Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до Київської міської ради (далі по тексту - відповідач), третя особа - [PERSON] (далі по тексту - третя особа), відповідно до якого просив визнати за позивачем право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (далі по тексту - квартира, нерухоме майно) у порядку спадкування за заповітом після померлої [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27.03.2019 було визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після померлої [INFO] [PERSON] . Позивач у вказаний строк звернувся до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори, однак останньому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з відсутністю у спадкоємця оригіналу документу, що підтверджує право власності на спадкове майно. З огляду на зазначене, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. У своєму відзиві представник відповідача просив суд на підставі поданих стороною доказів прийняти рішення згідно чинного законодавства та слухати справу за відсутності представника відповідача. Від третьої особи пояснення не надходили. 23.01.2020 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Кондратенко О.О. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого засідання. 17.03.2020 від представника відповідача надійшов відзив. 04.05.2020 від Одинадцятої КДНК надійшли копії матеріалів спадкової справи № 1032/2013 від 21.11.2016. 10.08.2020 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Кондратенко О.О. закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті. На підставі Розпорядження Керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва від 01.10.2020 за № 01-08-866 та Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.10.2020, справа надійшла до провадження судді Мальцева Д.О. 02.10.2020 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцева Д.О. справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження. 23.03.2021 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцева Д.О. закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті. 04.08.2021 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцева Д.О. залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] . 04.10.2021 від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. Позивачі, представник позивачів у судове засідання не з`явились, разом з тим, від позивача та його представника в матеріалах справи наявні клопотання про розгляд справи за їх відсутності, з яких також вбачається, що позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, в своєму відзиві просив справу розглянути за його відсутності, під час вирішення спору покладався на розсуд суду. Третя особа в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Оскільки учасники справи не з`явились у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] померла бабуся позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла 1/2 квартири [ADDRESS] . З матеріалів справи також вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті склала заповіт, згідно з яким зробила таке розпорядження: усе майно, де б воно не було та з чого не складалося, і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] . У судовому засіданні встановлено, що відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Києва 27.03.2019, прийнятого за результатами розгляду справи № 761/30876/18 за позовом [PERSON] до Київської міської ради, [PERSON] , третя особа: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, позовні вимоги позивача було задоволено та визначено [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , тривалістю два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили. Рішення суду залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 27.06.2019 та постановою Верховного Суду від 26.09.2019 та набрало законної сили. З матеріалів справи вбачається, що позивач через свого представника [PERSON] , звернувся до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] , а також із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Постановою державного нотаріуса Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Пономаренко О.О. відмовлено представнику позивача [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я [PERSON] на 1/2 частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю у спадкоємця гр. [PERSON] оригіналу документу, що підтверджує право власності спадкодавця на спадкове майно. Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності за положеннямист.321 ЦК України є непорушним і ніхто не може протиправно бути обмеженим в реалізації свого права власності. Право власності відповідно до ст.328 ЦК України набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Так, за правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Відповідно до частин першої, третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до пункту 2 Глави 10 Розділу I Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року № 282/20595, на підтвердження права на спадщину, права власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, повноважень виконавця заповіту, про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, а також посвідчення фактів, що фізична особа є живою, про перебування її у певному місці, про прийняття на зберігання документів, про передачу заяви видаються відповідні свідоцтва. Згідно п. 1.2. Глави 10 Розділу II Порядку, при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Відповідно до п. 4.9. Глави 10 Розділу II Порядку, свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків. Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів (п. 4.12. Глави 10 Розділу II Порядку). При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти (п. 4.14. Глави 10 Розділу II Порядку). При цьому, згідно п. 4.15 Глави 10 Розділу II Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до пункту 4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних нотаріусами України, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). У відповідності до положень ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. При цьому, відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як визначено в ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи вище наведене, судом встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після померлої [INFO] бабусі позивача [PERSON] . Судом також встановлено, що до складу спадщини увійшла 1/2 квартири у будинку [ADDRESS] . У судовому засіданні встановлено, що позивач через свого представника [PERSON] звернувся до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у строк, визначений рішенням Шевченківського районного суду м. Києва 27.03.2019, разом з тим отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через ненадання правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Таким чином, вказані вище обставини свідчать про наявність перешкод для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, що в свою чергу призводить до того, що позивач позбавлений можливості реалізувати своє право на спадщину, зареєструвати у встановленому законом порядку спадкове майно та реалізувати своє право власності. Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved