Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

[PERSON] звернувсь до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, вимоги якої уточнив та просить стягнути із ТОВ «Восток-Руда» невиплачену йому при звільненні заробітну плату в розмірі 33836 гривен 02 копійки, середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення рішення і відшкодувати йому моральну шкоду розмір, якої оцінює в 5000 гривен 00 копійок. Свої вимоги обґрунтував тим, що з 19 травня 2011 року по 08 квітня 2015 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем. Наказом №73 Лс від 08 квітня 2015 року він звільнений з роботи за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Однак, на порушення ст. 116 КЗпП України, при звільненні роботодавець не здійснив із ним остаточного розрахунку. Позивач вважає, що у відповідності до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» в разі не проведення відповідачем розрахунку з ним, як працівником, до розгляду справи, суд на підставі ст. 117 КЗпП України повинен стягнути на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судом рішення. Окрім того, просить стягнути із відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 5000 гривен 00 копійок посилаючись на те, що не виплата відповідачем сум, що належали йому при звільненні вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, унеможливлює своєчасну оплату комунальних платежів, придбання необхідних продуктів харчування, побутових речей, що принижує його та призводить до моральних страждань. Позивач, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, в судове засідання не зявивсь. При цьому, до початку судового засідання, позивачем надана заява про підтримання позовних вимог та розгляду справи за його відсутності. Відповідач, належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, свого представника в судове засідання не направив. У письмових запереченнях на позов відповідач визнав позовні вимоги частково, а саме у частині суми, що належала позивачу при звільненні і розмір якої станом на 13 липня 2015 року складає 33836 гривен 02 копійки. В іншій частині заявлених позовних вимог відповідач просив відмовити, посилаючись на відсутність вини підприємства у несвоєчасному розрахунку при звільненні з позивачем, який зумовлений несвоєчасним відшкодуванням підприємству державою податку на додану вартість та скрутну економічну ситуацію на ринку збуту продукції, яку виробляє ТОВ «Восток-Руда». Повно, всебічно та обєктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх\~ сум, належних\~ йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Із дослідженої копії трудової книжки позивача судом встановлено, що [PERSON] дійсно з 19 травня 2011 року по 08 квітня 2015 року включно перебував у трудових відносинах з ТОВ «Восток-Руда» та наказом №73 Лс від 08 квітня 2015 року звільнений за власним бажанням, у зв'язку невиконанням адміністрацією законодавства про працю, умов колективного договору, у відповідності до ч.3 ст. 38 КЗпП України /а.с. 4/. Судом також встановлено, що на даний час відповідач не здійснив виплату позивачу сум, що належали йому при звільненні у розмірі 33836 гривен 02 копійки, що підтверджується довідкою державного підприємства ТОВ «Восток-Руда» №1185 від 13.07.2015 року /а.с.15/. Згідно ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, законодавець чітко визначив, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, власник повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягає стягненню на користь працівника, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, з ТОВ «Восток Руда» на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 08 квітня 2015 року по 15 вересня 2015 року включно, виходячи із наступного розрахунку. Згідно довідки ТОВ «Восток-Руда»\~середньоденна заробітна плата позивача становила 231 гривен 12 копійок /а.с.31/. Остаточний розрахунок з позивачем відповідач затримав на 108 робочих днів. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 24960 гривен 96 копійок (231,12 гривен (середньоденна заробітна плата позивача) х 108 днів (кількість робочих днів затримки розрахунку). Саме така сума підлягає стягненю з відповідача на користь позивача. Вирішуючи питання щодо стягнення моральної шкоди, суд вважає, що така шкода позивачу дійсна причинена, оскільки останній, своєчасно не отримавши спочатку заробітну плату, а потім і остаточний розрахунок, змушений був докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Позивачем доведено, що невиплата йому заробітної плати призвела до моральних страждань та втрати нормальних життєвих звязків. Однак, з урахуванням вимог ст.237-1 КЗпП України\~щодо підстав стягнення моральної шкоди\~та ст. 23 ЦК України щодо вимог розумності та справедливості її розміру, суд вважає за необхідне визначити розмір цієї моральної шкоди в розмірі 500 гривен, що менше ніж просив позивач. Оскільки позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору, він стягується із відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, відповідно ст.88 ЦПК України\~та Закону України «Про судовий збір». Зокрема, за вимогу майнового характеру про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід стягнути 587 гривен 97 копійок та за вимогу немайнового характеру про відшкодування моральної шкоди слід стягнути 121 гривен 80 копійок, а всього розмір судового збору складає 709 гривен 77\~\~копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial