Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-05 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивовано тим, що вони з відповідачкою проживали у шлюбі з 12 серпня 2015 року, зареєстрованому у Хустському РВ ДРАЦСу ГТУЮ в Закарпатській області за актовим записом №160. За час проживання у шлюбі спільних дітей у них не народилося. Причиною розірвання шлюбу є те, що вони зареєстрували свій шлюб після знайомства по інтернету, однак фактично спільно не проживали так як він продовжував працювати в Португалії, а відповідачка проживала Україні. З часу реєстрації їхнього шлюбу вони не вели спільного господарства, їм так і не вдалося створити сім`ю. Внаслідок цього вони перестали спілкуватися між собою, їхні шлюбні відносини носять лише формальний характер. Позивач зробив для себе висновок про неможливість подальшого їхнього сімейного життя, тому звернувся до суду з цим позовом та просив не надавати їм строк на примирення. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, до суду надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті судової влади України (Хустський районний суд, від 27.03.2020 року) про її виклик до суду, однак про причини неявки суд не повідомляла. Відзиву на позов відповідачкою не подавалось. У відповідності до ст.280 ЦПК України, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. З врахуванням наведеного, та у відповідності до порядку, визначеного ст. 223 ч. 4, ст. 247 ч. 2 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 12 серпня 2015 року у Хустському РВ ДРАЦСу ГТУЮ в Закарпатській області за актовим записом №160. За час проживання у шлюбі спільних дітей у сторін не народилося. Судом встановлено із поданих доказів до позовної заяви, що сторони після реєстрації шлюбу фактично спільно не проживали, так як позивач продовжував працювати в Португалії, а відповідачка залишилася проживати Україні. З часу реєстрації шлюбу сторони не вели спільного господарства, спілкувалися за допомогою соціальних мереж, та зустрічалися під час приїзду в гості одне до одного. Як стверджує в своїй заяві позивач, їм не вдалося створити сім`ю, через що вони повністю припинили між собою спілкування. За наданими доказами до позовної заяви судом встановлено, що сторони на момент розгляду справи фактично не підтримують шлюбних відносин, шлюб між ними існує формально. Позивач в поданій до суду заяві висловив своє небажання зберегти шлюб між ними, наполягає на його розірванні та просив не надавати їм строк на примирення, оскільки це буде суперечити його інтересам. Від відповідачки жодних заперечень щодо цих обставин до суду не надходило. Відповідно до вимог ст.110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений, одним із подружжя. Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на встановлене, суд дійшов до висновку, що підстав для збереження шлюбу між сторонами в судовому засіданні не встановлено, їхній шлюб існує формально, не виконує свого прямого призначення, позивач не бажає проживати в шлюбі з відповідачкою, а тому шлюб між сторонами доцільно розірвати. Враховуючи наведене та

Outcome: approved