Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 05.03.2005 року він уклав шлюб з відповідачкою. Від шлюбу в них [INFO] року народився син [PERSON]. Останнім часом подружнє життя з відповідачкою не складається, оскільки в них різні погляди на життя, побут та виховання сина, між сторонами постійно виникають непорозуміння. З осені 2016 року сторони проживають окремо, не ведуть спільне господарство, припинили фактичні шлюбні відносини. Позивач вважає збереження сім'ї неможливим, просить шлюб розірвати. [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом про розподіл майна, в якому зазначила, що під час перебування у шлюбі з позивачем ними був придбаний автомобіль «Кіа Ріа», 2012 року випуску, д.н. [NUMBER]. Більшу частину коштів за автомобіль вона заплатила особисто, а частину коштів в розмірі 1 000 доларів подарувала їй мати для придбання вказаного автомобіля. [PERSON] також вказує, що дитина проживає з нею, відповідач будь-яких коштів на утримання сина не надавав, а тому, на її думку, вона має право на більшу частку у спільному майні. [PERSON] просить розділити спільне майно, визнавши за нею право власності на 3/4 частини автомобіля, а за відповідачем - на 1/4 частину автомобіля, а також стягнути з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 362 гривні. В судовому засіданні представник позивача позов про розірвання шлюбу підтримав з тих же підстав і просив задовольнити, зустрічний позов визнав частково, не заперечував проти розподілу автомобіля в рівних частинах. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її присутності, за участю її представників. Також в заяві зазначила, що проти розірвання шлюбу не заперечує, свій зустрічний позов підтримує в повному обсязі. Представники відповідачки в судовому засіданні проти первісного позову не заперечували, просили шлюб розірвати, зустрічний позов підтримали з тих же підстав і просили задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічний позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, сторони зареєстрували шлюб 05.03.2005 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис за №263. Від спільного життя подружжя мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя сторін не склалося, оскільки в них різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, виникали сварки. Тривалий час подружжя спільне господарство не ведуть, шлюбні стосунки не підтримують, мають окремий бюджет. На примирення сторони не згодні. Суд, вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, інтересам їхнього неповнолітнього сина. Сім'я сторін розпалась і не може бути поновлена міцною і здоровою. Шлюб є формальним. За таких обставин шлюб між сторонами слід розірвати. За згодою сторін дитина залишається проживати з матір'ю. У період шлюбу 28.11.2012 року сторонами було придбано автомобіль «Кia Rio», 2012 року випуску, номер кузова [NUMBER], д.н. [NUMBER]. Автомобіль 06.12.2012 року зареєстрований на ім'я [PERSON] (а.с.58-копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу). Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. В пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Сторони в судовому засіданні не заперечували, що спірний автомобіль було придбано відповідно до договору М1128-6 купівлі-продажу (з кредитом), укладеним 28.11.2012 року між ТОВ «Корея Моторс» та [PERSON] (а.с.33-34-копія договору). Також сторони підтвердили, що кредит подружжя погасило в 2014 році. Представники відповідачки в суді зазначали, що більшу частину коштів за автомобіль сплатила [PERSON] з урахуванням подарунку матері в розмірі 1 000 доларів. Крім того, позивач не сплачував кошти на утримання сина. А тому, з урахуванням цих обставин відповідачка має право на збільшення її частки при поділі спільного майна. Також представник відповідачки зазначив, що відповідачка до суду з позовом про стягнення аліментів не зверталась, при цьому підтвердив, що [PERSON] отримувала від позивача допомогу на дитину в розмірі 3 000 гривень з грудня 2016 року. Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що спірний автомобіль сторони придбали в кредит за спільні кошти, а перший внесок за автомобіль був зроблений за рахунок коштів, отриманих від продажу попереднього автомобіля «Шевроле Нива», й позивач не заперечує проти поділу автомобіля в рівних частинах. Також представник позивача зазначив, що грошову допомогу на дитину позивач надавав відповідачці щомісячно в розмірі 3000 гривень, на підтвердження чого надав копії розписок [PERSON] Суд вважає, що сторони мають право на автомобіль в рівних частинах, оскільки він придбаний подружжям за спільні кошти. Відповідачкою не надано суду доказів того, що на придбання автомобіля вона витратила особисті кошти. Також відповідачка не надала доказів того, що [PERSON] не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, а також, що розмір аліментів недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування сина. Отже, оскільки домовленості між сторонами щодо визначення інших часток у спільному майні подружжя в разі його розподілу немає, шлюбний договір не укладався, суд вважає, що частки кожного з подружжя є рівними, а тому за [PERSON] слід визнати право власності на 1/2 частину автомобіля «Кіа Ріа», 2012 року випуску, д.н. [NUMBER], а іншу 1/2 частину цього автомобіля - залишити у власності [PERSON] З огляду на викладене, суд вважає, що первинний позов доведений і підлягає задоволенню, а зустрічний позов слід задовольнити частково. Стягненню з відповідача за зустрічним позовом підлягають витрати по сплаті судового збору. На підставі наведеного, ст.ст. 60, 69, 70, 71 СК України,

Outcome: partial