Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до Володимир-Волинського міського суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. В своїй позовній заяві посилається на те, що 01 липня 1993 його батько [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем Зарічанської сільської ради Володимир-Волинського району, і на випадок своєї смерті зробив заповітне розпорядження про те, що належний йому на праві особистої власності житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями спорудами, що знаходиться в с. Заріччя Володимир-Волинського району заповідає йому, [PERSON] [INFO] [PERSON] помер і після його смерті відкрилась спадщина за заповітом на належне йому спадкове майно, в тому числі на належний йому вказаний житловий будинок. Вказує, що окрім нього з дня смерті [PERSON], у спадщину вступила його дружина - [PERSON], яка на день його смерті була непрацездатною а тому фактично успадкувала за законом 1/3 частки житлового будинку, як обов'язкову частку, однак не встигла оформити свої спадкові права так як померла [INFO]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом на належне їй майно, яке складається з її права на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS]. В даний час виникла необхідність оформити право власності на спадщину, однак постановою державного нотаріуса Володимир-Волинської державної нотаріальної контори Волинської області Олейник\~А.П., позивачу відмовлено в оформленні спадкових прав та видачі свідоцтва про право на спадщину на це нерухоме майно, так як відсутні правовстановлюючі документи, необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину.У зв'язку з цим просить суд визнати за ним право власності на 2/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті батька, [PERSON], який помер [INFO] та визнати за ним право власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO]. Ухвалою судді від 19.03.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Підготовче судове засідання призначено на 28.03.2019 року. В підготовче судове засідання позивач не з'явився, подав суду заяву, згідно якої заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та проводити розгляд справи у його відсутності. Відповідач в підготовче відповідач не з'явилась, подала письмову заяву, згідно якої заявлені позовні вимоги визнає у повному обсязі, просить проводити розгляд справи у її відсутності. В зв'язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем з дотримання порядку, встановленого ст. 206 цього Кодексу. Згідно ч.ч. 1,4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за заявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону не порушує його права, а також свободи чи інтереси інших осіб, тому суд ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно витягу з погосподарської книги № 5 за 2018 рік Зарічанської сільської ради житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON]. Як вбачається із заповіту, посвідченого 01.07.1993 року секретарем виконавчого комітету Зарічанської сільської ради, на випадок своєї смерті [PERSON] зробив таке заповітне розпорядження, що належний йому житловий будинок, що знаходиться в с. Заріччя Володимир-Волинського району, заповідає йому, [PERSON]. Як стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], [INFO] [PERSON] помер. Як вбачається із фактичних даних, які містяться в матеріалах справи, спірні правовідносини між сторонами виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України 01 січня 2004 року та продовжують існувати у даний момент. У відповідності до ст.ст. 524, 525 ЦК УРСР (1963 року), які діяли на момент смерті, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. У відповідності до ст.529 ЦК УРСР (1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.ст.548, 549 ЦК УРСР (1963 року), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР 1963 року якщо спадкоємець в установлений ст. 549 ЦК УРСР строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно. Згідно ст. 535 ЦК УРСР (1963 року), неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця в тому числі усиновлені), а також, непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з переметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. Особою, яка має право на обов`язкову частку згідно ст. 535 ЦК УРСР (1963 року), незалежно від змісту заповіту після смерті [PERSON] є його дружина - [PERSON], яка на день смерті [PERSON], проживала та була зареєстрована разом з ним за тією ж адресою. Таким чином, [PERSON], який постійно проживав зі своїм батьком [PERSON], фактично вступив в управління та володіння спадковим майном та є спадкоємцем 2/3 частини будинку з надвірними будівлями розташованого за адресою: [ADDRESS], що належали [PERSON]. Як стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], [INFO] [PERSON] померла. Таким чином, після смерті [PERSON], померлої [INFO], залишилася спадщина, яка складається з 1/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованих за адресою: [ADDRESS], яку вона успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення ЦК України застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли і продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 346 ЦК України смерть власника є однією з підстав припинення права власності. Згідно до вимог ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялись внаслідок його смерті. Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] стверджується, що позивач [PERSON] є рідним сином покійної [PERSON], а отже є спадкоємцем першої черги. Згідно до вимог ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. [PERSON], який постійно проживав зі своєю матір'ю [PERSON], фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, тобто прийняв у спадщину 1/3 частини будинку з надвірними будівлями розташованого за адресою: [ADDRESS]. Згідно постанов про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Володимир-Волинської державної нотаріальної контори Волинської області Олейник А.П. від 14.03.2019 року та 20.03.2019 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за номером [ADDRESS] після смерті батька [PERSON], та смерті матері [PERSON] оскільки у спадкоємця відсутні необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину правовстановлюючі документи, та повідомлено, що вирішення зазначеного питання проводиться в судовому порядку. Згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За положеннями статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 2 ст. 328 ЦК України). Право позивача, як спадкоємця на спадкове майно, підлягає захисту в судовому порядку, оскільки після смерті батьків не залишилося правовстановлюючого документа на це майно, що є перешкодою позивачу в нотаріальному оформленні спадщини. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Таким чином вимога позивача про визнання права власності на спадкове майно ґрунтується на законі, та підлягає до задоволення. Судові витрати по справі суд покладає на позивача.

Outcome: approved