Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу з позов до [PERSON] «Криворізький завод гірничого обладнання» про стягнення моральної шкоди, в звязку з втратою працездатності. В обґрунтування позовних вимог, вказав, що пропрацював на підприємстві - відповідача в період з 19.09.2000 на термообрубувальної дільниці термообрубувального цеху по професії обрубувачем, зайнятим обробленням литва наждаком і ручним способом. Висновком лікувальної - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини йому було встановлено діагноз: вібраційна хвороба першої другої стадії від дії локальних вібрацій, синдром вегетативно сенсорної полінейропатії верхніх кінцівок з шийно - плечовою плексопатією зліва, дистрофічними порушеннями опорно рухового апарату рук та плечового поясу у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу, другого ступеню, деформуючого артрозу ліктьових суглобів, першого ступеню, периферичний ангіодистрофічний синдром верхніх кінцівок; радикулопатія попереково крижова, білатеральна, переважно зліва, з вираженим порушенням біомеханіки хребта на поперековому рівні, больовим та мязово тонічним синдромами, помірними загальними статико динамічними порушеннями. Висновком медико соціально експертною комісією (серія 10 ААА № 073541) йому первинно 04.04.2012 встановлено 40% втрати професійної працездатності, 30% по вібраційній хворобі та 10% по радикулопатії, в звязку з негативними фізіологічними змінами в організмі встановлено 3 групу інвалідності. Позивач вказує, що саме з вини підприємства відповідача, він втратив здоровя, працездатність, змушений переносить хронічні фізичні болі, а звідси і моральні переживання, зазначає, що погіршення стану здоровя відзначає з серпня 2006 року, коли почастішали загострення попереково крижової радикулопатії, приєднались біль та обмеження рухів у шийному відділі хребта, в результаті регулярно одержував амбулаторне та стаціонарне лікування, але покращення було короткочасне, весь час сподівався, що лікування дасть позитивний результат, але стан здоровя лише погіршувався. На теперішній час непокоять стійкі болі та обмеження рухів у шийному і поперековому відділах хребта, які посилюються при фізичному навантаженні, тривалому положенні стоячи сидячи, зміні положення тіла, з іррадіацією в обидві ноги, частіше в ліву по задньо боковій поверхні, біль і обмеження рухів в шийному відділі хребта, іррадіація болю в плечовий пояс переважно зліва, оніміння в руках, більше лівої та пальцях лівої кисті і ногах, більше в лівому стегні, біль та обмеження рухів в плечових і ліктьових суглобах, виникають часті судоми гомілкових мязів, болі в пальцях кистей, непокоять болі в ліктьових і плечових суглобах. В звязку з болями в попереку, скаржиться, що не має змоги тривалий час ходити, сидіти, відчуває гострі болі в тазовому відділі, швидко втомлюється, непокоять болі в суглобах, весь час почуває себе хворою людиною. В звязку з цим, він звернувся до суду з відповідним позовом та просить стягнути моральну шкоду з Приватного акціонерного товариства «Криворізький завод гірничого обладнання» на його користь в сумі 243\~000 гривень, без утримання податку з доходу фізичних осіб. У судовому засіданні представник позивача, який діє на підставі довіреності, підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, при цьому посилався на обставини, вказані в позовній заяві та просив їх задовольнити. Додатково пояснив, що з 2000 по 09.07.2014 позивач працював на більш легкому виробництві, в звязку з висновком лікаря. До 2006 відшкодовував шкоду Фонд соціального страхування, але в 2006 норми було скасовано і з 2008 виплати проводить роботодавець. Зазначив, що в звязку з отриманими професійними захворюваннями, втратою працездатності, встановленням інвалідності, його довіритель зазнає щоденно фізичного болю та моральних страждань. Просить стягнути моральну шкоду, в звязку з втратою працездатності на користь [PERSON] в розмірі 243\~000 гривень, без утримання податку з доходу фізичних осіб. Представник відповідача - Приватного акціонерного товариства «Криворізький завод гірничого обладнання» позов не визнав. Зазначив, що позивач свідомо обрав даний фах та роботу на підприємстві відповідача, знав та повинен був знати про шкідливі фактори та умови праці, за це він мав певні пільги, а саме йому надавалося харчування, засоби індивідуального захисту, додаткова відпустка, скорочений робочий день. Вважає, що позивачем не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди, не надано доказів які підтверджують глибину фізичних та моральних страждань. Представником відповідача - Приватного акціонерного товариства «Криворізький завод гірничого обладнання», надано заперечення проти позову, в яких представник вважає позов незаконним та необґрунтованим, просить у задоволенні позову відмовити. Вислухавши представників сторін, вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав. Судом встановлено, відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці на імя [PERSON] останній працював в період з 17.08.1990 по 24.07.1991 р.р. ДП «Криворіжсталь», з 11.05.1992 по 05.08.1992 р.р. КО «Криворізьке спеціалізоване управління», в період з 19.09.2000 року працює в Приватному акціонерному товаристві «Криворізький завод гірничого обладнання» на термообрубувальної дільниці термообрубувального цеху по професії обрубувачем, зайнятим обробленням литва наждаком і ручним способом (а.с. 7-9). Відповідно до санітарно гігієнічної характеристики про умови праці [PERSON]Є № 2/2 11 5 - 860 від 24.03.2011 року складена Саксаганським міським головним управлінням, на робочому місці працівника встановлено перевищення в період роботи з 19.09.2000 року в [PERSON] «Криворізький завод гірничого обладнання», гранично допустимих показників норм праці - статичне навантаження при утриманні вантажу за участі мязів корпусу та ніг 240000 кг/с при допустимому до 130000 кг/с, рівень вібрації - 117 дБ при нормі 112 дБ, нахили корпусу 230 разів при допустимих до 100 разів за зміну (а.с. 10-12). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 28.02.2012, комісією з представників керівництва [PERSON] «Криворізький завод гірничого обладнання», Саксаганська СЕС, Фонду соціального страхування, в пункті 16 Акту вказано обставини, при яких [PERSON] отримав професійні захворювання, саме робота на підприємстві відповідача з 19.09.2000 в умовах перевищення гранично допустимих показників в декілька раз, статичне навантаження при утриманні вантажу за участі мязів корпусу та ніг 240000 кг/с при допустимому до 130000 кг/с, рівень вібрації - 117 дБ при нормі 112 дБ, нахили корпусу 230 разів при допустимих до 100 разів за зміну. В пункті 17 Акт встановлено причину отримання профзахворювань позивачем, перевищення показників фізичного перевантаження та вібрації. В пункті 19 вказано конкретних винних осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці, а саме вимог ст. 153 КЗпП Украйни та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», а саме в.о. начальника термообрубувальної дільниці термообрубувального цеху [PERSON] «КЗГО» - [PERSON], який не забезпечив безпечні та нешкідливі умови праці на робочому місці, чим порушив вимоги посадової інструкції п. 2.17 «Посадова інструкція начальника термообрубної дільниці термообрубного цеху», а також порушення ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» (а.с. 13). Відповідно до висновку медико соціально експертної комісії (серія 10 ААА № 073541) [PERSON] первинно 04.04.2012 встановлено 40% втрати професійної працездатності, 30% по вібраційній хворобі та 10% по радикулопатії, в звязку з негативними фізіологічними змінами в організмі встановлено 3 групу інвалідності Наступний переогляд 01.05.2015 року. Противопоказано важка праця, робота в умовах вібрації (а.с. 14-15). Відповідно медичних довідок, [PERSON] в звязку з погіршенням стану здоровя неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні в 3 й міській лікарні та в Інституту промислової медицини. Висновком лікувальної - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини встановлено діагноз: вібраційна хвороба першої другої стадії від дії локальних вібрацій, синдром вегетативно сенсорної полінейропатії верхніх кінцівок з шийно - плечовою плексопатією зліва, дистрофічними порушеннями опорно рухового апарату рук та плечового поясу у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу, другого ступеню, деформуючого артрозу ліктьових суглобів, першого ступеню, периферичний ангіодистрофічний синдром верхніх кінцівок; радикулопатія попереково крижова, білатеральна, переважно зліва, з вираженим порушенням біомеханіки хребта на поперековому рівні, больовим та мязово тонічним синдромами, помірними загальними статико динамічними порушеннями. Згідно медичних документів лікарями встановлено рекомендації: нагляд лікарів за місцем проживання (невропатолога), прийом медикаментів (протизапальних препаратів), щорічні курси амбулаторного та стаціонарного лікування, оздоровлення в санаторії профілакторії в теплу пору року, санаторне - курортне лікування ([PERSON], Хмільник) (а.с.18, 19, 20-21, 22, 23-24, 25-26, 27, 28-29). Таким чином, слід вважати, що самим фактом втрати позивачем професійної працездатності у зв'язку з двома професійними захворюваннями, які виникли через вплив шкідливих факторів під час роботи протягом тривалого часу на підприємстві [PERSON] «Криворізький завод гірничого обладнання» йому спричинена моральна шкода, яка згідно ст.\~237-1\~КЗпП України може бути відшкодована одноразово за рахунок Відповідача. За таких обставин, вимоги Позивача до [PERSON] «Криворізький завод гірничого обладнання» є обґрунтованими і не суперечать чинному законодавству. Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємство від законодавчо встановленого обовязку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники вібрації та фізичного перевантаження, як одного із шкідливих факторів, що став причиною отримання професійних захворювань позивачем, перевищували гранично - допустимі концентрації, невідповідність показників пилу та фізичного навантаження нормативам та показники напруженості трудового процесу перевищували нормативно встановлені, а причиною цього було саме недосконалість робочих місць, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання. Крім того, Акт розслідування хронічного професійного захворювання, який складений 28.02.2012, не оскаржено підприємством-відповідачем у встановленому законодавством порядку. Суд зазначає, що припинення дії Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у частині відшкодування відділенням Фонду моральної шкоди застрахованим не звільняє роботодавця від відшкодування зазначеної моральної шкоди працівнику відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України. Суд вважає, що в даному випадку саме відповідач [PERSON] «Криворізький завод гірничого обладнання» повинен виплатити позивачеві моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Що стосується доводів представників [PERSON] «Криворізький завод гірничого обладнання» про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди в зв'язку з втратою працездатності, то вони не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності в результаті трудової діяльності на підприємстві відповідача йому спричинена моральна шкода. При цьому, суд враховує, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 6, ст. 13 Закону України «Про охорону праці» обов'язок створити безпечні умови праці покладено на роботодавця. Не може бути підставою для відмови у задоволенні позову відсутність висновку МСЕК про встановлення факту спричинення моральної шкоди позивачу, оскільки відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України суд може самостійно визначати наявність чи відсутність факту спричинення моральної шкоди, а також визначати розмір відшкодування. Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої професійним захворюванням, повинен вирішуватися на підставі норм КЗпП України при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин. З врахуванням викладених обставин справи, суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди незалежно від наявності з цього приводу висновку МСЕК, яку повинен відшкодувати позивачу відповідач, як власник підприємства, який не створив працівнику безпечні умови праці, що підтверджується Актом форми П-4 від 28.02.2012, що призвело до ушкодження його здоров'я на виробництві та моральних страждань потерпілого. У судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків, здоров'ю позивачу [PERSON] була заподіяна шкода, він отримав два професійні захворювання, втратив працездатність в розмірі 40%, його визнано інвалідом 3 групи. Позивач переносить щоденно фізичний біль та моральні переживання, змушений приймати ліки та постійно звертатися і перебувати під наглядом лікарів. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками отриманих професійних захворювань, у позивача виникли незворотні зміни в організмі, тому для нього це є нервові щоденні потрясіння, порушено його звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки. На теперішній час позивач зазнає фізичного болю, не має змоги виконувати звичайну для нього роботу, в результаті прикладає значні додаткові зусилля для організації свого життя. Позивач в зв'язку зі станом свого здоров'я переносить моральні страждання та переживання. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає частковій компенсації. Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд вважає доведеним спричинення відповідачем [PERSON] «Криворізький завод гірничого обладнання» позивачу шкоди здоровю, провину відповідача в її спричиненні та причинно - наслідковий звязок між винними діями підприємства - відповідача (а саме: порушенням адміністрацією [PERSON] «Криворізький завод гірничого обладнання» вимог ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», які встановлено Актом розслідування хронічного професійного захворювання в п. 19) та настанням у Позивача негативних наслідків - втрати професійної працездатності на 40 відсотків, встановлення 3 групи інвалідності, а звідси і перенесення моральних переживань. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотність вимушених змін в життєвих стосунках. Обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, в звязку з втратою працездатності, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди позивачу, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на його користь з [PERSON] «Криворізький завод гірничого обладнання» 25 000 гривень, без утримання податку з доходу фізичних осіб, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він щоденно зазнає, а в задоволенні іншої частини позову слід відмовити. Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial