Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів та стягнення суми внеску в розмірі 6175 Євро та 10 000 грн. моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами 08.12.2014р.було укладено договір заяву № 300131/143345/3-14 та договір-заяву № 300131/143355/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на строк з 08.12.2014р. по 08.03.2015р. в іноземній валюті в сумах 2125, 00 євро та 4050, 00 євро. Позивач передав, а Відповідач прийняв вказані кошти та зобов'язаний був повернути на вимогу Позивача, в порядку, передбаченому Договором. Позивач звертався з відповідною вимогою до Відповідача. Разом з тим, ані до закінчення строку дії Договору, ані після закінчення кошти Позивачеві повернуті не були. Крім того, такими неправомірними діями з боку Відповідача Позивачу було завдано моральної шкоди. У зв'язку з вище викладеним, Позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою та просив стягнути з Відповідача суму внеску в розмірі 6175 Євро та моральну шкоду 10 000 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував в поновному обсязі з тих підстав, що Позивачем надавались заяви про намір забрати вклад, проте на надавались заяви про повернення суми вкладу, тому договір був продовжений. Крім того, в заявах Позивача були відсутні вказівки щодо того, в який спосіб мали бути повернуті вказані кошти. Крім того, Відповідач в своїх запереченнях послався на п. 5 Постанови Правління НБУ № 758 від 01.12.2014 року «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» та п.п. 6.10 Постанови Правління НБУ № 160 від 03.03.2015 року «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», відповідно до яких було встановлено обмеження у розмірі еквівалентному сумі 15 000 грн. на добу щодо здійснення виплат. Також Відповідач заперечував щодо того, що вказані правовідносини підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів». Також Відповідач заперечував проти стягнення моральної шкоди, оскільки факт завдання моральної шкоди не доведено Позивачем, вина Відповідача відсутня. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 08 грудня 2014 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір-заяву № 300131/143345/3-14 про банківський строковий вклад, відповідно до умов якого Вкладник (Позивач) вносить, а Банк (Відповідач) приймає грошові кошти в іноземній валюті на Вкладний рахунок [NUMBER] в сумі 2125, 00 євро, на строк з 08.12.2014р. по 08.03.2015р.у порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі-заяві. Відповідно до п. 5 вказаного Договору-заяви, вкладник має право дострокового повернення суми Вкладу протягом строку, визначеного п. 1 Договору-заяви (або протягом будь-якого з строків, на які було продовжено розміщення Вкладу) у порядку та на умовах, викладених у п. 5.3. Основних умов. Згідно з п. 6 Договору-заяви, після закінчення строку, визначеного п. 1 цього Договору-заяви, Вклад повертається Вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п. 5.2. основних умов. Судом також встановлено, що 08 грудня 2014 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір-заяву № 300131/143355/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 3 міс. в іноземній валюті, відповідно до умов якого Вкладник (Позивач) вносить, а Банк (Відповідач) приймає грошові кошти в іноземній валюті на Вкладний рахунок [NUMBER] у сумі 4050 євро, строком з 08.12.2014р. по 08.03.2015р. у порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі-заяві. Відповідно до п. 5 вказаного Договору-заяви, вкладник має право дострокового повернення суми Вкладу протягом строку, визначеного п. 1 Договору-заяви (або протягом будь-якого з строків, на які було продовжено розміщення Вкладу) у порядку та на умовах, викладених у п. 5.3. Основних умов. Згідно з п. 6 Договору-заяви, після закінчення строку, визначеного п. 1 цього Договору-заяви, Вклад повертається Вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п. 5.2. основних умов. Відповідно до п. 5.1. Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит», у випадку закінчення строку розміщення Строкового вкладу, визначеного у договорі-заяві, та умовами якого не передбачено можливості продовження строку розміщення Строкового вкладу після закінчення строку розміщення Строкового вкладу, визначеного у Договорі-заяві, кошти з Строкового вкладного рахунку повертаються Вкладникові шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/картковий рахунок або інший вкладний рахунок, а дія Договору припиняється. Якщо день повернення суми Вкладу припадає на вихідний, святковий, неробочий день, то повернення суми Вкладу проводиться Банком на наступний перший робочий день. У випадку, коли Вкладник не вимагає отримання Строкового вкладу після закінчення строку розміщення Строкового вкладу, визначеного Договором-заявою, Договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу та нарахування процентів на суму вкладу на вимогу після закінчення вказаного строку за період подальшого знаходження коштів у користуванні Банку здійснюється по процентній ставці за вкладом на вимогу, розмір якої встановлений тарифами банку та є чинним у період знаходження коштів на вкладі на вимогу. Відповідно до п. 6.1.2. Основних умов, Вкладник має право після закінчення строку, визначеного Договором-заявою та цими Основними умовами, отримати суму Вкладу та суму нарахованих процентів згідно з умовами Вкладу. Судом встановлено, що Позивачем виконано умови Договорів-заяв від 08.12.2014р., а саме внесено грошові кошти в сумі 2125 євро, що підтверджується меморіальним валютним ордером № 35068 від 08.12.2014 року (а.с. 6) та грошові кошти в розмірі 4050 євро, що підтверджується меморіальним валютним ордером № 35193 від 08.12.2014 року (а.с.8). Як вбачається з матеріалів справи, 25.02.2015р. Позивач звернувся до Відповідача із заявами про намір повернути грошові кошти по закінченню строку дії договорів-заяви - 08.03.2015р. (вх. № 3961, вх. № 3960). Разом з тим, 10.03.2015р. кошти Позивачу повернуті не були, у зв'язку з чим Позивач повторно звернувся із заявою про повернення депозиту. Відповідач умови Договорів-заяв не виконав, кошти не повернув. 11.03.2015р. Позивач звернувся до Генерального департаменту банківського нагляду Національного банку України із скаргою про порушення законодавства у сфері банківської діяльності Відповідачем. Проте на сьогоднішній день умови Договорів-заяв Відповідачем не виконані, кошти Позивачу не повернуті. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Також, ч.ч. 1, 2, ст. 319 та ч. 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно із ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Також, слід зазначити, що згідно вимог ч. 3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. При цьому, положеннями ст. 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Проте, представником відповідача не надано до суду жодних доказів, з яких би вбачалося, що фінансові операції щодо видачі належних позивачу коштів обмежені за рішенням суду або зупинені в порядку, визначеному ст. 17 Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму», як такі, що можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у зв'язку з невиконанням Відповідачем своїх зобов'язань по поверненню вкладу у строки, встановлені у договорах-заявах, позовні вимоги Позивача в цій частині є обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню, з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню сума вкладу у розмірі 6175 євро, що в еквіваленті за курсом НБУ на день ухвалення рішення становить - 150 176 грн. Разом з тим, відповідно до положень ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.ст.57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень Частиною 1 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995р., відповідно до яких розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації. Разом з тим, Позивачем не доведено та в ході судового розгляду справи не підтвердився факт заподіяння Позивачу моральної шкоди. Тому суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з Відповідача моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягнути з Відповідача на користь держави судові витрати в розмірі 1501, 76 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial