Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що він є власником квартири [ADDRESS] . Відповідачка [PERSON] - колишня дружина позивача, з 2013 року зареєстрована за адресою [ADDRESS] , однак фактично не проживає у вказаному будинку з жовтня 2016 року. Факт реєстрації останньої за вказаною адресою створює для позивача ряд незручностей та перешкоджає повноцінно розпоряджатись власним майном, а тому позивач просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . Ухвалою суду від 26 липня 2021 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачка до суду не з`явилась, про день і час розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі, а тому згідно ст. ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] від 07 серпня 1998 рок, виданого згідно розпорядженням завідуючого комунальною службою приватизації державного житлового фонду міста від 07 серпня 1998 року № 1-2-8, зареєстрованого в інвентар бюро 26.10.1998 року за №10841 реєстраційний номер 25009690 та договором дарування частини квартири від 12 серпня 2009 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Магдич Т.І., зареєстрованого в реєстрі за №1-3842 /а.с. 9-11/. Згідно витягу з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади №15.2-03/13162 від 25.05.2021 року, за адресою [ADDRESS] , станом на 25.05.2021 року зареєстровано 3 особи: [PERSON] , [PERSON] та відповідачка по справі [PERSON] /а.с. 12/ Заочним рішенням Білоцерківського міськраййонного суду від 23.10.2017 року по справі №357/6437/17 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується відповідним рішенням /а.с. 8/. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка [PERSON] , [INFO] , - колишня дружина позивача, з 06.03.2013 року по даний час зареєстрована в даному житловому приміщенні, що підтверджується вищевказаним витягом з реєстру територіальної громади, однак фактично не проживає за місцем реєстрації з жовтня 2016 року, що підтверджується актом №204/5 від 31.05.2021 року, складеного КП БМР ЖЕК №1 /а.с. 13/ Статтею 8 Європейської конвенції з прав людини (далі Конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 02 грудня 2010 року «Справа Кривіцька і Кривіцький проти України», у контексті Конвенції, поняття «Житло» не обмежується приміщеннями, в яких проживають на законних підставах або які були у законному порядку встановлені, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є самою крайньою формою втручання у права на житло. За ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до приписів ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном. Зокрема, стаття 72 ЖК України передбачає визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Відповідно до вимог частини другої статті 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.71 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право на користування жилим приміщенням за умови її відсутності понад шість місяців без поважних причин, за виключенням випадків. Відповідно до п.34 Постанови ПВССУ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначено у ч. 2 ст. 16 ЦК України. За таких обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав, в даному випадку шляхом визнання особи відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідачка [PERSON] втратила право на користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] , оскільки не проживає у вказаному жилому приміщенні більше одного року без поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з вказаним позовом позивачка сплатила судовий збір у розмірі 908,00 грн., а тому на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі, а саме: сплачений позивачкою судовий збір підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved