Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON], третя особи АТ Укрсоцбанкв якій, з урахуванням останньої редакції уточнень до позовної заяви, просив суд здійснити поділ майна подружжя наступним чином: виділити Позивачу в особисту приватну власність домоволодіння загальною площею 439,4 кв.м., житловою площею 191,5 кв. м., який розташований за адресою м. Одеса, 2-й провулок Костанді, 1-а та визнати особистим забовязанням боргові забовязання [PERSON] за Кредитним договором № 08-660/177-302 від 05.09.2008 року, укладеним між [PERSON] та АТ Укрсоцбанк. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив те, що з 27.04.2002 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. В Період перебування в шлюбі, а саме 04.03.2005 року Позивач набув право власності на житловий будинок за адресою м. Одеса, 2й провулок Костанді, 1-а, вартістю 2661800 грн, відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6789389. Також Позивач вказав, що Відповідачем разом із АТ Укрсоцбанк 05.09.2008 року був укладений Договір кредиту № 08-660/177-302, відповідно до умов якого, [PERSON] отримала в кредит 400 000 доларів США на наступні цілі: поточні потреби. Позивач вказує на те, що з 2008 по 2014 рік він сплачував вказаний кредит, що повністю покриває половину суми взятої в кредит та вартість ? домоволодіння, тому вважає за необхідне визнати за ним право приватної власності на будинок та визнати особистим зобовязанням відповідача сплату решти заборгованості за Кредитним договором. У судових засіданнях відповідач визнала, що житловий будинок та кредитні зобовязання є спільною сумісною власністю сторін, однак заперечувала проти заявленого позивачем порядку поділу та про погашення кредиту. Представник третьої особи, ПАТ Укрсоцбанк просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що вирішення спору зашкодить його інтересам, як кредитора, оскільки домоволодіння, що є обєктом спірних правовідносин є предметом Договору іпотеки, укладеного 05.09.2008 р між АТ Укрсоцбанк та Позивачем, який виступає як майновий поручитель Відповідача за зобовязанням по Кредитному договору № 08-660/177-302 від 05.09.2008 року укладеного між [PERSON], та АТ «Укрсоцбанк». Позивач та відповідач подали до суду мирову угоду відповідно до якої сторони визначили, що спільно набуте за час шлюбу домоволодіння, за адресою м. Одеса, 2-ий провулок Костанді, 1 «А» та кредитні зобовязання за кредитним договором № 08-660/177-302 від 05.09.2008 року укладеного між [PERSON], та АТ «Укрсоцбанк» підлягають поділу між ними в рівних частинах. Представник третьої особи АТ Укрсоцбанк заперечував проти визнання судом мирової угоди, так як вона суперечить інтересам Банку. 25.07.2016 року суд постановив ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди. У останнє судове засідання учасники справи не зявились, про поважні причини неявки суд не повідомили, надали заяви відповідно до яких представники позивача та відповідача просили суд розглядати справу за їх відсутності, представник третьої особи просила суд відкласти судове засідання, однак жодних поважних причин відкладення до суду не надала. З такого суд ухвалив розглянути справу на підставі наявних серед матеріалів справи доказів та пояснень. Засади ст.ст. 3,11 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом. Звертаючись до суду за захистом свого права позивач визначає предмет та підстави позову самостійно. Згідно п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. При цьому відповідно до системного аналізу положень ст.ст. 10, 11, 27, 57-60 ЦПК України, сторони при вирішенні спору зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог. Так, судом встановлено, що сторони, [PERSON] до [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 27.04.2002 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. Під час перебування у шлюбі, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6789389 [PERSON] набув у власність житловий будинок загальною площею 439,4 кв.м., житловою площею 191,5 кв.м., який розташований за адресою: м. Одеса, 2-ий провулок Костанді, 1 «А», вартістю 2661800 грн. Між АТ «Укрсоцбанк» та відповідачем 05.09.2008 року був укладений Договір кредиту № 08-660/177-302, відповідно до умов якого, [PERSON], отримала в кредит 400000 доларів США. Мета отримання (цільове призначення) кредиту за текстом кредитного договору вказана як «поточні потреби» (п.1.2). 05.09.2008 року між АТ «Укрсоцбанк» та [PERSON], [PERSON], укладено договір поруки № 06-09/1931. 05.09.2008 року між АТ «Укрсоцбанк» та [PERSON], укладено іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстровано у реєстрі під № 2597. На теперішній час між подружжям виник спір щодо набутого у період шлюбу майна вказаного житлового будинку. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Ст. ст.70, 71 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з роз'ясненнями наданими у п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69, СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Позивач та Відповідач визнали, що за час їх шлюбу набули у спільну сумісну власність подружжя домоволодіння, загальною площею 439,4 кв.м., житловою площею 191,5 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Одеса, 2-ий провулок Костанді, 1 «А», згідно свідоцтва про право власності, видане виконавчим комітетом Одеської міської ради, від 04 березня 2005 року, та боргові зобовязання за Договором кредиту № 08-660/177-302 із АТ «Укрсоцбанк» від 05.09.2008 року, відповідно до умов якого, [PERSON], в інтересах сім'ї отримала в кредит 400000,00 доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Іншого майна та зобов'язань сторонами до поділу в ході розгляду справи не заявлялось. Суд доходить висновку про те, що домоволодіння яке розташоване за адресою: м. Одеса, 2-ий провулок Костанді, 1 «А» підлягає поділу між Позивачем та Відповідачем, із визначенням ідеальних часток кожного співвласника - по 1/2 частині. Щодо вимог позивача про розподіл зобов'язань подружжя, а саме про визнання особистим зобовязанням боргові зобовязання Відповідача за Кредитним договором укладеним між Відповідачем та АТ Укрсоцбанк, суд зазначає те, що факт проведення оплати позивачем по кредиту з 2008 по 2014 рік не звільняє його від зобовязання , оскільки відповідно до вимог ч.2 та ч.3 ст. 61 СК України, - об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну установу), а позивачем не надано доказів сплати кредиту за особисті кошти. Відповідно до змісту ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї. Як зазначається у пункті 24, Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Оскільки сторони визнали, що вказаний кредитний договір укладений в інтересах сімї, то зобовязання за кредитом не може бути визнано особистим зобовязанням одного із подружжя. Щодо заперечень банку проти задоволення позову суд встановив, що положення Закону України Про Іпотеку про те, що іпотекодавець не має права розпоряджатись будинком без згоди іпотекодержателя до закінчення терміну дії іпотеки, не означає, що в судовому порядку не можна поділити майно подружжя шляхом визнання права власності на нього, оскільки право власності подружжя у рівних частинах встановлюється законом, право володіння та користування не заборонено, а поділ майна подружжя не є розпорядженням майном. Такої ж позиції дотримується Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй ухвалі від 07 листопада 2012 року по цивільній справі № 6-22207св12. За підсумком наведеної оцінки доказів, із врахуванням засад цивільного судочинства та принципу правової визначеності, а також зазначених висновків суду щодо позовних вимог та обставин, на які сторони посилалися як на підстави своїх вимог та заперечень, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову, в частині поділу домоволодіння за адресою м. Одеса, 2-й провулок Костанді,1-а, шляхом визнання за кожним з подружжя права власності на 1/2 ідеальну частку такого будинку. З викладеного, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компесація понесених позивачем витрат, пропорційно до частини задоволених вимог, в сумі - 1827,00 грн.

Outcome: partial