Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України, в якому просить зняти арешт, накладений по постанові про арешт майна та оголошення заборони його відчуження б/н від 24.01.2011 року, яка прийнята старшим слідчим в особливо важливих справах слідчого відділу Головного управління військових прокуратур Генеральної прокуратури України підполковником юстиції Топаловим В.З., на: нежиле приміщення, місце для стоянки автомобілів - нежитлове приміщення [ADDRESS] загальною площею 17,9 кв.м., що належить [PERSON], реєстраційний номер обтяження 10789222 від 03.02.2011 року; нежиле приміщення, місце для стоянки автомобілів - нежитлове приміщення [ADDRESS], загальною площею 12,0 кв.м., що належить [PERSON], реєстраційний номер обтяження 10789008 від 03.02.2011 року; нежиле приміщення, місце для стоянки автомобілів - нежитлове приміщення [ADDRESS], загальною площею 12,0 кв.м., що належить [PERSON], реєстраційний номер обтяження 10789523 від 03.02.2011 року; нежиле приміщення, місце для стоянки автомобілів - нежитлове приміщення [ADDRESS], загальною площею 12,0 кв.м., що належить [PERSON], реєстраційний номер обтяження 10789325 від 03.02.2011 року та зняти арешт, накладений 28.01.2016 року постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровцем А.Т., на виконання наказу №916/4093/15 від 17.11.2015 року Господарського суду Одеської області, на нежитлове приміщення [ADDRESS] що належить [PERSON]. Позивач посилається на те, що відповідно до договору купівлі-продажу № 01/10/2012 від 01.10.2012 року [PERSON] придбав у Підприємства з іноземними інвестиціями «Міханіки Україна» місце для стоянки під номером [ADDRESS], що складається з нежилого приміщення мінус 2-го поверху, загальною площею 17,9 кв.м. Договір повністю виконаний сторонами. Відповідно до договору купівлі-продажу № 02/10/2012 від 01.10.2012 року [PERSON] придбав у Підприємства з іноземними інвестиціями «Міханіки Україна»: місце для стоянки під номером [ADDRESS] загальною площею 12,0 кв.м.; місце для стоянки під номером [ADDRESS] загальною площею 12,0 кв.м.; місце для стоянки під номером [ADDRESS], загальною площею 12,0 кв.м. Договір повністю виконаний сторонами. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06.10.2016 року по справі №522/14387/16-ц, позовні вимоги [PERSON] до Підприємства з іноземними інвестиціями «Міханіки Україна» про визнання договорів купівлі-продажу дійсними та визнання права власності задоволені частково: визнано дійсним договір купівлі-продажу №01/10/2012 від 01 жовтня 2012 року нежитлового приміщення, місця для стоянки автомобілів-нежитлове приміщення [ADDRESS], укладений між [PERSON] та Підприємством з іноземними інвестиціями «Міханіки Україна»; визнано дійсним договір купівлі-продажу №02/10/2012 від 01 жовтня 2012 року нежитлових приміщень, місць для стоянки автомобілів-нежитлові приміщення [ADDRESS] укладений між [PERSON] та Підприємством з іноземними інвестиціями «Міханіки Україна». В даному рішенні зазначено, що оскільки право власності [PERSON] на нежитлові приміщення не оспорюється відповідачем, суд вважає за можливе відмовити в задоволенні вимог позивача в частині визнання за ним права власності. Таким чином, позивач вважає, що своїм рішенням суд фактично підтвердив право власності [PERSON] на вказані нежитлові приміщення (місця для стоянки). Однак, при зверненні [PERSON] до державного реєстратора заявою про проведення державної реєстрації права власності на місця для стоянки автомобілів-нежитлові приміщення [ADDRESS], позивачеві було відмовлено у державній реєстрації місць для стоянки [NUMBER] через виявлені зареєстровані обтяження щодо вказаного нерухомого майна (відповідно рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 32095685 від 28.10.2016 року та рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 33392534 від 11.01.2017 року). Як виявилося, постановою про арешт майна та оголошення заборони його відчуження б/н від 24.01.2011 року, яка прийнята старшим слідчим в особливо важливих справах слідчого відділу Головного управління військових прокуратур Генеральної прокуратури України підполковником юстиції Топаловим В.З., накладено арешт на: - нежиле приміщення, місце для стоянки автомобілів - нежитлове приміщення [ADDRESS] загальною площею 17,9 кв.м., що належить [PERSON], реєстраційний номер обтяження 10789222 від 03.02.2011 року; - нежиле приміщення, місце для стоянки автомобілів - нежитлове приміщення [ADDRESS], загальною площею 12,0 кв.м., що належить [PERSON], реєстраційний номер обтяження 10789008 від 03.02.2011 року; - нежиле приміщення, місце для стоянки автомобілів - нежитлове приміщення [ADDRESS], загальною площею 12,0 кв.м., що належить [PERSON], реєстраційний номер обтяження 10789523 від 03.02.2011 року; - нежиле приміщення, місце для стоянки автомобілів - нежитлове приміщення [ADDRESS], загальною площею 12,0 кв.