Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Мар`їнського районного суду Донецької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Світанок», Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, Мар`їнської районної військово-цивільної адміністрації Донецької області про зобов`язанні виділити в натурі земельну частку (пай) та визнання на неї права власності. Ухвалою суду від 01.10.2019 року за заявою позивача замінено первісного відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Світанок»; Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області, Мар`їнську районну військово-цивільну адміністрацію Донецької області на належного відповідача - Новоселидівську сільську раду Мар`їнського району Донецької області. Позовні вимоги мотивовані тим, що після смерті [PERSON] , бабусі позивача, відкрилась спадщина на право на земельну частку (пай) розміром 6,04 умовних кадастрових гектарів. Однак спадкодавця за життя сертифікат на право на земельну частку (пай) або державний акт на право власності на земельну ділянку не отримала. ЇЇ право зафіксовано лише в списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, що додається до державного акту, які мають право на отримання сертифікату на право на земельну частку (пай) та рішенні Новоселидівської сільської ради від 24.07.1996 року про уточнення списків осіб, членів КСП «Суворова», які мають право на отримання земельної частки (паю). Позивач до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звернувся, у зв`язку з тим, що його право не визнається відповідачами. У судове засідання з`явився представник позивача [PERSON] ., заявлені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити на підставах, викладених у позовній заяві. У судове засідання з`явився представник ТОВ АФ «Світанок», не заперечував проти заміни їх як відповідачів на належного відповідача, зауважив про необхідність компенсації понесених судових витрат. У судове засідання Новоселидівська сільська рада Мар`їнського району Донецької області, на з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином. 10.07.2019 року Новоселидівська сільська рада подала до суду лист про розгляд справи без участі представника, з вимогами заявника згодні. У судове засідання, треті особи не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, встановив наступне. Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до абз. 2,3 п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України, ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. [INFO] померла [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про смерть 16.07.1998 року зроблено запис за № 38, відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] . Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщина і не припинилися в наслідок його смерті. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на право на земельну частку (пай) розміром 6,04 умовних кадастрових гектарів по колишньому КСП «Суворова». Так, згідно Державного акту на право колективної власності на землю серії ДН № 0030 від 14 грудня 1995 року, [PERSON] була включена під № 360до списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, що додаються до Державного акту які мають право на отримання сертифікату на право на земельну частку (пай). Згодом, рішенням Новоселидівської сільської ради від 27.07.1996 року були уточнені списки осіб, членів КСП ім. «Суворова» і згідно з № 370 [PERSON] мала право на отримання земельної частки (паю). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією; документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку пай. Форма сертифікату на право на земельну частку (пай) і зразок Книги реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1995 №801. Книга зберігається в територіальних органах Держгеокадастру. Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від08серпня 1995року №720/95 було передбачено порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям. Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками визначено Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Процедуру розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) регламентовано Порядком організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 лютого 2004 року № 122. Відповідно до п. 2 вказаного Порядку організація робіт з розподілу земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), здійснюється відповідною сільською, селищною, міською радою чи райдержадміністрацією за місцем розташування земельних ділянок згідно з проектом. Пунктом 9 вищезазначеного Порядку передбачено, що результати розподілу оформляються протоколом, що підписується власниками земельних часток (паїв) або їх представниками, які взяли участь у розподілі, головуючим та секретарем зборів. Сертифікати на право на земельну частку (пай) прирівняні до правовстановлюючих документів та засвідчують право власників таких сертифікатів, які взяли участь у розподілі земельних часток, самостійно володіти, користуватися та розпоряджатися земельною часткою (паєм), що узгоджується з положеннями п. 3 Указу Президента України № 1529/99 від 03.12.1999 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки». Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю (пункт 17 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України). Згідно з пунктом 12 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2004 року № 122 (далі Порядок), нерозподілені (невитребувані) земельні частки (паї) передаються в розпорядження сільських, селищних, міських рад чи райдержадміністрацій з метою надання їх в оренду. Статтею 13 Закону України «Про порядок виділення внатурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження. На відміну від земельної ділянки, земельна частка (пай) є умовною часткою земель, які належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, розмір якої визначений в умовних кадастрових гектарах. Місцезнаходження та межі такої земельної частки (паю) не визначені. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] мала право на отримання земельної частки (паю) із земель КСП ім. «Суворова» у розмірі 6,04 умовних кадастрових гектара. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги є [PERSON] (помер [INFO] ) та [PERSON] - діти спадкодавці. Так, відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого 15.08.1955 року Новоселидівською сільською радою Селидівсвького району, [PERSON] народився [INFO] , про що в книзі записів актів громадянського стану 15.08.1955 року зроблено відповідний запис за № 67. Батьками вказано: [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , про що в книзі реєстрації актів про смерть 23.11.1995 року зроблено запис за № 37, відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] . Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого 21.06.1988 року Новоселидівською сільською радою Мар`їнського району Донецької області, [PERSON] народився [INFO] . Батьками вказано: [PERSON] , [PERSON] . Таким чином, [PERSON] є спадкоємцем першої черги за правом представлення після смерті [PERSON] . Так, відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 19.03.1951 року Новоселидівською сільською радою Селидівського району Сталінської області, [PERSON] народилась [INFO] . Батьками вказано: [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », у зв`язку з реєстрацією шлюбу з [PERSON] , відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] . [PERSON] на спадкове майно не претендує. Таким, чином, у зв`язку з тим, що позивач є єдиним спадкоємцем, який претендує на спадкове майно, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. Стосовно вимог відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Світанок» про стягнення з позивача на їх користь витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 р. у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018р. у справі № 814/698/16. В обґрунтування витрат на професійну правничу допомогу стороною відповідача було подано договір про надання правової допомоги №20/07-1 від 20.07.2019 року, додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги № 20/07-1 від 20.07.2019 року, акт приймання-передачі наданої правової допомоги від 20.07.2019 року, рахунок №1 та копія платіжного доручення на оплату юридичних послуг у розмірі 5 000 грн. від 22.07.2019 року. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд, враховуючи вищевикладене та положення ст. 137 ЦПК України, розподіляючи витрати, вважає, що надані позивачем докази підтверджують надані послуги професійної правничої допомоги, що не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має відповідати критерію розумної необхідності таких витрат, а тому приходить до висновку про задоволення вказаних вимог лише частково у розмірі 2 500 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved