Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з вищевказаним позовом. Посилається на те, що відповідно до власноручно написаної розписки відповідача, 02.04.2013 р. він позичив йому гроші у сумі 523683 грв., з кінцевим строком повернення до 01.06.2013 р. На його усну вимогу про повернення грошових коштів відповідач не реагує. Просить стягнути з відповідача 1023817.67 грв. боргу за договором позики, який складається з суми основного боргу 523683 грв., 3 % річних 36671.27 грв., заборгованості по інфляційним витратам 457683.3 грв., та сплачену суму судового збору. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився і не повідомив суду причини неявки. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позовну заяву слід задовольнити частково виходячи з наступного. Під час розгляду справи суд встановив, що 02.04.2013 р. відповідач [PERSON] взяв у борг від позивача [PERSON] 523683 грв. Ця обставина стверджується власноручно написаною [PERSON] розпискою, яка крім його підпису завірена і печаткою ПП [PERSON] (а. с. 6). Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичними особами на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. За правилами ч. 2 ст. 207 цього ж Кодексу, правочин вважається таким що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, у даному випадку, наявні обставини передбачені статтею 509 ЦК України, згідно якої зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, сплатити гроші або утриматися від певної дії), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України і мають ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. За змістом ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк і згідно ст. 1049 цього ж Кодексу позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з письмової розписки [PERSON] зобовязався повернути позику до 01.06.2013 р. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Проценти передбачені ст. 625 ЦК не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11 Інфляційні втрати із 01.06.2013 р. по 21.10.2015 р. складають 457683.3 грв. а 3% річних від простроченої суми складають за цей же період - 36671.27 грв. Загальна сума боргу з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат складає (523683 + 36761.27 + 457683.3 =) 1018037.57 грв. Таким чином, позовні вимоги суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Не дивлячись на те, що справа призначалася до слухання неодноразово відповідач жодного разу в судове засідання не зявився і не подав ніяких заперечень щодо розписки, яка підтверджує взяті ним на себе зобовязання, а також не надав ніяких заперечень чи пояснень того, що у розписці прізвище кредитора вказано «Вуйчин Тарас Васильович», а згідно паспорта його прізвище «Вульчин Тарас Васильович». Тому суд вважає, що розписка є доказом, який підтверджує отримання відповідачем грошей від позивача і його зобовязання повернути ці гроші у вказаний у ній термін. Зазначення у ній прізвища позивача «Вуйчин» суд розцінює як просту описку, так як його прізвище «Вульчин» за звучанням дуже схоже на «Вуйчин». У відповідності до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] також слід стягнути на користь позивач судовий збір у сумі 6090 грв. За таких обставин

Outcome: partial