м., що належить [PERSON], реєстраційний номер обтяження 10789325 від 03.02.2011 року. Постанова про арешт майна та оголошення заборони його відчуження б/н від 24.01.2011 року, прийнята старшим слідчим в особливо важливих справах слідчого відділу Головного управління військових прокуратур Генеральної прокуратури України підполковником юстиції Топаловим В.З. в рамках кримінальної справи по обвинуваченню [PERSON] у скоєнні злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.222, ч.2 ст. 366, ч. 2,3 ст. 358, ч.2 ст. 209 КК України. Однак, вироком Дарницького районного суду м. Києва від 11.08.2014 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.222, ч.1 ст. 366, ч. 1,3 ст. 358 та призначено покарання. При цьому, на підставі ст.. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році» [PERSON] звільнено від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі та штрафу та додаткового покарання у вигляді права займати посади, та визнано призначене покарання відбутим. Кримінальну справу по обвинуваченню [PERSON] у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст. 366, ч. 1,3 ст. 358 закрито у зв'язку із закінченням строків давності. [PERSON] в пред'явленому обвинуваченні у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 209 КК України визнано невинним і по суду виправдано за відсутністю в його діях складу злочину. Таким чином, позивач вважає, що підстави для подальшої дії арешту нежитлових приміщень місць для стоянки автомобілів №№ 51, 82, 83, 84 в рамках кримінальної справи відпали. Крім того, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03.08.2016 року по справі № 522/13677/16-ц розірвано договір купівлі-продажу місця для стоянки під номером [ADDRESS], у будинку під номером третім/четвертим, що складається із нежилого приміщення мінус 2-го поверху, загальною площею 12,0 кв. м., укладений між Підприємством з іноземними інвестиціями «Міханікі Україна» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Карімовою Л.М. 14 листопада 2008 року, зареєстрований в реєстрі за № 830; розірвано договір купівлі-продажу нежитлового приміщення під номером [ADDRESS], загальною площею 12,0 кв.м., укладений між Підприємством з іноземними інвестиціями «Міханікі Україна» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Карімовою Л.М. 14 листопада 2008 року, зареєстрований в реєстрі за № 826; розірвано договір купівлі-продажу місця для стоянки під номером [ADDRESS], у будинку під номером третім/четвертим, що складається із нежилого приміщення мінус 2-го поверху, загальною площею 12,0 кв. м., укладений між Підприємством з іноземними інвестиціями «Міханікі Україна» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Карімовою Л.М. 14 листопада 2008 року, зареєстрований в реєстрі за № 834; розірвано договір купівлі-продажу місця для стоянки під номером [ADDRESS] у будинку під номером третім/четвертим, що складається із нежилого приміщення мінус 2-го поверху, загальною площею 17,9 кв. м., укладений між Підприємством з іноземними інвестиціями «Міханікі Україна» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Карімовою Л.М. 28 грудня 2007 року, зареєстрований в реєстрі за № 748. Тобто, позивач вважає, що судом підтверджено те, що [PERSON] не може вважатися власником даного майна. Крім того, 28.01.2016 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровцем А.Т., на виконання наказу №916/4093/15 від 17.11.2015 року Господарського суду Одеської області, винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, якою, зокрема, накладено арешт на нежитлове приміщення [ADDRESS] що належать боржнику Підприємству з іноземними інвестиціями «Міханіки Україна». Однак, ухвалою Господарського суду Одеської області від 04.07.2016 року по справі № 916/4093/15 за позовом ТОВ «Ространснафтопродукт» до Підприємства з іноземними інвестиціями «Міханіки Україна» замінено сторони по справі та сторони виконавчого провадження на їх правонаступників, а саме на ТОВ «Медеол». На підставі цієї ухвали 06.12.2016 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровцем А.Т. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, якою закінчено виконавче провадження по виконанню наказу № 916/4093/15 від 17.11.2015 року. Таким чином, позивач вважає, що підстави для подальшої дії арешту нежитлового приміщення місця для стоянки автомобіля № 83 в рамках господарської справи відпали. Однак, [PERSON] вказує на те, що його право власності фактично обмежується існуванням вказаних арештів нерухомого майна - нежитлових приміщень місць для стоянки автомобілів [ADDRESS] і він, як власник даного майна на підставі договорів купівлі-продажу № 01/10/2012 від 01.10.2012 року та № 02/10/2012 від 01.10.2012 року, вимушений звернутися до суду з позовом про зняття арешту з належного йому майна. Провадження у справі відкрито 27 квітня 2018 року. