Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування будинком №92 по вулиці Коцюбинського в місті Рубіжне Луганської області. Про місце, день та час розгляду справи по суті, особи, які беруть участь у справі повідомлялись належним чином. У судове засідання 21 жовтня 2016 року для розгляду справи по суті особи, які беруть участь у справі, не зявились. Позивач подав заяву, якою просив розглянути справу без його участі на підставі наявних у справі доказів, а у випадку неявки відповідача розглянути справу у заочному порядку та ухвалити заочне рішення. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористався. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У звязку з повторною неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про проведення судового засідання 12 жовтня 2016 року та 21 жовтня 2016 року, та від якого заяви про розгляд справи за його відсутністю не надходило і причини неявки ним не повідомлені, а позивач не заперечив проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача та відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини пятої статті 209 Цивільного процесуального кодексу України занесена до журналу судового засідання. Обґрунтовуючи необхідність задоволення позову, позивач вказав на те, що 05 січня 2000 року він надав своєму синові: [PERSON], з метою налагодження його особистого життя, право користування будинком №92, що розташований по вулиці Коцюбинського у місті Рубіжне Луганської області, яка належить позивачу на праві приватної власності. Однак після реєстрації зазначеного права, [PERSON] проживав у зазначеному будинку тільки до початку 2014 року, після чого жодного разу цим правом не скористався, а у будинку не мешкав. А реєстрація відповідача у будинку заважає реалізувати йому право користування та розпорядження будинком у повному обсязі. На основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини: На підставі договору міни, 14 вересня 2011 року, [PERSON] обміняв належну на праві власності йому квартиру на будинок № 92, який розташовано по Коцюбинського у місті Рубіжне Луганської області (а.с.5-6,7,60-61). А 21 вересня 2011 року зареєстрував своє право приватної власності на вказаний будинок (а.с.8). Дванадцятого жовтня 2011 року, [PERSON] надав своєму синові: [PERSON], право користування будинком №92, що розташований по вулиці Коцюбинського у місті Рубіжне Луганської області, останній того ж дня зареєстрував своє місце проживання у зазначеному будинку (а.с.17,23). Відповідно до акту щодо встановлення факту не проживання осіб за місцем реєстрації від 28 липня 2016 року, на момент обстеження, депутатом Рубіжанської міської ради Луганської області [PERSON], в присутності сусідів [PERSON] та [PERSON], було встановлено, що на початку 2014 року [PERSON] виїхав з будинку №92, який розташовано по Коцюбинського у місті Рубіжне Луганської області і з зазначеного часу не проживає, його особливих речей у будинку немає (а.с.10,33-37,38-41). Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли цивільні правовідносини у сфері права власності, в межах яких між ними виник спір щодо наявності у відповідача, як члена сім`ї власника, права користування квартирою у звязку з його відсутністю понад один рік. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до положень частини першої статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно з частиною першою статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Також положення частин перших статей 383 і 405 Цивільного кодексу України (надалі за текстом ЦК України) прямо встановлюють, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. При цьому житлове приміщення, яке члени сім`ї мають право займати визначається власником. Отже, член сім`ї власника квартири може отримати право користування нею від власника, який при цьому, може визначити конкретне житлове приміщення у квартирі яким може користуватись член його сім`ї. Судом встановлено, що відповідач отримав право користування будинком №92, що розташований по вулиці Коцюбинського у місті Рубіжне Луганської області, саме як член сім`ї власника, оскільки відповідач являється сином позивача (а.с.9,17,23). Однак згідно з положеннями частини другої статті 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на те, що позивачем доведена відсутність відповідача у будинку №92, що розташований по Коцюбинського у місті Рубіжне Луганської області, без поважних причин понад один рік, а дані про наявність іншої домовленості між позивачем та відповідачем відсутні, і законом іншого не встановлено, відповідача, як члена сім`ї позивача, слід визнати таким, що втратив право користування цим будинком. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON], слід визнати обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Отже,

Outcome: approved