Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних, трьох процентів річних та моральної шкоди. В обґрунтування позову вказує, що 24.10.2014 року він уклав з відповідачкою [PERSON] попередній договір заяву, відповідно до якого [PERSON] отримала від нього грошову суму 204400 грн., що еквівалентно 14600 дол. США, в якості авансу за майбутню купівлю житлового будинку № 70, що знаходиться по вул. Б.Хмельницького в с. Чапаєвка Золотоніського району Черкаської області та земельної ділянки, площею 0,3229 га, розташованої за цією ж адресою, на якій розміщений вказаний житловий будинок. Перед укладенням попереднього договору, 23.10.2014 року, були виявлені перепони, а саме: що в будинку зареєстровані дочка та внук [PERSON], не було оформлено кадастрового номеру земельної ділянки та не проведена оцінка майна, в звязку з чим [PERSON] дала згоду на його реєстрацію в будинку та надала на його імя нотаріально посвідчену довіреність для вчинення необхідних дій, при цьому завірила його, що всі перепони будуть усунені до кінця 2014 року. Оскільки відповідачка не виконала взятих на себе зобовязань, він вимушений був звернутися до суду з позовом про стягнення суми авансу та відшкодування моральної шкоди. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.05.2015 року стягнуто з [PERSON] на його користь аванс у сумі 204400 грн., однак по даному рішенню кошти йому не повернуті. Вказує, що за його розрахунками збитки внаслідок інфляції становлять 96259 грн. 44 коп., а три відсотки від простроченої суми заборгованості - 4233 грн. 60 коп. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Також вказує, що своїми діями відповідачка [PERSON] завдала йому моральної шкоди, яку він оцінює в 10000 грн., оскільки він з дружиною не мають свого власного житла та останні роки змушені були обмежувати свої потреби для накопичення певної суми коштів для придбання житла, а відповідачка забрала вказану суму коштів і відмовляється добровільно їх повернути та ухиляється укласти з ним договір купівлі-продажу, в звязку з чим він вимушений знову винаймати квартиру, за найом якої він сплачує значні кошти, які б міг використати для власних потреб. Також вказує, що він неодноразово звертався до органів внутрішніх справ із заявами щодо неправомірних дій [PERSON] Дані обставини змусили його та його сім'ю постійно нервувати, що призвело до погіршення стану здоровя. Також вказує, що в квітні 2015 року до його дружини приїзжали невідомі особи від [PERSON], які перебували в стані алкогольного спяніння, спричинили сварку та погрожували їй, яких в подальшому було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. А тому, просить стягнути з [PERSON] на його користь витрати від інфляції в розмірі 96259 грн. 44 коп., три проценти річних в розмірі 4233 грн. 60 коп. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив стягнути з відповідачки [PERSON] на його користь інфляційні та три проценти річних, починаючи з дня отримання коштів і по дату розрахунку, по 15.07.2015 року та моральну шкоду в розмірі 10000 грн. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала та просила відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] [PERSON] просив врахувати, що після винесення судом рішення кошти позивачу були повернені відповідачкою [PERSON] в добровільному порядку. А тому, застосувати вимоги ст. 625 ЦК України немає підстав. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], відповідачки [PERSON] та її представника [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи із наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59ЦПК). В судовому засіданні встановлено, що відповідно до заяви [PERSON] від 24.10.2014 року вона підтвердила, що отримала від [PERSON] грошову суму в розмірі 204400 грн., що є еквівалентом 14600 доларів США за курсом 14,00 грн. за один долар США в якості авансу за майбутню купівлю житлового будинку №70 по вул. Б. Хмельницького у с. Чапаєвка Золотоніського району Черкаської області та земельної ділянки площею 0,3229 га за тією ж адресою. Грошові кошти у сумі 204400 гривень були отримані [PERSON] від [PERSON] 24.10.2014 року. Дана обставина підтверджується заявою від 24.10.2014 року та встановлена рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.05.2015 року. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.05.2015 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аванс в сумі 204400 грн., в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди - відмовленою. Вказане рішення набрало законної сили 18.05.2015 року та було звернуто до примусового виконання. Також в судовому засіданні встановлено, що на виконання рішення Придніпровського районного суді м. Черкаси від 06.05.2015 року відповідачка [PERSON] 13.07.2015 року перевела на рахунок Центрального ДВС Черкаського МУЮ стягнуту судом на користь [PERSON] суму 204400 грн. Звертаючись з даним позовом до суду, позивач [PERSON], як на підставу своїх вимог посилається на ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зобовязання виникають на підставах, встановлених п.п. 1 п. 2, п. 5 ст. 11 ЦК України, зокрема договорів, інших правочинів, рішення суду (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Боржник зобовязаний виконати свій обовязок (п. 1 ст. 527 ЦК України). Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобовязань (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки (п. 1, 2 ст. 612 ЦК України). Частиною 2 статті 14 ЦПК України встановлено, що невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Оскільки в рішенні Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.05.2015 року визначено правову природу отриманих 24.10.2014 року гр. [PERSON] від гр. [PERSON] коштів в розмірі 204400 грн., як аванс, умови повернення якого та строк сторонами не визначався, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для застосування до даних правовідносин вимог ст. 625 ЦК України до 18.05.2015 року до дня набрання законної сили рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.05.2015 року про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] авансу в розмірі 204400 грн., так як до цього часу відповідачка [PERSON] не допускала прострочення виконання грошових зобовязань. З моменту набрання рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.05.2015 року законної сили у [PERSON], з якої даним рішенням на користь [PERSON] стягнуто аванс в розмірі 204400 грн., виник обовязок відшкодувати вказані кошти. Враховуючи, що про дане рішення [PERSON] була обізнана так, як в судовому засіданні брав участь її представник, та не оскаржувала його, суд вважає що обовязок його виконати у [PERSON] виник з моменту набрання рішенням законної сили, а саме з 18.05.2015 року. Оскільки відповідачка перерахувала, стягнуті з неї рішенням суду кошти в розмірі 204400 грн. на рахунок на рахунок Центрального ДВС Черкаського МУЮ лише 13.07.2015 року, таким чином прострочивши виконання зобовязання, а тому вона, відповідно до ст. 625 ЦК України, має сплати 3% річних та інфляційні від простроченої суми. При розрахунку 3% річних, суд враховує, що рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.05.2015 року набрало законної сили 18.05.2015 року, а тому, на думку суду, прострочення виконання настало саме з 18.05.2015 року і тривало до 13.07.2015 року. Прострочена сума становить 204400 грн. Таким чином 3% річних від простроченої суми за період з 18.05.2015 року по 13.07.2015 року складають 924 грн., із розрахунку: 204400 грн. /загальна сума прострочення/ х 55 дні /прострочення за період з 18.05.2015 року по 13.07.2015 року/ х 3% : 365 днів = 924 грн. Інфляційні від простроченої суми за період з 18.05.2015 року по 13.07.2015 року складають 1885 грн. 75 коп., із розрахунку: 204400 грн. х 102,2 /індекс інфляції за травень/ : 31 день х 13 днів + 204400 грн. х 100,4 /індекс інфляції за червень/ = 1885 грн. 75 коп. Таким чином до стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] за період прострочення виконання, а саме за період з 18.05.2015 року по 13.07.2015 року, три проценти річних - 924 грн., інфляційні - 1885 грн. 75 коп. Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з відповідачки [PERSON] на його користь моральної шкоди в розмірі 10000 грн., виходячи із наступного. Відповідно до 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, дією чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльності інших осіб. Статтею 23 ЦК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року (зі змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Крім того, у п. 4 даної постанови передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Позивачем [PERSON] не надано суду належних, допустимих та переконливих доказів в обґрунтування вимог щодо завданої йому моральної шкоди, відповідно до положень ст. 23 ЦК України, а тому суд приходить до висновку про відмову в цій частині позову. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути в відповідачки [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп.

Outcome: partial