Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про спростування інформації, що не відповідає дійсності, захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди. В позовній заяві зазначив, що 22 березня 2015 року відповідачка [PERSON] у сільському клубі, у присутності багатьох односельчан, публічно заявила, що він, [PERSON], продав машину газових труб в 1998 році, які були придбані для газифікації їхнього села, і за це, 4 лютого 2003 року, його побив [PERSON] В результаті цих подій і побоїв, він 27 днів був без свідомості і в подальшому був визнаний інвалідом першої групи і таким, що потребує стороннього догляду. Цим публічним виступом відповідачка [PERSON] бездоказово, публічно, зганьбила його честь та гідність. Її слова бездоказові і нічим не можуть бути доказані, бо він ніяких газових труб нікуди і нікому не продавав і не міг цього зробити на моральних підставах. Цим виступом йому завдана значна моральна шкода, яка проявилася і продовжує його гнітити за таку неправду. Йому завдано довготривалі страждання, бо він постійно перебуває з думкою, що зганьблено його честь і гідність серед односельчан. Ця неправдива інформація дуже негативно вплинула на його спілкування з оточуючими односельчанами, навіть з близькими і, головне, він ніяк не може змусити відповідачку [PERSON] спростувати публічно цю неправду про нього. Вважає, що шляхом цього позову він захистить свою честь і гідність. Завдану йому моральну шкоду він оцінює в сумі 5000 гривень, які просить стягнути з відповідачки [PERSON] на його користь. Відповідачка [PERSON] не попросила в нього пробачення, а навпаки продовжує розповсюджувати неправдиву інформацію, захищаючи [PERSON] уже 12 років і до сьогоднішнього дня. Просить суд зобовязати відповідачку [PERSON] на найближчих сільських зборах публічно заявити, що вона просить вибачення перед ним, що інформація яка була нею заявлена в сільському клубі, є неправдивою та стягнути з відповідачки [PERSON] на його користь 5000 гривень моральної шкоди. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на викладені в письмовій позовній заяві обставини. Додатково пояснила, що її чоловік [PERSON] 22 березня 2015 року на сільських зборах не був присутній. Просить позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Відповідачка пояснила, що 22 березня 2015 року, вона та представник позивача [PERSON] [PERSON] були також присутні на сільських зборах. Про те, що [PERSON] продав машину труб, а [PERSON] побив його за це, вона такого на сільських зборах не казала, та які-небудь думки чи інші образливі висловлювання про позивача [PERSON] вона не висловлювала і, при цьому, сам [PERSON] не був присутній на сільських зборах. Вона взагалі з [PERSON] не розмовляла 12 років. Дружина [PERSON] - [PERSON] була присутня на сільських зборах, але вона на зборах з нею не конфліктувала. Просять в задоволенні позову відмовити. Заслухавши сторін та дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що в листі начальника Тячівського РВ УМВС України в Закарпатській області від 22.06.2015 року за №43/10121 зазначено, що працівниками Тячівського РВ УМВС України в Закарпатській області було здійснено перевірку по фактах зазначених [PERSON] у повідомленні від 12.06.2015 року та у відповідності до Закону України «Про звернення громадян» 22.06.2015 року подальший розгляд повідомлення припинено (а.с.3). У листі начальника Тячівського РВУ МВС України в Закарпатській області від 27.07.2015 року за №43/11865 зазначено, що працівниками Тячівського РВ УМВС України в Закарпатській області було здійснено перевірку по фактах, зазначених [PERSON] у повідомленні від 14.07.2015 року та у звязку з тим, що в діях [PERSON] відсутні ознаки будь-якого кримінального правопорушення, керівництвом Тячівського РВ УМВС України в Закарпатській області подальший розгляд заяви припинено у відповідності до Закону України «Про звернення громадян» (а.с.6). Допитаний за клопотанням відповідачки свідок [PERSON] в судовому засіданні ствердив, що 22 березня 2015 року він був присутній від початку та до кінця на сільських зборах с. Теребля. На зборах він бачив [PERSON] та дружину позивача [PERSON], при цьому позивача [PERSON] на зборах він не бачив. На сільських зборах обговорювався генеральний план села Теребля. За позивача [PERSON] відповідачка [PERSON] нічого не казала. Допитаний за клопотанням відповідачки свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що 22 березня 2015 року він був присутнім на сільських зборах села Теребля. Сільські збори тривали близько півтора години і він був присутнім від початку до кінця зборів. На сільських зборах обговорювались проблеми села. На зборах були також присутні [PERSON], [PERSON] та голова сільської ради. Позивача [PERSON] на зборах не було. Про позивача [PERSON] на зборах розмови не було і відповідачка [PERSON] за позивача [PERSON] та про продаж ним газових труб нічого не казала. Допитаний за клопотанням представника позивача свідок [PERSON] в судовому засіданні ствердив, що 22 березня 2015 року на сільських зборах села Теребля він чув як відповідачка [PERSON] словесно висловилася, що [PERSON] вдарив [PERSON] за те, що той продав машину газових труб. Допитаний за клопотанням представника позивача свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що 22 березня 2015 року в с. Теребля проходили сільські збори, на яких присутнім був і він, і на яких обговорювались питання передвиборчої програми. Безпосередньо він не чув, щоб відповідачка [PERSON] щось казала образливе про позивача [PERSON] Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. А згідно до ст. 68 Конституції України кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Статтею 32 Конституції України передбачено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до ст.27 Закону України «Про інформацію» порушення законодавства України про інформацію тягне за собою дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно із законами України. В ч.1 та ч.2 ст..30 цього ж Закону зазначено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Відповідно до ч.1 та ч.4 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. У відповідності до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Статтею 280 ЦК України передбачено, що якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. В п.15 та п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року за №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в)\~поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та зясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. А згідно до ст. ст. 58, 59 цього Кодексу докази повинні бути належними і допустимими. Оцінивши в сукупності зібрані по справі наведені докази, суд вважає, що представником позивача [PERSON] в судовому засіданні належними та допустимими доказами не доведено, що відповідачка [PERSON] поширила про позивача [PERSON] недостовірну інформацію на сільских зборах села Теребля, які відбулися 22 березня 2015 року, чим порушила особисті немайнові права позивача [PERSON]М, а тому вимоги позивача про спростування відповідачкою [PERSON] інформації, що не відповідає дійсності, захист честі, гідності до задоволення не підлягають. За таких обставин, на думку суду, не підлягають до задоволення і похідні вимоги позивача щодо стянення з відповідачки на його користь 5000 гривень заподіяної моральної шкоди. Посилання представника позивача як на доказ покази свідка [PERSON], який в судовому засіданні пояснив, що чув як 22 березня 2015 року на сільських зборах села Теребля відповідачка [PERSON] словесно висловилася, що [PERSON] вдарив [PERSON] за те, що той продав машину газових труб, суд не бере до уваги, оскільки показами допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON] стверджено, що відповідачка [PERSON] на цих зборах за позивача [PERSON] та про продаж ним газових труб нічого не казала. При цьому, суд констатує, що допитаний за клопотанням представника позивача свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що 22 березня 2015 року на сільських зборах він безпосередньо не чув, щоб відповідачка [PERSON] щось казала образливе про позивача [PERSON] Інших належних і допустимих доказів сторонами не наведено. Враховуючи наведене, суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про спростування інформації, що не відповідає дійсності, захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди слід відмовити в повному обсязі. Судові витрати в частині сплати судового збору слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed