Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Тишківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок та господарські споруди, розташований по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що [INFO] померла його сусідка [PERSON] , [INFO] . Після її смерті залишилося спадкове майно - житловий будинок та господарські споруди загальною площею 47,0 кв.м., житловою площею 20,9 кв.м., що розташований по [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] проживала та була зареєстрована у даному житловому будинку одна. Номер житлового будинку та назва вулиці не змінювалися. Впродовж останніх 10-ти років позивач доглядав за [PERSON] , здійснив її поховання та встановив надмогильний пам`ятник за власні кошти. При житті 16.03.1998 [PERSON] склала заповіт, яким заповіла позивачу все своє майно з чого б воно не складалося та де б воно не знаходилося. Заповіт посвідчений секретарем Тишківської сільської ради Городенківського району, зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 24. Після смерті [PERSON] позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак нотаріус відмовила йому у вчиненні нотаріальних дій з причини відсутності правовстановлюючих документів та державної реєстрації права власності на спадкове майно, що стало причиною звернення позивача до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, позов просить задовольнити. Представник відповідача Тишківської сільської ради в судове засідання не з`явився. Тишківська сільська рада подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника сільської ради, позовні вимоги визнає. Дії учасників справи не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Станом на 15.04.1991 в господарстві по [ADDRESS] була зареєстрована та проживала голова колгоспного двору [PERSON] , [INFO] , одна; двір колгоспний, що стверджується довідкою № 316, виданою 16.09.2020 виконавчим комітетом Тишківської сільської ради згідно по господарської книги № 6 (особовий рахунок № [NUMBER] ) за 1991-1995 роки. За заповітом, посвідченим 16 березня 1998 р. секретарем виконкому Тишківської сільської ради, зареєстрованим в реєстрі за № 24, [PERSON] , жителька с. Тишківці Городенківського району, свою хату, стайню, стодолу, пивницю, криницю, все хатнє майно, город заповіла [PERSON] , жителю с. Тишківці Городенківського району Івано-Франківської області. Заповіт чинний, зареєстрований у спадковому реєстрі за № 40369812 (номер в реєстрі нотаріальних дій 24), що підтверджується копією Витягу № 10957792 зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), виданого 07.09.2007 Городенківською районною державною нотаріальною конторою у зв`язку з відкриттям спадкової справи. [PERSON] померла [INFO] у віці 88 років в с. Тишківці Городенківського району, актовий запис за № 13 від 26 березня 2007 р., що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Тишківської сільської ради. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. [PERSON] , [INFO] , на день смерті ( [INFO] ) проживала і була зареєстрована одна по [ADDRESS] ; [PERSON] доглядав [PERSON] та здійснював її поховання, що стверджується довідкою № 287, виданою 19.08.2020 виконавчим комітетом Тишківської сільської ради згідно по господарської книги № 5 (особовий рахунок № [NUMBER] ) за 2006-2010 роки. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Із копії спадкової справи № 745/2007, наданої суду Городенківською районною державною нотаріальною конторою, вбачається, що позивач, як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки у строк, визначений ч.1 ст.1270 ЦК України, подав нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом (04.09.2007). Спадкоємців, які відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України, мають обов`язкову частку в спадщині [PERSON] та прийняли спадщину, - судом не встановлено. Постановою державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 915/02-31 від 14 серпня 2020 р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , на житловий будинок [ADDRESS] з посиланням на те, що спадкоємець не надав оригінал документа, який посвідчував би право власності спадкодавця на вищезгаданий житловий будинок; видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання оригіналів правовстановлюючих документів. Довідкою про об`єкт нерухомого майна № 61, виданою 27.08.2020 ФОП [PERSON] , стверджується, що згідно архівних даних Коломийського ОКП «МБТІ» станом на 31.12.2012 право власності на житловий будинок в [ADDRESS] не зареєстровано. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 236279014, сформованої 10.12.2020, вбачається, що відомості про право власності на житловий будинок [ADDRESS] відсутні. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Про реєстрацію будинку по [ADDRESS] у виконкомі місцевої ради свідчить виписка з по господарських книг сільської ради с. Тишківці за 1980-1982, 1983-1985, 1986-1990, 1991-1995, 1996-2000, 2001-2005, 2006-2010 роки, видана 07.12.2020 виконавчим комітетом Тишківської сільської ради за № 387, з якої слідує, що головою вищезгаданого господарства була [PERSON] , [INFO] ; суспільна група господарства - колгоспний двір. За господарством по [ADDRESS] закріплена земельна ділянка для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,135 га, що стверджується довідками, виданими виконавчим комітетом Тишківської сільської ради № 287 від 19.08.2020 та № 38 від 07.12.2020. До часу набрання чинності Цивільним кодексом України (2003) та Законом України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на збудоване нерухоме майно не залежало від державної реєстрації такого права. Згідно п. 3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 № 91, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 житлових будинків, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації права власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , виготовленого станом на 25.08.2020, вбачається, що житловий будинок, господарські будівлі та споруди споруджено в 1908 р. Їх ринкова вартість станом на 26.08.2020 становить 46 825 грн., що стверджується копією звіту про оцінку житлового будинку № 26082020_00766/С, складеного ФОП [PERSON] . На даний час в житловому будинку по [ADDRESS] ніхто не зареєстрований та не проживає, що підтверджується довідкою № 387, виданою 07.12.2020 виконавчим комітетом Тишківської сільської ради згідно по господарської книги № 8 (особовий рахунок № [NUMBER] ) за 2016-2020 роки. Судом встановлено, що позивач, як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] фактично став власником вищезгаданого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, однак через відсутність правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності спадкодавця на спадковий житловий будинок немає можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на нерухоме майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, - визначено ч.3 ст. 1296 ЦК України. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] судом не встановлено, позов визнається відповідачем, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог. На підставі ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1233, 1241, 1268-1270, 1296-1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: approved