Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11.11.2011 року померла його мати, [PERSON]. На момент смерті померла проживала за адресою [INFO]. На праві приватної власності померлій [PERSON] належало таке нерухоме майно: - житловий будинок (житлова площа 35,3 м2, допоміжна 25,5 м2) з надвірними спорудами за адресою м.Виноградів, вул.Копанська, 190; - земельна ділянка площею 0,0996 га, кадастровий номер 2121210100:00:010:0314, цільове призначення будівництво і обслуговування жилого будинку за адресою м.Виноградів, вул.Копанська, 190; - земельна ділянка площею 0,0488 га, кадастровий номер 2121210100:00:010:0315, цільове призначення ведення особистого селянського господарства за адресою м.Виноградів, вул.Копанська, 190; - 1/5 частини квартири [ADDRESS]. За час свого життя позивача мати [PERSON] заповіт не залишила. Спадкоємцями першої черги є позивач ([PERSON], син померлої), відповідач ([PERSON], чоловік померлої) та дочки померлої [PERSON], [PERSON] (треті особи). Після смерті спадкодавця [PERSON] було досягнуто взаємної домовленості, що нерухоме майно належне померлій матері переходить у власність батька, відповідача у справі. Він у свою чергу взяв на себе зобов'язання здійснити всі дії, необхідні для оформлення спадкової документації та реєстрації права власності на спадкове майно за собою. Виконання цієї домовленості забезпечувало можливість подальшої реалізації їх прав, як потенційних спадкоємців-дітей по смерті батька. Однак, у грудні місяці 2016 року позивач при вирішенні питань соціального забезпечення дізнався, що правовий статус майна, належного померлій матері, не визначено. Відповідач не вжив жодних заходів щодо оформлення спадкових прав. Внаслідок бездіяльності та інертної позиції позивача батька останній не оформив право власності на частину належного йому спадкового майна. Аналогічна ситуація має місце щодо позивача рідних сестер [PERSON], [PERSON] За таких обставин позивача сестри та діти померлої [PERSON], а саме [PERSON], [PERSON] Ізабела Йосипівна спадщину не прийняли. Звернення позивача до відповідача щодо необхідності оформлення спадкових прав останнім просто ігноруються. Ухилення позивача батька [PERSON] від прийняття спадщини прямо впливає на реалізацію прав позивача, як спадкоємця та не дає змоги вжити заходів щодо встановлення повного кола власників спадкового майна або претендентів на нього. На даний час внаслідок бездіяльності відповідача позивач не може скористатися рядом соціальних пільг, використовувати з довгостроковою перспективою земельні ділянки, облаштовувати свій сімейний побут та житлові умови для потреб його родини, користуватися іншими правами власника, визначені цивільним законодавством. Як зазначив позивач в позовній заяві, що в останній період часу позивача батько заявляє, що не хоче претендувати на належну йому частку спадкового майна. Усно погоджується на те, щоб єдиним спадкоємцем виступав позивач. Однак, всі позивача пропозиції здійснити необхідні для встановлення правового статусу спадкового майна дії ним категорично відхиляються. Така невизначена ситуація триває вже кілька останніх місяців. Крім того, слід зазначити, що також відповідач відмовляється передати позивачу всі документи, потрібні для оформлення прийняття спадщини. Зважаючи на наявні обставини, позивач самостійно замовив виготовлення нових технічних паспортів на об'єкти житлової нерухомості, довідок про їх інвентаризаційну вартість та отримав витяги із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок. З питання оформлення спадщини за померлою матір'ю [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу [PERSON], однак йому було рекомендовано здійснити захист своїх прав та інтересів в судовому порядку. Позивач в судове засідання не з»явився, його представник подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, подав заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутності. Треті особи також подали до суду заяви щодо розгляду справи у їх відсутності, проти задоволення позову не заперечують. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. За ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (ч.1 ст.1225 ЦК). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК). Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В судовому засіданні на підставі належних та достовірних доказів встановлено, що 11.11.2011 року померла позивача мати, [PERSON] (а.с.,810). На момент смерті померла проживала за адресою [INFO] (а.с.18). На праві приватної власності померлій [PERSON] на час її смерті належало таке нерухоме майно: - житловий будинок (житлова площа 35,3 м2, допоміжна 25,5 м2) з надвірними спорудами за адресою м.Виноградів, вул.Копанська, 190; - земельна ділянка площею 0,0996 га, кадастровий номер 2121210100:00:010:0314, цільове призначення будівництво і обслуговування жилого будинку за адресою м.Виноградів, вул.Копанська, 190; - земельна ділянка площею 0,0488 га, кадастровий номер 2121210100:00:010:0315, цільове призначення ведення особистого селянського господарства за адресою м.Виноградів, вул.Копанська, 190; - 1/5 частини квартири [ADDRESS] (а.с.11-17). За час свого життя позивача мати [PERSON] заповіт не залишила, що стверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (а.с.37). За обставинами позову, які сторонами визнаються, позивач як єдиний спадкоємець першої черги прийняв спадщину після смерті своєї матері, на час її смерті постійно проживав разом з нею (а.с.18). В свою чергу відповідачі та треті особи, як спадкоємці на власний розсуд скористались своїми правами, на частку у спадковому майні не претендують, у встановленому порядку із заявою на прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались (а.с.37). Згідно положень ч.1 ст.1270, ч.1 ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом шестимісячного строку не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Згідно положень п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Потреба такого способу захисту права власності як пред'явлення позову про його визнання виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється (п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Відповідно до приписів ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.. Отже, розглянувши цивільну справу у межах заявлених вимог та на підставі наявних у справі доказів суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved