Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

[PERSON], діючи на підставі договору-доручення про надання правової допомоги та в інтересах позивача, 30.08.2018 року, посилаючись на положення ст.392 ЦК України, звернулась до суду з позовом в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно в порядку спадкової трансмісії, належної її чоловіку - [PERSON], який помер [INFO], частки спадщини його матері [PERSON], померлої [INFO], у вигляді житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що після смерті [INFO] її чоловіка [PERSON], відкрилась спадщина за законом і спадкоємцями є позивач та їх син [PERSON], [INFO] Мати чоловіка - [PERSON], яка померла [INFO], ще за життя 13 грудня 1996 року склала заповіт, яким все своє майно на випадок смерті заповіла синові [PERSON], тобто чоловікові позивача. Однак останній не встиг прийняти спадщину матері, оскільки помер через півроку з дня відкриття спадщини. До складу спадщини увійшов будинок [ADDRESS], але позивач позбавлена можливості у нотаріальному порядку оформити своє право на спадщину, оскільки відсутні належні правовстановлюючі документи, отже позивач вимушена звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав. Ухвалою від 13 вересня 2018 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. 23 жовтня 2018 року суд закінчив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті, про що постановлено ухвалу. У судове засідання позивач не з'явилась, завчасно, через канцелярію суду представник позивача - адвокат [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача - Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області у судове засідання не з'явився, від старости Андріївського старостинського округу Михайло Коцюбинської селищної ради надійшла заява з проханням справу розглядати без участі їх представника, позовні вимоги селищна рада визнає в повному обсязі. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до вимог ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно положень ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд повно, всебічно та об'єктивно дослідивши і оцінивши наявні у справі матеріали та докази вважає позовні вимоги [PERSON] частково обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають частковому задоволенню. Судом установлено, що рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області №748/3077/17 від 1 лютого 2018 року [PERSON] визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори в порядку спадкової трансмісії належної її померлому чоловікові - [PERSON], який помер [INFO], частки спадщини після його померлої матері - [PERSON], яка померла [INFO], тривалістю 3 (три) місяці з дня набрання рішенням законної сили. Дане рішення набрало законної сили 6 березня 2018 року. При розгляді вказаної справи судом було установлено, що [INFO] померла [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина за заповітом з реєстровим №70 від 30.12.1996 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Андріївської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області Белоколоша В.М., і згідно якого [PERSON] є спадкоємцем до усього майна [PERSON] [INFO] [PERSON] помер і після його смерті відкрилась спадщина. Згідно довідки Об'єднання житлово-будівельних кооперативів від 07.07.2017 року за № 2157, [PERSON], 1948 р.н., був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 27.03.1979 року. На день смерті - [INFO] з ним були зареєстровані: син - [PERSON], 1972 р.н.; дружина - [PERSON], 1948 р.н. Отже, спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] є його дружина - [PERSON], та син - [PERSON], які фактично прийняли спадщину у відповідності до ст.ст.1261, 1268 ЦК України. (10, 11) Відповідно до положень частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, у даній справі не підлягає доказуванню та обставина, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом в порядку спадкової трансмісії до майна померлої [INFO] [PERSON]. До того ж, наведені вище обставини у повній мірі підтверджуються дослідженими судом належними і допустими доказами, наданими позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог.(а.с.5-11, 14, 38) Дослідженням матеріалів спадкової справи №151/2018 установлено, що позивач [PERSON] березня 2018 року прийняла спадщину, що відкрилась до майна покійної [PERSON], при цьому син позивачки та онук покійної [PERSON] - [PERSON] прийняв спадщину баби 22 червня 2018 року. 23 червня 2018 року позивачу та її сину було видану свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСГП «Андріївське», розміром 5,84 в умовних кадастрових гектарах, що належала за життя [PERSON], по ? частці кожному. Також нотаріусом роз'яснено спадкоємцям неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок [ADDRESS], оскільки відсутні належні правовстановлюючі документи. (а.с.57-73) Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначені у главі 24 ЦК України, зокрема із правочинів. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна); якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації - з моменту прийняття його до експлуатації; коли ж право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації - з моменту такої реєстрації. Виходячи зі змісту ч.ч.1, 2 ст.331 ЦК України, ч.1 ст.182 ЦК України та Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого наказом МЮУ №1844/5 від 14.12.2012р., право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об'єкта нерухомості, введення його в експлуатацію та реєстрації права власності. З досліджених судом документів вбачається, що померла [INFO] [PERSON] проживала одна і була зареєстрована у [ADDRESS], право власності на який за даними КП «Чернігівське районне бюро технічної інвентаризації» не зареєстроване, а технічний паспорт на домоволодіння оформлений за замовленням позивача [PERSON] Земельна ділянка площею 0,53 га, яка знаходиться за вказаною вище адресою, згідно рішення Андріївської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області №42 від 17 листопада 1993 року передавалась безоплатно у приватну власність [PERSON]. За даними по господарського обліку на 1986-1990 роки будинок [ADDRESS] відносився до групи колгоспних дворів, головою якого був [PERSON], який помер [INFO], а після нього головою двору стала [PERSON]. (а.с.14-21, 39) Відповідно до ст.120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Відповідно до ч.2 ст.123 ЦК УРСР частки кожного члена колгоспного двору рівні, включаючи неповнолітніх та непрацездатних членів двору. Достовірними доказами встановлено, що після 15 квітня 1991 року, із вступом в силу Закону України «Про власність», майно вказаного колгоспного двору не змінилося і не зменшилося, а тому суд дійшов висновку, що голова колгоспного двору [PERSON] стала і була одноосібним власником спірного домоволодіння по [ADDRESS]. Доказів того, що спірний житловий будинок станом на 15 квітня 1991 року було переведено до іншої суспільної групи, матеріали цивільної справи не містять. Підстав вважати його самочинно збудованим майном суд не вбачає. Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ № 296/5 від 22 лютого 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна. Ураховуючи, що за життя спадкодавець [PERSON] не оформила та не зареєструвала своє право власності на вказане вище нерухоме майно, то це унеможливлює реалізацію спадкоємцем [PERSON] її спадкових прав та є перешкодою у їх реєстрації. Отже, виходячи з наведеного, позивач позбавлена можливості відновити свої права у позасудовому порядку, а тому її права підлягають судовому захисту, шляхом визнання права власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS], як за спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] Разом з тим, доводи позивача про визнання за нею права власності на спірне домоволодіння у цілому є неспроможними, оскільки спадкоємцем майна померлої [PERSON] є і [PERSON], а згідно вимог статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Отже, ураховуючи зазначену норму цивільного права, та те, що між позивачем та [PERSON] не було укладено письмової угоди, посвідченої нотаріусом, про зміну розміру часток у спадщині, то право на спадкове домоволодіння вони мають у рівних частках по ? кожен. При вирішенні даного спору суд бере до уваги особливість забудови спірного будинку, який було збудовано у системі колгоспного двору. Зокрема, ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Підсумовуючи викладене, суд дійшов об'єктивного висновку, що наявні у справі докази та їх правова оцінка підтверджують часткове обґрунтування позову та є достатніми для його часткового задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: partial