Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 27.11.2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, за умови якого почивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 23 952, 00 грн., що на момент укладення становило 16 000 доларів США, з умовою повернення до 26.05.2015 року, за офіційним курсом НБУ станом на день повернення. Відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, на його вимоги про сплату боргу не реагує. Тому, позивач просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму заборгованості за договором позики від 27.11.2014 року в розмірі 194 779,20 грн., яка складається з: 41 888,00 грн. основного боргу, 152 891,20 грн. пені за прострочення виконання зобовязання. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов просив задоволити. Відповідач в судове засідання не зявився, про місце і час розгляду справи повідомлявся належним чином. Письмового відношення відповідача до заявлених позовних вимог до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що відповідно до договору позики грошових коштів від 27.11.2014 року, відповідач, позичив у позивача грошові кошти в сумі 16 000 доларів США та зобов'язався повернути позичені кошти в строк до 26.05.2015 року (а.с. 4). В силу статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок договору. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до положень ст. ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку позивач просить про захист його порушеного права шляхом стягнення заборгованості за договором позики грошових коштів від 27.11.2014 року. Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем проведено розрахунок заборгованості відповідача, згідно якого у відповідача наявна заборгованість у розмірі 194 779,20 грн., яка складається з: 41 888,00 грн. (що є еквівалентом 16 000 доларів США, за курсом НБУ 26,18 станом на 20.08.2017 року) сума основного боргу, 152 891,20 грн. - пеня за прострочення виконання зобовязання. Досліджені в судовому засіданні обставини стверджують про те, що вимоги позивача є обгрунтованими доказами, а тому підлягають до задоволення, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача 194 779, 20 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 16, 20, 549, 526, 1046, 1049 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved