Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 26.06.2014 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого він передав у власність відповідача грошові кошти в розмірі 5100,00 дол. США, а [PERSON] зобовязався повернути грошові кошти в строк до 30.08.2014 року. Вказує, що відповідач в порушення зобовязань у строки обумовлені договором позику у повному обсязі не повернув. На момент звернення до суду із даним позовом перед позивачем виникла заборгованість, розмір якої складає 600 доларів США, що згідно курсу НБУ на день подання позову становить 15434 грн. На підставі наведеного просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 15434,00 грн. заборгованості за договором позики від 26 червня 2014 року та 640 грн. судового збору. Позивач в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився повторно, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи. А тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справу у відсутності відповідача, згідно вимог ч.3 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України та ухвалює заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 26.06.2014 року відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] грошові кошти у розмірі 5100,00 дол. США, які зобовязався повернути в еквівалентному розмірі за курсом НБУ станом на день повернення коштів, в строк до 30.08.2014 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи нотаріально посвідченою приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] розпискою. Згідно зі\~ст. 526 ЦК України\~зобовязання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 1\~ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2\~ст. 1046 ЦК України, договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнаних родовими ознаками. За приписами ч. 2\~ст. 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова розписка є належним доказом, що свідчить про укладення сторонами договору позики. Безгрошовість договору може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами. За своєю юридичною природою договір позики є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобовязанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, яка згідно зі\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обовязковою для судів. Судом встановлено, що відповідач свої зобовязання за вищезазначеним договором позики виконав не в повному обсязі, у звязку з чим, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 600 дол. США, що згідно курсу НБУ станом на 21.08.2017 року (час звернення позивача з позовною заявою до суду) становить 15434,00 грн. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 25 квітня 2012 року у справі № 6-24ц12, наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобовязання. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач виконав свої зобовязання в повному обсязі за договорами позики та повернув грошові кошти. Частиною 1 статті 81 ЦПК України перебачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги позивача є підставними, а тому позов слід задовольнити і стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики від 26.06.2014 року в розмірі 15434,00 грн.

Outcome: approved