Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач 1), [PERSON] (далі по тексту - позивач 2) звернулись до Шевченківського районного суду м. Києва із позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту - відповідач 1), [PERSON] (далі по тексту - відповідач 2), відповідно до якого просили визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі проживають за вказаною адресою, квартира не приватизована, особовий рахунок оформлений на бабусю, [PERSON] в квартирі, крім позивачів, зареєстровані відповідачі, між тим останні не проживають за вказаною адресою більше 20 років, домовленості між сторонами щодо збереження за відповідачами житлового приміщення, останні не сплачують житлово-комунальні послуги, через що у позивачів збільшується борг за їх оплату. З врахуванням наведеного, позивачі були змушені звернутися до суду із вказаною позовною заявою. Позивачі в судове засідання не з'явились, представником позивача подано заяву, відповідно до якої позивачі позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти заочного розгляду справ не заперечували. Відповідач 1 у судове засідання не з'явився. Судом вживалися заходи щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Відповідач 2 у судове засідання не з'явилась. Судом вживалися заходи щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що Позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, оцінивши наявні у справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Довідки з місця проживання сім'ї та реєстрації (Ф-3) від 21.10.2016 № 1668, у спірній квартирі [ADDRESS] зареєстровані: відповідач 1 - [PERSON], [INFO], позивач 2 - [PERSON], [INFO], позивач 1 - [PERSON], [INFO], відповідач 2 - [PERSON], [INFO] Зазначена квартира є неприватизованою, власником особового рахунку, згідно вказаної Довідки є [PERSON] (померла [INFO]). В судовому засіданні встановлено, що відповідачі не проживають у спірній квартирі [ADDRESS] протягом тривалого часу. Вищезазначений факт підтверджується Актом від 24.07.1997, Актом від 22.08.1997, Актом від 16.09.1997, затвердженими начальником ЖЕК-404, Актом від 16.11.2016, засвідченого управителем будинку [PERSON], з яких вбачається, що відповідачі не проживають у спірному житловому приміщенні з квітня 1996 року по даний час. Крім того, з матеріалів справи також вбачається, що у позивачів наявна заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг, що станом на 01.09.2016 становить 15 889, 61 грн., що підтверджується відповідною Претензією ПАТ «Київенерго» до проживаючих у [ADDRESS]. Згідно ч. 5 ст. 9 ЖК УРСР, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Разом з тим, згідно статті 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Частиною 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Виходячи з встановлених в судовому засіданні обставин, суд вважає доведеним відсутність відповідачів - [PERSON] та [PERSON] в спірному жилому приміщенні більше шести місяців без поважних причин, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved