Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Позов мотивовано тим, що відповідно до договору дарування квартири від 27.10.2003 року позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Позивач зареєстрований в даній квартирі і на його ім'я відкритий окремий особовий рахунок [NUMBER] в МКП «ЖЕК №7». З відповідачкою позивач перебував в зареєстрованому шлюбі з 26.10.2002 року. 18.02.2014 року у відділі ДРАЦС РС ВМУЮ у Вінницькій області вчинено актовий запис №55 про розірвання даного шлюбу. Під час шлюбу відповідачка прописалась в даній квартирі та проживала до лютого 2014 року. Після припинення подружніх відносин та розірвання шлюбу в лютому 2014 року відповідачка забрала всі свої речі і пішла проживати до своїх батьків. Більше в квартирі відповідачка не жила, однак знятися з реєстрації не бажає. Просить усунути перешкоди у користування власністю шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] В судовому засіданні позивач позов підтримав за обставин викладених в ньому, просив позов задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали, заперечили щодо його задоволення. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно договору дарування квартири від 27.10.2003 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.10). Згідно довідки МКП «ЖЕК №7» в квартирі [ADDRESS] м. Вінниці зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Відповідно до акту МКП «ЖЕК №7» від 19.04.2015 року [PERSON] в квартирі [ADDRESS] з лютого 2014 року по даний час фактично не проживає, особисті речі в квартирі відсутні (а.с.15). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу виданого 18.02.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.16). Відповідно до ч. 3 ст. 8 Конституції України її норми є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав безпосередньо на підставі норм Конституції України гарантується. Поняття права власності визначено ст. 316 ЦК України, згідно якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а у відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а ч. 4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в ч. 1 ст. 321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено право власника володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Посилання представника відповідача на те, що відповідачку силоміць вигнали з квартири, суд не бере до уваги, оскільки суду не надано доказів в підтвердження даної обставини. Крім того, посилання представника відповідача на те, що батьками відповідачки було зроблено значне покращення в квартирі, а саме якісний ремонт, придбання меблів, встановлення вікон та дверей та придбання інших побутових речей, тому вказана власність є спільною сумісною власністю подружжя, суд не бере до уваги, оскільки ні представником відповідача ні самою відповідачкою суду не надано належних доказів про визнання вказаної власності спільною сумісною власністю подружжя. В судовому засіданні відповідач зазначила, що з позовом про визнання спільної сумісної власності подружжя до суду не зверталась. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні власністю обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки позивачє власником зазначеної квартири, а реєстрація в ній відповідача є порушенням прав позивача, який змушений нести додаткові витрати на утримання житла та позбавлений можливості у повній мірі розпоряджатися своєю власністю. Судові витрати залишити за позивачем. Враховуючи наведене та

Outcome: approved