Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до ПАТ Українська страхова компанія «Гарант-Авто» в особі Волинської філії про стягнення суми страхового відшкодування. Позовну заяву мотивує тим, що 27 червня 2014 року відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено належний позивачу автомобіль [NUMBER]. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПАТ Українська страхова компанія «Гарант-Авто» в особі Волинської філії, однак страхова компанія добровільно відшкодувати збитки відмовляється. Вказує, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль [NUMBER], який належить позивачу, отримав механічні пошкодження, вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля становить 46236,30 гривень. Враховуючи викладене, просить суд визнати подію, що мала місце 27 червня 2014 року страховим випадком та стягнути з відповідача 46236,30 копійок страхового відшкодування. В судовому засіданні позивач позов підтримав повністю з підстав, викладених в ньому, просив його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 червня 2014 року близько 08 години 40 хвилин по вул. Єршова, 11 водій легкового автомобіля «Таврія ЗАЗ 1102», д.н.з. ж 4933ВН [PERSON], здійснюючи маневр повороту не пропустив автомобіль [NUMBER], який рухався по вул. Єршова в напрямку пр. Соборності. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Таврія ЗАЗ 1102» госпіталізований в реанімацію ЛМКЛ. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року за № 6, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від вини. Постановою Луцького МВ УМВС України у Волинській області про закриття кримінального провадження від 05 вересня 2014 року встановлено вину [PERSON] в порушенні п.п. 2,3 (б), 10,1 Правил дорожнього руху (а.с. 5-7). Частиною 4 пункту 4 постанови № 4 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У звязку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Приймаючи до уваги, що постановою Луцького МВ УМВС України у Волинській області про закриття кримінального провадження від 05 вересня 2014 року встановлена винність відповідача в даній дорожньо-транспортній пригоді, відповідно встановлені слідчим обставини при розгляді справи про кримінальне правопорушення не підлягають доказуванню при розгляді цивільної справи. Таким чином, невідповідність дій [PERSON] вимогам п.п. 2,3 (б), 10,1 Правил дорожнього руху знаходиться в прямому причинно-наслідковому звязку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та вбачається вина останнього. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. В судовому засіданні встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПАТ Українська страхова компанія «Гарант-Авто» в особі Волинської філії згідно страхового полісу № АІ/6459501. Відповідно до даного страхового полісу страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну складає 50000 гривень, франшиза складає 0 гривень. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобовязаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Згідно страхового Акту № 000020046/01 від 10 грудня 2014 року сума страхового відшкодування за пошкодження автомобіля [NUMBER] складає 46236, 30 гривень. Таким чином, з ПАТ Українська страхова компанія «Гарант-Авто» в особі Волинської філії слід стягнути в користь [PERSON] страхове відшкодування в сумі 46236, 30 коп. В задоволенні вимоги позивача щодо визнання події, що мала місце 27 червня 2014 року страховим випадком слід відмовити за необґрунтованістю. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір. На підставі ст.ст. 15, 16, 1188 ЦК України,\~ ст. 6, 29, 36, 37 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: partial