Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Приватного підприємства «Д Торговий дім Тернопіль» про стягнення заборгованості по заробітній платі, зобов'язання видати трудову книжку, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди. В обґрунтування вимог позивач вказує, що у період з 16 червня 2014 року по 01 серпня 2014 року працював на посаді юриста у ПП «Д» Торговий дім Тернопіль» із заробітною платою 2500 грн. у місяць. 01 серпня 2014 року був звільнений за угодою сторін. При звільненні підприємство не виплатило йому заборгованості по заробітній платі за весь час роботи, не видало трудової книжки, наказу про звільнення. Він неодноразово звертався до відповідача із вимогою виплатити йому заробітну плату та видати трудову книжку, які залишились без задоволення. Крім того, вважає, що дії підприємства щодо невиплати йому заробітної плати, порушили його прав та гарантій як працівника, призвели до значних матеріальних витрат та моральних страждань, чим завдали йому моральної шкоди, яку він оцінює у 2000 грн. Посилаючись на наведене, просить суд стягнути з відповідача 4047 грн.61 коп. заборгованості по заробітній платі за період роботи з 16 червня по 01 серпня 2014 року, зобов'язати видати трудову книжку, середній заробіток за весь час затримки розрахунку та моральну шкоду у розмірі 2000 грн. У судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав викладених в ньому. Пояснив, що 16 червня 2014 року він був прийнятий на роботу на посаду юриста в ПП «Д» Торговий дім Тернопіль» і з 16 червня 2014 року приступив до роботи. При прийнятті на роботу з директором була обумовлена заробітна плата в розмірі 2500 грн. в місяць. Підприємство не здійснювало виплату йому заробітної плати, а тому він звернувся до директора з вимогою про звільнення і вони досягли згоди про звільнення з 01 серпня 2014 року. З 01 серпня 2014 року він на роботу не виходив та свої посадові обов'язки не виконував. У день звільнення та по даний час, незважаючи на його неодноразові звернення, з ним не проведено повного розрахунку, не видано трудової книжки та наказу про звільнення. Просить позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце його був повідомлений належним чином. Попередньо не повідомив суд про причини неявки, хоча був належним чином . Відповідно до вимог ст. 224 ЦПУ України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи Суд, заслухавши думку позивача, який не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що у травні 2014 року позивач [PERSON] закінчив Національний юридичний університет імені Ярослава Мудрого, отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобув кваліфікацію юриста, про що свідчить диплом Магістра серії [NUMBER] від 31 травня 2014 року. Наказом ПП «Д» Торговий дім Тернопіль» за №34 від 16 червня 2014 року [PERSON] призначено на посаду юриста ПП «Д» ТОРГОВИЙ ДІМ ТЕРНОПІЛЬ» з 16.06.2014 року, з оплатою згідно штатного розпису. Із пояснено позивача встановлено, що сторони обумовити оплату праці у розмірі 2500 грн. щомісяця. Робота позивача на підприємстві підтверджується виданою на його ім'я довіреність на представництво інтересів ПП «Д» ТОРГОВИЙ ДІМ ТЕРНОПІЛЬ» від 14.07.2014 року строком до 14.05.2015 року, яка уповноважує позивача, зокрема, представляти інтереси ПП «Д» Торговий дім Тернопіль» в судах із вчиненням процесуальних дій; посвідченням про відрядження в суд в місто Львів від 28 липня 2014 року. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 вересня 2014 року витребувано в ПП «Д «Торговий дім «Тернопіль» наказ про звільнення [PERSON], штатний розпис по підприємству станом на 2014 рік із зазначенням розмірів заробітних плат працівників, табель обліку робочого часу, довідку про розмір заборгованості по заробітній платі [PERSON], документи, які підтверджують проведення із [PERSON] розрахунку при звільненні. Вказану ухвалу відповідач не виконав, витребовувані документи суду не надав. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що він працював разом з позивачем на посаді юриста у ПП «Д» Торговий дім Тернопіль» у період з 23 серпня по 11 липня 2014 року. 11 липня 2014 року він був звільнений за власним бажанням, оскільки підприємство не виплачувало заробітної. На час звільнення підприємство також не виплатило йому заробітної плати та рішенням суду на його користь стягнуто заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних причин. В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно з вимогами ч. 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Судом встановлено, що позивач працював у відповідача у період з 26 червня по 01 серпня 2014 року та розмір його заробітної плати становив 2500 грн. Відповідач інших доказів суду не надав. При звільненні та по даний час позивач не одержав заробітної плати за фактично відпрацьовані дні, а саме, за 11 днів червня(1309,52 грн.) та за липень 2014 року( 2500грн.) у розмірі 3809,52 грн., виходячи із наступного розрахунку - 2500/21 роб. день у червні *11 відпрацьованих днів у червні = 1309,52 грн. + 2500 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивачки слід 3809,52 грн. невиплаченої заробітної плати за період з 16 червня по 01 серпня 2014 року. Згідно з вимогами ст.116 КЗпП при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку Судом встановлено, що позивача було звільнено 01 серпня 2014 року та в день звільнення він був присутній на роботі та пред'являв вимоги про розрахунок. На день розгляду справи у суді з позивачем не проведено розрахунку. Доводи позивача відповідачем не спростовані. Так, відповідачем не представлено суду жодних доказів, що ним проведено повний розрахунок з позивачем при звільненні та наявність вини позивача при не проведенні розрахунку при звільненні . Оскільки підприємство при звільненні позивача з роботи 01.08.2014 року не виплатило належних сум та видало трудової книжки, суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідача на користь позивачки середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку - з 01 серпня 2014 року по 14 жовтня 2014 року. Розраховуючи розмір стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, суд бере до уваги середній заробіток позивача за фактично відпрацьований час перед звільнення,що передбачено ч.3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України за №100 від 08.02.1995 року, який становить 1904,76 грн.( 1309,52 грн. за 11 днів червня + 2500 грн. за липень 2014 При цьому суд також враховує, що позивач працювала повний робочий день -8 год. в день. Враховуючи середню кількість відпрацьованих [PERSON] днів у червні та липні 2014 року 16 днів (11 днів у червні + 21 день у липні/2), середньоденний заробіток позивача за ці два місяці становить 119,05грн.(1904,76/16 год.). Тому беручи до уваги кількість робочих днів за період з 01 серпня по 14 жовтня 2014 року, які мають бути оплачені середнім заробітком,згідно умов праці - 52 дні ( 20 днів серпня + 22 дні вересня + 14 днів жовтня) та середньоденний заробіток позивача перед звільненням, шляхом множення отримуємо суму за час затримки розрахунку, а саме, 6190,60 грн. (119,05*52днів). Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача слід стягнути 3809,52 грн. невиплаченої заробітної плати за період з 16 червня 2014 року по 01 серпня 2014 року та 6190 грн. 60 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а всього на суму 10 000 грн. Оскільки позивач стверджує, що при звільненні йому трудової книжки не видано, а відповідач не спростував доводів позивача, підлягає до задоволення вимога про зобов'язання Приватного підприємства «Д» Торговий дім Тернопіль» видати йому трудову книжку. Разом з тим, суд вважає, що до задоволення не підлягають позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди. Згідно з вимогами ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачем в судовому засіданні не представлено будь-яких доказів спричинення йому моральної шкоди, а тому у задоволенні зазначених позовних вимог слід відмовити. В силу вимог ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути 243,60 грн. судового збору . На підставі наведеного,

Outcome: partial