Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до ВДВС Лубенського міськрайонного управління юстиції про звільнення майна з-під арешту. В позові [PERSON] вказав, що відповідно до рішення Лубенського міськрайонного суду в 2000 році з нього на користь ВАТ «Шліфверст» було стягнено 555,95 гривень. Судом було видано виконавчий лист №2-367 від 04.05.2000 року і на підставі даного виконавчого листа державним виконавцем ВДВС Лубенського МРУЮ 27.05.2003 року було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. На той час його майно складалось із 3/5 частин житлового будинку та відповідної частини господарських споруд, що розташовані по [ADDRESS], але з невідомих причин арешт та заборона відчуження було накладено не лише на його частину житлового будинку, а на весь будинок та господарські споруди по [ADDRESS]. В даний час у нього виникла потреба на відчуження належної йому частки майна, але коли він звернувся до нотаріальної контори з приводу відчуження належного йому майна, що складається з частини житлового будинку та господарських споруд, то йому було повідомлено, оскільки на весь житловий будинок та господарські споруди що розташовані по [ADDRESS] маються обтяження і виконати нотаріальні дії без зняття арешту з даних об»єктів нотаріус не має можливості. З приводу зняття заборони з належної частки житлового будинку та на весь будинок він звернувся до ПАТ «Шліфверст» на що отримав листа , яким його повідомили, що станом на 25 лютого 2014 року у нього немає заборгованості перед підприємством та рекомендовано звернутися до ВДВС Лубенського міськрайонного управління юстиції для вирішення питання про зняття заборони. У виконавчій службі його повідомили, що згідно даних ЄДРВП він боржником не являється, а виконавчі провадження, які велися без допомоги єдиного реєстру знищені за закінченням терміну зберігання. Тому позивач прохав суд звільнити належне йому на праві приватної власності майно з під арешту, накладеного державним виконавцем згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27.05.2003 року. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник ВДВС Лубенського МРУЮ в судове засідання не з»явився, начальник відділу звернувся до суду з листом в якому прохав справу розглядати без участі їх представника, проти задоволення позову не заперечує. Третя особа по справі Друга Лубенська державна нотаріальна контора свого представника в судове засідання не направила, про слухання справи була повідомлена завчасно і належним чином. Заслухавши позивача, дослідивши обставини справи, докази, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Стаття 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.55 ЗУ «Про виконавче провадження» Арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а у разі потреби - в обмеженні права користування майном або його вилученні у боржника та передачі на зберігання іншим особам. Види, обсяги і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Відповідно до ч.1 ст.57 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно ч.ч.1, 2 ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Встановлено, що відповідно до рішення Лубенського міськрайонного суду в 2000 році з позивача на користь ВАТ «Шліфверст» було стягнено 555,95 гривень. Судом було видано виконавчий лист №2-367 від 04.05.2000 року і на підставі цього виконавчого листа державним виконавцем ВДВС Лубенського МРУЮ 27.05.2003 року було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Майно позивача складається із 3/5 частин житлового будинку та відповідної частини господарських споруд, що розташовані по [ADDRESS], але з невідомих причин арешт та заборона відчуження було накладено не лише на його частину житлового будинку, а на весь будинок та господарські споруди по [ADDRESS]. В даний час у позивача виникла потреба на відчуження належної йому частки майна, але при зверненні до нотаріальної контори з приводу відчуження належного йому майна, йому було повідомлено, оскільки на весь житловий будинок та господарські споруди що розташовані по [ADDRESS] маються обтяження , то виконати нотаріальні дії без зняття арешту з даних об»єктів нотаріус не має можливості. З приводу зняття заборони з належної частки в житловому будинку та на весь будинок позивач звернувся до ПАТ «Шліфверст» на що отримав листа за №57 від 24 березня 2014 року, яким його повідомили, що станом на 25 лютого 2014 року у нього немає заборгованості перед підприємством та рекомендовано звернутися до ВДВС Лубенського міськрайонного управління юстиції для вирішення питання про зняття заборони. У виконавчій службі [PERSON] повідомили листом № 7247 від 17.04.2014 року (а.с.9), що згідно даних ЄДРВП він боржником не являється, а виконавчі провадження, які велися без допомоги єдиного реєстру знищені за закінченням терміну зберігання. Враховуючи викладене, те, що на даний час [PERSON] заборгованості перед підприємством ВАТ «Шліфверст» не має, що підтверджується відповідним листом (а.с.7), а арешт, який було накладено на його майно до цього часу не знято, суд доходить висновку про необхідність задоволення позову.

Outcome: approved