Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про виселення з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. В позові зазначено, що позивач є власником квартири [ADDRESS], де також зареєстрована дочка [PERSON], відповідач у справі. Через порушення правил співжиття відповідачем, її поведінка робить неможливим спільне проживання позивача, його дружини та онука [PERSON], у даній квартирі. Рішенням суду [PERSON] позбавлена батьківських прав щодо сина [PERSON], зловживає спиртним, притягалась неодноразово до адміністративної відповідальності за насильство в сімї, розпивання спиртних напоїв (ст..173-2, 173, 178 КУпАП). Позивач просив позов задовольнити, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не прибула, належним чином повідомлена про розгляд справи, і про причину своєї неявки суд не повідомила. За письмової згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], де також зареєстрована його дочка [PERSON] (відповідач у справі), його дружина та онук [PERSON], 1999р.н. (а.с.16). Так, згідност.116 ЖК якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Також, п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985р.«Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вказує на те, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Як слідує з матеріалів справи, заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 07.04.2010р., яке набрало законної сили 05.05.2010р., було розглянуто позов ООП до [PERSON], соколова [PERSON] про позбавлення батьківських прав на вирішено позбавити їх батьківських прав відносно дитини [PERSON] (а.с.5-6). Підставою позбавлення матері батьківських прав було зокрема те, що вона пиячить, залишає дитину з дідусем та бабусею на тривалий час, не піклується сином. Як слідує з матеріалів справи відповідач неодноразово притягалась до адміністративної відповідальності за насильство в сімї, розпивання спиртних напоїв (ст..173-2, 173, 178 КУпАП) (а.с.7-8, 13-14), всього 28 адміністративних справ. Отже, при такій триваючій антигромадській поведінці особи, виселення може статися, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. На спростування такого висновку, жодних інших доказів суду не надано. Суд зазначає, що такий спосіб захисту як виселення без надання іншого житла може застосовуватися згідно за ст. 116 Житлового кодексу України, як захід запобігання подібних правопорушень у правовідносинах між власниками (наймачами) житлових приміщень, членами їх сім'ї та іншими особами, які з ним проживають. Ч.3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. На підставі наведеного, відповідно до ст.16 ЦК України, ст. 116 ЖК,

Outcome: approved