Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за борговим зобов'язанням. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 28 січня 2016 року він уклав з відповідачкою договір позики 14000 гривень, про що свідчить видана відповідачем розписка. Розписка написана [PERSON] свідчить про те, що вона дійсно позичила у нього, гроші в сумі 14000 грн. Згідно розписки відповідач зобов'язувався повернути грошові кошти в наступному порядку: - 12000 гривень до 01 червня 2016 року; - 2000 гривень до вересня 2016 року. Відповідач наявність боргу визнає, про що свідчить перерахування частину грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача наступним чином: 1. 4500 грн. - 02.06.2016 року, 2. 500 грн. - 02.06.2016 року, 3. 300 грн. - 14.07.2016 року, 4. 300 грн. - 02.08.2016 року, 5. 500 грн. - 16.09.2016 року, 6. 100 грн. - 12.11.2016 року. Разом відповідачем повернуто частину боргу в сумі 6200 грн., тому заборгованість за відповідачем рахується в сумі 7800 грн. Позивач неодноразово звертався до відповідачки з вимогою про повернення коштів, але його звернення виявились безрезультатними. Таким чином сума боргу складає згідно розписки 7800 грн. відповідно до ст. 625 ЦК України з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3 % річних. До теперішнього часу відповідач борг не повернула, чим взяті на себе зобов'язання не виконала. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив суд позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила, що розписку написала власноручно. Гроші не може повернути, бо їх в неї немає. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню зі слідуючих підстав. Судом в судовому засіданні встановлено, що згідно з договором позики від 28 січня 2016 року відповідач [PERSON] позичила у [PERSON] 14000 грн. і зобов'язувалася повернути борг до вересня 2016 року, що підтверджується розпискою відповідача від 28.01.2016 року (а.с. 7). Відповідач повернула частину боргу, про що свідчить перерахування частини грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача наступним чином: 1. 4500 грн. - 02.06.2016 року, 2. 500 грн. - 02.06.2016 року, 3. 300 грн. - 14.07.2016 року, 4. 300 грн. - 02.08.2016 року, 5. 500 грн. - 16.09.2016 року, 6. 100 грн. - 12.11.2016 року. Так, відповідачем повернуто частину боргу в сумі 6200 грн., тому заборгованість за відповідачем рахується в сумі 7800 грн. Таким чином сума боргу складає згідно розписки 7800 грн., а також позивачем надано суду розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції за період з вересня 2016 року по жовтень 2017 року. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції становить 9068,74 грн. Індекс інфляції становить 1268,74 грн. Розрахунок 3 % річних за період з 17 вересня 2016 року по 01 жовтня 2017 року = 378 к.д.: 7800х3%/365х378=242,33 грн. Однак, на даний час відповідач борг за укладеним між ними договором позики від 28.01.2016 року не повернула. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Між сторонами були обумовлені всі потрібні для даної угоди умови договору, які позивач виконав повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 530 ЦК України якщо в зобов'язанні встановлений строк(термін) його виконання,то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В ст. 629 ЦК України зазначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є примусове виконання обов'язку в натурі. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягнення із відповідача на користь позивача судові витрати. На підставі ст.ст. 526, 530, 625, 629, 1046-1050 ЦК України,

Outcome: approved