Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 10 000,00 грн. щомісячно та стягнути додаткові витрати у розмірі 42 409,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у сторін у шлюбі народився син - [PERSON] , [INFO] .. З травня 2019 року сторони не ведуть спільне господарство, позивач з дитиною проживає окремо, шлюбних стосунків з відповідачем не підтримує. Зазначає, що відповідач нехтує своїми обов`язками щодо утримання малолітньої дитини, не сплачує аліменти, допомоги дружині не надає, дитиною протягом останніх років опікується виключно позивач. Вказує також на те, що стан здоров`я та матеріальне становище відповідача дозволяє йому утримувати малолітнього сина, інших утриманців він не має, водночас, відповідач працевлаштований та має постійний заробіток. Також, зазначає, що відповідач має у власності нерухоме майно у вигляді двох квартир, одну з яких використовує у якості власного житла, а іншу здає в оренду, з чого отримує додаткових дохід. Зважаючи на викладене, позивач вважає, що грошова сума у розмірі 10 000,00 грн. є справедливою сумою аліментів для утримання спільного сина. Також, позивач просить стягнути з відповідача додаткові витрати, які полягають у витратах, пов`язаних з проходженням дитиною навчання та відпочинку, додаткових уроках з англійської мови, витратах на лікування та вартість брекет системи, що у загальному розмірі складає 42 409,00 грн. Відповідач, направивши на адресу суду відзив та заперечення на відповідь на відзив, частково визнав позовні вимоги, зокрема в частині стягнення з нього аліментів на утримання сина у розмірі 2 000,00 грн., але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття. Вказує на те, що розмір аліментів, заявлений позивачем, є завищеним та несправедливим, позивачем не доведено здатність відповідача та наявність фінансової можливості сплачувати аліменти у заявленому розмірі. Також, зазначає, що допомагає сину, купує йому одяг, взуття, речі для школи, подарунки. Щодо стягнення додаткових витрат заперечує в повному обсязі, оскільки, позивачем не надано доказів понесення таких витрат та не вважає заявлені суми додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України. 18.11.2019 ухвалою суду відкрито провадження по справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено учасникам справи строки для надання заяв по суті справи. 09.01.2020 на адресу суду від відповідача надійшов відзив. 09.01.2020 на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив. 17.01.2020 на адресу суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. 20.01.2020 на адресу суду від представника позивача надійшла заява про забезпечення доказів у справі. 21.01.2020 ухвалою суду заяву позивача про забезпечення доказів повернуто заявнику. Оскільки, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 5 ст. 247 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідних клопотань до суду не надходило. За вказаних обставин, а також враховуючи те, що сторони клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не заявили, суд вирішує справу за наявними матеріалами, як це передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 27.06.2008 між сторонами зареєстровано шлюб, що вбачається зі Свідоцтва про шлюб, Серія [NUMBER] , актовий запис №513. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , Свідоцтво про народження серія [NUMBER] , актовий запис №1677. Так, позивач самостійно несе витрати на утримання, виховання та розвиток спільної з відповідачем дитини, купує продукти харчування, ліки, одяг, взуття, канцелярські вироби, на підтвердження чого надає копії чеків та квитанцій за 2019 рік, які наявні в матеріалах справи. При цьому, позивач вказує, що на дитину в місяць йде витрат близько 20 000,00 грн. Так, статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, який покладається рівною мірою на обох батьків. Відповідно до положень ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України). Положеннями ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Враховуючи те, що відповідач визнає позовні вимоги частково, факт проживання дитини з матір`ю та перебування її на утриманні позивача не потребують доказуванню. Таким чином, обов`язок по доказуванню позовних вимог та заперечень щодо них лежить на позивачеві та відповідачеві відповідно. В свою чергу, суд вбачає, що позивачем доведено в повній мірі несення витрат щодо утримання дитини у заявленому розмірі аліментів, а відтак, заявлений розмір аліментів суд не вважає завищеним. Відповідач же, в свою чергу, не надав до суду доказів перебування у статусі безробітного та доказів перебування у скрутному фінансовому становищі. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги обов`язок відповідача утримувати свою дитину на підставі описаних вище норм права, рівний обов`язок обох батьків в утриманні дитини, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково і стягнути з відповідача на утримання сина аліменти в розмірі 10 000,00 грн., щомісячно, що відповідає межам прожиткового мінімуму. Щодо вимог позивача про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Частина 1 зазначеної статті закріплює правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. У позовній заяві в обґрунтування стягнення додаткових витрат на утримання дитини позивач зазначає, що відносить до таких витрат кошти, сплачені у зв`язку із проходженням дитиною навчання та відпочинку, додатковими уроками з англійської мови, витратами на лікування та вартість брекет системи. Водночас, частиною 2 ст. 185 СК України встановлено, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. За правовим аналізом вказаної норми закону, визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. В свою чергу, доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Разом з тим, додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати. Однак, суд критично ставиться до посилання позивача про те, що відповідач повинен відшкодувати міста відпочинку, відвідування уроків англійської мови, оскільки, судом не встановлено реального існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх не відноситься до особливих обставин, призначених для розвитку здібностей дитини. Що стосується інших заявлених додаткових витрат, суд вбачає, що позивачем не надано доказів про необхідність здійснення таких витрат. Окрім того, судом враховується також те, що обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладається рівною мірою на обох батьків, водночас, вказане не враховано позивачем при обґрунтуванні розміру додаткових витрат. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність і достатність кожного доказу окремо, а також взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення аліменти у твердій грошовій сумі на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 10 000, 00 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вбачає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768, 40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial