Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду з позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києва (далі по тексту - відповідач 1, ГУ НП у м. Києві), Державної казначейської служби України (далі по тексту - відповідач 2), відповідно до якої просив повернути позивачу бурштин вагою 32 кг. 510 грам (далі по тексту - спірне майно), незаконно відібраний 23.04.2016 о 18:00 працівниками Дарницького управління поліції ГУ НП України в м. Києві на автостоянці Товариства з обмеженою відповідальністю «Метро Кеш Енд Кері Україна» з автомобіля «Nissan Rouge», реєстраційний номер [NUMBER] або стягнути його вартість у розмірі 2 382 717, 00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у позивача було вилучене зазначене майно, яке належить останньому. На підставі ухвали слідчого судді від 26.04.2016 на зазначене майно накладено арешт. Відповідно до ухвали суду, арешт накладено на різнокольорове каміння, зовні схоже на бурштин вагою 32 кг 510 г. В подальшому арешт було скасовано, після чого позивач звернувся до Дарницького УП з вимогою про повернення майна. Однак вказану вимогу управління поліції залишило поза увагою. За таких обставин, оскільки належне позивачу майно повернуто не було, останній вважає, що відповідачами завдано йому шкоди у розмірі 2 382 717, 00 грн., які він просить стягнути з відповідача 1 на підставі ст. 16, 1166 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Представник відповідача 1 в своєму відзиві заперечував проти позовних вимог. Зазначив, що СВ Дарницького УП ГУ НП у м. Києві дійсно було вилучено з салону автомобіля, користувачем якого був позивач, три мішки з різнокольоровим камінням, зовні схожим на бурштин вагою 32 кг 510 г, які в подальшому визнані речовими доказами та на які накладено арешт. Потім вказане майно було передане для проведення експертизи до Державного гемологічного центру України. 09.09.2017 винесена постанова про закриття кримінального провадження, якою одночасно вирішено повернути [PERSON] три мішки з різнокольоровим камінням зовні схожим на бурштин. Так, Дарницьке управління поліції надсилало лист на адресу позивача про необхідність з`явитись до слідчого відділу для отримання майна, вилученого з салону автомобіля «Nissan Rouge», д.н.з. [NUMBER] . Однак позивач навмисно вказане майно не забирає. За таких обставин, позивач будь-якого права на відшкодуванні шкоди завданої незаконними діями органів досудового розслідування відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не має, оскільки стороною кримінального провадження № 12016100020004569 він не був, підозру у вчиненні кримінального правопорушення йому не вручалась. Крім того, позивач забирати вказане майно наміру не має. Також позивачем не обґрунтовано суму завданих збитків. Крім того, ГУ НП України в м. Києві не може бути також належним відповідачем по справі з тих підстав, що належним відповідачем по справі є держава, в той час коли відповідач 1, відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», не має повноважень на представництво держави в суді, коштами державного бюджету не розпоряджається. За таких обставин, в задоволенні позовних вимог представник відповідача 1 просив відмовити через їх безпідставність та необґрунтованість. Представник відповідача 2 в своєму відзиві заперечував проти позовних вимог, просив відмовити в їх задоволенні. Зазначив, що позивачем необґрунтовано пред`явлені вимоги щодо відшкодування майнової шкоди у розмірі 2 382 717, 00 грн., доказів, які підтверджували б завдання позивачу шкоди у вказаному розмірі, до матеріалів справи не надано. Крім того, Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало. При цьому, згідно вимог чинного законодавства, Казначейство не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. 15.01.2018 ухвалою Дарницького районного суду м. Києва позовну заяву залишено без руху. 07.02.2018 ухвалою Дарницького районного суду м. Києва по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. 19.03.2018 ухвалою Дарницького районного суду м. Києва залучено у якості співвідповідача Державну казначейську службу України. 30.03.2018 від представника первісного відповідача Міністерства внутрішніх справ України надійшов відзив. 03.04.2018 за запит Дарницького районного суду м. Києва Дарницьким УП ГУ НП у м. Києві надано матеріали кримінального провадження № 12016100020004569. 05.04.2018 позивачем подано заяву про заміну співвідповідача з неналежного МВС України на Національну поліцію України. 05.04.2018 ухвалою Дарницького районного суду м. Києва замінено первісного відповідача Міністерство внутрішніх справ України на нового Головне управління Національної поліції у м. Києві. 16.04.2018 від відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву. 19.04.2018 ухвалою Дарницького районного суду м. Києва призначено розгляд справи по суті. 05.05.2018 від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву. 13.06.2018 ухвалою Дарницького районного суду м. Києва справу передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. 