ним та відповідачами окремі договори про надання житлово-комунальних послуг, а також стягнення з [PERSON] половини понесених ним витрат на оплату житлово-комунальних послуг за період з 01.07.12 р. по 01.07.15 р. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач та відповідачі [PERSON], [PERSON] є співвласниками вищезазначеної квартири, не можуть дійти згоди щодо порядку користування спільною квартирою. [PERSON] просив виділити йому у користування житлову кімнату площею 11,7 кв.м., а житлову кімнату площею 15,9 кв.м. залишити у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON], нежитлові приміщення (кухню, коридор, лоджію, ванну, туалет) залишити у спільному користуванні, зобов'язати КМКП укласти з ним окремий договір про надання житлово-комунальних послуг, а також стягнути з [PERSON] 9447,97 грн. як ? частини понесених ним витрат на оплату житлово-комунальних послуг та квартирної плати за три роки, що передують пред'явленню позову. В судовому засіданні позивач вимоги позовної заяви підтримав повністю та пояснив, що спірна квартира на праві спільної сумісної власності належить йому, його колишній дружині [PERSON] та їх сину [PERSON], який на даний час навчається в м.Києві. Він проживає у зазначеній квартирі весь час, сплачуючи квартирну плату та плату за житлово-комунальні послуги в повному обсязі за всіх мешканців. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі та з підстав, викладених у позові, просив суд його задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні вимоги позовної заяви не визнали та пояснили, що після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] позивач зайняв меншу кімнату у їх квартирі, у зв'язку з чим відповідачі змушені були зайняти вдвох більшу кімнату. При цьому [PERSON] чинить перешкоди [PERSON] у користуванні ванною кімнатою та кухнею, а також систематично відвідує їх кімнату для користування лоджією. [PERSON] пояснила також, що незважаючи на сплату [PERSON] одноособово квартирної плати та плати за комунальні послуги, вона не згідна з вимогою про стягнення з неї половини цих витрат, оскільки самостійно сплачувала увесь цей час за електроенергію, кабельне телебачення та телефон. Представник відповідача [PERSON] просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав їх недоведеності. Представник КМКП до суду не з'явився, від відповідача надійшли письмові пояснення, з яких вбачається, що у разі визначення порядку користування спільною квартирою, відповідач не заперечує проти задоволення вимоги про зобов'язання укласти окремі договори про участь у витратах з утримання будинків та прибудинкової території. У заяві представник відповідача просив суд розглянути справу у його відсутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову. Підставами для такого висновку суду стало наступне. Квартира [ADDRESS] на праві приватної спільної сумісної власності належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно Рівненською атомною електростанцією 17 січня 2001 року, зареєстрованого КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» за реєстровим номером 27-7-5878. У зазначеній квартирі зареєстровані співвласники [PERSON] та [PERSON], місце проживання [PERSON] у вказаній квартирі на даний час не зареєстроване у зв'язку з вибуттям його на навчання до м.Києва. Таке встановлено з пояснень учасників процесу, їх паспортів, і дані обставини ніким не оспорюються. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 16.06.09 р., що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданим 04.11.14 р. відділом ДРАЦС Кузнецовського міського управління юстиції. З пояснень учасників процесу судом встановлено також, що з серпня 2014 року [PERSON] у квартирі не проживає, а після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] між співвласниками склався такий порядок користування спільною квартирою, при якому позивач займає меншу кімнату площею 11,7 кв.м, а відповідачі [PERSON] та [PERSON] - більшу кімнату площею 15,7 кв.м. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Статтями 369, 370 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Із змісту позову, а також пояснень сторін вбачається, що угоди про порядок користування спільним майном співвласниками не досягнуто. З пояснень сторін, а також технічного паспорту на спірну квартиру судом встановлено, що квартира [ADDRESS] має загальну площу 50,1 кв.м., житлову площу 27,6 кв.м. та складається з двох житлових кімнат площею 15,9 кв.м. та 11,7 кв.м. Виходячи з того, що житлова площа квартири складає 27,6 кв.м, і вона на праві спільної власності належить трьом особам, суд прийшов до висновку, що на кожного з співвласників припадає по 9,2 кв.м. житлової площі. Так як квартира має дві ізольовані житлові кімнати, позивач припинив вести спільне господарство з [PERSON] та [PERSON], просить виділити йому в користування меншу житлову кімнату площею 11,7 кв.м., враховуючи, що спір про користування спільною квартирою між [PERSON] та [PERSON] відсутній, і між сторонами вже склався такий порядок користування квартирою, при якому меншу кімнату займає [PERSON], а більшу - [PERSON] та [PERSON], суд прийшов до висновку про можливість встановлення між співвласниками такого порядку користування квартирою, при якому [PERSON] слід надати у володіння та користування ізольовану житлову кімнату площею 11,7 кв.м., [PERSON] та [PERSON] у спільне володіння та користування - житлову кімнату площею 15,9 кв.м, а кухню, коридор, ванну, санвузол, лоджію залишити у спільному користуванні співвласників. Так як суд прийшов до висновку про необхідність встановлення порядку користування спільною квартирою між співвласниками, з урахуванням положень ст.156 ЖК України, вимога про укладення окремих договорів з балансоутримувачем даного будинку підлягає задоволенню. Відповідно до ст.322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, [PERSON] як співвласник квартири [ADDRESS] зобов'язана нести витрати по сплаті квартирної плати, плати утриманню будинків і прибудинкової території. При цьому, пояснення відповідача [PERSON] та надані у їх підтвердження докази про те, що за цей період вона також несла витрати на утримання спільного майна, оплачуючи послуги електроенергії, кабельного телебачення та плати за надання телекомунікаційних послуг, вищезазначених висновків суду не спростовують. Відповідно до ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. Як встановлено судом з довідок ВП «Рівненська АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом» №№ 3738, 3739 від 06.07.15 р., квартирна плата та плата за утримання будинків та прибудинкової території, що нараховувалась власникам квартири [ADDRESS] за період з 01.07.12 р. по 01.07.15 р., сплачувалась позивачем [PERSON] шляхом утримання з його заробітної плати. Та обставина, що [PERSON] за цей період витрати по оплаті квартирної плати, плати за утримання будинків і прибудинкової території щодо спільної квартири ніс самостійно, учасниками процесу не оспорюється. Отже, так як квартирна плата та плата за утримання будинків і прибудинкової території, яка припадає на [PERSON], сплачувалась [PERSON], суд вбачає підстави для компенсації позивачу [PERSON] відповідачем [PERSON] частини коштів, сплачених позивачем в оплату цих платежів, шляхом їх стягнення. Вирішуючи питання про розмір, коштів, що підлягають стягненню, суд керується наступним. З пояснень учасників процесу судом встановлено і ніким не оспорюється, що син сторін [PERSON] досяг повноліття [INFO]. Отже, з урахуванням вимог ст.177 СК України, якою встановлюється обов'язок батьків управляти майном, належним малолітній дитині, дбати про його збереження та використовувати майно дитини в її інтересах, а також вимог ст.7 СК України щодо рівності прав і обов'язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї, суд вважає, що до досягнення [PERSON] повноліття його батьки [PERSON] та [PERSON] у рівних частках зобов'язані були нести витрати на утримання належного йому майна, у тому числі і частки, що припадає на нього у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS]. Таким чином, за період з 01.07.12 р. по 06.11.14 р. [PERSON] має право на стягнення з [PERSON] ? частини понесених ним витрат на утримання спільного майна. Після досягнення повноліття у [PERSON] виник самостійний обов'язок утримувати належне йому майно. Враховуючи, що [PERSON] вимогу про стягнення частини понесених витрат на утримання спільного майна пред'явлено саме до [PERSON], у період з 07.11.14 р. по 01.07.15 р. позивач має право на стягнення з [PERSON] 1/3 частини понесених ним витрат на утримання спільного майна - відповідно до частки, яка припадає на неї у праві спільної власності. Як вбачається з довідок ВП «Рівненська АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом» №№ 3738, 3739 від 06.07.15 р., за період з 01.07.12 р. по 31.10.14 р. [PERSON] на утримання спільної квартири сплачено 12108,68 грн. З даних документів вбачається також, що за листопад 2014 року позивачем сплачено 499,84 грн. цих витрат. Отже, за період з 01.11.14 р. по 06.11.14 р. (до досягнення [PERSON] повноліття) позивачем сплачено: 499,84 грн. / 30 * 6 = 99,97 грн. Таким чином, за період з 01.07.12 р. по 06.11.14 р. позивачем понесені витрати на утримання спільного майна у розмірі: 12108,68 грн. + 99,97 грн. = 12208,65 грн., а тому ? частина понесених витрат за цей період, що підлягає стягненню на його користь з [PERSON], складає: 12208,65 грн. / 2 = 6104,33 грн. За період з 07.11.14 р. по 30.11.14 р. позивачем сплачено: 499,84 грн. / 30 * 24 = 399,76 грн. За період з 01.12.14 р. по 01.07.15 р. [PERSON] сплатив 3745,71 грн. Отже, за період з 07.11.14 р. по 01.07.15 р. позивачем понесені витрати на утримання спільного майна у розмірі: 399,76 грн. + 3745,71 грн. = 4145,58 грн., а тому 1/3 частина понесених витрат за цей період, що підлягає стягненню на його користь з [PERSON], складає: 4145,58 грн. / 3 = 1381,86 грн. Отже, загальна сума коштів, що підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] як компенсація витрат на утримання спільного майна, складає: 6104,33 грн. +1381,86 грн. = 7486,19 грн. Судові витрати, понесені позивачем у зв'язку з заявленням вимог немайнового характеру, які задоволені, підлягають стягненню на його користь з відповідачів [PERSON], [PERSON] у рівних частках. Судовий збір, сплачений за вимогу майнового характеру, підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позову. Враховуючи викладене,

Outcome: partial