Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] із позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно, згідно якої просить визнати за [PERSON] в порядку в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], яка померла 12.02.2017 року, право власності на спадкове майно, зокрема, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що в селі Золочівка, по вул. Центральна №115, Козівського району, Тернопільської області. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що згідно даних погосподарського обліку спадкодавцю [PERSON] як голові колгоспного двору належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що в с. Золочівка, по вул. Центральна, 115, Козівського району, що підтверджується випискою з погосподарської книги за 1991 1995 роки від 11.04.2017 року № 70. 18 лютого 2016 року мати позивача склала заповіт, посвідчений секретарем Глинської сільської ради Козівського району, зареєстрований в реєстрі за №06, який не було змінено чи скасовано, згідно змісту якого заповіла позивачу все належне їй майно, яке буде належати їй на день смерті. 12 лютого 2017 року померла мати позивача [PERSON], яка проживала в [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 14.02.2017 року серія 1-ИД № 222883. Після смерті спадкодавця позивач маючи намір оформити спадкове майно звернувся до нотаріуса, проте, приватним нотаріусом [PERSON] 24.04.2017 року позивачу відмовлено в оформленні спадкового майна (житлового будинку) та роз'яснено, що відповідно до п. 1 ст. 11 Закону України «Про власність» від 07 лютого 1991 року № 697-ХІІ, суб'єктами права приватної власності в Україні є громадяни України. Статтею 13 вказаного Закону передбачено, що жилі будинки, дачі, садові будинки є об'єктами права приватної власності. У зв'язку з цим Свідоцтво про право на спадщину на майно колгоспного двору нотаріусом не може бути видане, оскільки відповідно до статті 47 Закону України «Про нотаріат», для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства. Рекомендовано звернутися до суду для оформлення своїх спадкових прав. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не зявилися, проте подали суду письмові клопотання, згідно яких просять справу слухати за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Козівського району Тернопільської області в судове засідання не зявився, подав до суду відзив на позов, згідно змісту якого не заперечує щодо позовних вимог [PERSON], розгляд справи просить проводити без його участі. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України, ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі, серед іншого, визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує чиї небудь права або законні інтереси. Відповідно до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання усіх\~\~осіб,\~\~які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до\~\~положень\~\~цього\~\~Кодексу\~\~розгляд справи здійснюється судом за\~\~відсутності\~\~осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового\~процесу\~за\~допомогою\~звукозаписувального технічного\~засобу\~не\~здійснюється. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Статтею 3 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 2\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень ст.\~11\~та ст.\~60 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що матірю позивача [PERSON] є [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження від 26.02.1975 року. Згідно даних погосподарського обліку спадкодавцю [PERSON] як голові колгоспного двору належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що в с. Золочівка, по вул. Центральна 115, Козівського району, що підтверджується випискою з погосподарської книги за 1991 1995 роки від 11.04.2017 року № 70. 18 лютого 2016 року спадкодавець склала заповіт, посвідчений секретарем Глинської сільської ради Козівського району, зареєстрований в реєстрі за № 06, який не було змінено чи скасовано, згідно змісту якого заповіла позивачу [PERSON] все належне їй майно, яке буде належати їй на день смерті. 12 лютого 2017 року померла мати позивача [PERSON], яка проживала в [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 14.02.2017 року серія 1-ИД № 222883. Після смерті матері позивач [PERSON] в належному порядку та в строк прийняв спадщину, оскільки протягом 6-ти місяців з дня смерті спадкодавця звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, та приватним нотаріусом [PERSON] було відкрито спадкову справу №28/2017 від 17.03.2017 року, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №47121429 від 17.03.2017 року. Судом також встановлено, що приватним нотаріусом [PERSON] 24.04.2017 року позивачу [PERSON] відмовлено в оформленні спадкового майна (житлового будинку) та роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину на майно колгоспного двору нотаріусом не може бути видане, оскільки відповідно до статті 47 Закону України «Про нотаріат», для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства. У відповідності до ст. 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права\~\~приватної власності (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25 травня 1998 року)», спори щодо майна\~\~колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування,\~\~мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на\~\~частку\~\~в\~його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відповідно до ст. ст. 120-121, ст. 123 ЦК Української РСР (1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування та розпорядження майном колгоспного двору здійснюється тільки за згодою всіх членів двору. При поділі майна колгоспного двору розмір часток членів колгоспного двору визнається рівними. Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Як зазначено в п. 3.1. Інформаційного листа ВССУ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», за змістом п. 62\~Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5,\~(втратила чинність на підставі Наказу Мінюсту № 18/5 від 14.06.1994 року) підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Таким чином, відповідно до ст. 1223 ЦК України позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті матері, відмови від прийняття спадщини не заявляв, в належному порядку та в строк прийняв спадщину. Відповідно до довідки [PERSON] сільської ради Козівського району № 162 від 11.04.2017 року на час смерті [PERSON] постійно проживала та була зареєстрована в [INFO], та на день смерті разом із нею ніхто не проживав та не був зареєстрований. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Вказані вище обставини учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.10,\~212 ЦПК України\~дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємця при оформленні своїх спадкових прав, а тому підлягають до задоволення.

Outcome: approved