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, просив задовольнити повністю. Представник Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України в судовому засіданні позов не визнав, просив закрити провадження у справі, посилаючись на те, що питання про скасування арешту майна має вирішуватися Дарницьким районним судом м. Києва, відповідно до вимог КПК України. Представник Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в судове засідання не з'явився, був викликаний, про поважність причин не явки суд не повідомив. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, не заперечував проти задоволення, пояснивши, що спірні арешти накладалися без врахування дійсних обставин справи та наразі їх подальша дія безпідставна і порушує права та інтереси позивача. Представник третьої особи Підприємства з іноземними інвестиціями «Міханіки Україна» в судове засіданні не з'явився, викликаний, про поважність причин не явки суд не повідомив. Суд, проаналізувавши матеріали справи та заслухавши пояснення представника відповідача та третьої особи, приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу № 01/10/2012 від 01.10.2012 року [PERSON] придбав у Підприємства з іноземними інвестиціями «Міханіки Україна» місце для стоянки під номером [ADDRESS], що складається з нежилого приміщення мінус 2-го поверху, загальною площею 17,9 кв.м. Договір повністю виконаний сторонами. Відповідно до договору купівлі-продажу № 02/10/2012 від 01.10.2012 року [PERSON] придбав у Підприємства з іноземними інвестиціями «Міханіки Україна»: місце для стоянки під номером [ADDRESS] загальною площею 12,0 кв.м.; місце для стоянки під номером [ADDRESS] загальною площею 12,0 кв.м.; місце для стоянки під номером [ADDRESS], загальною площею 12,0 кв.м. Договір повністю виконаний сторонами. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06.10.2016 року по справі №522/14387/16-ц, позовні вимоги [PERSON] до Підприємства з іноземними інвестиціями «Міханіки Україна» про визнання договорів купівлі-продажу дійсними та визнання права власності задоволені частково: визнано дійсним договір купівлі-продажу №01/10/2012 від 01 жовтня 2012 року нежитлового приміщення, місця для стоянки автомобілів-нежитлове приміщення [ADDRESS], укладений між [PERSON] та Підприємством з іноземними інвестиціями «Міханіки Україна»; визнано дійсним договір купівлі-продажу №02/10/2012 від 01 жовтня 2012 року нежитлових приміщень, місць для стоянки автомобілів-нежитлові приміщення [ADDRESS] укладений між [PERSON] та Підприємством з іноземними інвестиціями «Міханіки Україна». В даному рішенні зазначено, що оскільки право власності [PERSON] на нежитлові приміщення не оспорюється відповідачем, суд вважає за можливе відмовити в задоволенні вимог позивача в частині визнання за ним права власності. З огляду на це, судом встановлено, що вказаним рішенням суд фактично підтвердив право власності [PERSON] на вказані нежитлові приміщення (місця для стоянки). Однак, при зверненні [PERSON] до державного реєстратора заявою про проведення державної реєстрації права власності на місця для стоянки автомобілів-нежитлові приміщення [ADDRESS], позивачеві було відмовлено у державній реєстрації місць для стоянки [NUMBER] через виявлені зареєстровані обтяження щодо вказаного нерухомого майна (відповідно рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 32095685 від 28.10.2016 року та рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 33392534 від 11.01.2017 року). Судом встановлено, що постановою про арешт майна та оголошення заборони його відчуження б/н від 24.01.2011 року, яка прийнята старшим слідчим в особливо важливих справах слідчого відділу Головного управління військових прокуратур Генеральної прокуратури України підполковником юстиції Топаловим В.З., накладено арешт на: - нежиле приміщення, місце для стоянки автомобілів - нежитлове приміщення [ADDRESS] загальною площею 17,9 кв.м., що належить [PERSON], реєстраційний номер обтяження 10789222 від 03.02.2011 року; - нежиле приміщення, місце для стоянки автомобілів - нежитлове приміщення [ADDRESS], загальною площею 12,0 кв.м., що належить [PERSON], реєстраційний номер обтяження 10789008 від 03.02.2011 року; - нежиле приміщення, місце для стоянки автомобілів - нежитлове приміщення [ADDRESS], загальною площею 12,0 кв.м., що належить [PERSON], реєстраційний номер обтяження 10789523 від 03.02.2011 року; - нежиле приміщення, місце для стоянки автомобілів - нежитлове приміщення [ADDRESS], загальною площею 12,0 кв.м., що належить [PERSON], реєстраційний номер обтяження 10789325 від 03.02.2011 року. Постанова про арешт майна та оголошення заборони його відчуження б/н від 24.01.2011 року, прийнята старшим слідчим в особливо важливих справах слідчого відділу Головного управління військових прокуратур Генеральної прокуратури України підполковником юстиції Топаловим В.З. в рамках кримінальної справи по обвинуваченню [PERSON] у скоєнні злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.222, ч.2 ст. 366, ч. 2,3 ст. 358, ч.2 ст. 209 КК України. Однак, вироком Дарницького районного суду м. Києва від 11.08.2014 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.222, ч.1 ст. 366, ч. 1,3 ст. 358 та призначено покарання. При цьому, на підставі ст.. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році» [PERSON] звільнено від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі та штрафу та додаткового покарання у вигляді права займати посади, та визнано призначене покарання відбутим. Кримінальну справу по обвинуваченню [PERSON] у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст. 366, ч. 1,3 ст. 358 закрито у зв'язку із закінченням строків давності. [PERSON] в пред'явленому обвинуваченні у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 209 КК України визнано невинним і по суду виправдано за відсутністю в його діях складу злочину. З огляду на це, суд вважає, що підстави для подальшої дії арешту нежитлових приміщень місць для стоянки автомобілів №№ 51, 82, 83, 84 в рамках кримінальної справи відпали. Крім того, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03.08.2016 року по справі № 522/13677/16-ц розірвано договір купівлі-продажу місця для стоянки під номером [ADDRESS], у будинку під номером третім/четвертим, що складається із нежилого приміщення мінус 2-го поверху, загальною площею 12,0 кв. м., укладений між Підприємством з іноземними інвестиціями «Міханікі Україна» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Карімовою Л.М. 14 листопада 2008 року, зареєстрований в реєстрі за № 830; розірвано договір купівлі-продажу нежитлового приміщення під номером [ADDRESS], загальною площею 12,0 кв.м., укладений між Підприємством з іноземними інвестиціями «Міханікі Україна» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Карімовою Л.М. 14 листопада 2008 року, зареєстрований в реєстрі за № 826; розірвано договір купівлі-продажу місця для стоянки під номером [ADDRESS], у будинку під номером третім/четвертим, що складається із нежилого приміщення мінус 2-го поверху, загальною площею 12,0 кв. м.,укладений між Підприємством з іноземними інвестиціями «Міханікі Україна» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Карімовою Л.М. 14 листопада 2008 року, зареєстрований в реєстрі за № 834; розірвано договір купівлі-продажу місця для стоянки під номером [ADDRESS] у будинку під номером третім/четвертим, що складається із нежилого приміщення мінус 2-го поверху, загальною площею 17,9 кв. м., укладений між Підприємством з іноземними інвестиціями «Міханікі Україна» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Карімовою Л.М. 28 грудня 2007 року, зареєстрований в реєстрі за № 748. Тобто, судом підтверджено те, що [PERSON] не може вважатися власником даного майна. Крім того, 28.01.2016 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровцем А.Т., на виконання наказу №916/4093/15 від 17.11.2015 року Господарського суду Одеської області, винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, якою, зокрема, накладено арешт на нежитлове приміщення [ADDRESS] що належать боржнику Підприємству з іноземними інвестиціями «Міханіки Україна». Однак, ухвалою Господарського суду Одеської області від 04.07.2016 року по справі № 916/4093/15 за позовом ТОВ «Ространснафтопродукт» до Підприємства з іноземними інвестиціями «Міханіки Україна» замінено сторони по справі та сторони виконавчого провадження на їх правонаступників, а саме на ТОВ «Медеол». На підставі цієї ухвали 06.12.2016 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровцем А.Т. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, якою закінчено виконавче провадження по виконанню наказу № 916/4093/15 від 17.11.2015 року. Таким чином, наразі, підстави для подальшої дії арешту нежитлового приміщення місця для стоянки автомобіля № 83 в рамках господарської справи відпали. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п.3 ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до п.2 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Оскільки право власності [PERSON] фактично обмежується існуванням вказаних арештів нерухомого майна - нежитлових приміщень місць для стоянки автомобілів [ADDRESS], дані арешту мають бути скасовані. Крім того, відповідно до п.1 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. За наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ч.2 ст.30 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Оскільки, дані правовідносини виникли з приводу порушення права власності позивача на нерухоме майно, яка придбано ним за цивільним договором, суд вважає, що дана справа виникла з цивільних правовідносин, а тому даний спір не має бути вирішений в порядку КПК України, також з огляду на те, що кримінальні справи, в рамках яких було накладено арешти, закриті. Таким чином, оскільки заявлені позовні вимоги про зняття арешту з майна, яке знаходиться в Приморському районі м. Одеси, судом правильно визначено підсудність розгляду даної справи, а тому підстави для закриття провадження у справі, які заявлені представником Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України, наразі відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: approved