12.10.2018 ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва справу прийнято до свого провадження та призначено проведення підготовчого засідання. 02.04.2019 ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва частково задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. 02.04.2019 ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва відмовлено в задоволені клопотання позивача про виклик свідків. 30.01.2020 ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті. Позивач, представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача 1 в судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі, просив відмовити в їх задоволенні. Представник відповідача 2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 23.04.2016 о 18:00 працівниками Дарницького управління поліції ГУ НП України в м. Києві на автостоянці Товариства з обмеженою відповідальністю «Метро Кеш Енд Кері Україна» з автомобіля «Nissan Rouge», реєстраційний номер [NUMBER] , який перебував у користуванні [PERSON] виявлено та вилучено три мішки з різнокольоровим камінням, ззовні схожим на бурштин вагою 32 кілограми 510 грам та ваги (копія Протоколу огляду місця події від 23.04.2016). Вказані дії вчинені в рамках кримінального провадження № 12016100020004569 (далі по тексту - кримінальне провадження), відомості про яке внесені до ЄРДР на підставі заяви громадянина [PERSON] від 23.04.2016. 25.04.2016 постановою слідчого Дарницького управління поліції ГУ НП у м. Києві вилучені у позивача три мішки з різнокольоровим камінням, ззовні схожим на бурштин вагою 32 кілограми 510 грам визнано речовими доказами у кримінальному провадженні. 26.04.2016 ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва задоволено клопотання слідчого Дарницького УП ГУ НП у м. Києві та надано дозвіл на проведення огляду в автомобілі «Nissan Rouge», реєстраційний номер [NUMBER] . 26.04.2016 ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва задоволено клопотання слідчого Дарницького УП ГУ НП у м. Києві та накладено арешт на спірне майно. 17.05.2016 постановою слідчого СВ Дарницького УП ГУ НП у м. Києві призначено в рамках кримінального провадження гемологічну експертизу, проведення якої доручено експертам Державного гемологічного центру України Міністерства фінансів України для встановлення того, чи є вилучене у позивача майно (три мішки з різнокольоровим камінням, ззовні схожим на бурштин вагою 32 кілограми 510 грам) дорогоцінним камінням, його вагу, вартість станом на 23.04.2016. Відповідно до Акту прийому-передачі від 19.05.2016, начальнику відділу експертизи дорогоцінного каміння Державного гемологічного центру України передано по кримінальному провадження об`єкти експертизи вагою 32 141 г. В подальшому, 09.09.2017 слідчим СВ Дарницького УП ГУ НП у м. Києві винесена постанова про закриття кримінального провадження № 12016100020004569 у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, якою одночасно постановлено повернути [PERSON] три мішки з різнокольоровим камінням, ззовні схожим на бурштин вагою 32 кілограми 510 грам та ваги, які знаходяться в Державному гемологічному центрі України Міністерства фінансів України. 23.11.2017 ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва задоволено клопотання [PERSON] та скасовано арешт з майна, а саме різнокольорового каміння ззовні схожого на бурштин вагою 32 кілограми 510 грам та зобов`язано Дарницьке УП ГУ НП України в м. Києві повернути позивачу спірне майно. 21.12.2017 позивач звернувся до Дарницького УП ГУ НП України в м. Києві з вимогою про повернення майна. Як вбачається з матеріалів справи, 26.03.2018 Державним гемологічним центром України передано об`єкти експертизи по кримінальному провадженню № 12016100020004569 у формі опломбованого мішка білого кольору вагою 31, 897 кг до слідчого відділу Дарницького УП ГУ НП у м. Києві. 26.03.2018 Дарницьким УП ГУ НП України в м. Києві надіслано на адресу позивача лист з повідомлення щодо необхідності з`явитись до слідчого відділу для отримання вилученого у позивача майна. Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч. 2 ст. 22 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права. Такий елемент як наявність шкоди полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється законом. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювана шкоди. Наявність такої умови цивільно-правової відповідальності, як причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою (збитками), зумовлена необхідністю встановлення факту, що саме протиправна поведінка конкретної особи, на яку покладається така відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що з необхідністю та невідворотністю спричинила збитки. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювана шкоди (умислу або необережності). Вина є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає у психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння. Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом (постанова Верховного Суду України від 12.02.2014 у справі № 6-168цс13). Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Так, чинним законодавством України визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Згідно положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян (п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках , зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону, у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) , зокрема, майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт. Майно, зазначене в пункті 2 статті 3 цього Закону, повертається в натурі, а в разі неможливості повернення в натурі його вартість відшкодовується за рахунок тих підприємств, установ, організацій, яким воно передано безоплатно. Вартість майна визначається за цінами, що діють на момент прийняття рішення про відшкодування шкоди. У разі пошкодження майна завдана шкода відшкодовується повністю (ч. 2 ст. 4 Закону). Аналізуючи положення зазначених норм вбачається, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, довести наявність яких має саме позивач, звертаючись до суду з позовом про стягнення шкоди. При цьому, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Так, позивач зазначає, що слідчий СВ Дарницького УП ГУ НП у м. Києві порушив ст. 64-2, 100, 171, 173 КПК України, а саме: не мав права звернутись до суду з клопотанням про накладення арешту; вилучений бурштин не оглядався, не описувався та не фотографувався, зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснювалось з порушенням встановленого положеннями чинного законодавства; клопотання про арешт вилученого майна подано з пропущенням встановленого КПК України строку; арешт на майно позивача було накладено безпідставно та не було повернуто позивачу на його вимогу. При цьому, відповідач 1 ухиляється від виконання свого обов`язку щодо повернення вилученого у позивача майна. Водночас, до матеріалів справи не надано доказів будь-яких порушень з боку слідчого, відсутні докази і того, що позивач звертався з відповідною скаргою до суду на дії органів досудового розслідування та отримав відповідне процесуальне рішення, яке б підтверджувало протиправність дій слідчого під час розслідування кримінального провадження. При цьому, суд звертає увагу, що встановлення порушень в діях слідчого під досудового розслідування здійснюється виключно в рамках кримінального судочинства в порядку та у спосіб, передбачений положення КПК України. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази і того, що вилучене працівниками Дарницького УП ГУНП України в м. Києві з автомобіля «Nissan Rouge», реєстраційний номер [NUMBER] , майно, а саме три мішки з різнокольоровим камінням, ззовні схожим на бурштин вагою 32 кілограми 510 грам та ваги, належать саме позивачу, як відсутні докази наявності у вказаних мішках саме бурштину. З матеріалів справи не вбачається і доказів того, що відповідач 1 вчиняє дії, які свідчили б про те, що останній ухиляється від обов`язку повернути належне позивачу майно. Також позивач вказує, що його було завдано збитків на суму 2 382 717, 00 грн. Розмір завданих збитків позивачем визначено самостійно. Водночас, в матеріалах справи наявний Експертний висновок № 38183-Ю, складений 17.03.2017 Державним гемологічним центром України, відповідно до якого за результатами експертизи гемологічних об`єктів, масова частка бурштину становить 27021, 8 г на загальну вартість 612, 66 доларів США, сторонній матеріал, який представлений гірською породою та відходами будівництва становить 4584, 0 г. Вказаний Висновок позивачем не спростований, при цьому позивачем не надано до матеріалів справи належних та допустимих доказів, які б підтверджували іншу вартість спірного майна чи розмір завданих збитків. Крім того, суд також звертає увагу на ту обставину, що ГУ НП України в м. Києві не є належним відповідачем по справі, оскільки таким відповідачем є держава, в той час коли відповідач 1, відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», не має повноважень на представництво держави в суді, коштами державного бюджету не розпоряджається. За таких обставин, позивачем в розумінні ст. 12, 81 ЦПК України, не надано, а судом не здобуто під час розгляду справи доказів, того, що внаслідок дій або бездіяльності відповідача 1, останньому було завдано матеріальної шкоди на суму 2 382 717, 00 грн., зокрема, відсутні докази незаконності таких дій, розміру завданої шкоди та, відповідно, не відсутні докази на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та завданою позивачу шкодою. Підстави для застосування положень Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відсутні. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Виходячи з наведеного та

Outcome: dismissed