Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, яке вони набули у період шлюбу із 16.07.1996 року до часу його припинення за рішенням суду від 04.11.2014 року. За час спільного проживання подружжя набуло житловий будинок по вул. Шевченка, 4 в с. Луки Самбірського району Львівської області та земельну ділянку, надану для будівництва та обслуговування цього житлового будинку, оформлені на імя відповідача. Дане майно сторони придбали за кошти, значна частина яких були особистими коштами позивача. Домовленості між [PERSON] та відповідачем щодо порядку поділу майна, що є їх спільною сумісною власністю не знайдено, а тому [PERSON] просить за рішенням суду розділити майно спільно придбане із відповідачем у шлюбі, а саме виділити йому у власність 2/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями в с. Луки по вул. Шевченка, 4 Самбірського району Львівської області та 2/3 частини земельної ділянки, призначеної для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку; відповідно виділити у власність відповідачу 1/3 частину майна. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав вимоги позовної заяви і посилався на обставини, викладені у зверненні до суду; зосередив увагу суду, що в звязку із повним утриманням неповнолітніх дітей просить відступити від рівності часток за загальним правилом і поділити майно подружжя таким чином, як наводить у позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомленою про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку через розміщення оголошення у пресі; із заявою про розгляд справи у її відсутності чи про відкладення до суду не зверталася, - тому суд вважає за можливе розглядати справу на підставі наявних даних про права та взаємовідносини сторін у заочному провадженні проти чого не заперечив позивач. Заслухавши пояснення позивача, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом із пояснень позивача та наявних матеріалів у справі встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали у зареєстрованому шлюбі із 16 липня 1996 року подружнім сімейним життям до 04.11.2014 року, коли згідно рішення місцевого суду шлюб було розірвано. Від шлюбу народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.09.2014 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.09.2014 року, [PERSON] являється власником житлового будинку в с. Луки Самбірського району по вул. Шевченка, 4 Львівської області. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №737225, [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,1825га в с. Луки Самбірського району Львівської області, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Із пояснень [PERSON] під час судового розгляду встановлено, що після розірвання шлюбу із [PERSON], позивач придбав за власні кошти котел на твердому паливі, двері деревяні, інші будівельні матеріали для облаштування будинку на загальну суму 79575грн. згідно товарних чеків та накладних. У судовому засіданні та з поданих суду письмових доказів установлено, що від шлюбу в сторін народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], котрі після розірвання шлюбу і до тепер залишились на утриманні позивача [PERSON] Відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Ураховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про задоволення позову [PERSON], що має місце в даному конкретному випадку обставина, що має істотне значення, - а тому слід відступити від засади рівності часток подружжя та, із врахуванням того, що неповнолітні діти залишились проживати із батьком. Тому суд переконаний, що слід визнати житловий будинок по вул. Шевченка, 4 в с. Луки Самбірського району Львівської області та земельну ділянку, площею 0,1825га, призначену для будівництва та обслуговування цього житлового будинку спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON]; відповідно поділити вказане майно по 2/3 та 1/3 частинах, - оскільки такий висновок суду ґрунтується на матеріалах цивільної справи та вимогах закону. Оскільки суд прийшов до такого висновку, то судові витрати підлягають розподілу відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved