Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з вказаним позовом, посилаючись на те, що [INFO] року помер його рідний дядько - [PERSON] у віці 68 років, про що в Книзі реєстрації актів про смерть у відділі актів громадянського стану Глибоцького РУЮ Чернівецької області зроблено відповідний запис 01 лютого 2000 року за №12. За час життя спадкодавця у нього ні дружини ні дітей не було. 20 липня 1990 року спадкодавець [PERSON] склав заповіт, згідно якого все своє майно заповів йому - [PERSON]. Вказаний заповіт не змінений і не відмінений. 18 серпня 2004 року його матір - [PERSON], [INFO] свідомо, приховавши наявність заповіту на його ім'я - [PERSON], оформила на своє ім'я свідоцтво про право на спадщину за законом на підставі чого 03 вересня 2004 року зареєструвала за собою право власності на житловий будинок по [ADDRESS]. А отже і право власності на спадкове майно [PERSON] набула неправомірно та з порушенням закону. В подальшому 07 лютого 2012 року було винесено рішення сесії Глибоцької селищної ради № 136-14/12 про безоплатну передачу земельної ділянки у власність громадянці [PERSON] на підставі якого вона отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку по [ADDRESS], цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Так, як рішення Глибоцької селищної ради та державний акт на право власності на земельну ділянку видані з порушенням законодавства - відповідно вони підлягають скасуванню, як незаконні. Він згідно заповіту набув права власності на спадкове майно, яке не день смерті належало спадкодавцю - [PERSON], оскільки він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. До складу спадщини відноситься житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS]. Просить суд встановити факт прийняття спадщини ним після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 18 серпня 2004 року виданого на ім'я [PERSON], скасувати свідоцтво про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03 вересня 2004 року виданого на ім'я [PERSON], скасувати рішення сесії Глибоцької селищної ради №136-14/12 від 07 лютого 2012 року «Про безоплатну передачу земельної ділянки у власність громадянці України [PERSON]», скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку від 30 жовтня 2004 року виданого на ім'я [PERSON]. Визнати за ним право власності на нерухоме майно загальною вартістю 16 354 грн., яке розташоване по [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, в своїх поясненнях підтвердив обставини, яґкі викладені в позовній заяві і просив суд позов задовольнити. Представник відповідача Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області в судове засідання не з'явився, проте селищна рада направила суду заяву, в якій позовні вимоги визнає і просить суд розглянути справу у відсутності їх представника. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю і не заперечував проти задоволення позову. Вислухавши пояснення позивача, третьої особи, покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачами пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що [INFO] року помер дядько позивача - [PERSON] у віці 68 років, про що в Книзі реєстрації актів про смерть у відділі актів громадянського стану Глибоцького РУЮ Чернівецької області зроблено відповідний запис 01 лютого 2000 року за №12. 20 липня 1990 року спадкодавець [PERSON] склав заповіт, згідно якого все своє майно заповів позивачу - [PERSON]. Вказаний заповіт не змінений і не відмінений. 18 серпня 2004 року матір позивача - [PERSON], [INFO], оформила на своє ім'я свідоцтво про право на спадщину за законом на підставі чого 03 вересня 2004 року зареєструвала за собою право власності на житловий будинок по [ADDRESS]. Вказані обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами (а.с.4-33). Відповідно до ч.2 ст. 524 ЦК Української РСР в редакції 1963 року: спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом». Згідно ст. 534 ЦК Української РСР в редакції 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. В даному випадку в наявності заповіт, який не змінений і не відмінений, не є визнаним недійсним, позивач не відмовлявся від прийняття спадщини. Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР в редакції 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст.549 ЦК Української РСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Позивач згідно заповіту вступив в управління спадковим майном, яке не день смерті належало спадкодавцю - [PERSON], що підтверджується показаннями свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. До складу спадщини відноситься житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS]. Згідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Також судом встановлено, що 07 лютого 2012 року було винесено рішення сесії Глибоцької селищної ради № 136-14/12 про безоплатну передачу земельної ділянки у власність громадянці [PERSON] на підставі якого вона отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку по [ADDRESS], цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до ч.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Як вбачається із ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно ч.1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. При таких обставинах, суд дійшов висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. На підставі викладеного, ст.ст. 524, 534, 548, 549 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, ст. ст. 328, 377, 392, 1301 ЦК України, ст. 120 ЗК України, ч.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»,

Outcome: approved