Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є власником домоволодіння [ADDRESS] на підставі договору купівлі -продажу від 02 08 1999 року . Домоволодіння куплене у [PERSON] . Відповідач [PERSON] є членом сім`ї попереднього власника. Відповідач до покупки ним домоволодіння покинув домоволодіння та там не мешкає, речей його не має, у добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає. Тому позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування домоволодінням за адресою: [ADDRESS] . У судовому засіданні позивач [PERSON] на позовних вимогах наполягав, просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином через оголошення на сайті суду за електронною адресою https://dv.dp.court.gov.ua/sud0411/gromadyanam/viklik/489. Допитаний в якості свідків [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є сусідом позивача та підтвердив факт того, що [PERSON] з моменту продажу будинку [PERSON] за адресою : [ADDRESS] не мешкає. Вислухавши позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач є власником домоволодіння [ADDRESS] на підставі договору купівлі -продажу від 02 09 1999 року( а.с. 18-19 ) . У будинку зареєстрований відповідач [PERSON] ( а.с.20-21- копія домової книги ). У матеріалах справи міститься Акт від 06 01 2021 року (а.с. 14), складений мешканцями сусідніх будинків та довідкою вуличного комітету від 11 01 2021 р. ( а.с. 15 ) із змісту яких вбачається, що за адресою: [ADDRESS] [PERSON] не мешкає з 1999 року. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Наявність реєстрації [PERSON] в будинкуза вищевказаною адресою позбавляє можливості позивача здійснювати право власності у повному обсязі. Судом достовірно встановлено, що відповідач не мешкає у вищевказаному будинку з моменту купівлі позивачем домоволодіння ( 1999 р. ) . Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, тому суд приходить до висновку про необхідність визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме вище вказаним домоволодінням, розташованим за вищевказаною адресою. Відповідно до ст. ст. 6, 8 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється за її особистим повідомленням, подання якого є обов`язковим у разі зміни місця проживання. Зняття з реєстрації місця проживання у разі неподання особою відповідної заяви здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення її права користування житловим приміщенням. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved