Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Фінансова ініціатива» в особі Луцького відділення №4 (далі - ПАТ КБ «Фінансова ініціатива») про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 19.03.2014 року між ним та банком був укладений договір банківського вкладу на строк до 03.05.2014 року. На виконання умов договору він вніс на депозитний рахунок кошти у розмірі 200 000 грн. 18.04.2014 р. [PERSON] звернувся до відповідача з заявою про дострокове розірвання договору та повернення депозитного вкладу з виплатою нарахованих відсотків. Проте, банк у поверненні вкладу відмовив, перерахував кошти на картковий рахунок і позивач, з врахуванням щоденних обмежень на зняття готівки, повністю отримав депозитні кошти лише 23.06.2014 року. Однак, із дня закінчення строку дії договору відповідачем не нараховувались та не сплачувались проценти за користування депозитними коштами. Позивач також просив суд стягнути з відповідача на його користь проценти за користування вкладом за період з 18 квітня до 23 червня 2014 року, а також 3 % річних та суму, виходячи з розрахунку індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі статті 625 Цивільного кодексу України. На підставі наведеного, просить суд, стягнути з відповідача в його користь суму відсотків по банківському вкладу в розмірі 4884,23 грн., три відсотки річних від простроченої суми боргу в розмірі 542,76 грн., 7227грн. 58 коп. інфляційних втрат. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, проте подали суду заяву про слухання справи у їх відсутності, просить суд позов задовольнити із підстав зазначених у позовній заяві, не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився по невідомим суду причинам, подав суду письмові заперечення проти позову, згідно яких просив суд відмовити в задоволення позовних вимог. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін по справі по наявним матеріалам справи. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 625, 1058, 1059, 1060, 1061, 1062, 1063, 1064, 1065 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладнику таку суму та проценти на неї або дохід в інші формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Судом встановлено, що 19.03.2014 р. між [PERSON] та ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» укладено договір банківського вкладу в національній валюті №294423 (вклад «Лояльний»), згідно якого останній прийняв від нього грошові кошти в сумі 200 000 строком до 03 травня 2014 р. під 27% річних, а з 18.04.2014 року - під 3% річних (далі - договір депозитного вкладу) (а.с.11). Відповідно до ч.2 ст.1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Аналогічна норма передбачена п.п. 3.1.4 згаданого договору депозитного вкладу, згідно якого банк зобов'язаний повернути вклад на першу вимогу вкладника у відповідності до умов договору (а.с .11 зворот) . 18.04.2014 року позивач звернувся до відповідача з заявою про дострокове повернення депозитного вкладу (а.с. 18). Із матеріалів справи вбачається, що відповідач свої вимоги щодо повернення вкладу вчасно не виконав і повністю повернув увесь депозитний вклад лише 23.06.2014 року, що вбачається із виписки по рахунку (а.с.23-28). Вказана обставина також підтверджується судовим рішенням від 23.06.2014 року, яким встановлено вину банку у несвоєчасному поверненні позивачу депозитного вкладу та стягнуто наявну заборгованість (а.с.21, 22). Згідно із частиною п?ятою статті 1051 Цивільного кодексу України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з правової позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 29.05.2013 року у справі № 6-39цс13, з банку необхідно стягувати проценти по банківським вкладам за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладникам, а також 3 % річних та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі частини другої статті 625 ЦК України. Дана постанова Верховного Суду України згідно вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов?язковою при застосуванні судами норм матеріального права у подібних правовідносинах. Таким чином, в даному випадку банк, несвоєчасно повернувши позивачу депозитний вклад, зобов'язаний сплатити відсотки по договору, а також три відсотки річних та інфляційні втрати на підставі ст..625 ЦК України. Посилання відповідача на те, що Правилами користування спеціальними платіжними засобами ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» (а.с.51-54) передбачено право банку встновлювати обмеження на зняття готівки в даному випадку є безпідставними. Зокрема, п.п. 4.2. договору депозитного вкладу передбачено, що повернення депозиту у разі дострокового розірвання договору (що має місце в даному випадку) відбувається у готівковій формі через касу банку, а в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на відповідний картковий рахунок - лише при закінченні строку договору. Таким чином, на думку суду, встановлення відповідачем обмежень у знятті депозитних коштів не відповідає умовам п.п.4. 2. договору депозитного вкладу та ч.2 ст.1060 ЦК України. Той факт, що депозитний вклад самовільно в порушення умов договору був перерахований банком на картковий рахунок, не позбавляв відповідача обов'язку виплатити позивачу депозитний вклад на його вимогу, оскільки ці кошти мають статус депозитного вкладу незалежного від того, на якому рахунку вони знаходяться. Отже, відповідач істотно порушив вимоги ст. ст. 1058, 1060, 1061 ЦК України, договору банківського вкладу, оскільки, вчасно не повернув позивачу суму депозиту та відсотки по ньому. Визначаючи розмір позовних вимог, що підлягають до задоволення, суд виходить з наступного. В даному випадку вимоги позивача про стягнення 3% річних на суму 542,76 грн. та інфляційних втрат в розмірі 7227,58 грн. за період з 18.04.2014 року (день розірвання договору) по 24.06.2014 року включно (день повного повернення депозитного вкладу), на думку суду, підлягають до задоволення, оскільки позивачем у позовній заяві (а.с.6-9) проведено вірні розрахунки зазначених сум із врахуванням розмірів індексу інфляції у 2014 році роки за даними Державного комітету статистики України та суми депозитного вкладу за конкретні періоди згідно виписки з рахунку (а.с.23-28). При цьому суд враховує ту обставину, що в цій частині позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення вказаних сум лише щодо суми депозитного вкладу без відсотків. Визначаючи розмір відсотків по депозитному вкладу, суд погоджується із формулою визначення таких відсотків, вказаної у позовній заяві (а.с.3-4). Однак, в даному випадку позивач помилково взяв до уваги відсоткову ставку в розмірі 27% річних, хоча, згідно вимог п.1 договору з 18.04.2014 року в разі розірвання договору діє відсоткова ставка у 3% річних (а.с. 11). Таким чином, в даному випадку сума відсотків по депозитному вкладу, що підлягає стягненню з відповідача становить 542,76 грн., а розрахунок цієї суми ідентичний розрахунку 3% річних згідно ст..625 ЦК України, так як має місце тотожність усіх складових розрахунків (розміру процентної ставки, період прострочення, сума депозитного вкладу) Таким чином, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково, стягнути з відповідача в користь позивача суму відсотків по банківському вкладу в розмірі 542,76 грн., три відсотки річних від простроченої суми боргу в розмірі 542,76 грн. та 7227,58 грн. інфляційних втрат, а всього на загальну суму 8313,10 грн. та судові витрати по справі.

Outcome: partial