Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він з відповідачкою, [PERSON] уклав шлюб 26 серпня 2000 року про що Міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області 26 серпня 2000 року склав відповідний актовий запис № 816. Від цього шлюбу у них є дитина [PERSON], [INFO], який мешкає разом з відповідачкою. Спільне життя у них не склалося. На даний час шлюбні відносини між ними припинені, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Через відсутність взаємопорозуміння та спільних інтересів, подальше сумісне життя і збереження сім'ї вважає неможливим. В результаті їх розмов вони прийшли до висновку, що розлучення є єдиним виходом для них побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сім'ю їх спільної дитини. Збереження їх сім'ї та подальше проживання з відповідачкою є неможливим. Примирення між ними неможливе. Спільне майно вони поділили добровільно. Згоду з приводу матеріального та виховання їх спільної дитини досягнуто. Просить суд розірвати шлюб між ним і [PERSON], який зареєстрований 26 серпня 2000 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 816. [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання. 12 березня 2015 року надіслав на адресу суду Заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити (а.с.20-21). [PERSON], повідомлена у встановленому порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи до судового засідання не з'явилася. 16 березня 2015 року надала суду Заяву про розгляд справи за її відсутністю та розірвати шлюб (а.с.23). Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обгрунтованість. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 26 серпня 2000 року, який було зареєстровано Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 816 (а.с.22). Від цього шлюбу у них є дитина - [PERSON], [INFO] (а.с. 13). Дитина мешкає разом з матір'ю. Спільне життя у них не склалося. На даний час шлюбні відносини між ними припинені, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Через відсутність взаємопорозуміння та спільних інтересів, подальше сумісне життя і збереження сім'ї вважає неможливим. В результаті їх розмов сторони прийшли до висновку, що розлучення є єдиним виходом для них побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сім'ю їх спільної дитини. Збереження їх сім'ї та подальше проживання з відповідачкою є неможливим. Примирення між ними неможливе. Спільне майно вони поділили добровільно. Згоду з приводу матеріального та виховання їх спільної дитини досягнуто. Дитина в подальшому буде мешкати разом з матір'ю. В Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишити шлюбне прізвище «[PERSON]». Таким чином у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї неможливе. На підставі викладеного,

Outcome: approved