Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики згідно розписки в сумі 20 000 грн., вказуючи на те, що 20 лютого 2013 року вона уклала з відповідачкою письмовий договір позики, згідно якого позичила їй обумовлену суму грошових коштів терміном до 31 грудня 2013 року. Станом на березень 2014 року відповідачка борг не повернула, чим порушила взяті на себе зобов'язання, тому просила позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена вчасно та належним чином, що підтверджується даними оголошення, розміщеного в газеті «Урядовий кур'єр» № 102 від 07 червня 2014 року, що є в матеріалах справи, тому є підстави для ухвалення заочного рішення. Згідно раніше наданого заперечення від 4 березня 2014 року позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, до суду надав заяву, в якій просить справу слухати в його відсутність. Згідно раніше наданої зави від 13 травня 2014 року вказує, що не має можливості повідомити [PERSON] про час та місце розгляду справи, оскільки вона виїхала із с. Леніно Кривоозерського району Миколаївської області, місце перебування її не відоме, на телефоні дзвінки не відповідає. Вислухавши позивача, його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі із наступних підстав. Судом встановлено, що 20 лютого 2013 року [PERSON] уклала з [PERSON] письмовий договір позики, відповідно до якого, позивач передав відповідачу грошову суму в розмірі 20 000 грн., що підтверджується розпискою, наявною в матеріалах справи, згідно якої [PERSON] зобов'язувався до 31 грудня 2013 року повернути грошові кошти. Вимогами ч. 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В ст. 610 ЦК України зазначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України договір позики укладений в письмовій формі, на підтвердження укладення договору позики та його умов позивач представив розписку позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Отже, письмова форма договору внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Така правова позиція Верховного Суду України зазначена в рішенні від 18 вересня 2013 року по справі № 6-63цс13. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] заборгованості за договорами позики є законними і підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 243 грн. 60 коп. - судовий збір. На підставі ст.ст. 202, 207, 526, 530, 610, 625, 640, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved