Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на користь позивача в розмірі 2000грн., що еквівалентно 75 євро щомісячно до досягнення 23-х річного віку. Позовні вимоги мотивував тим, що [PERSON], [INFO] є сином відповідача [PERSON], шлюб між батьками розірвано 03.10.2007р., до часу виповнення повноліття до 23.04.2015р., було рішення суду про стягнення щомісячно з 04.07.2011 року на утримання сина (позивача) 1500грн., що еквівалентно 140.25 євро. Позивач навчається на денній формі навчання, потребує матеріальної допомоги через скрутне матеріальне становище, мама отримує мінімальну заробітну плату, а відповідач проживає та працює за кордоном в Португалії і має престижну заробітну плату в євро. Позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, однак подав до суду заперечення, за вказаними обставинами в якому просив в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що у подружжя [PERSON] та [PERSON], шлюб яких було розірвано рішенням суду 03.10.2007р. (укладений шлюб 07.05.1996р.), народився [PERSON], [INFO] (а.с.3). За рішенням Івано-Франківського міського суду від 12.12.2011р.(а.с.4-5) було вирішено стягувати щомісячно з 04.07.2011 року з [PERSON], на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] аліменти в розмірі 1500грн., що еквівалентно 140.25 євро, до досягнення дитиною повноліття. [PERSON] є студентом ІІ курсу інституту інформаційних технологій Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу, що підтверджено довідкою (а.с.6). Окрім того, на запит адвоката відповідача, навчальним закладом підтверджено навчання за державним замовленням, тобто безкоштовно, період навчання до 30.06.2018р. (а.с.44), а також оплата стипендії позивачу як студенту (а.с.46). Заперечуючи позовні вимоги, відповідач зазначив, що він перебуває в шлюбі з [PERSON] з 26.12.2008р., 20.02.2015 року у них народився син [PERSON] в м.Албуфейра Португалія, дружина знаходиться по догляду за дитиною а тому не працює, з 15.10.2015р. відповідач зареєстрований в Службі зайнятості та працевлаштування та знаходиться у пошуках роботи (а.с.37-43). Як вбачається з довідки матері позивача яка працює в ПП її дохід становить розмір мінімальної заробітної плати 1218грн. (а.с.7). Відповідно до ст.ст. 199, 200 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України розяснив, що обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Отже сукупність юридичних фактів, при дослідженні доказів даного спору, на думку суду відсутні, так як позивач має дохід (хоча і незначний) пов'язаний з отриманням стипендії, можливість надавати матеріальну допомогу зі сторони батька, який на час розгляду справи в суді не є працевлаштований відсутня. Однак, в разі зміни фінансової ситуації відповідача, наявної на час розгляду даної справи в суді, позивач не позбавлений права звернення до суду з позовом за необхідності такої матеріальної допомоги. Доводи позивача про захворювання суд відхиляє, оскільки позивач лікувався амбулаторно у вересні 2015 року, що повязано із простудними захворюваннями, та змінами повязаними з підлітковим віком (а.с.10). Не заслуговують на увагу суду і доводи відповідача у запереченні про заняття дитини та витрат повязаних з гуртками у дошкільних закладах, оскільки сину [PERSON] не виповнилось ще і 1 рік, а якщо такі доводи стосуються іншої дитини, то відсутні докази щодо такого. З врахуванням того, що відповідач надав суду докази не можливості у наданні такої допомоги саме за даним позовом, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. На підставі ст.. 199 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed