Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що з [PERSON] він перебував у зареєстрованому шлюбі з 26.05.1996 року по травень 2013 року, за період спільного проживання набули наступне майно: тахту «Джулія», вартістю 6160 грн., кухонний гарнітур «Марта», вартістю 850 грн., м»яку частину «Лувр», вартістю 5300 грн., вітальню «Фараон», вартістю 2550 грн., дитячу стінку, вартістю 2850 грн., два комоди, вартістю 500 грн. та 600 грн., телевізор, вартістю 500 грн., морозильну камеру, вартістю 3000 грн., холодильник, вартістю 1500 грн., мікрохвильову піч, вартістю 300 грн., пральну машинку, вартістю 1500 грн., комп»ютер, вартістю 3500 грн., які позивач просить розподілити між ним та бувшою дружиною, виділивши йому у власність телевізор, холодильник, мікрохвильову піч, кухню «Марта», комод і м»яку частину «Лувр», інше майно просить залишити у власності відповідачки. Крім того, просить провести розподіл грошових коштів, які знаходяться на депозитному рахунку [PERSON] в ощадбанку та якими він позбавлений можливості користуватись, як спільним майном подружжя і сума яких йому не була відома на час звернення до суду з даним позовом. Відповідач [PERSON], у свою чергу, звернулась до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, яке не було включено її бувшим чоловіком до складу майна, що підлягало поділу за первісним позовом, а саме - просить провести розподіл, крім переліченого [PERSON] у позовній заяві майна, також і наступного їх спільного майна: набору полиць вартістю 845 грн., праски вартістю 49 грн., журнального столу вартістю 445 грн., столу комп»ютерного вартістю 600 грн., порохотягу вартістю 419 грн., кухонного комбайну вартістю 1500 грн., плазмового телевізору вартістю 5000 грн., блендера вартістю 300 грн., фотоапарату вартістю 1200 грн., кольорового принтеру вартістю 2000 грн., двд-і програвача вартістю 800 грн., кухонних табуреток вартістю 360 грн., прасувальної дошки вартістю 150 грн., та просить виділити їй у власність тахту «Джулія», м»яку частину «Лувр», вітальню «Фараон», журнальний стіл, дитячу стінку, морозильну камеру, телевізор, кухонні табуретки, прасувальну дошку та килим, інше майно просить залишити у власності відповідача [PERSON] Також прохає виключити із числа спільного майна подружжя, що підлягає поділу, комп»ютер, кухонний стіл, набори посуду, два килими. Крім того, просить стягнути з [PERSON] на її користь ? вартості ремонтних робіт, проведених в квартирі батьків останнього, яка на даний перейшла у власність її бувшого чоловіка, - в розмірі 13377,98 грн. Позивач [PERSON], - він же відповідач за зустрічним позовом, - у судовому засіданні підтримав заявлений ним позов, змінивши частково позовні вимоги, зустрічний позов визнав частково та пояснив наступне. За період спільного проживання з відповідачкою однією сім»ює вони придбали перелічене ним у позовній заяві майно, а також майно, яке перелічене відповідачкою у зустрічному позові. Із урахуванням первісного та зустрічного позовів просить та не заперечує щодо виділення йому слідуючого майна: кухонного гарнітуру «Марта» вартістю 1850 гривень, двох крісел від м»якої частини «Лувр» загальною вартістю 2650 гривень, комоду вартістю 600 гривень, мікрохвильової печі «LG» вартістю 458,10 гривень, набору полиць вартістю 845 гривень, праски вартістю 49 гривень, столу комп»ютерного вартістю 600 гривень, кольорового принтеру вартістю 2000 гривень, порохотягу вартістю 419 гривень, набору табуреток вартістю 360 гривень, а також просить виділити йому вітальню «Фараон» вартістю 2550 грн., виділивши йому всього вище переліченого майна на загальну суму 12380 гривня 10 копійок. Також не заперечує проти виділення відповідачці [PERSON] наступного майна: тахти «Джулія» вартістю 6160 гривень, дивану від м»якої частини «Лувр» вартістю 2650 гривень, дитячої меблевої стінки вартістю 2850 гривень, морозильної камери «Атлант» вартістю 3000 гривень, холодильника «Норд» вартістю 1500 гривень, комп»ютера вартістю 3500 гривень, а всього вище переліченого майна на загальну суму 19660 гривень. Заперечує проти виділення у власність відповідачки вітальні «Фараон» та вважає, що вітальню слід виділити йому у власність. Пояснив, що повністю погоджується з вищевказаною оцінкою переліченого майна та просить стягнути з відповідачки на його користь різницю вартості вище переліченого майна, яке переходить у власність кожного з них. Крім того, пояснив, що просить виключити з переліку майна, яке підлягає поділу пральну машинку вартістю 1500 грн., двд-програвач вартістю 800 грн., телевізор «Електрон» вартістю 500 грн., як майно, на яке ні він, ні відповідачка не претендують, та комод вартістю 500 грн., який є частиною дитячої меблевої стінки та вказаний ним помилково у позовній заяві. Також просить не проводити розподілу кухонного комбайну, блендера, фотоапарата, та плазмового телевізора, які вказані як спільне майно подружжя у зустрічному позові [PERSON], оскільки таке майно відсутнє та не придбавалось ними у шлюбі. Крім того, просить стягнути з відповідачки на його користь ? частину грошового вкладу, на якому було заощаджено 32217 грн. і який мала відповідачка в Ощадбанку та на який вона отримувала заробітну плату і накопичувала її, тоді як їх сім»я проживала на його кошти, а в липні 2012 року [PERSON] без його на те згоди зняла 10000 гривень і в подальшому продовжувала знімати великі суми не запитуючи у нього на це згоди. Пояснив, що заперечує проти зустрічного позову в частинні стягнення з нього ? частини вартості ремонтних робіт, які проводились в квартирі, де вони проживають, та пояснив, що не заперечує проти того, що такі роботи проводились у 2007-2011 роках, коли квартира належала ще його батькам, і лише 24.12.2011 року, коли ремонт було вже закінчено, квартира була подарована йому батьками. При цьому, визнає як сам факт проведення ними спільно таких ремонтних робіт, - заміну вікон на склопластикові, заміну міжкімнатних дверей, сантехніки, підлоги, укладення облицювальної плитки в санвузлі та на кухні, шпаклювання, заміну шпалер та інше, про що вказала [PERSON] у зустрічному позові, однак, вказує, що такий ремонт вони проводили у квартирі, яка ним не належала і вважає, що він не зобов»язаний сплачувати їй грошову компенсацію 13377,98 грн. Із урахуванням наведеного просить задовольнити заявлені ним позовні вимоги та частково вимоги [PERSON] за зустрічним позовом, розподіливши вище перераховане рухоме майно вказаним вище чином, - оскільки це було узгоджено сторонами в ході судового розгляду справи, як і узгоджено вартість такого майна, - та просить стягнути з відповідачки ? суми грошового вкладу, який знаходиться в Ощадбанку на ім»я [PERSON] та просить відмовити в задоволенні зустрічного позову в частині стягнення з нього ? частини вартості ремонтних робіт, проведених в квартирі [ADDRESS]. Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні 19.06.2014 року підтримав вимоги, заявлені позивачем з підстав, що наведені вище, зустрічний позов визнав частково з підстав, про які вказав суду позивач. Крім того, пояснив, що вважає вимогу [PERSON] за зустрічним позовом про стягнення з [PERSON] ? частини витрат, понесених на ремонт та придбання будматеріалів для проведення ремонтних робіт в квартирі [ADDRESS] безпідставною, оскільки, хоч сторони і проживали в згаданій квартирі, однак, вона на той час належала батькам позивача і вони, як власники житла, не уповноважували позивача та відповідача на проведення таких ремонтних робіт та не укладали з останніми договору на їх проведення, а у власність [PERSON] згадана квартира перейшла вже по завершенню усього ремонту. У зв»язку з наведеним вважає, що з [PERSON] не може бути стягнуто ? вартості ремонтних робіт у ході поділу спільного майна подружжя, оскільки квартира на час ремонту належала третім особам. Крім того, вважає, що підлягають поділу як спільне майно подружжя грошові кошти, які знаходились на картковому рахунку [PERSON] і були заробітною платою останньої, яку подружжя накопичувало, однак, починаючи з липня 2012 року [PERSON] частинами зняла такі гроші без відому та дозволу [PERSON] і витратила вказані кошти у власних інтересах. Щодо переліченого вище рухомого майна, в ході судового розгляду сторони дійшли згоди щодо порядку його розподілу та вартості такого майна і будь-яких заперечень з цього приводу він не має. Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, заявлені [PERSON] та уточнила щодо поділу рухомого майна подружжя, що у власність позивача просить виділити вітальню «Фараон» вартістю 2550 грн., а також стягнути з відповідачки на користь позивача різницю вартості виділеного кожному з них майна, оскільки вартість майна, що переходить у власність [PERSON] більша, аніж вартість майна, що переходить у власність [PERSON] Також просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] ? частину грошового вкладу, накопиченого сторонами в шлюбі на загальну суму 32217 грн., оскільки вважає, що [PERSON] не мала права в період шлюбу знімати ці кошти з рахунку без згоди на те [PERSON] У задоволенні вимог [PERSON] за зустрічним позовом про стягнення ? частини вартості ремонтних робіт просить відмовити у зв»язку з тим, що на період проведення таких робіт квартира перебувала у власності третіх осіб - батьків [PERSON], до яких вважає правильно було б заявляти такі вимоги. Відповідачка [PERSON], вона ж позивач за зустрічним позовом, у судовому засіданні частково визнала заявлений до неї первісний позов та підтримала заявлений нею зустрічний позов, уточнивши позовні вимоги та пояснила суду наступне. За час спільного проживання з позивачем вони придбали перелічене у первісному та в зустрічному позовах рухоме майно, частину майна, про яке вона вказала у зустрічному позові їм було подаровано і з урахуванням обох позовів у ході судового розгляду вона та позивач дійшли згоди щодо поділу переліченого вище рухомого майна в порядку, який було озвучено [PERSON] щодо того, кому з них переходить у власність яке майно та щодо вартості такого майна, окрім вітальні «Фараон» вартістю 2550 грн., яку вона також хоче залишити у своїй власності. Крім того, просить виключити з переліку майна, яке підлягає поділу пральну машинку вартістю 1500 грн., двд-програвач вартістю 800 грн., телевізор «Електрон» вартістю 500 грн., як майно, на яке ні вона, ні [PERSON] не претендують, та комод вартістю 500 грн., який є частиною дитячої меблевої стінки і вказаний позивачем помилково у позовній заяві. Заперечує проти стягнення з неї на користь [PERSON] різниці вартості майна. Пояснила, крім того, що кухонний комбайн, блендер, фотоапарат та плазмовий телевізор, про які вона вказала у зустрічному позові також були придбані ними в шлюбі, хоча [PERSON] і заперечує вказані обставини, однак, будь-яких доказів на підтвердження придбання ними переліченого майна за час шлюбу вона суду надати не може, - ні квитанцій чи чеків, ні технічних паспортів на вказану техніку вона не має. Щодо порядку розподілу зазначеного в пунктах 4 та 5 зустрічної позовної заяви спільного майна, то вона не може вказати які саме радіоапаратуру, комплектуючі, радіо та запчастини вона просить залишити у власності [PERSON] і які саме посуд, сервізи, фужери і кухонне приладдя просить залишити в її власності, оскільки не може назвати суду індивідуальних ознак вище перелічених речей, їх вартості та не може надати доказів їх придбання у шлюбі і наявності такого майна на даний час. Пояснила також, що кошти, які знаходились на її картковому рахунку в Ощадбанку, є її заробітною платою, яку вона щомісячно отримувала - два рази на місяць (аванс та зарплата) і яку вона періодично знімала та використовувала виключно в інтересах сім»ї. Зокрема, пояснила, що у липні 2012 року [PERSON] припинив надавати грошові кошти їй для потреб сім»ї і вона змушена була зняти з картки відразу 10000 гривень, а через певний час ще таку ж суму, оскільки її сестра виходила заміж і вони усією сім»ює їздили до неї на весілля, при цьому усім купувався новий одяг, у тому числі і трьом дітям, купувалися подарунки та витрачались гроші на дорогу, а восени двоє дітей йшли до школи, старший син - до коледжу, куди він саме вступив, і ці ж гроші витрачались на придбання навчального приладдя, одягу та іншого. Крім того, вона придбавала продукти харчування та годувала сім»ю і всі зняті нею кошти йшли виключно на потреби сім»ї. Разом з тим пояснила, що підтримує заявлену нею вимогу про стягнення з [PERSON] ? частини витрачених ними спільно коштів на проведення ремонтних робіт у квартирі, де проживала їх сім»я, і яка, хоч і належала батькам чоловіка, однак, вони там постійно проживали від дня одруження, а на даний час, по завершенню ремонту, батьки подарували [PERSON] згадану квартиру і вона з дітьми фактично залишилась без житла та без коштів для придбання такого житла, у зв»язку з чим просить стягнути з відповідача за зустрічним позовом вказану нею суму коштів. Представник відповідачки за первісним позовом та позивачки за зустрічним позовом [PERSON] підтримала вимоги [PERSON] з підстав, наведених останньою вище та частково визнала первісний позов з підстав, про які пояснила [PERSON] Пояснила, що не визнає та вважає безпідставними вимоги [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] ? частини грошових коштів, які знаходились на картковому рахунку останньої, на який перераховувалась лише її заробітна плата, яку вона періодично знімала та витрачала виключно на потреби сім»ї, про які вона і пояснила. Разом з тим, просить стягнути з [PERSON] ? частину коштів, витрачених на придбання будматеріалів, сантехніки та на проведення ремонтних робіт в квартирі, де постійно проживала сім»я [PERSON], і яка на даний час належить [PERSON], оскільки на вказані потреби сторони витрачали спільні кошти. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що первісний та зустрічний позови підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Право подружжя на поділ майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя закріплено ст.69 СК України. При цьому, відповідно до ч.1 ст.70 у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст.71 СК України, майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Як установлено в ході судового розгляду справи та визнано сторонами у справі і їх представниками, [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 26.05.1996 року по 20.05.2013 року (а.с.6) та набули за час шлюбу наступне майно: кухонний гарнітур «Марта» вартістю 1850 гривень, м»яку частину «Лувр» загальною вартістю 5300 гривень, комод вартістю 600 гривень, мікрохвильову піч «LG» вартістю 458,10 гривень, набір полиць вартістю 845 гривень, праску вартістю 49 гривень, стіл комп»ютерний вартістю 600 гривень, кольоровий принтер вартістю 2000 гривень, порохотяг вартістю 419 гривень, набір табуреток вартістю 360 гривень, тахту «Джулія» вартістю 6160 гривень, вітальню «Фараон» вартістю 2550 гривень, дитячу меблеву стінку вартістю 2850 гривень, морозильну камеру «Атлант» вартістю 3000 гривень, холодильник «Норд» вартістю 1500 гривень, комп»ютер вартістю 3500 гривень. Сторони та їх представники у ході судового розгляду дійшли згоди щодо вартості та варіанту розподілу вище переліченого майна наступним чином: [PERSON] переходить у власність кухонний гарнітур «Марта» вартістю 1850 гривень, два крісла від м»якої частини «Лувр» загальною вартістю 2650 гривень, комод вартістю 600 гривень, мікрохвильова піч «LG» вартістю 458,10 гривень, набір полиць вартістю 845 гривень, праска вартістю 49 гривень, стіл комп»ютерний вартістю 600 гривень, кольоровий принтер вартістю 2000 гривень, порохотяг вартістю 419 гривень, набір табуреток вартістю 360 гривень, а всього вище переліченого майна на загальну суму 9831 гривня 10 копійок; [PERSON] переходить у власність наступне майно: тахта «Джулія» вартістю 6160 гривень, диван від м»якої частини «Лувр» вартістю 2650 гривень, дитяча меблева стінка вартістю 2850 гривень, морозильна камера «Атлант» вартістю 3000 гривень, холодильник «Норд» вартістю 1500 гривень, комп»ютер вартістю 3500 гривень, а всього вище переліченого майна на загальну суму 19660 гривень. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно, наведені вище обставини суд вважає доведеними у справі (як факт перебування сторін у шлюбі протягом згаданого періоду часу, так і факт набуття ними за період шлюбу переліченого вище майна, і вартістю, що наведена вище та узгоджена сторонами та їх представниками). Відтак, суд вважає за можливе провести розподіл такого майна в запропонований сторонами та їх представниками спосіб, - що не порушує права та інтереси останніх і не суперечить вимогам закону. Разом з тим, ураховуючи різницю вартості майна, яка за погодженням сторін переходить у власність кожної із сторін - [PERSON] на загальну суму 9831,10 грн., а [PERSON] на загальну суму 19660 грн., суд вважає за доцільне задовольнити вимогу позивача [PERSON] про виділення саме йому у власність вітальні «Фараон» вартістю 2550 грн., виділивши, таким чином, у власність останнього майна на загальну вартість 12381,10 грн. Із урахуванням наведеного, у власність [PERSON] переходить вище переліченого майна на загальну суму 12381,10 грн., у власність [PERSON] переходить вище переліченого майна на загальну суму 19660 грн., і різниця такої вартості становить 7278,90 грн. Відповідно до положень ст.70 СК України різниця вартості майна в розмірі 7278,90 грн. підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] Також судом прийнято уточнення сторонами та їх представниками позовних вимог за первісним та зустрічним позовами щодо виключення з переліку спільного майна подружжя, яке підлягає розподілу, пральної машинки вартістю 1500 грн., двд-програвача вартістю 800 грн., телевізора «Електрон» вартістю 500 грн., як майна, на яке не претендують ні сторона позивача, ні сторона відповідача як за первісним, так і за зустрічним позовами, а також комоду вартістю 500 грн., який є частиною дитячої меблевої стінки і вказаний позивачем помилково у первісній позовній заяві. Разом з тим, позивачкою за зустрічним позовом [PERSON] заявлено вимогу про поділ спільного майна подружжя - кухонного комбайну вартістю 1500 грн., блендера вартістю 300 грн., фотоапарата вартістю 1200 грн., плазмового телевізора вартістю 5000 грн., при цьому, як пояснила [PERSON] вона не має доказів, які б підтверджували факт придбання нею та бувшим чоловіком за час шлюбу згаданого майна і таке майно на даний час відсутнє за місцем їх проживання, оскільки [PERSON] його вивіз. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] заперечує факт придбання ними в шлюбі такого майна. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст.58,59 ЦПК України, докази повинні бути належними та допустимими. Із урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову [PERSON] в частині розподілу як спільного майна подружжя кухонного комбайну вартістю 1500 грн., блендера вартістю 300 грн., фотоапарата вартістю 1200 грн. та плазмового телевізора вартістю 5000 грн., оскільки позивачем за зустрічним позовом не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту придбання такого майна сторонами в період шлюбу і наявності такого майна на даний час, а відповідач за зустрічним позовом [PERSON] дані обставини заперечує. Також позивачкою за зустрічним позовом [PERSON] заявлено вимогу про поділ, як спільного майна подружжя, виділення у власність [PERSON] радіоапаратури, комплектуючих, запасних частин, інструментів, які знаходяться в квартирі за місцем проживання сторін та про залишення у її власності посуду (сервізів, фужерів, кухонного придання) кухонного посуду та кухонного столу, які також, як вказує [PERSON], були набуті сторонами в шлюбі. Однак, позивачкою [PERSON] не вказано про вартість та кількість такого майна, не зазначено індивідуальні ознаки таких речей, не наведено та не надано доказів на підтвердження факту набуття такого майна за час шлюбу та наявності згаданого майна на даний час, тоді як обов»язок доказування, відповідно до ст.60 ЦПК України, покладається на сторони. У зв»язку з наведеним суд позбавлений можливості провести розподіл такого майна подружжя відповідно до вимог сімейного та цивільного законодавства України. Позивачем за первісним позовом [PERSON] також заявлено вимогу про поділ як спільного майна подружжя грошового вкладу, який знаходиться в Ощадбанку на ім»я [PERSON] та стягнення з останньої на його користь ? частини такого вкладу, який мав місце станом на липень 2012 року на суму 32217 грн., мотивуючи тим, що на згаданий рахунок надходила заробітна плата відповідачки, яку вона накопичувала в інтересах сім»ї, однак, з липня 2012 року без його відому та дозволу почала частинами знімати кошти з вкладу та витрачати їх не в інтересах сім»ї. Відповідно до ч.2 ст.61 СК України до об»єктів права спільної сумісної власності подружжя відноситься, у тому числі, і заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Згідно зі ст.65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім»ї, створює обов»язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім»ї. Як убачається з інформації Ковельського ТВБВ « 10002/-119 філії Волинського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» від 10.06.2014 року № 1721 та виписки з рахунку, на ім»я [PERSON] було відкрито поточний рахунок [NUMBER], на який протягом 2011-2014 років двічі на місяць надходили кошти в різних розмірах (від 17,68 грн. у червні 2011року до 7900 грн. у червні 2013 року), і які [PERSON] протягом вказаного періоду часу періодично знімала в різних сумах. Зокрема, мали місце знімання коштів з вказаного рахунку 11.11.2011 року в сумі 4500 грн., 27.03.2012 року в сумі 1500 грн., 02.07.2012 року в сумі 10000 грн., 11.07.2012 року в сумі 10000 грн., 14.12.2012 року в сумі 10600 грн., 29.12.2012 року в сумі 2000 грн., і т.д. При цьому, надходження коштів понад 1200 грн. двічі на місяць чергувались з зніманням коштів з рахунку в різних розмірах. Сторонами та їх представниками визнаний та не оспорюється той факт, що на вказаний рахунок надходила заробітна плата [PERSON] Відповідно до ст.61 ЦПК України даний факт не підлягає доказуванню. Як пояснила суду відповідач за первісним позовом [PERSON], вона періодично знімала з згаданого рахунку свою заробітну плату та використовувала її виключно в інтересах сім»ї, у тому числі, і на утримання трьох їх спільних дітей. Також пояснила, що у липні 2012 року вона двічі знімала більші суми коштів, оскільки її сестра виходила заміж і вони усією сім»ює їздили до неї на весілля, при цьому усім купувався новий одяг, у тому числі і трьом дітям, купувалися подарунки та витрачались гроші на дорогу, крім того, восени вона готувала дітей до навчання, оскільки двоє дітей йшли до школи, а старший син вступив до коледжу, і ці ж гроші витрачались на придбання навчального приладдя, одягу та іншого. Також вона придбавала продукти харчування та годувала сім»ю і всі зняті нею кошти йшли виключно на потреби сім»ї. Позивачем за первісним позовом [PERSON] та його представником не спростовано таких тверджень відповідачки [PERSON], тоді як згідно вище згаданої виписки з рахунків, зняття коштів з рахунку в великих сумах - 10000 грн. - мали місце в період проживання сторін в шлюбі однією сім»ює і доказів, які б підтверджували факт використання [PERSON] таких коштів не в інтересах сім»ї [PERSON] та його представником суду не надано. Крім того, згідно довідок №93 та №94 від 05.06.2014 року, виданих загальноосвітньою школою І-ІІІ ступеня №1 м. Ковеля, неповнолітні діти [PERSON] дочка [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON],[INFO] навчаються, відповідно, у 7-му та у 3-му класах згаданої школи, а згідно довідки Ковельського промислово-економічного коледжу від 05.06.2014 року №240, син [PERSON] навчається в коледжі з 01.09.2012 року по 30.06.2016 року, - що підтверджує пояснення [PERSON] про необхідність витрачання коштів сімейного бюджету щороку перед початком навчального періоду на придбання приладдя для навчання, одягу та інших необхідних речей для утримання та навчання трьох спільних дітей сторін та вказує на витрачання [PERSON] таких коштів - своєї заробітної плати - саме в інтересах сім»ї. Таким чином, покликання [PERSON] та його представника на те, що [PERSON] приховувала та використовувала кошти із згаданого рахунку не в інтересах сім»ї не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи, відтак, вимога [PERSON] про стягнення з [PERSON] на його користь ? спільних сумісних коштів, які станом на 02 липня 2012 року становили 32217 грн. не підлягає до задоволення. Позивачем за зустрічним позовом [PERSON] також було заявлено вимогу про стягнення з [PERSON] на її користь ? частини коштів, витрачених сторонами на проведення ремонтних робіт та придбання будматеріалів для ремонту квартири [ADDRESS], у якій проживала їх сім»я, в сумі 13377,98 грн. На підтвердження заявлених вимог [PERSON] надала суду копії квитанцій та товарних чеків про придбання ними в період з лютого 2007 року по липень 2010 року ремонтних та будівельних матеріалів, сантехніки, склопластикових вікон, міжкімнатних дверей та іншого, і, як пояснила [PERSON], такі квитанції були надані суду в іншій цивільній справі самим [PERSON] як письмові докази придбання ними вказаних речей (а.с.48-59,66-67,69-76). [PERSON] та його представник визнали в судовому засіданні факт придбання вище переліченого майна для проведення ремонту та сам факт проведення ремонту квартири в період з 2007 року по 2010 рік та не оспорюють вартості такого майна і ремонтних робіт, заявлених позивачкою за зустрічним позовом. Разом з тим, [PERSON] та його представник заперечують проти стягнення ? вартості таких робіт та матеріалів з [PERSON] на користь [PERSON] як частки в спільному майні подружжя, покликаючись на те, що квартира [ADDRESS] перейшла у власність [PERSON] лише 24.12.2011 року шляхом дарування йому такої квартири його батьками, а до цього перебувала у власності батьків [PERSON], які не давали своєї згоди на проведення в квартирі ремонту та не укладали з ними будь-яких договорів щодо проведення ремонтних робіт чи заміни вікон і дверей в квартирі. Вважає, таку вимогу [PERSON] до нього необґрунтованою та просить відмовити у її задоволенні. Судом встановлено, що період проведення ремонтних робіт у квартирі [ADDRESS] тривав з 2007 року по 2010 рік і в цей період квартира перебувала у власності третіх осіб - батьків [PERSON] Дані обставини визнані сторонами у справі та їх представниками і, відповідно до ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають. Також сторонами і їх представниками не оспорюється і той факт, що згадана вище квартира була подарована [PERSON] його батьками 24.12.2011 року, - що підтверджено і витягом про державну реєстрацію прав КП Волинське обласне бюро технічної інвентаризації від 19.01.2012 року (а.с.42). Таким чином, судом установлено, що на час проведення ремонту (з 2007 по 2010 роки) в квартирі [ADDRESS], на ремонт якої сторонами було витрачено спільні сумісні кошти подружжя, таке житлове приміщення не належало подружжю [PERSON] та перейшло у власність [PERSON] лише 24.12.2011 року в результаті дарування згаданої квартири його батьками. Відтак, вимога [PERSON] про стягнення на її користь з [PERSON] ? частини коштів, затрачених на ремонт квартири, яка належала на час проведення такого ремонту третім особам, не ґрунтується на законі та не підлягає до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: partial