Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Лисичанського міського суду з позовною заявою до [PERSON] акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що з 11.11.2014 р. по 31.07.2016 р. він працював електрослюсарем підземним в шахті імені [PERSON], що є відокремленим підрозділом ПАТ «Лисичанськвугілля», після чого він був звільнений за ст. 38 КЗпП України, у звязку із виходом на пенсію на підставі наказу № 710К від 31.07. 2016 року. Після звільнення позивачу не виплатили в повному обсязі нараховану заробітну плату. Згідно з довідкою від 01.09.2016 року № 776 заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі складає 21019 грн. 05 коп. Не погодившись з затримкою розрахунку при звільненні він звернувся до Лисичанського міського суду Луганської області зі заявою про видачу судового наказу та наказом Лисичанського міського суду Луганської області стягнуто з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 21019,05 грн. Але до теперішнього часу заборгованість не сплачена. Згідно з довідками про середньоденний заробіток за останні два місяці середній заробіток складає 229 грн. 72 коп. Кількість робочих днів після звільнення становить: з серпня 2016 року 23 робочих днів; вересень 2016 року 22 робочих дня, жовтень 2016 року 5 робочих дня. Всього 50 днів. 229,72 грн.*50 дн.= 11486 грн. 00 коп. Вважає дії відповідача незаконними, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України виплата всіх сум, що належить працівнику від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки підприємство, організація, установа згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В наслідок виплати заробітної плати позивач сильно страждав, нервував, не міг вільно розпоряджатися своєю власністю, відвідувати культурно-масові заходи, та не міг купувати продукти першої необхідності, тобто відповідач завдав йому моральної шкоди. Таку вартісну оцінку розміру моральної шкоди зазначає виходячи з ступеня моральних страждань та негативних наслідків, які наступили в наслідок систематичної невиплати заробітної плати майже рік. На підставі викладеного та після зменшення розмиру позовних вимог просив суд стягнути з відповідача, на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені з 01.08.2016р. по момент винесення рішення 2016 року у розмірі 19755 грн. 92 коп., вихідну допомогу в розмірі місячного середнього заробітку в сумі 5108 грн. 73 коп. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду письмову заяву в якій просив розглядати справу без його участі, проти заочного рішення не заперечує. Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду письмову заяву в якій просив розглядати справу без його участі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно з трудовою книжкою серії БТ-І № 7223003, заповненою 31.07.2016 року, на підставі наказу № 710К від 31.07.2016 року, [PERSON], [INFO], звільнений на пенсію за віком за ст. 38 КЗпП України. Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем до 31.07.2016. звільнений на пенсію. Відповідно до ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII (2148-08) від 19.10.73), Держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна зарплата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. З матеріалів справи вбачається, що згідно з довідкою № 810 від 12.09.2016р., виданою ПАТ «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта імені [PERSON]», середня заробітна плата становить 229,72 грн. Згідно з судовим наказом від 06.09.2016р. № 2-н/415/101/16 стягнуто з ПАТ «Лисичанськвугілля» на користь [PERSON] заборгованість із заробітної плати в сумі 21019,05 грн.. Отже, середній заробіток позивача за час затримки розрахунку по заробітній платі за період з 01.08.2016 року до 01.12.2016 рік, тобто за 86 робочих днів (з 01.08.2016 року до 01.12.2016 рік було 86 робочих днів) становить 19755 грн. 92 коп. (229,72 грн. х 86 днів). За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, підлягають у задоволенню, а саме у розмірі 19755 гривень 92 копійки. Щодо позовних вимог в частині стягнення вихідної допомоги в розмірі місячного середнього заробітку в сумі 5108 грн. 73 коп., то згідно з довідкою № 50 від 30.11.2016 року, наданою ПАТ «Лисичанськвугілля», сума несплаченої вихідної допомоги становить 5108 грн. 73 коп., у звязку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 17.11.2016 р. звільнено [PERSON] від сплати судового збору за подання позовної заяви [PERSON] до [PERSON] акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Відповідно до пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору 0,4 розміру мінімальної заробітної плати. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 551 гривня 20 копійок.

Outcome: approved