Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Позовні вимоги мотивовані тим, що з відповідачем по справі вони знайомі на протязі багатьох років. 19 січня 2007 року відповідач отримав від нього в борг 90 000 гривень, власноручно, написавши письмову розписку про отримання вказаних коштів. Згідно розписки, [PERSON] повинен був повернути кошти до 30 серпня 2012 року. Однак, у визначений в розписці строк, а також на момент звернення до суду з даним позовом, відповідач вказані кошти не повернув. Позивач у своєму позові просив суд винести рішення, яким стягнути з відповідача на його користь 90000 гривень заборгованості за розпискою про отримання боргу, 9 000 гривень відсотків за прострочення зобов'язань по розписці та судові витрати по справі. Позивач, [PERSON], в судове засідання не з'явився, надіслав суду заяву, в якій просив суд закінчувати розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Після подачі вказаної заяви, позивач неодноразово надсилав суду телеграми з проханнями справу розглядом відкласти, однак, жодного разу не навів поважної причин для відкладення розгляду справи. Клопотання, про відкликання заяви про продовження справи слуханням у його відсутності суду не надавав. Представник відповідача,. [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просить суд застосувати до позовних вимог позивача строк позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог. Окрім того, просить стягнути з позивача на користь відповідача 5515, 60 грн. судових витрат, що включає в себе 3515,60 грн. витрат за проведення судової експертизи та 2000 гривень витрат за надання правової допомоги. Заслухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до такого висновку. Після подачі позову до суду, відповідачем [PERSON], змінено прізвище з [PERSON] на [PERSON], в зв'язку з одруженням, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії І-СТ №267923 від 09.12.2015 та копія паспорта від 15.12.2015. Згідно ст.ст.1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (кредитор) передає \~іншій стороні (позичальнику) у власність грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язаний \~ повернути кредитору таку ж суму грошових коштів \~ або таку ж \~ кількість речей того ж роду і такої ж \~ якості . Договір позики вважається укладеним в\~ момент передачі грошей. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. \~ \~ \~ З матеріалів справи встановлено, що згідно письмової розписки [PERSON], позичив у [PERSON], 90000 гривень, які згідно розписки що подана до матеріалів справи, зобов'язувався повернути до 30.08.2012. З положень статті 509 Цивільного кодексу України вбачається, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання \~і одностороння зміна \~умов договору не допускається. Зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або іншими звичними вимогами, що пред'являються. Оскільки, у відповідача та його представника, виникли сумніви щодо тексту боргової розписки, зокрема, щодо дати написання останньої та зазначеної дати повернення суми боргу, за клопотанням представника відповідача, судом було призначено судову-почеркознавчу експертизу. Відповідно до висновку №3058/3059 судово-технічної експертизи реквізитів документів та судово-почеркознавчої експертизи розписка від імені [PERSON] із датою складання 19.01.2007, являється оригіналом; первинний зміст дати складання розписки 29.01.2007, цифра «8» в числі місяця дати повернення боргу виконувалася поверх цифри «7» шляхом неодноразових наведень її штрихів; первинний зміст цієї цифри є «7», первинний зміст дати повернення боргу 30.07.2012 р. Вважаючи, що позивачами пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даними позовними вимогами, представник відповідача [PERSON] заявив клопотання про застосування строків позовної давності, яке підлягає до задоволення виходячи з наступного. У відповідності до положень статей 256-257 Цивільного кодексу України, законодавством визначені поняття позовної давності\~ строку, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, та поняття загальної позовної давності, яка встановлюється тривалістю у три роки. Згідно частини 1 статті 261 цього ж Кодексу, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Положеннями частини 5 статті 267 Цивільного кодексу України, передбачений захист порушеного права у разі визнання судом поважності причин пропущення позовної давності. Як вбачається із матеріалів позовної заяви, остання подана до суду позивачем 28 серпня 2015 року. Предметом позову являється матеріально-правова вимога позивача до відповідача щодо стягнення з останнього заборгованості за борговою розпискою від 19 січня 2007 року. Згідно даної розписки, відповідач зобов'язувався в строк до 30 серпня 2012 року повернути позивачу грошову суму в розмірі 90000 гривень. Однак, згідно висновку експертизи, який є, належним та допустимим доказом у відповідності до положень статей 57-58 Цивільного процесуального кодексу України, доведено дату складання боргової розписки 29.01.2007 р., та кінцеву дату повернення боргу - 30.07.2012 р. Враховуючи наведене вбачається, що право пред'явлення стягувачем позичальнику матеріально-правової вимоги настало з 31 липня 2012 року до 30 липня 2015 року. Матеріалами справи не підтверджується переривання перебігу позовної давності, оскільки, позивачем таких доказів суду не надано, а судом при розгляді справи їх не здобуто. Позивач не ставить перед судом питання поновлення строку позовної давності. Таким чином, враховуючи, що позивачем пред'явлено до відповідача матеріально-правову вимогу про стягнення грошового боргу поза межами трьохрічного строку позовної давності з часу, коли позивач довідався про порушення свого права (частина 1 статті 261 Цивільного кодексу України), клопотань про поновлення строку позовної давності в відповідності до частини 5 статті 267 ЦК України позивач не надавав, суд вважає, що строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права позивачем пропущений. Сплив позовної давності, у відповідності положень частини 4 статті 267 ЦК України про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч.1 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що під час судового розгляду відповідач поніс судові витрати на загальну суму 5515,60 гривень, з яких 3515,60 витрати за проведення судової експертизи відповідно до квитанції №6 від 04.07.2017, та 2000 гривень витрати за надання правової допомоги, згідно квитанції №9 від 25.10.2017. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з позивача на користь відповідача слід стягнути 5515,60 гривень судових витрат. Також, відповідно до ч.6 ст. 154 ЦПК України, слід скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою суду від 15.04.2016.

Outcome: approved