Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до Марїнського районного суду Донецької області з позовною заявою про визнання права власності на земельну ділянку в порядку відшкодування боргового зобов'язання. У судове засідання позивач та відповідач не зявились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Позивач подав заяву про розгляд справи без його присутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне. 23.08.2016 року [PERSON], позичив на особисті потреби у [PERSON], грошові кошти в розмірі 20000гривень, які зобов'язувався повернути в строк до 01.11.2016 року. У випадку якщо у вказаний строк у [PERSON] не буде можливості повернути борг в розмірі 20000 грн., то він повинен передати у власність [PERSON] належну йому на праві приватної власності земельну ділянку (пай), розташовану на території Новоукраїнської сільської ради Марїнського району Донецької області, призначену для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: 1423385800:05:000:0556. В підтвердження вказаного [PERSON] передав Інформаційну довідку з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна для того, щоб [PERSON] розпоряджався земельною ділянкою на власний розсуд, в тому числі визнавав за собою право власності. Відповідно до Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2 га., розташованої на території Новоукраїнської сільської ради, призначеної для ведення особистого селянського господарства,кадастровий номер: 1423385800:05:000:0556. Станом на жовтень 2018 року грошові кошти позивачу не повернуто. Відповідно до статті 1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047\~ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202\~ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Крім того, частиною першою статті 1049\~ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів. Відповідно до частини 1 статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст.\~576\~ЦК України зазначена земельна ділянка є предметом застави і забезпечує виконання [PERSON] боргового зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України, у разі невиконання позичальником свого зобов'язання, забезпеченого заставою, заставоутримувач отримує право звернення щодо стягнення на предмет застави. Відповідно до ст.\~590\~ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється на підставі рішення суду, якщо інше не встановлено угодою або законом. Таким чином, суд дійшов виснов ку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved