Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] з позовом в якому просив визнати недійсним правочин від 25 червня 2014 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] за змістом, якого позивачем було передано відповідачу 100000 (сто тисяч) гривень, як передоплату за комбайн Нью-Холанд та застосувати наслідки недійсності правочину укладеного між [PERSON] та [PERSON]. 10 серпня 2017 року Дзержинським районним судом м. Харкова було відкрито провадження у даний цивільній справі. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що 25 червня 2014 року між ним та [PERSON] був укладений правочин за змістом, якого позивачем було передано відповідачу 100000 (сто тисяч) гривень, як передоплату за комбайн Нью-Холанд. Укладання вищезазначеного правочину підтверджується розпискою. Оригінал розписки позивач надав суду. З часу укладання, даного правочину між сторонами виникли зобов'язальні правовідносини. Але договір купівлі-продажу комбайну так і не був укладений, незважаючи на звернення позивача до відповідача. Так 25.05.2017 року, [PERSON] звернувся до [PERSON] з листом, в якому пропонував з метою, укладання договору купівлі-продажу комбайну Нью-Холанд у строк до 7 червня 2017 року надати йому проект договору визначивши у ньому зокрема (договорну ціну (вартість комбайну), строки дії договору, порядок розрахунків за договором, предмет договору (марку комбайну,рік випуску, його стан, інші істотні умови, які є істотними згідно з нормами діючого законодавства), а у випадку втрати інтересу до договору повернути передоплату. Позивач вважає, що правочин від 25 червня 2014 року, укладений між ним та [PERSON] за яким було передано відповідачу 100000 (сто тисяч) гривень, як передоплату за комбайн Нью-Холанд, є таким, що не відповідає вимогам законодавства України, зокрема частині 1 ст. 203 ЦК України, і може бути визнаний судом недійсним та просить застосувати наслідки недійсності правочину. Представник Позивача в судове засiдання не з'явилась, до суду подала заяву, в якiй просила справу розглянути без її участi, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Вiдповідач [PERSON], який був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, в судове засiдання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, жодних заяв, клопотань, а також відзив до суду не подавав. Враховуючи, що сторони до суду не прибули, в матеріалах справи мається достатня кількість доказів для вирішення справи по суті, суд, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, вважає за доцільне ухвалити рішення без участі сторін по справі і без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно з ст. 280 ЦПК України, в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату час та місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, та який не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ст.ст.13,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що\~\~25 червня 2014 року [PERSON] передав [PERSON] 100000 (сто тисяч) гривень, як передоплату за комбайн Нью-Холанд. Відповідно до ч. 3 ст. 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Укладання вищезазначеного правочину підтверджується розпискою. Оригінал розписки позивач надав суду. Але договір купівлі-продажу комбайну так і не був укладений, незважаючи на звернення позивача до відповідача. 25.05.2017 року, позивач звернувся до відповідача з листом, в якому пропонував з метою, укладання договору купівлі-продажу комбайну Нью-Холанд, у строк до 7 червня 2017 року, надати йому проект договору визначивши у ньому зокрема (договорну ціну (вартість комбайну), строки дії договору, порядок розрахунків за договором, предмет договору (марку комбайну, рік випуску, його стан, інші істотні умови, які є істотними згідно з нормами діючого законодавства), а у випадку втрати інтересу до договору повернути передоплату. Жодної відповіді на свій лист позивач не отримав. Тобто, позивач звертаючись з вищевказаним листом до відповідача, намагався укласти договір купівлі-продажу комбайну або повернути передані ним кошти. Тож між сторонами так і не був укладений договір купівлі-продажу комбайну, оскільки сторони не дійшли згоди про вартість комбайну, строки дії договору, порядок розрахунків за договором, про марку комбайну, рік випуску, його стан, інші істотні умови, які є істотними згідно з нормами діючого законодавства. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин, оформлений розпискою від 25.06.2014 року, між позивачем і відповідачем не є ні попереднім договором, ні договором позики в розумінні приписів ст. ст. 635, 1046, 1047 ЦК України. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Однак правочин, оформлений розпискою від 25.06.2014 року між позивачем і відповідачем, не відповідає вимогам глави 54 ЦК України, в аспекті визначення предмету договору купівлі-продажу, обовязків сторін, строків виконання зобовязань, якості товару, гарантій якості товару, комплектності товару, ціни товару, строків оплати товару. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України). Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним. За таких обставин суд дійшов висновку, що правочин, оформлений розпискою від 25.06.2014 року між позивачем і відповідачем є недійсним Частиною 1 статті 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Відповідно до п. 10\~\~\~\~ постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 6 листопада 2009 року, реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша\~\~\~\~ статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення. В Узагальненнях Верховного суду України від 24.11.2008 року «Практика розгляду\~\~судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що визнані недійсними правочини не створюють для сторін тих прав і обов'язків, які вони мають встановлювати, а породжують наслідки, передбачені законом.\~\~І хоча реституція не передбачена у ст. 16 ЦК як один із способів захисту,\~\~проте норма ч.\~\~1 ст. 216 ЦК\~\~є імперативною і суд має забезпечити зазначені в ній правові наслідки. Реституцію цілком можна вважати окремим способом захисту цивільних прав,\~\~які порушуються у зв'язку\~\~з\~\~недійсністю правочину,\~\~оскільки\~\~у\~\~ст.\~\~16\~\~ЦК\~\~немає вичерпного переліку способів захисту цивільних прав.

Outcome: approved