Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 18 598, 61 грн. в якості відшкодування витрат по оплаті житлово-комунальних послуг. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що сторонам по справі на праві спільної часткової власності належить квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Разом з ними проживає та зареєстрована їх малолітня донька. Позивачем за період з 16.12.2016 року по 22.10.2019 року проводилась оплата по утриманню житла на загальну суму 37 197, 22 грн. Враховуючи, що співвласники повинні нести витрати на утриманню квартири у рівних частках, позивач просить стягнути з відповідача 1/2 частину понесених ним витрат на утримання вказаної квартири. [PERSON] 11.06.2020 року подано до суду відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Доводи відзиву [PERSON] обґрунтовує тим, що до розірвання шлюбу між нею та позивачем, тобто до 12.02.2018 року вони сплачували за житлово-комунальні послуги спільними коштами, але квитанції виписувались на позивача, оскільки він був зареєстрований як власник квартири. Після отримання рушення суду від 30.05.2018 року про поділ майна між позивачем та відповідачем, зокрема, квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , відповідач, 28.08.2019 року розділила особові рахунки і сплачує за свою частку квартири окремо. Крім того, вона також понесла витрати на утримання спільного житла, а саме оплатила повірку лічильника тепла у сумі 1650грн. Позивачем 22.06.2020 року подано до суду відповідь на відзив, а 04.09.2020 року доповнення до відповіді на відзив, в яких він просить позовну заяву задовольнити в повному обсязі та не враховувати доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву. В обґрунтування відповіді на відзив з урахуванням доповнень позивач зазначає, що за період сумісного проживання позивача та відповідача утворилась велика заборгованість за житлово-комунальні послуги, яку позивач сплатив після розірвання шлюбу власними коштами, половину яких він просить стягнути з відповідача. Окрім того, зазначає, що обставини, на які відповідач посилається у своєму відзиві не мають значення для розгляду цієї справи. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29.04.2020 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні позивач та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять їх задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач проти задоволення позовних вимог заперечувала з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12.02.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30.05.2018 року, яке набрало законної сили 29.08.2018 року, між [PERSON] та [PERSON] проведено поділ майна подружжя, зокрема, квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину вказаної квартири. Згідно з копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.12.2018 року, на підставі рішення суду від 30.05.2018 року за [PERSON] зареєстровано право спільної часткової власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , розмір частки 1/2. Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 27.06.2019 року за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано місце проживання [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до квитанцій АТ «Мегабанк» [PERSON] по особовому рахунку [NUMBER] оплачено комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] , а саме: 16.12.2016 року за листопад 2016 року 6013,12грн., 17.03.2017 року за лютий 2017 року 4026,70грн., 17.03.2017 року за березень 2017 року 1800грн., 24.05.2017 року за квітень-травень 2017 року 3000грн., 06.07.2017 року за травень, липень 2017 року 2000грн., 22.11.2017 року за жовтень 2017 року 3500грн., 28.03.2018 року за березень 2018 року 2500грн., 22.10.2018 року за вересень 2018 року 1143грн., 22.10.2018 року за вересень 2018 року 856грн., 22.10.2019 року за грудень 2018 року 3632,80грн., 22.10.2019 року за грудень 2018 року 8524,60грн. Крім того, згідно з наданими квитанціями за послуги кабельного телебачення та Інтернет оплачено 03.08.2018 року 50грн., 04.08.2018 року 50грн., 02.09.2018 року 100грн. Відповідно до копії договору № Х:ПВ 267-19 від 05.06.2019 року, акту демонтажу засобу вимірювальної техніки від 07.06.2019 року, квитанцій від 05.06.2019 року та від 25.06.2019 року, акту здачі-приймання послуг від 25.06.2019 року [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , оплачено повірку теплолічильника у сумі 1650грн. Згідно з копією листа ТОВ «Управляюча компанія «Служба житлово-комунального господарства» № 45 від 04.06.2020 року за адресою: [ADDRESS] , з 29.08.2018 року розділено особовий рахунок та нарахування комунальних послуг (холодне водопостачання, водовідведення, вивіз ТПВ, обслуговування будинку) проводяться на кожного власника окремо. Крім того, з 01.06.2018 року розділено особовий рахунок по оплаті послуг теплопостачання, що підтверджується листом КП «Харківські теплові мережі» № 203/1367 від 12.06.2020 року (особовий рахунок на ім`я [PERSON] [NUMBER], особовий рахунок на ім`я [PERSON] [NUMBER]. Таким чином, між сторонами склались правовідносини щодо користування спільною власністю, які регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із положеннями статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. У положенні ст. 13 Конституції України закріплено важливий принцип інституту права власності «власність зобов`язує». Кожен власник відповідно своєї частки має брати участь у витрат, пов`язаних з управлінням, утриманням та збереженням спільного майна. Стаття 360 ЦК України передбачає зобов`язання співвласника, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном, тобто нести витрати, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані. Якщо хтось із співвласників відмовиться брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України). Аналіз наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування. Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Приписами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд зазначає, що відповідач з 29.08.2018 року є співвласником 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , а тому на неї законом покладений обов`язок брати участь у витратах по утриманню спільного з позивачем майна, зокрема, щодо оплати комунальних послуг. При цьому суд враховує, що з 01.06.2018 року розділено особовий рахунок по сплаті послуг теплопостачання, а 29.08.2018 року - по сплаті послуг холодного водопостачання, водовідведення, вивіз ТПВ, обслуговування будинку, тобто з зазначеного вище часу позивачеві та відповідачеві комунальні послуги нараховуються відповідно до їх часток у праві власності за окремими особовими рахунками. У судовому засіданні встановлено, що в зв`язку з технічними особливостями спільно, за єдиним особовим рахунком, за адресою: [ADDRESS] , здійснюється тільки нарахування послуг з електропостачання. Щодо наданих позивачем в обґрунтування оплати комунальних послуг квитанції, то суд враховує період оплати (місяць оплати комунальних послуг), зазначений у самих квитанціях, оскільки такий період самостійно вказано позивачем у призначенні платежу. Крім того, як вбачається з наданих позивачем квитанцій оплата після розподілу рахунків здійснювалась на особовий рахунок, відкритий для позивача (о/р [NUMBER] ). Таким чином, стягненню з відповідача не підлягає 1/2 частина витрат на комунальні послуги по квитанціям від 16.12.2016 року за листопад 2016 року 6013,12грн., 17.03.2017 року за лютий 2017 року 4026,70грн., 17.03.2017 року за березень 2017 року 1800грн., 24.05.2017 року за квітень-травень 2017 року 3000грн., 06.07.2017 року за травень, липень 2017 року 2000грн., 22.11.2017 року за жовтень 2017 року 3500грн., 28.03.2018 року за березень 2018 року 2500грн., оскільки ці витрати понесені до розподілу часток співвласників, а від 22.10.2019 року за грудень 2018 року 3632,80грн., 22.10.2019 року за грудень 2018 року 8524,60грн. - оскільки оплачені після розподілу особових рахунків на рахунок позивача [NUMBER] . Натомість, витрати на оплату спожитої за адресою: [ADDRESS] , електроенергії, сплачені згідно квитанцій від 22.10.2018 року за вересень 2018 року 1143грн., 22.10.2018 року за вересень 2018 року 856грн., загальна сума 2000грн., підлягають розподілу між співвласниками відповідно до розміру їх частки. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на комунальні послуги у розмірі 1000грн. (2000/2=1000). Щодо пред`явлених до стягнення витрат за послуги кабельного телебачення та Інтернет згідно з квитанціями від 03.08.2018 року 50грн., 04.08.2018 року 50грн., 02.09.2018 року 100грн., то у вказаних платіжних документах не зазначена адреса, за якою надавались послуги, а тому вони не можуть бути прийняті у якості належного доказу оплати витрат за адресою: [ADDRESS] . Відносно доводів відповідача про здійснення нею повірки лічильника і також понесення витрат на утримання спільного майна, то суд зазначає, що відповідачем не пред`явлено зустрічної вимоги про відшкодування половини цих витрат, а тому такі вимоги судом не розглядаються. В п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial