Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], страхової компанії «АХА Страхування», в якому після уточнень (а.с.38-42, 92-96) просив зобов'язати Страхову компанію «АХА Страхування» відшкодувати йому витрати на лікування в сумі 520,14 гривень; моральну шкоду в розмірі 5 000,00 гривень; шкоду, пов'язану з тимчасовою непрацездатністю у розмірі 1 060,00 гривень та зобов'язати [PERSON] відшкодувати йому моральну шкоду у розмірі 7 000,00 грн., а також стягнути з відповідачів солідарно витрати на правову допомогу у розмірі 3 400,00 грн., витрати на оформлення довіреності на представника у розмірі 200,00 грн. та судовий збір у розмірі 229,40 грн. В ході судового розгляду позивач відмовився від позовних вимог до Страхової компанії «АХА Страхування» у зв'язку з мирним вирішенням питання, у зв'язку з чим Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду провадження в частині вимог до Страхової компанії «АХА Страхування» було залишено без розгляду (а.с.127). В обґрунтування свого позову позивач зазначає, що 20.10.2012 року в результаті ДТП, скоєному в м. Новомосковську з вини відповідача [PERSON], вина якого доведена постановою Новомосковського міськрайонного суду від 21.12.2012 року, позивач отримав численні травми, згідно висновку акту судово-медичного обстеження № 833 від 30.11.2012 року, в якому зазначені обставини через які він потрапив до лікарні, час його прибуття до лікарні (безпосередньо після ДТП), спричинені йому тілесні ушкодження у вигляді забитих ран на тімяній області голови, струсу головного мозку, саден в області лівої брови, в виличній області зліва, на передній поверхні лівого колінного суглобу і лівої гомілки, що у своїй сукупності відносяться до легкого ступеню тяжкості з короткочасним розладом здоров'я, час його перебування на лікуванні більше 21 дня, наявність «пост травматического косоглазия, которое усилилось после ДТП» тощо. У зв'язку з посиленням косоокості після ДТП, з 28 січня по 2 лютого 2013 року він знаходився на стаціонарному лікуванні (планове оперативне) в очному відділенні №1 КЗ «ДОКОЛ». Частина витрат на лікування була відшкодована відповідачем, а частина витрат на лікування на суму 520,14 грн. залишилась не відшкодованою. Щодо моральної шкоди позивач зазначає, що вона полягає у фізичному болю, який він отримав в результаті спричинення йому відповідачем тілесних ушкоджень, а також душевних хвилюваннях. З урахуванням викладеного позивач звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх порушених прав. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити, надавши пояснення з приводу обставин викладених в позовній заяві. Також зазначив, що в ході судового розгляду страхова компанія виплатила йому відшкодування в повному обсязі, а тому претензій до неї він не має, а з відповідача [PERSON] просить стягнути моральну шкоду, розмір якої оцінює в 7 000,00 гривень. Просив задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, просила в його задоволенні відмовити у повному обсязі, надавши письмові заперечення (а.с.59-61), якими зазначила, що факт скоєння ДТП та вину в ньому відповідача вона не заперечує, однак відповідач надавав матеріальну допомогу потерпілому, купував ліки під час знаходження потерпілого у лікарні, самостійно викликав швидку після ДТП, що свідчить про його сумлінне ставлення до свого вчинку. Крім того, тілесні ушкодження позивача, згідно Акту судово-медичного дослідження, відносяться до легкого ступеню тяжкості, факту погіршення зору внаслідок скоєного відповідачем ДТП, позивачем не доведено, а тому виплати, здійснені страховою компанією, яка відшкодувала матеріальну шкоду в повному обсязі та моральну шкоду в сумі 5 000,00 гривень, на її думку, є достатніми для відшкодування позивачу спричиненої шкоди у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін, представників сторін, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 20.10.2012 року в результаті ДТП, скоєному в м. Новомосковську з вини відповідача [PERSON], вина якого доведена постановою Новомосковського міськрайонного суду від 21.12.2012 року, [PERSON], який рухався на велосипеді, зазнав тілесних ушкоджень (а.с.6). Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою. В даному випадку безумовним доказом вини [PERSON], є постанова суду, яка набрала чинності у встановленому законом порядку. В результаті даного ДТП, позивач отримав тілесні ушкодження, згідно висновку акту судово-медичного обстеження № 833 від 30.11.2012 року, в якому зазначені обставини через які він потрапив до лікарні, час його прибуття до лікарні (безпосередньо після ДТП), спричинені йому тілесні ушкодження у вигляді забитих ран в лівій тім'яній області голови, струсу головного мозку, саден в області лівої брови, в виличній області зліва, на передній поверхні лівого колінного суглобу і лівої гомілки, що у своїй сукупності відносяться до легкого ступеню тяжкості з короткочасним розладом здоров'я, на строк, перевищуючий 6-ть днів, але менше 21-го дня (а.с.9-10). Крім того, у висновку також зазначено, що перебування на лікуванні більше 21-го дня, в даному випадку, могло бути викликано раніш перенесеною черепно-мозковою травмою (а.с.10). Тобто, факт спричинення позивачу тілесних ушкоджень легкого ступеню тяжкості, а відповідно матеріальної та моральної шкоди, пов'язаної зі спричиненням вказаних тілесних ушкоджень, вважається судом встановленим. Однак, як встановлено в судовому засіданні, не заперечувалось сторонами, та підтверджується наданим Полісом (а.с.119), цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована. Згідно з п.п. 22.1, 22.3 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, чинній на момент настання страхового випадку, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи; потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Згідно зі ст.23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, чинній на момент настання страхового випадку, шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода (втому числі моральна шкода), пов'язана з лікуванням потерпілого; з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; із стійкою втратою працездатності потерпілим; із смертю потерпілого. Судом встановлено, що позивач отримав страхове відшкодування, яким йому була повністю відшкодована матеріальна шкода в сумі 520,14 гривень, шкода, пов'язана з тимчасовою непрацездатністю у розмірі 1 060,00 гривень та моральна шкода в розмірі 5 000,00 гривень (а.с.124-126), у зв'язку з чим він відмовився від позовних вимог до страхової компанії, однак просив стягнути з відповідача [PERSON] 7 000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, таким чином оцінивши її загальний розмір в 12 000,00 гривень. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Однак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги до [PERSON] щодо стягнення з нього в рахунок відшкодування моральної шкоди 7 000,00 гривень, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки, відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно частини 1 та 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень. Позивач зазначив, що дане ДТП посилило косоокість, яку він вже мав до настання зазначеної події, однак в порушення вищезазначених норм законодавства, доказів цієї обставини, позивачем суду надано не було. З наданого позивачем консультативного висновку спеціаліста вбачається, що планове оперативне лікування лівого ока [PERSON] було призначено лише 19.12.2012 року після обстеження лікарем офтальмологом в КЗ «ДОКОЛ» та встановлення збіжної косоокості лівого ока, на яку [PERSON] скаржився ще з 1995 року після перенесеної черепно-мозкової травми. Однак твердження того, що дана косоокість могла виникнути або посилилась внаслідок події ДТП, яка мала місце 20.10.2012 року, висновок не містить (а.с.7-8). При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд також керується постановами Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» та № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», Методичними рекомендаціями про відшкодування моральної шкоди (лист Міністерства Юстиції України № 35-13/797 від 13.05.2004 року. З врахуванням обставин справи суд, виходячи з принципів розумності та справедливості вважає, що діями відповідача позивачу дійсно була спричинена моральна шкода, яка виразилась в фізичному болю, переживаннях та стражданнях, оскільки він деякий час змушений був стаціонарно лікуватися, що порушило його звичний образ життя, а тому, з урахуванням характеру та обсягу страждань, які зазнав позивач, їх тривалості, суд вважає розмір страхового відшкодування моральної шкоди в сумі 5 000,00 гривень таким, що відповідає принципу розумності та справедливості. Тобто, суд вважає, що позивачу була спричинена моральна шкода, яка виразилась у фізичному болю та душевних стражданнях, які переніс позивач, внаслідок події ДТП, однак щодо розміру відшкодування, то суд приходить до висновку, що 5 000,00 гривень - це сума, яка є достатньою для відшкодування моральної шкоди, спричиненої позивачу. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди з [PERSON], оскільки моральна шкода, спричинена позивачу оцінена в 5 000,00 гривень, які сплачені йому страховою компанією. Враховуючи вищевикладене, суд не знаходить підстав і для стягнення з відповідача витрат на правову допомогу та судового збору, оскільки судові витрати, відповідно до ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача тільки у разі повного або часткового задоволення позову. Судом також по справі були допитані свідки [PERSON] (мама позивача) та [PERSON] (приятель [PERSON]), свідчення яких не спростовують обставин встановлених в судовому засіданні та підтверджених письмовими доказами, наявними в матеріалах справи. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed