Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 13 лютого 2011 року [PERSON] позичив у нього 37000 грн. 00 коп. строком до 13 червня 2011 року, про що видав йому розписку. До теперішнього часу відповідач позичені кошти не повернув. Посилаючись на вказані обставини, відповідач в остаточних вимогах просив стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики в розмірі 37000 грн. 00 коп., три проценти річних за період з 14 червня 2011 року по 15 травня 2014 року в розмірі 3247 грн. 89 коп., інфляційні витрати за період з червня 2011 року по квітень 2014 року в розмірі 1961 грн. 00 коп., судові витрати зі сплати судового збору за подання позову в розмірі 400 грн. 59 коп. та заяви про забезпечення позову в розмірі 121 грн. 80 коп., а всього 42731 грн. 28 коп. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON], належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Представник позивача [PERSON] надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила розглядати справу за її відсутності та відсутності позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи умови, встановлені ч.1 ст.224 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Так, статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Судом встановлено, що 13 лютого 2011 року та між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого останній отримав 37000 грн. 00 коп., які зобов'язався повернути в строк до 13 червня 2011 року, про що склав відповідну розписку. На час розгляду справи судом договір відповідачем не виконаний, сума позики у встановлений договором строк позивачу не повернута. За ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. За змістом ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач [PERSON] прострочив виконання грошового зобов'язання за договором позики від 13 лютого 2011 року, а тому, відповідно до вимог ст.625 ЦК України, з останнього на користь позивача підлягає стягненню три проценти річних від простроченої суми за період з 14 червня 2011 року по 15 травня 2014 року, тобто 1066 днів, що дорівнює 3241 грн. 81 коп., а не 3247 грн. 89 коп. як зазначено позивачем. Визначаючи суму річних за прострочення грошового зобов'язання, суд виходив з наступного розрахунку. (37000 грн. 00 коп./ 100*3)/365)*1066 днів = 3241 грн. 81 коп. Також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача інфляційні витрати за час прострочення грошового зобов'язання. За період з липня 2011 року по квітень 2014 року інфляційні витрати складають 3491 грн. 32 коп., а не 1961 грн. як вказано позивачем. Інфляційні витрати розраховані судом наступним чином: (37000*1,001*1*1,001*1,002*1,002*1,002*1,003*1,001*1,002*1,002*1,001*1,0 04*1.002*1,005*1,002*1,006*1,022*1,033)- 37000 =3491 грн. 32 коп. Разом з тим, за ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, з огляду на принцип диспозитивності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за договором позики в розмірі 37000 грн., три проценти річних за прострочення грошового зобов'язання в розмірі 3241 грн. 81 коп., а також інфляційні витрати в розмірі 1961 грн., в межах заявлених ним в цій частині позовних вимог. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial