Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до Автозаводського районного суду м.Кременчука з позовом до [PERSON], Полтавського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» про поділ майна та обов'язків подружжя. Свої вимоги мотивував тим, що 29.04.2006р. уклав шлюб з [PERSON]. 21.12.2007р. між його дружиною та Полтавським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» було укладено кредитний договір №662 на будівництво(реконструкцію) трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS]. Після будівництва(реконструкції) квартири, на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між відповідачами було укладено договір іпотеки квартири, збудованої за рахунок коштів пільгового довготермінового кредиту. 07.12.2012р. шлюб між ним та [PERSON] було розірвано. Ві н бажає здійснити поділ квартири, яка є спільним майном подружжя та окремо брати участь у погашенні заборгованості за свою частину і бути другим іпотекодавцем на рівні з [PERSON]. Добровільної згоди з цього приводу між ним та відповідачами не досягнуто. Посилаючись на вказані обставини, просив суд визнати за ним право власності на ? частину квартири [ADDRESS]; визнати його та [PERSON] солідарними боржниками по сплаті кредитних зобов'язань за кредитним договором №662 від 21.12.2007р. на придбання трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS]; визнати його другим іпотекодавцем за договором іпотеки квартири. В свою чергу [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що у період шлюбу в рахунок погашення кредиту нею було сплачено 41319,56 грн, а після припинення шлюбних відносин - приблизно 31000 грн.. В той же час, у шлюбі [PERSON] за спільні кошти подружжя придбав транспортний засіб «Хюндай Елантра»( за дорученням) та мав депозитні вклади у банках. Вказане майно також є спільною власністю подружжя, а тому вона має право на ? його частину. Посилаючись на вказані обставини, просила визнати квартиру [ADDRESS] її приватною власністю та стягнути з [PERSON] грошову суму в якості компенсації за спільне майно в розмірі 50000 грн.. В судовому засіданні представник позивача за первісним-відповідача за зустрічним позовом, [PERSON] позов [PERSON] підтримала та просила задовольнити. Зазначила, що позивач за первісним-відповідач за зустрічним позовом звертався до Полтавського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» з проханням внести зміни до кредитного договору в частині зазначення його боржником на рівні з [PERSON], однак отримав відмову, оскільки необхідна згода всіх сторін кредитного договору. Визнання [PERSON] боржником по сплаті кредитних зобов'язань за кредитним договором необхідно останньому для того, що він мав змогу від свого імені сплачувати кошти в рахунок погашення кредиту. Вказала, що за період шлюбу [PERSON] сплачував кошти за кредитним договором. Вважає, що зустрічний позов не підлягає задоволенню, оскільки у період шлюбу за [PERSON] не були зареєстровані транспортні засоби, що підтверджується наданою суду довідкою. Представник відповідача за первісним-позивача за зустрічним позовом, [PERSON], зустрічний позов [PERSON] підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Зазначив, що у період шлюбу [PERSON] фактично був власником автомобіля «Хюндай Елантра» та відразу після розірвання шлюбу здійснив його відчуження і придбав інший автомобіль, таким чином приховавши спільні кошти подружжя. Представник Полтавського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», Бендик Якелін, в частині позовних вимог щодо поділу майна подружжя не заперечувала. Вважала, що позовні вимоги [PERSON] про визнання його солідарним боржником за кредитним договором та другим іпотекодавцем не підлягають задоволенню, оскільки позичальником за кредитним договором виступає сім'я, тому [PERSON] має можливість здійснювати погашення кредиту і не надав доказів, підтверджуючих порушення його прав в частині виконання зобов'язань по кредитній угоді. Також він не може бути визнаний другим іпотекодавцем оскільки на момент розгляду справи судом його право власності не зареєстровано у встановленому законом порядку. Третя особа, приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Веселовський А.Г., в судове засідання не з'явився. Від його представника надійшли заперечення на позов [PERSON], у яких представник третьої особи посилався на те, що [PERSON] може претендувати лише на половину частки у праві власності на спірну квартиру, що охоплюється розмірами платежів за укладеним [PERSON] кредитним договором з моменту його укладення до часу припинення подружжям спільного ведення господарства. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. За правилами ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України передбачено способи та порядок поділу такого майна, зокрема те, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) , відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Судом встановлено, що 29.04.2006р. Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 12.11.2012р. шлюб між ними було розірвано.(а.с.10). 21.12.2007р. між Полтавським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та сім'єю в особі - [PERSON] було укладено кредитний договір №662, відповідно до якого Фонд надав позичальнику прямий адресний(цільовий) кредит у сумі 223593,00 грн. на будівництво(реконструкцію) житла загальною площею 71,25 м.кв. згідно з проектом за адресою: [ADDRESS]. 29.05.2009р. між [PERSON] та Полтавським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», за письмовою згодою [PERSON], було укладено договір іпотеки квартири, збудованої за рахунок коштів пільгового довготермінового кредиту, відповідно до умов якого, для забезпечення своєчасного виконання зобов'язань за кредитною угодою від 21.12.2007р. №662 іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю: квартиру [ADDRESS], збудованої за рахунок коштів кредиту(а.с.11). Згідно бухгалтерської довідки Полтавського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» станом на 04.12.2012р. погашено суму кредиту в розмірі 41319,57 грн.. За період з 04.12.2012р. по 18.08.2015р. [PERSON] погашений кредит в розмірі 24183,70 грн., залишок кредиту до погашення становить - 157320,73 грн.(а.с.28). Враховуючи те, що спірна квартира була придбана у період шлюбу та за кошти, отримані сім'єю за кредитним договором, суд приходить до висновку про те, що вказана квартира є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а отже, [PERSON] має право на ? її частину, у зв'язку з чим його позовні вимоги в частині визнання за ним права власності на ? частину квартири є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У зв'язку з вищевикладеним, позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] в частині визнання квартири [ADDRESS] її особистою приватною власністю, задоволенню не підлягають. Крім того, частковому задоволенню підлягають вимоги [PERSON] в частині стягнення грошової суми в якості компенсації за спільне майно в сумі 50000 грн., виходячи з наступного. Відповідно до довідки з територіального сервісного центру №5342 Регіонального сервісного центру в Полтавській області МВС України від 01.03.2016р. за №813, згідно автоматизованої системи управління обліком транспортних засобів та водіїв «ДАІ 2000» та бази даних «НАІС ДДАІ», в період з 29.04.2006р. по 07.12.2012р., за [PERSON], не реєструвались транспортні засоби(а.с.139). Відтак, доводи [PERSON] про те, що за час шлюбу за [PERSON] був зареєстрований транспортний засіб, не знайшли свого підтвердження. Крім того, суд зазначає, що системний аналіз статей 57, 60 та 61 СК України дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи-підприємця може бути об'єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між подружжям з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення правового режиму спільного сумісного майна подружжя та способів поділу його між кожним з подружжя. Дохід фізичної особи-підприємця, може підлягати поділу лише за умови, що він був отриманий внаслідок використання спільного майна подружжя. Враховуючи те, що відповідачем за первісним-позивачем за зустрічним позовом не надано суду доказів на підтвердження того, що [PERSON] у своїй підприємницькій діяльності використовував майно, що належало на праві спільної сумісної власності колишньому подружжю та у результаті використання вказаного майна отримував дохід, суд вважає, що дохід [PERSON], як фізичної особи-підприємця, поділу не підлягає. Згідно відповіді ПАТ КБ «Приватбанк» від 12.05.2016р. №20.1.0.0.0/7-20160506/7186 за [PERSON] значиться відкритим депозитних рахунок. З доданої до відповіді виписи по рахунку вбачається, що станом на 20.06.2012р. залишок на рахунку становить 53,87 грн.(а.с.185-186). З відповіді ПАТ АКБ «Індустріалбанк» вбачається, що станом на 03.12.2012р. залишок на рахунках, відкритих на ім'я [PERSON] складає: 0,56 євро та 3,04 грн.. З огляду на те, що вказані кошти були розміщені на рахунках [PERSON] у період шлюбу з [PERSON], вони є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню половина вищезазначених грошових коштів в сумі 28,46 грн. та 0,28 євро. Таким чином, суд частково задовольняє позовні вимоги [PERSON]. Щодо вимог [PERSON] в частині визнання його солідарним боржником по сплаті кредитних зобов'язань за кредитним договором №662 від 21.12.2007р. та другим іпотекодавцем, суд зазначає наступне. Так судом встановлено, що [PERSON] звертався до Полтавського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» з пропозицією внести зміни до кредитного договору в частині зазначення його солідарним боржником на рівні з [PERSON]. 08.09.2015р. за вих..№01/717 Полтавське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» повідомило [PERSON] про те, що внесення змін до договору можливо принаймні за наявності обов'язкової згоди всіх сторін договору. Враховуючи те, що судом визнано за [PERSON] право власності на ? частину квартири, приймаючи до уваги те, що останній має право сплачувати грошові кошти в рахунок погашення кредиту від власного імені та те, що в позасудовому порядку [PERSON] позбавлений можливості вирішити питання щодо внесення змін до кредитного договору, суд вважає за необхідне визнати [PERSON] другим боржником по сплаті кредитних зобов'язань за кредитним договором №662 від 21.12.2007р., укладеним між Полтавським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та сім'єю в особі [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.5 ЗУ «Про іпотеку» Предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Оскільки ? частина квартири [ADDRESS] не виділена в натурі, право власності [PERSON] на вказану частину квартири не зареєстровано в установленому законом порядку, суд вважає, що його вимоги про визнання його другим іпотекодавцем за договором іпотеки квартири від 29.05.2009р. не підлягають задоволенню. Таким чином позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати пов'язані з оплатою судового збору в сумі 1361,56 грн., а з Полтавського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» - в сумі 243,60 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. З [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору в сумі 0,39 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що згідно договору іпотеки від 20.05.2009р. вартість квартири [ADDRESS] визначена в розмірі 232383,00 грн., а судовий збір за вимогу про визнання права власності на ? частину квартири [PERSON] сплатив виходячи з вартості спірної квартири в сумі 223593,00 грн., суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь держави недоплачений судовий збір в сумі 43,96 грн.. Крім того, на користь держави необхідно стягнути судовий збір з [PERSON] в сумі 2323,83 грн., оскільки при зверненні до суду із зустрічним позовом остання не сплачувала судовий збір за вимогу про визнання квартири особистою приватною власністю.

Outcome: partial