Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що [INFO] року в с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області померла його мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS] та на земельну ділянку площею 1,3668 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач зазначає, що при житті його мати склала два заповіти, відповідно до яких житловий будинок з господарськими будівлями заповідала своїй дочці [PERSON] (його сестрі), а земельну ділянку - йому. Рішенням Вінницького районного суду від 14 листопада 2011 року по справі № 2-1786/11 було визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS], Вінницького району Вінницької області. Відповідно до заповіту від 14 жовтня 2002 року, мати [PERSON] заповідала йому земельну частку (пай) посвідчену сертифікатом серії [NUMBER] у землі КСП ім. Шевченка, яка належала їй на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER]. Даний заповіт був посвідчений секретарем Вінницько-Хутірської сільради Вінницького району 14.10.2002 року та зареєстрований в реєстрі за № 106. Таким чином, на момент складання його матір'ю [PERSON] заповіту, їй належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у КСП імені Шевченка с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області, розміром 1,38 га на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого на її ім'я. В подальшому, його мати [PERSON], відповідно до вимог чинного законодавства оформила і зареєструвала у встановленому на той час порядку право власності на земельну ділянку /пай/ та отримала взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 29 січня 2003 року площею 1, 3668 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач вважає, що дану земельну ділянку мати заповідала йому, оскільки отримавши державний акт на право власності на земельну ділянку, спадкодавець заповіт не змінювала. Тому після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме на земельну ділянку площею 1,3668 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Вінницькою районною державною адміністрацією Вінницької області 29 січня 2003 року на підставі розпорядження Вінницької районної адміністрації від 30 травня 2003 року. Спадщину після смерті матері [PERSON] він прийняв відповідно до ст.1268 ЦК України, оскільки у встановлений законом строк звернувся з заявою про прийняття спадщини до Вінницької районної державної нотаріальної контори. В даний час державний нотаріус Вінницької районної державної нотаріальної контори відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Таким чином позивач вважає, що оскільки його матері відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку належала земельна ділянка на території Вінницько-Хутірської сільської ради, він як спадкоємець за заповітом має право на дану земельну ділянку площею 1,3668 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За вказаних обставин позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті матері на вищевказану земельну ділянку. В підготовче засідання учасники судового провадження не з'явились. Позивач [PERSON] та його представник згідно ордеру [PERSON] попередньо подали до суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі, в поданих заявах зазначили, що позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Представник відповідача - сільський голова Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області [PERSON] також попередньо подав до суду письмову заяву про розгляд справи без представника сільської ради, при прийнятті рішення покладається на розсуд суду. Відповідач [PERSON] попередньо подала до суду письмову заяву про визнання позову, розгляд справи просила провести без її участі. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести підготовче засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною 3 статті 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлено, що [INFO] року в с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області померла [PERSON], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 28.05.2010 року (а.с. 9). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS] та на земельну ділянку площею 1,3668 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавиці згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 29 січня 2003 року на підставі розпорядження Вінницької районної адміністрації від 30.05.2003 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 406, що підтверджується ксерокопією вказаного державного акта (а.с. 11). 14 жовтня 2002 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла своєму сину [PERSON] належний їй на праві власності майновий пай, посвідчений свідоцтвом [NUMBER] і земельну частку (пай), посвідчену сертифікатом серії [NUMBER] КСП ім. Шевченка. Заповіт посвідчено секретарем Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 106. Станом на 24 листопада 2010 року заповіт не змінено і не відмінено, що підтверджується його копією (а.с. 13). З постанови державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори [PERSON] за № 1868/02-31 від 20.09.2018 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері, оскільки згідно заповіту, посвідченого секретарем Вінницько-Хутірської сільської ради14.10.2002 року за р.№106, [PERSON] заповіла право на майновий пай, посвідчене Свідоцтвом [NUMBER] і на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом [NUMBER] КСП ім. Шевченка [PERSON]. Документи, які посвідчують право спадкодавця на майновий пай та на земельну частку (пай), спадкоємцем надані не були. Натомість надано Державний акт на право власності на землю серії ВН №153928, виданий Вінницькою районною державною адміністрацією Вінницької області29.01.2003 року, який посвідчує право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 1,3668 га, розташовану на території Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області. Зазначена земельна ділянка не охоплена заповітом, а отже видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на неї не можливо. До того ж з матеріалів спадкової справи вбачається, що крім [PERSON] спадкоємицею за законом є ще дочка померлої - [PERSON], яка прийняла спадщину, а отже видати свідоцтво про право на спадщину за законом на цілу земельну ділянку площею 1,3668 га, розташовану на території Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, також не можливо (а.с. 18). Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 14 листопада 2011 року по справі № 2-1786/11 за [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS], Вінницького району Вінницької області. Вказане рішення набрало законної сили 25.11.2011 року, що підтверджується його ксерокопією (а.с. 16). Таким чином, встановлено, що при житті [PERSON] склала два заповіти, відповідно до яких житловий будинок з господарськими будівлями заповідала своїй дочці [PERSON], а земельну частку (пай) - своєму сину [PERSON] На момент складання [PERSON] заповіту, їй належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у КСП імені Шевченка с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області, розміром 1,38 га на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого на її ім'я, що підтверджується копією зазначеного сертифікату (а.с. 10). В подальшому, [PERSON], відповідно до вимог чинного законодавства оформила і зареєструвала у встановленому на той час порядку право власності на земельну ділянку /пай/ та отримала взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий 29 січня 2003 року на підставі розпорядження Вінницької районної адміністрації від 30.05.2003 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 406, що підтверджується довідкою № 1508, виданою виконкомом Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області 25.09.2018 року (а.с. 15). Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки судом є встановленим, що позивач не в змозі отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищевказану земельну ділянку, іншого способу захисту своїх спадкових прав, окрім судового, у нього немає, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved