Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 14 листопада 2017 року є власником квартири [ADDRESS]. Відповідачі значаться зареєстровані у вищевказаній квартирі. В добровільному порядку відповідачі з реєстраційного обліку не знімаються, у зв'язку з чим позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом. Сторони, належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з'явилися. Від позивача та представника відповідачів надійшли заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідачі у поданій заяві також зазначили, що проти позовних вимог не заперечують. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. При цьому відповідно до ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Судом встановлено, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 14 листопада 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області, зареєстровано в реєстрі за № 3044; право власності [PERSON] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 1406839644129 від 14.11.2017 року. З довідки № 13953, виданої Центром надання адміністративних послуг у м.Сєвєродонецьку 13.11.2017 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до частин 1, 6 ст. 202 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідно до чинного законодавства України припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла та членів його сім'ї має похідним втрату права користування даним житловим приміщенням колишнього власника житла та членів його сім'ї та припиняється разом з припиненням його права власності, та з урахуванням визнання відповідачами позову, суд доходить до висновку, що позовні вимоги позивача стосовно визнання відповідачів такими, що втратили право на вказане житлове приміщення є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved