Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м.\~Черкаси з позовом до Публічного акціонерного товариства «Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати звільненому працівнику. В обґрунтування позову вказує, що в період з 05.08.2011 по 26.06.2017 він працював на ПАТ «Азот». 26.06.2017 згідно наказу відповідача № 639-вх від 23.06.2017 він був звільнений з посади начальника зміни оперативної служби підміни цеху електропостачання ПАТ «Азот» за власним бажанням, проте в день звільнення йому не було здійснено виплату нарахованої заробітної плати, у зв?язку з чим, останній був вимушений здійснювати захист своїх прав та інтересів в судовому порядку. Так, 15.01.2018 Придніпровським районним судом м. Черкаси винесено судовий наказ про стягнення з ПАТ «Азот» на його користь заборгованості по заробітній платі за період з лютого по травень 2017 року. Крім того, рішенням Придніпровського районного суду м.\~Черкаси від 27.02.2018 з ПАТ «Азот» на його користь стягнуто середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати звільненому працівнику за період з 27.06.2017 по 09.01.2018. Також вказує, що відповідач здійснив перед ним погашення заборгованості по заробітній платі, шляхом перерахування коштів через Придніпровський відділ ДВС 10.04.2018, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 10.04.2018. Таким чином, після звільнення його з роботи за власним бажанням 26.06.2017 до повного розрахунку по заробітній платі (10.04.2018) минуло майже 10 місяців, що є грубим порушенням вимог ст. 116 КЗпП України та Закону України «Про оплату праці». Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Вказує, що вина відповідача у невиплаті йому заробітної плати в день його звільнення встановлена рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.02.2018 по справі №711/84/18. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України: «Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом», а тому, вважає, що відповідач по справі зобовязаний виплатити йому середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 27.06.2017 по 10.04.2018. Між тим, оскільки, за період з 27.06.2017. по 09.01.2018 середній заробіток стягнуто судовим рішенням по справі №711/84/18, то при проведенні даного розрахунку вказаний період виключається. Крім того, зазначає, що за період з 10.01.2018 по 10.04.2018 пройшло 62 робочих дні, а саме: в січні (з 10.01.2018) - 16 робочих днів, в лютому - 20, в березні - 21, в квітні - 5. Середньоденна заробітна плата становила 414,25 грн., що підтверджується довідкою відповідача за вих. №705 від 21.12.2017. А тому, просить стягнути з ПАТ «Азот» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 10.01.2018 по 10.04.2018 в сумі 25 683 грн. 50 коп. та сплачений судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] не зявилися, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку. Представником [PERSON] до суду 15.08.2018 подано заяву в якій вона просить розглядати справу у їх відсутність та одночасно вказує, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі. В судове засідання представник відповідача не зявився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив. 05.09.2018 представником відповідача за довіреністю [PERSON] надано відзив на позов, відповідно до якого ПАТ «Азот» заперечує проти позову та просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, в тому числі відзив на позовну заяву, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що в період з 05.08.2011 по 26.06.2017 позивач [PERSON] працював на ПАТ «Азот». Наказом ПАТ «Азот» № 639-вх\~від 23.06.2017\~[PERSON]\~26.06.2017 був звільнений з посади начальника зміни оперативної служби підміни цеху електропостачання ПАТ «Азот» за власним бажанням. В день звільнення розрахунок з позивачем проведений не був, а саме, не було виплачено заробітну плату за період з лютого 2017 року по травень 2017 року. Відповідно до довідки № 704 від 21.12.2017 станом на 20.12.2017 загальна сума заборгованості по заробітній платі ПАТ «Азот» перед позивачем становить 13710,37 грн., а саме: за лютий - 2202,65\~грн., березень - 4439,09 грн., квітень - 2398,17 грн. На систематичні вимоги здійснити виплату заробітної плати відповідач повідомляв, що не має коштів для проведення розрахунку. Згідно із даними довідки від 21.12.2017 № 705 середньоденна заробітна плата позивача становила 414,25\~грн. Як визначено ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України відповідач повинен був у день звільнення [PERSON] виплатити всі належні йому суми, а в разі спору про розмір цих сум виплатити не оспорювану ним суму, однак цього не зробив, у зв?язку з чим позивач був вимушений здійснювати захист своїх прав та інтересів в судовому порядку. Так, 15 січня 2018 року Придніпровським районним судом видано судовий наказ (справа №\~711/80/18), яким стягнуто з публічного акціонерного товариства «АЗОТ» на користь [PERSON], [INFO] заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за лютий 2017 року 2202 грн. 65\~коп., березень 2017 року 4439 грн. 09 коп., квітень 2017 року 2398 грн. 17\~коп., травень 2017 року 4670 грн. 46 коп., а всього 13\~710 грн. 37 коп. (а.с. 5). Крім того, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.02.2018 по справі №\~711/84/18 стягнуто з ПАТ «Азот» на користь [PERSON], [INFO] середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати звільненому працівнику за період з 27.06.2017 по 09.01.2018 в сумі - 55923,75 грн. з відрахуванням при виплаті податків та обовязкових платежів, передбачених законодавством України (а.с. 6-7). Також встановлено, що 10.04.2018 ПАТ «Азот» здійснив перед [PERSON] погашення заборгованості по заробітній платі, шляхом перерахування коштів через Придніпровський відділ ДВС м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження № 56011066 від 10.04.2018 (а.с. 9). Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законом України: «Про оплату праці». Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та інш. нормативно-правовими актами (ст. 94 КЗпП України). Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавцем, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ч.1 ст. 115 КЗпП України). Як передбачено ст. 116 згаданого Кодексу, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму. Оскільки, в судовому засіданні встановлено, що повний розрахунок з позивачем [PERSON] в день його звільнення проведений не був, а проведений лише 10.04.2018, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача [PERSON] в частині стягнення з відповідача ПАТ «Азот» на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 10.01.2018 до 10.04.2018, тобто, до дня повного розрахунку відповідача перед позивачем по всіх сумах, що належали йому до виплати в день звільнення, виходячи із наступного. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Крім того, відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» - установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України відповідачем не надано суду ніяких доказів того, що у порушенні прав позивача на своєчасне отримання заробітної плати відсутня вина відповідача. До того ж, під час розгляду справи не встановлено вини позивача [PERSON], як працівника підприємства, у виникненні становища, яке призвело до затримки розрахунку по заробітній платі. При цьому, суд вважає, що сам по собі факт відсутності коштів на підприємстві, як підстава для звільнення від відповідальності за порушення строків розрахунку по заробітній платі, є необґрунтованими. В цьому контексті суд звертає увагу, що у своїй практиці Верховний Суд України неодноразово зазначав, що аналіз змісту ст.ст. 116, 117 КЗпП дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини за невиплату належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України (постанова №6-2163цс16 від 31.05.2017, №6-259цс17 від 13.03.2017). Аналогічні розяснення викладені і в п. 20 постанови пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці». Наявність арешту на рахунках відповідача, що накладений постановами державного виконавця від 29.05.2017 та від 17.11.2017 також не виправдовує затримку розрахунку при звільненні. До того ж відповідачем не надано доказів відсутності в нього коштів, що перевищують обсяг фінансового ресурсу, який був арештований. Враховуючи, що відповідачем ПАТ «Азот» здійснено повний розрахунок з позивачем [PERSON] лише 10.04.2018, вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за період затримки розрахунку є законними та підлягають до задоволення. При цьому суд звертає увагу, що за змістом ч. 2 ст. 117 КЗпП України підставою для зменшення судом розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені є виключно наявність таких умов: 1) наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; 2) виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, як належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв'язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; 3) прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені ст.116 цього Кодексу. Оскільки жодної з зазначених обставин в даному випадку судом не встановлено то правові підстави для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку відповідача з позивачем відсутні. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові ВСУ від 13.03.2017 у справі №6-259цс17. За таких обставин до стягнення з відповідача ПАТ «Азот» на користь позивача [PERSON] підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку, а саме, за період з 10.01.2018 до 10.04.2018 (день повного розрахунку відповідача перед позивачем по всіх сумах, що належали йому до виплати в день звільнення), оскільки, між сторонами відсутній спір про розмір належних до виплати позивачу сум після його звільнення. Період затримки складає 62 дні (враховуючи пятиденний робочий тиждень), з 10.04.2018 до 10.04.2018 року (день повного розрахунку відповідача перед позивачем по всіх сумах, що належали йому до виплати в день звільнення). Середньоденна заробітна плата позивача [PERSON] за останні два місяці які передували звільненню складає 414 грн. 25 коп., що стверджується довідкою ПАТ «Азот» від 21.12.2017 вих. №705 (а.с. 8). Таким чином до стягнення з відповідача ПАТ «Азот» на користь позивача [PERSON] підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 25 683 грн. 50 коп., виходячи із наступного розрахунку: 414 грн. 25 коп. /середній заробіток/ х 62 дні /період затримки розрахунку/ = 25 683 грн. 50 коп. Крім того, оскільки, розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] в сумі 414 грн. 25 коп. визначено із нарахованої заробітної плати до утримання податків та обовязкових платежів, то середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.01.2018 до 10.04.2018 в сумі 25 683 грн. 50 коп. на користь [PERSON] необхідно стягнути із відрахуванням (утриманням) при виплаті податків та обовязкових платежів передбачених законодавством України. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ПАТ «Азот» на користь позивача [PERSON] судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved