Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В позовній заяві зазначив, що йому на праві приватної власності належить кімната в гуртожитку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі [PERSON] , [PERSON] також зареєстровані в даній кімнаті, однак не проживають. Відповідачі не є співвласниками кімнати та не брали участь у приватизації. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] не проживають в даній кімнаті, не сплачують комунальних платежів. Не зняття з реєстраційного обліку відповідачів створює суттєві перешкоди для здійснення його прав, як власника кімнати. Тому, він звернувся в суд та просив визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування кімнатою [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву згідно якої просив справу розглянути без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, подали до суду заяви, в яких просили розглянути справу у їх відсутність, позовні вимоги [PERSON] визнають і не заперечують щодо їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Визнання позову відповідачами не порушує права та інтереси інших осіб. Статтею 41Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю… Право приватної власності є непорушним. Згідно із ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно з ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного ним приміщення або обмежений у праві користуватись жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян. Згідно роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в п. 10 постанови № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового Кодексу України) необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Судом встановлено, що [PERSON] є власником кімнати в гуртожитку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією ордеру на жилу площу в гуртожитку серії МР №511 виданого виконавчим комітетом Ладижинської міської ради [PERSON] на право зайняття жилої площі в гуртожитку [ADDRESS] ; копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого на підставі рішення виконавчого комітету Ладижинської міської ради; копією технічного паспорта на кімнату виданого [PERSON] КП «Тульчинське МБТІ» від 08.11.2017. В кімнаті [ADDRESS] крім позивача зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , що вбачається з копії довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб та із відповідей на запити суду наданих відділом ведення реєстру Ладижинської територіальної громади Ладижинської міської ради №23-17-545 від 22.12.2020 та №23-17-546 від 22.12.2020. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тому суд вважає, що [PERSON] , як власник майна, має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування своїм майном шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Такий висновок суду повністю узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в постанові від 16.01.2012 року по справі № 6-57цс11. Відповідно до вказаного рішення Верховного Суду України, зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 64, 150, 156 ЖК України). Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] втратили право користування житлом, так як були відсутні без поважних причин у кімнаті понад один рік. А тому вони не мають права користування житловим приміщенням у даній кімнаті. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] будучи зареєстрованими в належній на праві приватної власності позивачу кімнаті, тривалий час не проживають в ній, а тому обмежують право позивача на користування даною кімнатою. При цьому судом не встановлено жодних поважних причин, які б перешкоджали відповідачам користуватись кімнатою, в разі наявності в них такого права. Виходячи із наведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved