Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

[PERSON] звернувся в суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування квартирою. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач зареєстрованій у квартирі, яка належить позивачу на праві власності, з 17.03.2009 року. Фактично у квартирі за адресою [ADDRESS] не проживав жодного дня. В даний час місце проживання відповідача не відоме, тому що він періодично виїжджає на заробітки. Протягом тривалого часу відповідач інтересу до даної квартири не проявляє, особисті речі в квартирі відсутні, жодної допомоги по оплаті комунальних послуг не надає. Реєстрація відповідача у спірній квартирі завдає матеріальної шкоди позивачу, а в добровільному порядку з реєстрації він не знімається. Покликаючись на наведене, позивач просив суд визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою №7 по пр. Волі, 48 у м. Луцьку. Позивач подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю з підстав наведених в позовній заяві. Просить позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст.ст. 128, 130 ЦПК України. Заяви про розгляд справи за його відсутності відповідач не подавав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на висланий розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. В судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] у .м. Луцьку на праві власності належить [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу від 21.03.2000 року посвідченим державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 3-699 (а.с. 6) Судом також встановлено, що на даний час у спірному житлі зареєстрований відповідач [PERSON] (а.с. 7). Як вбачається з повідомлення Луцького відділу поліції ГУ НП у Волинській області від 08.11.2017 року №3/9853 при виході працівників поліції за адресою м. Луцьк, пр-т Волі, 48/7 сусіди [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що гр. [PERSON] не проживає за вищевказаною адресою близько 6 років (а.с. 10). Добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає, чим створює перешкоди позивачеві належним чином використовувати свою власність. Його реєстрація у квартирі [ADDRESS], носить формальний характер. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоча й ці порушення не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами закону. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Разом з тим, згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Виходячи із наведеного, суд прийшов до висновку, що відсутність відповідача у спірному житлі не зумовлена поважними причинами, а тому позов про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою №7 в будинку №48 по проспекту Волі у м. Луцьку, підставний і підлягає до задоволення. При прийнятті рішення, суд виходить з того, що факт реєстрації відповідача за вказаною адресою, впливає на права і обовязки позивача. Зокрема, позивач змушений здійснювати оплату комунальних послуг виходячи з кількості осіб, які є прописаними за вказаною адресою. Реєстрація відповідача призводить до вимушеної більшої оплати за комунальні послуги. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, судового рішення про позбавлення права власності на житлове приміщення, права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або померлою, свідоцтва про смерть, тощо. Таким чином, рішення суду у справі про втрату права на житло одночасно є підставою для зняття з реєстрації відповідача за вказаною адресою. На стягненні судових витрат позивач не наполягає.

Outcome: approved