Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

[PERSON], (далі - позивач) звернулася до суду із позовом до [PERSON], (далі - відповідач), в якому просила встановити на її користь безстроковий безоплатний земельний сервітут у виді права проходу до її частини житлового будинку, криниці та господарських споруд, що розташовані за адресою: [ADDRESS] по земельній ділянці площею 0,189 га, яка належить на праві власності [PERSON], що розташована за адресою: [ADDRESS], у порядку, встановленому за її зверненням ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою». В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що 06.11.1996 в порядку безоплатної приватизації земельних ділянок їй та відповідачу Копилівською сільською радою Макарівського району Київської області видані державні акти на право власності на земельні ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства у [ADDRESS] згідно яких їй передано у власність 0,197 га, а [PERSON], - 0,189 га. Позивач є власником ? частини житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], а рішенням Макарівського районного суду від 20.11.2003 року вказаний житловий будинок між нею та відповідачем, якому належить ? частина будинку, поділений в натурі. Житловий будинок повністю знаходиться на земельній ділянці відповідача і позивач не може належним чином користуватися своїм житловим будинком, обслуговувати його і входити в свій житловий будинок ніяким іншим чином, як через земельну ділянку відповідача. Крім того, на земельній ділянці відповідача знаходиться її погріб та криниця, що у спільному користуванні сторін. З відповідачем вони тривалий час перебувають у неприязних відносинах і останній не допускає її до її будинку, міняв замки на вхідних дверях у домоволодіння, постійно з цього приводу спричиняє сварки. У добровільному порядку укласти договір про встановлення сервітуту відповідач не бажає. Позивач звернулась до ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», де їй підготували проект плану меж земельного сервітуту. Однак, відповідач категорично відмовився укладати договір у добровільному порядку, що і спонукало її звернутися до суду за захистом своїх прав. Задоволення потреб позивача щодо користування житловим будинком, погребом та криницею неможливо здійснити яким-небудь іншим способом, а лише за способом обмеження сервітутом земельної ділянки належній відповідачу, а тому посилаючись на ст.ст. 395, 401-404 ЦК України, ст.ст. 98, 99 ЗК України, просила задовольнити позовні вимоги. В судовому засіданні позивач вимоги за позовом підтримала, просила їх задовольнити із підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача - [PERSON], у судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив у задоволенні позову відмовити повністю. На обґрунтування заперечень вказав, що [PERSON], маючи рішення Копилівської сільської ради про встановлення сервітуту, ніколи не пропонувала йому укласти з нею цей договір. Доказів на підтвердження надіслання йому пропозиції в укладенні договору позивач суду не надав. За відсутності самої пропозиції на укладення договору позивач не може заявляти і про відсутність домовленостей щодо його укладення, а відтак позбавляється права для звернення за судовим захистом. Також вказав, що для встановлення сервітуту необхідно чітко визначити які саме власні потреби бажає задовольняти позивач за рахунок користування чужою землею і чи можливо ці потреби задовольнити іншим шляхом. Дійсно, криниця, яка знаходиться у спільній частковій із [PERSON], власності, а також частина її будинку розташовані на належній відповідачеві земельній ділянці. Однак [PERSON], не розкриває суть можливості належного обслуговування і користування своїм житловим будинком, не вказує які саме властивості свого житла вона не може використати без встановлення земельного сервітуту. Доказів про наявність погребу на земельній ділянці [PERSON], [PERSON] не надала. Крім того, представник вказував, що згідно ст.402 ЦК України, ст. 4 Закону України «Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» земельний сервітут підлягає державній реєстрації і є похідним та реєструється після державної реєстрації права власності на таке майно. Право власності на земельну ділянку відповідача не зареєстровано у відповідності до Земельного кодексу України, Закону України «Про державний земельний кадастр», а тому не може бути зареєстрований і сервітут. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивач є власником земельної ділянки площею 0,197 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства у [ADDRESS] на підставі державного акту на право власності на землю від 06.11.1996 року, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 000032. [PERSON], є власником суміжної земельної ділянки площею 0,189 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства у [ADDRESS] на підставі державного акту на право власності на землю від 06.11.1996 року, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 000033. Позивач є власником ? частини житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Власником іншої ? частини вказаного будинку є відповідач. Рішенням Макарівського районного суду від 20.11.2003 зазначений житловий будинок між сторонами поділений в натурі. Вказаний житловий будинок повністю знаходиться на земельній ділянці відповідача, відповідно і ? частина цього будинку, яка належить позивачеві, також знаходиться на земельній ділянці відповідача, що визнав його представник у судовому засіданні. Таким чином, позивач користуватися своїм житловим будинком не може ніяким іншим чином, як тільки через земельну ділянку відповідача. Крім того, на земельній ділянці відповідача знаходиться криниця, яка перебуває у спільному користуванні сторін. Вказані обставини також визнав представник відповідача у судовому засіданні. Доказів, що на земельній ділянці відповідача знаходиться погріб, що належить позивачу, матеріалами справи не підтверджується. Позивач вказала в судовому засіданні, а представник відповідача визнав той факт, що сторони триманий час (близько 12 років) знаходяться в неприязних відносинах та не спілкуються. Доказів, що відповідач не допускає позивача до хати, міняв замки на вхідних дверях у домоволодіння, постійно погрожував, матеріалами справи не підтверджуються. Однак, на думку суду, сам факт того, що частина житлового будинку позивача знаходиться на земельній ділянці відповідача, позивач користуватися своїм будинком та колодязем може лише шляхом проходу по земельній ділянці відповідача, повне заперечення проти позовних вимог позивача свідчать про небажання відповідача у добровільному порядку укласти договір сервітуту його земельної ділянки та про порушення прав позивача на користування своїм майном. Наведене також додатково підтверджується рішенням Копилівської сільської ради Макарівського району Київської області від 19.06.2008 року, наданим представником відповідача у судовому засіданні, з якого вбачається, що позивача зверталася до сільської ради з приводу перешкоджання їй у доступі до її будинку і їй рекомендовано звернутися до суду. Як вбачається із плану меж, схеми розташування сервітуту та висновку про встановлення сервітуту на земельній ділянці [PERSON], виконаного ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», для належного користування житловим будинком та криницею позивача пропонується встановити сервітут: - встановити прохід шириною 2,11 м від воріт по [ADDRESS] до житлового будинку з північної сторони господарської будівлі площею 0,0021 га. Довжина ділянки становить - 8,68 м; - встановити прохід шириною 1,11 м від встановленого сервітуту до криниці, що забезпечить [PERSON], доступ до неї. Довжина ділянки складає 2,98 м; - для обслуговування частини житлового будинку, яка належить [PERSON], з західної сторони будинку встановити прохід шириною 1,61 м. Довжина ділянки - 8,98 м; - з південної сторони будинку - довжина ділянки 5,71 м, встановити прохід шириною 1,94 м, а також довжиною 5,69 м та шириною 1,54 м. - для забезпечення доступу до земельної ділянки, яка належить [PERSON], площею 0,1970 га (державний акт № 000032 від 06.11.1996 р) від житлового будинку до земельної ділянки встановити прохід шириною 2,01 м. Довжина ділянки, на якій встановлено земельний сервітут, з одного боку становить 3,80 м, з другого - 3,60 м. Вирішуючи вимоги за позовом, суд керується наступним. Згідно ст. 395 ЦК України одним із видів речових прав на чуже майно є право користування (сервітут). За приписами статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Зміст права земельного сервітуту визначений ст. 98 ЗК України. Відповідно до вказаної норми право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання. Статтею 404 ЦК України, зокрема, визначено правові підстави права користування чужою земельною ділянкою, а саме, право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Як передбачено ст. 99 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення, зокрема, такого земельного сервітуту, як право проходу. Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 402 ЦК України земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Враховуючи викладене, а також те, що задоволення потреб позивача щодо користування житловим будинком та криницею неможливо здійснити яким-небудь іншим способом, а лише за способом обмеження сервітутом земельної ділянки, встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення відповідача земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею, запропонований позивачем варіант сервітуту передбачається встановити способом, найменш обтяжливим для відповідача, позовні вимоги слід задовольнити та встановити відносно позивача постійний безоплатний сервітут у виді права проходу по земельній ділянці відповідача. Посилання представника відповідача на те, що позивач не зверталася до відповідача з пропозиціями на укладення договору а тому позбавляється права для звернення за судовим захистом судом не приймається до уваги, оскільки сервітут згідно Закону може бути встановлений судом, а юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, і кожна особа вправі звернутися за захистом порушеного права. Посилання представника відповідача на те, що для встановлення сервітуту необхідно чітко визначити які саме власні потреби бажає задовольняти позивач за рахунок користування чужою землею і чи можливо ці потреби задовольнити іншим шляхом також судом не приймаються, оскільки ці обставини позивач вказувала як у позовній заяві так і у судовому засіданні на них наголошувала. Посилання представника відповідача на те, що право власності на земельну ділянку відповідача не зареєстровано у відповідності до Земельного кодексу України та Закону України «Про державний земельний кадастр», а тому не може бути зареєстрований і сервітут є юридично не спроможними та відхиляються судом, оскільки відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умови, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача.

Outcome: approved