Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до Немирівського районного суду Вінницької області з позовом до Ковалівської сільської ради про визнання права в порядку спадкування за заповітом на майно, в якому просить визнати за ним право в порядку спадкування за законом на Ѕ частину житлового будинку по [ADDRESS] після смерті [PERSON], померлого [INFO], на яку фактично мала право [PERSON], яка померла [INFO], мотивуючи позов тим, що [INFO] помер його батько [PERSON], який постійно проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] Після смерті батька відкрилася спадщина, яка складалася із Ѕ частини житлового будинку розташованого за адресою [ADDRESS]. Спадкоємцем за законом після смерті батька були він [PERSON], його брат [PERSON] та їхня мати [PERSON], яка фактично спадщину після смерті батька прийняла, так як проживала з ним в одному житловому будинку та зберігала правовстановлюючі документи на спадкове майно. [PERSON] спадщину після смерті батька не приймав, та на неї не претендує, про що подав письмову заяву. [INFO] мати позивача, [PERSON] померла. Після смерті матері залишилась спадщина, до складу якої входить Ѕ частина житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] яка належала матері та Ѕ частина вище вказаного житлового будинку, яка належала батькові на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно . Позивач являюсь спадкоємцем після смерті матері, прийняв спадщину, подав заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Йому було видано свідоцтво про право на спадщину на нерухомість від 21 серпня 2007 року, на Ѕ частину вище вказаного житлового будинку, що належала матері. В позивача виникла необхідність одержати свідоцтво про право на спадщину після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] на належну померлому [INFO] [PERSON] Ѕ частину житлового будинку розташованого за адресою [ADDRESS]. 19.10.2018 року він подав до Немирівської державної нотаріальної контори заяву про видачу мені свідоцтва про право на спадщину на майно. Однак 19 жовтня 2018 року нотаріусом Немирівської державної нотаріальної контори були винесено Постанову №1324/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальних дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] на належну померлому [INFO] [PERSON] Ѕ частину житлового будинку розташованого за адресою [ADDRESS] Підставою відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом є неможливість встановити те, що [PERSON] являється чоловіком [PERSON]. В зв'язку з такими обставинами він змушений за вирішенням питання визнання права власності на спадкове майно звернутись до суду. В судовому засідання позивач позов підтримав в повному обсязі, просить його задовольнити з підстав наведених в позовній заяві. Представник відповідача до зали судового засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просить справу слухати у відсутність представника сільської ради, позов визнає. Суд заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 5), після смерті якої відповідно до довідки № 2564 від 27.09.2018 року виданої виконавчим комітетом Ковалівської сільської ради Немирівського району Вінницької області, залишилося спадкове майно, спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є її сини [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). Суд позбавлений можливості встановити родині відносини між [PERSON] та [PERSON], адже, як встановлено судом в свідоцтві про народження [PERSON] в графі мати записана «[PERSON]» (а.с. 17). Судом встановлено, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON], яка складається з Ѕ частини житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину на нерухомість від 01.08.2007 року (а.с 13). Позивач вказує на те, що [INFO] помер його батько [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно яке складається з Ѕ частини житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] спадщину після смерті якого, як стверджує позивач фактично прийняла його мати [PERSON], так, як проживала з ним в одному житловому будинку та зберігала правовстановлюючі документи на спадкове майно. У зв'язку з цим у нього виникла необхідність одержати свідоцтво про право на спадщину після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] на належну померлому [INFO] [PERSON] Ѕ частину житлового будинку розташованого за адресою [ADDRESS]. Однак 19 жовтня 2018 року нотаріусом Немирівської державної нотаріальної контори було винесено Постанову № 132402-31 від 19.10.2018 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с 14). Однак, твердження позивача, про те, що [INFO] помер [PERSON], не знайшли підтвердження під час розгляду справи, а саме в матеріалах справи відсутнє свідоцтво про смерть [PERSON] або рішення про оголошення його померлим. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 року, який був чинним на момент смерті [PERSON], який як вказує позивач помер [INFO], при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти(у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, визнається, що спадкоємиць прийняв спадщину. Якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ч.1, 2 ст. 158 Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР, народження, смерть, одруження, розірвання шлюбу, встановлення батьківства, зміна імені, по батькові і прізвища підлягають реєстрації в державних органах запису актів громадянського стану. Про зроблений запис акта громадянського стану видається відповідне свідоцтво. Однак в матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбних відносинах. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Виходячи з вище викладеного суд приходить до висновку, що факти вказані позивачем в позовній заяві не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а отже позовні вимоги [PERSON] не підлягають до задоволення. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд вважає, що заява представника відповідача Ковалівського сільського голови Верховода В.В. про визнання позову суперечить закону, а тому суд не приймає це визнання. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed