Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до Новомосковського міськрайонного суду з позовом до [PERSON], Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, в якому, після уточнення позовних вимог, просить визнати заповіт [PERSON] від 15 серпня 2003 року, складений та посвідчений секретарем виконавчого комітету Губиниської селищної ради, Новомосковського району Дніпропетровської області [PERSON]., зареєстрований в реєстрі за № 140, щодо спадкування [PERSON] 1/2 частини житлового будинку з надвірними побудовами, розташованого за адресою: [ADDRESS] та все її майно де б воно не було і з чого б воно не складалося, в тому числі земельний пай, майновий пай, грошові кошти в ощадбанку з належними процентами, компенсаціями, індексаціями - недійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] померла його мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини житлового будинку з надвірними побудовами, розташованого за адресою: [ADDRESS]. У встановлений шестимісячний строк він, як син спадкодавця - спадкоємець першої черги, звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. 25 грудня 2015 року у зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] став чинити йому перешкоди у користування будинком, він вимушений був звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні житлом та про вселення. 04 лютого 2016 року батько позивача звернувся о суду з позовом до нього про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщення, з матеріалів доданих до позову - йому стало відомо, що 15 серпня 2003 року - його матір'ю був нібито складений заповіт на ім'я відповідача, який був посвідчений секретарем селищної ради. Вважає цей заповіт недійсним, тому як в порушення ЗУ «Про нотаріат» секретарем Губиниської селищної ради [PERSON]., яка не мала повноважень на здійснення нотаріальних дій - був складений та посвідчений заповіт його матері на ім'я відповідача. Крім того, зазначив, що підпис, що міститься в заповіті складеному від імені [PERSON] - не її. А тому він вимушений звернутися до суду з зазначеним позовом. В судовому засіданні позивач повністю підтримав свій позов та, посилаючись на ті ж підстави, просив суд задовольнити його в повному обсязі. Вимоги ст.ст. 10-11, 60, 143, 146 ЦПК України йому зрозумілі, просить суд розглянути справу в межах заявлених ним вимог на підставі поданих доказів. Щодо призначення почеркознавчої експертизи - відмовляється від її призначення, тому як вважає, що правочин не є дійсним через відсутність повноважень у секретаря сільради. Представник позивача повністю підтримав позов [PERSON] та, посилаючись на ті ж підстави, просив суд задовольнити його в повному обсязі. Вимоги ст.ст. 10-11, 60, 143, 146 ЦПК України йому зрозумілі, просить суд розглянути справу в межах заявлених позивачем вимог на підставі поданих доказів. Щодо призначення почеркознавчої експертизи - відмовляється від її призначення, тому як вважає, що правочин не є дійсним через відсутність повноважень у секретаря сільради. Відповідач [PERSON] позовні вимоги позивача не визнав та посилаючись на те, що позивачем не надано доказів недійсності заповіту, а відсутність рішення селищної ради пояснюється лише тим, що минуло багато часу, однак волевиявлення спадкодавця було саме таким. В задоволенні позову просив відмовити, через те що заповіт дійсний. Вимоги ст.ст. 10-11, 60, 143, 146 ЦПК України йому зрозумілі, вимог щодо визнання цього заповіту дійсним він не ставить, щодо призначення почеркознавчої експертизи вважає, що [PERSON] повинен клопотати щодо її призначення, він відмовляється. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги позивача не визнав та посилаючись на те, що позивачем не надано доказів недійсності заповіту, а відсутність рішення селищної ради пояснюється лише тим, що минуло багато часу, однак волевиявлення спадкодавця було саме таким. В задоволенні позову просив відмовити. Вимоги ст.ст. 10-11, 60, 143, 146 ЦПК України йому зрозумілі, вимог щодо визнання цього заповіту дійсним ними не ставиться, щодо призначення почеркознавчої експертизи вважає, що [PERSON] повинен клопотати щодо її призначення, він відмовляється. Представники Губиниської селищної ради, що брали участь у справі, в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнали, пояснивши, що вважають, оспорюваний заповіт дійсним, тому як секретар мала повноваження на здійснення нотаріальних дій. Згідно відомостей селищної ради - таке рішення було передано до архівного відділу. Не може зазначити номер та дату рішення селищної ради, як і не може надати а ні такого рішення, а ні відомостей щодо нього. Однак заповіт був не тільки посвідчений секретарем, а ще й внесений до відповідного журналу, а в наступному внесений до реєстру, а тому є дійсним. В задоволенні позову просив відмовити. Вимоги ст.ст. 10-11, 60, 143, 146 ЦПК України йому зрозумілі, вимог щодо визнання цього заповіту дійсним ними не ставиться. Представник третьої особи - нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений судом, в своїх заявах просив розглядати справу за його відсутності. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений судом, про причини неявки суд не повідомив. Також в ході судового засідання за клопотанням сторін були допитані свідки: Свідок [PERSON], яка пояснила, що вона, працює медсестрою та останні два роки допомагала [PERSON] до її смерті. Стосунки з померлою у неї були дружні, остання ніколи не згадувала про спадщину чи заповіт. [PERSON] допомагали її син та дочка. Онука вона ніколи не бачила. Позивач - син [PERSON] є її співмешканцем з 2015 року, він став з нею мешкати, коли його у 2015 році вигнали з батьківського будинку. Станом на 2003 рік - [PERSON] не знала. Щодо обов'язків секретаря селищної ради нічого пояснити не може. Свідок [PERSON]., яка пояснила, що вона станом на 2003 рік працювала секретарем Губиниської селищної ради, на неї як на секретаря селищної ради були покладені обов'язки щодо вчинення нотаріальних дій. [PERSON] знала, він її імені посвідчувала заповіт на ім'я онука. Чому вона заповідала усе онуку - не казала. У неї в кабінету була сама. Свідок пояснила, що перенесла інсульт, а тому чогось може не пам'ятати. У неї в наявності копії рішення селищної ради щодо покладення на неї обов'язків на вчинення нотаріальних дій не має. Свідок [PERSON], який пояснив, що він з 2001 по 2006 р.р. працював головою Губиниської селищної ради. В квітні 2002 року [PERSON]. була затверджена рішенням сесії - секретарем селищної ради. Вона, як секретар мала право вчиняти нотаріальні дії, в тому числі і щодо посвідчення заповітів, на підставі ЗУ «Про місцеве самоврядування». Не може зазначити чи було рішення сесії щодо покладення на секретаря обов'язків на вчинення нотаріальних дій. Щодо посадових обов'язків, затверджених ним станом на 01.01.2003 року - зазначив, що саме він затверджував посадові обов'язки секретаря, в яких зазначено що на секретаря покладаються обов'язки щодо вчинення нотаріальних дій. Чому саме у 2003 році, це було зроблено у вихідний день 01 січня 2003 року пояснити не може. В наступних роках, дійсно також ним затверджувалися посадові обов'язки працівників сільради, однак датами 03.01.2005 року, 03.01.2006 року. Уся документація в селищній раді зберігається у секретаря. Суд, заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, представників сторін, третьої особи, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, за наступних підстав, а саме. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, що неодноразово роз'яснювалося сторонам у справі в ході судового розгляду. Справа досить тривалий час знаходиться в суді, позивачем уточнювалися позовні вимоги; сторонами подавалися докази. [INFO] померла матір позивача - [PERSON] (а.с. 5). З копії спадкової справи за № 381/2015, заведеної після смерті [PERSON], померлої [INFO], вбачається, що у встановлений ст. 1270 ЦК України строк з заявами про прийняття спадщини звернулися: [PERSON] - за заповітом від 15 серпня 2003 року, [PERSON] - за законом, [PERSON] - за заповітом від 11 червня 2015 року. Позивач в своєму позові посилається на недійсність зазначеного заповіту через те, що він: посвідчений не повноважною особою; підписаний не заповідачем через те, що остання не могла усвідомлювати свої дії. Відповідно до вимог ст.ст. 46, 47, 55, 541 ЦК України, в редакції 1963 року - заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. Недодержання у випадках зазначених у законі письмової та нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди. Угода, укладена громадянином, хоч і дієздатним, але який в момент її укладення перебував у такому стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними, може бути визнана судом недійсною за позовом цього громадянина. Відповідно до вимог ст.ст. 74-76, 80 ЦК України, в редакції 1963 року - вимога про захист порушеного права приймається до розгляду судом незалежно від закінчення строку позовної давності. Позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. В судовому засіданні встановлено та не заперечувалося сторонами у справі, що позивачу про наявність оспорюваного заповіту від 15 серпня 2013 року стало відомо лише в лютому 2016 року, а тому відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України - ці обставини не підлягають доказуванню, а посилання позивача на те, що про порушення свого права він дізнався лише в лютому 2016 року переконують суд в тому що право на позов у нього виникло лише в лютому 2016 року. В судовому засіданні встановлено, що 15 серпня 2003 року [PERSON], у приміщенні виконкому Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, на випадок її смерті зроблене таке розпорядження: все її майно, де б воно не було із чого б воно не складалось, вона заповідає [PERSON]. Заповіт підписано 15 серпня 2003 о 09-45 годині в присутності секретаря виконкому Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області Грузин Н.Є. З заповіту вбачається, що він був зареєстрований в реєстрі за № 140 (а.с. 88-89). З копії журналу вбачається, що за реєстровим № 140 - міститься запис щодо заповіту [PERSON] (90-92); наступний запис під № 141 - свідчить про те, що в цей же день [PERSON] було видано довіреність на отримання свідоцтва про право на спадщину, на чиє ім'я видано довіреність - відомості відсутні. З відповіді Губиниської селищної ради за вих..№ 816 від 19.09.2016 року вбачається, що станом на 15 серпня 2015 року всі документи за 1984-2003 р.р. Губиниської селиної ради передані до архівного відділу Новомосковської РДА на зберігання. До відповіді надана копія акту приймання-передання справ на державне зберігання, затверджений 17 листопада 2009 року, в якому під № 5 значиться «опис № 1 - продовження справ постійного зберігання за 2002-2003 р.р.» - опису з якого вбачається що передано до архіву рішення селищної ради щодо покладення обов'язків на секретаря селищної ради на вчинення нотаріальних дій - відсутні. (а.с. 127-128). З відповіді архівного відділу № 01-29/62 від 03 червня 2016 року вбачається, що рішення виконавчого комітету Губиниської селищної ради Новомосковського району про покладення вчинення нотаріальних дій у відповідному виконавчому комітеті станом на 15 серпня 2003 року, на державне зберігання до архівного відділу Новомосковської РДА не надходило (а.с. 101). В судовому засіданні оглянута номенклатурна справа за 2005-2010р.р., в якій зберігаються розпорядження щодо затвердження посадових обов'язків працівників виконкому Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області. Справа не прошита та не пронумерована. На останніх аркушах номенклатури містяться посадові обов'язки, в тому числі секретарі виконкому (копія якої долучена до матеріалів справи а.с. 108), затверджені головою селищної ради 01 січня 2003 року. Відповідного розпорядження про затвердження цих посадових обов'язків - не містить. Представник селищної ради пояснити наявність таких посадових обов'язків в номенклатурі за 2005-2010р.р. - не може, як і не може пояснити відсутність відповідного розпорядження. При огляді зазначеної номенклатури також звернуто увагу, що вона містить посадові обов'язки працівників виконкому за 2005-2010 р.р., які затверджені відповідним розпорядженням голови виконкому, так дати затвердження у 2005році - 03.01.2005 року; у 2006 році - 03.01.2006 року. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів, а згідно ст. ст. 58, 59 ЦПК України докази повинні бути належними та допустимими. Щодо посилань позивача та його представника на те, що зазначений заповіт не підписувався самою [PERSON] - не можуть бути прийняті судом до уваги, тому як повинні бути підтвердженні певними доказами, які суду не були надані. В той же час, згідно ст.ст. 3, 7 ЗУ «Про нотаріат» від 02.09.1993р., ст.ст. 38, 42, 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», від 21.05.1997р. та п. 2 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України», затвердженої наказом МЮУ 25.09.1994р. за № 22/5, зареєстрована 26.10.1994р. за № 256/466, що діяли на момент складення оспорюваного заповіту - у населених пунктах, де немає державних нотаріусів, нотаріальні дії вчиняють посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад, на яких такий обов'язок покладено рішенням виконавчого комітету відповідної ради. Не можуть бути прийняті до уваги пояснення свідків [PERSON]. на те, що рішення щодо покладення обов'язків щодо вчинення нотаріальних дій було, тому як ці обставини не можуть підтверджуватися поясненнями свідка. П.п. 12-14 Постанови Пленуму ВСУ 06.11.2009 за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що порушення вимог закону щодо укладення правочину в письмовій формі є підставою для визнання його недійсним лише в разі, коли це прямо передбачено законом, зокрема статтями 547, 719, 981, 1055, 1059, 1107, 1118 ЦК ( 435-15 ) тощо. Необхідно звернути увагу судів, що зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК ( 435-15 ) не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК). З підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК ( 435-15 ) не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК ( 435-15 ). Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню. Судам необхідно враховувати, що не допускається визнання дійсним заповіту, який є нікчемним у зв'язку з порушенням вимог щодо його форми та порядку посвідчення. У цьому разі судам слід застосовувати статтю 1257 ЦК, оскільки норми глави 85 ЦК ( 435-15 ) не передбачають можливості визнання заповіту дійсним. Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що секретар виконкому Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області [PERSON]. не мала права посвідчувати заповіт, складений [PERSON] 15 серпня 2003 року, а тому позовні вимоги позивача щодо визнання зазначеного заповіту недійсним - підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України - з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved