Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщення. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що позивач є власником будинку за адресою: [ADDRESS] . Після реєстрації шлюбу відповідач почав проживати за вказаною адресою та зареєструвався за нею. Однак 30 листопада 2016 року шлюб між сторонами розірвано, і з березня 2017 року відповідач у вказаному будинку не проживає. На прохання позивача знятися з реєстрації в добровільному порядку відповідач не реагує. У зв`язку з цим, посилаючись на приписи ЦК України та ЖК УРСР, позивач просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 30 липня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила слухати справу без її участі, підтримала позов. Проти винесення заочного рішення не заперечувала (а.с. 24). Відповідач про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 23), однак до суду з невідомих причин не з`явився. У встановлений судом строк відзиву на позовну заяву до суду не подав, жодних заяв чи клопотань не надіслав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з викладеного, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлені наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. Згідно з копією рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 30 листопада 2016 року між позивачем та відповідачем розірвано шлюб, який зареєстровано 12 березня 2013 року Вереміївською сільською радою Чорнобаївського району Черкаської області, актовий запис № 01. Вказане рішення суду набрало законної сили 10 грудня 2016 року (а.с. 6). Зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідач після розірвання шлюбу, а саме з березня 2017 року добровільно вибув з будинку позивача, забравши з собою свої власні речі, та почав проживати за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії договору купівлі-продажу будинку від 2 березня 2010 року та витягу з Державного реєстру правочинів від 2 березня 2010 року № 8290868 позивач придбала та є власником жилого будинку з надвірними спорудами, розміщеного на земельній ділянці площею 0,1890 га, кадастровий номер 7125182000:01:000:0138 (а.с. 9), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7-8). За вказаною адресою зареєстрований відповідач, що підтверджується копією довідки Вереміївської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 13 липня 2019 року № 139 (а.с. 12). При цьому, як вбачається з вказаної довідки відповідач фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. За ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 163 ЖК УРСР у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених ч. 1, п.п. 1 і 5 ч. 3 і ч. 4 ст. 71 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 71 ЖК УРСР встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК УРСР). Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Враховуючи те, що відповідач не проживає у будинку за вказаною адресою реєстрації, домовленості про користування жилим приміщенням між сторонами у справі не встановлено, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved