Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом до Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області про захист цивільних прав, визнання незаконним правового акту органу місцевого самоврядування, відшкодування моральної шкоди. Після неодноразових уточнень 27 березня 2014 року остаточно просив суд визнати незаконним рішення 3-ої сесії п'ятого скликання Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області від 23 червня 2006 року № 38-У «Про скасування рішення 43 сесії Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області ІУ скликання від 02 серпня 2005 року № 409 «Про договір оренди приміщення магазину-бару «[INFO]» між ЖКГ смт. Чорноморське та ПП [PERSON]»; скасувати повністю рішення 3-ої сесії п'ятого скликання Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області від 23 червня 2006 року № 38-У «Про скасування рішення 43 сесії Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області ІУ скликання від 02 серпня 2005 року № 409 «Про договір оренди приміщення магазину-бару «[INFO]» між ЖКГ смт. Чорноморське та ПП [PERSON]; визнати договір оренди приміщення магазину - бару «[INFO]» між ЖКГ смт. Чорноморське та ПП [PERSON] від 17 червня 2005 року за адресою [ADDRESS] - дійсним; визнати правомірним передачу ПП [PERSON] шляхом внесення в касу орендодавця Чорноморській селищній раді Комінтернівського району Одеської області грошових коштів в сумі 39112 грн., що підтверджується квитанцією прибуткового касового ордеру № 72 на суму 23050 грн. від 29.08.2005 р. згідно п. 5.5. умов договору оренди приміщення магазину-бару «[INFO]» між ЖКГ смт. Чорноморське та ПП [PERSON] від 17 червня 2005 року; визнати за [PERSON] право приватної власності на майно - будівлю приміщення магазину-бару «[INFO]» і земельну ділянку площею 2500 кв.м. за адресою [ADDRESS], захистити цивільні права честі та гідності, стягнути з відповідача у грошовому виразі солідарно станом на 01 січня 2014 року 200 тис. грн. відшкодування моральної шкоди; зобов'язати реєстраційну службу Комінтернівського районного управління юстиції скасувати запис про реєстрацію права власності на нерухоме майно реєстраційний номер №17547999 номер запису 39 в книзі 67, дата прийняття рішення про реєстрацію права власності 02.03.2009 року за Чорноморською селищною радою; зобов'язати реєстраційну службу Комінтернівського районного управління юстиції зареєструвати право власності за ним на об'єкти нерухомого майна : будівлю магазину - бару «[INFO]», будівлю цеху по переробці сільськогосподарської продукції і земельну ділянку площею 2500 кв.м. за адресою [ADDRESS]; стягнути з відповідача Чорноморської селищної ради на його користь на відновлення об'єкту МБ «[INFO]» гроші в сумі 2 133 399 грн., стягнення судових витрат. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги, просив суд їх задовольнити посилаючись на таке. 17 червня 2005 року він, як фізична особа підприємець [PERSON] уклав з ЖКГ Чорноморської селищної ради договір на оренду магазину - бару «[INFO]», який розташований [ADDRESS] Даний договір був затверджений рішенням Чорноморської селищної ради від 02 серпня 2005 року № 409. Відповідно до умов п. 5.5. договору він 29.08.2005 року та 31.08.2005 року він сплатив на рахунок ЖКГ 39112 грн. В зв'язку з викупом приміщення з 01.09.2005 року об'єкт магазину-бару вийшов з комунальної власності ЖКГ та перейшов у його приватну власність. Не зважаючи на це 06.02.2006 року Чорноморська селищна рада без його відома прийняла рішення № 509-ІУ, яким скасувала рішення про затвердження договору оренди з правом викупу. Рішенням господарського суду Одеської області від 31 травня 2006 року по справі № 30/88-06-3277А вказане рішення Чорноморської селищної ради була скасовано. Не зважаючи на це Чорноморська селищна рада 23 червня 2006 року на 3-тій сесії п'ятого скликання вдруге прийняла рішення № 38-У «Про скасування рішення 43 сесії Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області ІУ скликання від 02 серпня 2005 року № 409 «Про договір оренди приміщення магазину-бару «[INFO]» між ЖКГ смт. Чорноморське та ПП «[PERSON] щодо затвердження договору оренди з правом викупу приміщення магазину-бару «[INFO]». Таким чином починаючи з 2006 року Чорноморською селищною радою систематично порушуються його права, змушуючи його відстоювати їх у судах різних інстанцій, в зв'язку з чим посилання на порушення термінів позовної давності є безпідставними. Протиправними діями Чорноморської селищної ради порушуються його права як орендаря, з вини відповідача сторонні особи протиправно привласнили спірний об'єкт та користуються ним. Протиправними діями відповідачем завдано значної шкоди його підприємницькій діяльності (яку він вимушений був припинити), ним було витрачено кошти щодо купівлі-продажу об'єкту, здійснення його ремонту, в даний час він не отримує очікуваємої вигоди, постійно звертається до суду для поновлення порушених його прав. Дана ситуація спричиняє йому моральну шкоду, оскільки він постійно перебуває у стресі, вимушений тратити час та зусилля для написання процесуальних документів, вимушений звертатись за консультаціями до юристів та таке інше. Вважав, що він правомірно звернувся до суду 19.02.2009 року та 31 травня 2013 року, так як в інший спосіб не може захистити своє порушене право. Крім того, під час перебування даного позову у суді 15 лютого 2014 року на спірному об'єкті сталась пожежа. Дана обставина виникла з вини відповідача та його неналежного контролю за спірним об'єктом. Протиправно користуючись правом на розпорядження магазин-бар з 2010 року був переданий в оренду [PERSON], який працював на об'єкті без дозвільних документів з порушенням діючого законодавства без обладнання автоматичної пожежної сигналізації та без охорони. За підрахунками ремонтно-відновлювальні роботи знищеного об'єкту складуть 2 133 399 грн. за цінами на 01.03.2013 року. Просив суд задовольнити його вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явилась, будучи повідомленою своєчасно та належним чином причини неявки суду не повідомила. У судових засіданнях у яких була присутньою заперечувала проти задоволення позову вважала його не обґрунтованим за таких підстав. При розгляді справи була порушена юрисдикція суду, оскільки питання скасування рішень відповідача, як суб'єкта владних повноважень має вирішуватись в порядку адміністративного судочинства в порядку ст. 17 КАС України. У позові об'єднані вимоги, які мають розглядатись у різних видах судочинства. За нормами ч. 1 ст. 99 КАС України позивач звернувся до суду з пропущенням строків позовної даності, встановлених чим кодексом. Позивачем оскаржуються рішення від 23.06.2006 року про існування якого позивач знав, що підтверджується рішенням Господарського суду Одеської області від 25.09.2006 року, рішенням Вищого Господарського суду України від 14.03.2007 року, Постановою Верховного суду України від 10.05.2007 року. По питанням вимог про: - визнання договору оренди дійсним; - визнання правомірною передачу [PERSON] шляхом внесення в касу коштів в сумі 39 112 грн.; - визнання за [PERSON] права приватної власності на майно будівлю магазину - бару «[INFO]»; - визнання недійсною реєстрацію права за Чорноморською селищною радою то дані питання вже неодноразово розглядалися судами. Зокрема: по справі № 17/110-06-4960 рішенням господарського суду Одеської області від 25.09.2006 року договір оренди з правом викупу від 17.06.2005 року визнано недійсним на майбутнє. Рішенням Вищого Господарського суду України від 14.03.2007 року по справі № 17/110-06-4960 була скасовано рішення Одеського апеляційного суду Одеської області від 05.12.2006 р., на підставі якого [PERSON] зареєстрував своє право власності на спірне майно, а рішення Господарського суду Одеської області від 25.09.2006 року було залишено в силі. 10.05.2007 року Верховний суд України відмовив [PERSON] у порушенні касаційного провадження за касаційною скаргою про перегляд Постанови Вищого господарського суду України від 14.03.2007 р. у справі № 17/110-06-4960. 05.12.2007 року рішенням Господарського суду Одеської області по справі № 17/214-07-8318 за Чорноморською селищною радою Комінтернівського району Одеської області було визнано право власності на спірний об'єкт, СДП - фізичну особу [PERSON] було виселено з будівлі магазину - бару «[INFO]»; 25.03.2008 року Одеський апеляційний господарський суд по справі № 17/214-07-8318 за апеляційною скаргою СДП [PERSON] на рішення господарського суду Одеської області 05.12.2007 року у справі № 17/214-07-8318 ухвалив постанову, якою визнав за Чорноморською селищною радою Комінтернівського району Одеської області право власності на будівлю магазину-бару «[INFO]» за адресою [ADDRESS] 03.07.2008 року Вищий Господарський суд України рішення господарського суду Одеської області від 05.12.2007 року та постановку Одеського апеляційного господарського суду від 25.03.2008 року залишив без змін.. Також рішенням Одеського апеляційного суду від 09.09.2008 р. залишена в силі постанова Господарського суду Одеської області від 24.09.2007 р. за адміністративним позовом [PERSON] до Чорноморської селищної ради про визнання протиправною бездіяльність зобов'язання прийняти рішення та зобов'язання укласти договір оренди у задоволені позову [PERSON] відмовлено повністю. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2009 року по справі № 2а-8297/08/1570 позов Чорноморської селищної ради задоволено та зобов'язано КП Комінтернівське РБТІ скасувати запис про реєстрацію прав власності за [PERSON] та зобов'язано зареєструвати право власності на спірний об'єкт за Чорноморською селищною радою. Крім того, Комінтернівським районним судом Одеської області розглядається справа № 2-2123/2009 (суддя Рідник І.Ю.) за позовом [PERSON] до Чорноморської селищної ради та ЖКГ про відшкодування витрат і відшкодування моральної шкоди в зв'язку з чим вважали що предметом розгляду справи є той самий предмет і з тих самих підстав, що є підставою для закриття провадження у справі. Розглянувши поданий позов, вислухавши пояснення сторін, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, про часткове задоволення вимог позивача виходячи з наступного. Вирішуючи питання про підсудність даної справи Комінтернівському районному суду Одеської області за правилами цивільного судочинства суд виходив з того, що позивач є фізичною особою, вимоги про скасування рішення органу місцевого самоврядування взаємопов'язані із спором про право, їх окремий розгляд є неможливим. Розглядом справи встановлено, що на час звернення з даним позовом позивач припинив свою підприємницьку діяльність (т. 1 а.с.24-25). Підприємництво як вид господарської діяльності, відповідно до ст. 42 ГК України, це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Відповідно до ч. 2 ст. 50 ЦК України, фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Судовим розглядом справи встановлено, 17 червня 2005 року між ЖКГ Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області та підприємцем [PERSON] укладено договір оренди нежитлового приміщення з правом викупу, який затверджено рішенням 43 сесії Чорноморської селищної ради ІУ скликання Комінтернівського району Одеської області № 409-ІУ від 02 серпня 2005 року (т. 1 а.с.11-14). 17 червня 2005 року актом приймання передачі основних засобів в оренду магазин-бар «[INFO]» з майном і обладнанням, а також нежитловим приміщенням, яке використовується для переробки сільськогосподарської продукції було передано з комунальної власності ЖКГ Чорноморської СР СПД [PERSON] (т. 1 а.с.172-173). Відповідно до розрахунку плати за базовий місяць оренди нерухомого майна визначено орендну плату за липень 2005 р. та вартість об'єкта оренди за оцінкою станом на 01.01.2004 р. (т. 1 а.с.176). 02.08.2005 року рішенням № 409 43 сесії Чорноморської селищної ради ІУ скликання було затверджено договір оренди приміщення магазина-бара «[INFO]» між ЖКГ смт. Чорноморське та ПП [PERSON] (т. 1 а.с.185). Із змісту довідки голови виконкому Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області Ружина О.В. вбачається, що магазин-бар «[INFO]» передано [PERSON] у власність (т. 1 а.с.186). Квитанціями в рахунок викупу бару-магазину «[INFO]» № 92 від 29.08.2005 року та № 73 від 31.08.2005 року Чорноморське ЖКГ отримало від [PERSON] 23 500 грн. та 60 062 грн. (т. 1 а.с.188). 06 лютого 2006 року рішенням позачергової сесії Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області № 509 -ІУ рішення № 409 від 02.08.2005 року щодо затвердження договору оренди було скасовано (т. 1 а.с.17). Постановою Господарського суду Одеської області від 31 травня 2006 року по справі № 30/88-06-3277А рішення позачергової сесії від 06 лютого 2006 року скасовано, стягнуто на користь суб'єкта підприємницької діяльності [PERSON] судовий збір (а.с.19-20). 18 липня 2006 року ухвалою Одеського апеляційного господарського суду постанову по справі № 30/88-06-3277А залишено без змін (т. 1 а.с.21-23). Судовим розглядом справи встановлено, що дані рішення є чинними та на час розгляду справи не скасованими. Після ухвалення рішення апеляційною інстанцією господарського суду Одеської області, а саме 23 червня 2006 року рішенням 3 сесії Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області рішення сесії № 409 від 02.08.2005 року було повторно скасоване (т. 1 а.с.16). Підставою для повторного скасування рішення став протест прокурора Комінтернівського району Одеської області (т. 1 а.с.258, т. 2 а.с.21), із змісту якого вбачається, що при оформленні договору оренди з правом викупу з боку Чорноморської селищної ради були вжиті заходи щодо відчуження комунального майна в порушення закріпленої законодавством процедури, «належних суб'єктів правовідносин, джерел і одержувачів фінансування». Вказаним протестом прокурор вимагав скасувати рішення Чорноморської селищної ради № 409 від 02.08.2005 року. 07.03.2014 року [PERSON] на адресу Генеральної прокуратури України, прокуратури Одеської області подано скаргу на незаконний протест (т. 2 а.с.22-26), 01.04.2014 року вих. №07/1/-102-14 отримано відповідь прокуратури в Одеській області (т. 2 а.с.48). Під час розгляду даної справи по суті на спірному об'єкті нерухомого майна відбулася пожежа, причина якої в даний час встановлюється (т. 2 а.с.59-60). Задовольняючи вимоги про скасування рішення від 23 червня 2006 року № 38 -У Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області суд виходив з принципів недопущення втручання органів місцевого самоврядування у господарські відносини суб'єктів підприємницької діяльності та недопущення делегування функцій судів, привласнення цих функцій іншими органами . Порядок державної підтримки підприємництва визначений ст. 48 ГК України, відповідно до якої з метою створення сприятливих організаційних та економічних умов для розвитку підприємництва органи влади на умовах і в порядку, передбачених законом: надають підприємцям земельні ділянки, передають державне майно, необхідне для здійснення підприємницької діяльності. Держава сприяє розвитку малого підприємництва, створює необхідні умови для цього. Статус громадянина у сфері господарювання визначений нормами ст. 128 ГК України, відповідно до якої громадянин визнається суб'єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу. Відповідно ч. 1 ст. 179 ГК України, майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями. Частиною 4 даної статті визначено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту. Згідно ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів. Загальний порядок укладення господарських договорів визначений нормами ст. 181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Відповідно до ч. 8 вказаної статті у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України. Порядок зміни та розірвання господарських договорів, визначено нормами ст. 188 ГК України, відповідно до якого зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду. Задовольняючи позов в частині скасування рішення суд виходив з того, що прийнятим рішення Чорноморська селищна рада перевищила повноваження, оскільки питання розірвання укладених господарських договорів може бути вирішено за згодою сторін учасників правовідносин, або за рішенням суду. Судовим розглядом справи встановлено, що учасниками договору оренди з правом викупу є юридична особа комунальне підприємство ЖКГ Чорноморське та приватний підприємець [PERSON] Відповідно до ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування» територіальною громадою визнаються жителі, об'єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об'єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр. Згідно ст. 169 ЦК України, територіальні громади діють у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. Територіальні громади можуть створювати юридичні особи публічного права (комунальні підприємства, навчальні заклади тощо) у випадках та в поряду, встановлених Конституцією України та законом. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України « Про органи місцевого самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від її імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Згідно ч. 1 ст. 16 Закону України «Про органи місцевого самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Відповідно ст. 17 Закону України «Про місцеве самоврядування», відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування. Згідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про місцеве самоврядування», відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що не перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на договірній і податковій основі та на засадах підконтрольності у межах повноважень, наданих органам місцевого самоврядування. Частиною 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. При ухваленні рішення суд приймає до уваги те, що скасовуючи рішення про затвердження договору між ПП [PERSON] та ЖКГ смт. Чорноморське депутати фактично не розглядали питання, що були порушені у протесті прокуратури і скасовуючи власне рішення (вдруге!) селищна рада не переймалась проблемами приведення договору до норм чинного законодавства або питаннями про звернення до суду для спонукання приведення його до норм діючих правил. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 237 ЦК України органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування у межах своїх повноважень забезпечують здійснення фізичною особою особистих немайнових прав. Діяльність фізичних та юридичних осіб не може порушувати особисті немайнові права. Відмовляючи у задоволенні вимог [PERSON], щодо визнання за ним права власності, зобов'язання скасувати попереднього запису та зобов'язання здійснення державної реєстрації його права на спірне майно суд виходив з того, що на даний час право власності на вказаний об'єкт зареєстровано за Чорноморською селищною радою Комінтернівського району Одеської області на підставі Постанови Одеського апеляційного господарського суду від 25.03.2008 р. по справі № 17/214-07-8318 (т. 1 а.с.26, 28-29, 82-91). Дана постанова залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 03 липня 2008 року (т. 1 а.с.77-81). Повноваження та підстави для скасування рішення касаційної інстанції у суду даної юрисдикції і відповідної інстанції відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. У відповідності з ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. При ухваленні рішення суд не приймає до уваги посилання відповідачів, щодо того, що в провадженні Комінтернівського районного суду Одеської області знаходиться справи з такими самими вимогами між тими самими сторонами, оскільки з копії наданої відповідачами дані вимоги пов'язанні з поверненням коштів, відшкодування витрат і відшкодування моральної шкоди (т. 1 а.с.73, 255). Питання про збіг суми моральної шкоди не може бути прийнятий судом, як підстава для закриття провадження, так як дана сума може й збігатися, але підстави її виникнення є різними. Відмовляючи у задоволенні вимог позивача в частинні визнання договору оренди приміщення магазину - бару «[INFO]» між ЖКГ та ПП [PERSON] дійсним та визнання правомірною передачу позивачем шляхом внесення в касу грошових коштів в сумі 39112 грн. суд приймає до уваги посилання відповідача та вважає, що дані обставини вирішено господарським судом Одеської області від 25 вересня 2006 року, Одеським апеляційним господарським судом 05 грудня 2006 року та Вищим господарським судом України 14 березня 2007 року (т.1 а.с.87-103). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судом рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Відмовляючи в задоволенні позову в частині належного оформлення договору виділення земельної ділянки під об'єктом оренди суд виходив з того, що виділення земельної ділянки не може вирішуватись окремо від вирішення питання про право власності на об'єкт нерухомого майна. Задовольняючи вимоги в частині стягнення моральної шкоди за порушення особистого немайнового права позивача в розмірі 200 тис. грн. суд вважає їх обґрунтованими, так як діяльність органу місцевого самоврядування в даному випадку, за своїм змістом, є знущанням над людиною, Конституцією і законами України, правосуддям. Відповідно до ст. 76 Закону України «Про місцеве самоврядування» шкода заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування - за рахунок їх власних коштів у порядку встановленому законом. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пунктом 2, 4 ч. 1 вказаної статті визначено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім'ї чи близьких родичів; у принижені честі та гідності фізичної особи а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Особисте немайнове право відповідно до ст. 269 ЦК України, належить кожній фізичній особі від народження або за законом, не мають економічного змісту, тісно пов'язані з фізичною особою, яка не може відмовитись від них та не може бути позбавлена цих прав. Види особистих немайнових прав визначені ст. 270 ЦК України, якою зазначено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров'я, право на безпечне для життя і здоров'я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, … та таке інше. Забезпечення здійснення особистих немайнових прав, відповідно до ст. 273 ЦК України покладено в тому числі на органи місцевого самоврядування. Відповідно до ч. 3 вказаної статті діяльність фізичних та юридичних осіб не може порушувати особисті немайнові права. Згідно ч. 2 ст. 276 ЦК України якщо дії, необхідні для негайного поновлення особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням. Відповідно до ст. ст. 3, 41, 42, 55, 68, 144, 145 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються у Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен зобов'язаний неухильно додержуватись Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду. При ухваленні рішення суд вважає за неприпустимим застосування строків позовної давності до спірних правовідносин, оскільки застосування строків позовної давності в даному випадку зневілює конституційні норм щодо встановлення України як правової держави, верховенства права, щодо відповідальності держави перед людиною за свою діяльність та обов'язковості судових рішень, які ухвалюються іменем України. Крім того, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків встановлених законом. Відмовляючи у задоволенні вимог в частині зобов'язання державної реєстраційної служби скасувати запис про реєстрацію спірного нерухомого майна за відповідачем та зареєструвати право власності за позивачем суд виходив з того, що розглядом справи не встановлено спору між позивачем та державною реєстраційною службою, крім того державна реєстраційна служба Комінтернівського районного управління юстиції не є стороною по справі. Відмовляючи у задоволенні вимог в частині стягнення з відповідача коштів на відновлення об'єкту внаслідок пожежі в розмірі 2133399 грн. суд виходив з того, що питання про визнання права власності даним судовим розглядом не задоволені, вина відповідача та розмір завданої шкоди, в даний час не доведені. Завданням цивільного судочинства, відповідно до ст. 1 ЦПК України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. 3, 41, 42, 55, 68, 144, 145 Конституції України, ст. ст. 23, 169, 182, 237, 269, 270, 273, 276, 268 ЦК України, ст. ст. 48, 128, 179, 181, 188 ГК України, ст. ст. 1, 10, 16, 17, 18, 59, 76 Закону України «Про місцеве самоврядування»,

Outcome: partial