Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить ухвалити рішення про усунення перешкод у користуванні належним йому житловим будинком [ADDRESS] шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим будинком за вказаною адресою. Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі договору купівлі - продажу будинку від 12 квітня 1974 року йому на праві приватної власності належить будинковолодіння, розташованого по [ADDRESS] . Відповідач з 24 грудня 1996 року до 8 травня 2016 року перебував у зареєстрованому шлюбі з дочкою позивача [PERSON] , [INFO] . Місце проживання [PERSON] зареєстровано в господарстві позивача, хоча з 2008 року він не проживає за місцем реєстрації. Незважаючи на те, що відповідач близько десяти років не проживає в смт Чернелиця, знятися з реєстраційного обліку в добровільному порядку не бажає, чим порушує право власності позивача на майно, оскільки позивач позбавлений можливості отримати субсидію та інші соціальні допомоги. Зняття з реєстраційного обліку відповідача не завдасть йому істотної шкоди, так як потреби в житлі відповідач немає, ніколи не вважав будинок позивача своїм житлом. Відповідач не є членом сім`ї позивача, у вищезгаданому будинку не проживає близько 10 років, не бере участі в обслуговуванні житлового приміщення, не оплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житла, а тому вважається таким, що втратив право на користування житлом. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з наведених в позові підстав, просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився. Оскільки відповідач не проживає за місцем реєстрації, тому про дату, час і місце судового засідання був повідомлений відповідно до вимог ч.11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відзив на позов відповідач не подавав. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності відповідача. Заслухавши вступне слова позивача, показання свідка [PERSON] , дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст.317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] , що стверджується копією договору купівлі-продажу будинку від 06 квітня 1974 р., посвідченого виконавчим комітетом Чернелицької селищної ради Городенківського району Івано-Франківської області. Довідкою № 339, виданою 20.06.2019 виконавчим комітетом Чернелицької селищної ради стверджується, що номер житлового будинку [ADDRESS] змінено на [ADDRESS] Із копії будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку по [ADDRESS] вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований у цьому будинку з 17 лютого 1997 р. Про те, що відповідач був чоловіком дочки позивача [PERSON] , [INFO] (зятем позивача),свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Чернелицькою селищною радою Городенківського району, запис за № 23 від 13 грудня 1979 р. в книзі реєстрації актів про народження та копія рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 06 травня 2016 року по справі № 342/301/16 (провадження № 3/342/290/2016) про розірвання шлюбу між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований 24.12.1996 у виконкомі Чернелицької селищної ради актовий запис № 16; після розірвання шлюбу позивачці залишено прізвище [PERSON] . Із змісту рішення встановлено, що подружжя припинило спільне проживання з 2008 року. Про те, що при реєстрації шлюбу 13.01.2018 дочка позивача [PERSON] змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 13.01.2018 Чертанівським відділом ЗАЦС Управління ЗАЦС Москви. Інформацією Чернелицької селищної ради № 173 від 31.07.2019, отриманою на запит суду, підтверджується факт реєстрації відповідача [PERSON] , [INFO] , по [ADDRESS] ; також зазначено, що в даний час за цією адресою він не проживає. За ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно, тимчасово. Ст. 310 згаданого кодексу визначено, що фізична особа має право на місце проживання. Допитана судом свідок - дружина сина позивача (невістка позивача) [PERSON] ствердила, що відповідач [PERSON] був чоловіком [PERSON] , дочки позивача, одночасно зятем позивача, проживав у його будинку, де зареєстрований і тепер, хоча в будинку позивача відповідач не проживає з 2008 року. Шлюб між відповідачем та дочкою позивача [PERSON] розірваний. В належному позивачу будинку, крім нього та відповідача, зареєстровані: дружина позивача, його дочка та онуки. Те, що позивач сплачує за комунальні послуги, надані йому за адресою: [ADDRESS] , підтверджується копією довідки від 23.05.2019 про оплату за спожиту електричну енергію за період з 01.01.2016 по 31.05.2019 та копією акту звірки взаємних розрахунків ТОВ «Івано-Франківськгаззбут». Ст. 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 163 Житлового кодексу у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 71 ЖК України за тимчасової відсутності наймача або членів сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців. Судом встановлено, що відповідач не є членом сім`ї власника житла, договору найму житлового будинку з позивачем не укладав, не проживає в будинку позивача по [ADDRESS] з 2008 року, хоча зареєстрований в ньому. Позивач обмежений у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном - житловим будинком по [ADDRESS] . Відповідач, фактично не проживаючи в будинку позивача, хоча зареєстрований в ньому, перешкоджає позивачу належним чином реалізовувати свої права власника об`єкта нерухомості, тому суд приходить до переконання, що є підстави для захисту майнового права та задоволення позовних вимог. На підставі ст. ст. 71, 72, 150, 156, 163 Житлового кодексу України, ст.ст. 29, 310, 317, 319, 321, 383 ЦК України,

Outcome: approved