Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області, в інтересах [PERSON] з заявою про встановлення факту смерті громадянки України [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Погожа Криниця Роменського району Сумської області, яка померла [INFO] в місті Харцизьк Донецької області, Україна. В обґрунтування вимог, посилається на те, що померла є матір`ю заявника. [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в місті Харцизьк Донецької області, Україна від хронічної серцево-судинної недостатності у віці 84 роки.Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, а на підтвердження факту смерті заявником пред`явлено документ, форма якого не відповідає вимогам ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Встановлення факту смерті матері заявнику необхідно для державної реєстрації смерті державним органом влади на території України та подальшого отримання законного свідоцтва про смерть з внесенням його до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та для безперешкодного використання свідоцтва про смерть, яке буде створювати правові наслідки. В судове засідання заявник [PERSON] не з`явилась, надала суду заяву про розгляд заяви у її відсутність. Заявлені вимоги підтримала у повному обсязі. Представник заявника [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно, належним чином. Проте надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Викладене в заяві підтримує повністю і просить задовольнити. Представник заінтересованої особи - Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи була письмово належним чином повідомлена. Від останньої надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Рішення просила винести на розсуд суду. Письмові заперечення (пояснення) стосовно заяви з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, від представника заінтересованої особи до суду не надходили. Представник заінтересованої особи - Краматорський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в судове засідання не прибув, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно. Суд вважає можливим розглянути справу без участі відсутніх учасників процесу, які належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява про встановлення факту смерті підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Згідно приписів п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Як зазначено у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Судом встановлено, що заявник [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 27 листопада 2000 року Харцизьким МВ ГУДВС України в Донецькій області. (а.с.4-5) Доданими документами підтверджується, що [PERSON] є дочкою [PERSON] (а.с.8). На момент смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 27 листопада 2000 року Харцизьким МВ ГУДВС України в Донецькій області. (а.с. 6) На підтвердження факту смерті своєї матері заявником надано наступні документи: - дублікат лікарського свідоцтва про смерть № 520 від 01 жовтня 2019 року, згідно якого [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] вдома, за адресою [ADDRESS] від хронічної серцево-судинної недостатності, атеросклеротичного кардіосклерозу з гіпертензією, ішемічної хвороби серця (а.с.9); - дублікат довідки № 205, виданої за підписом лікаря, про причину смерті [PERSON] . ( а.с.9) - свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , яке видане 16 квітня 2019 року Харцизьким міським відділом запису актів цивільного стану Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, відповідно до якого [PERSON] [INFO] , померла [INFO] в місті Донецьк Донецької Народної Республіки. ( а.с.10) Як вбачається з відмови в проведені державної реєстрації смерті від 04 жовтня 2019 року, Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, представнику заявника [PERSON] було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] , яка померла [INFO] на окупованій території, так як останнім пред`явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. ( а.с.12) Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Враховуючи викладене, надані заявником дублікат лікарського свідоцтва про смерть, довідку про причину смерті, копія свідоцтва про смерть є незаконними і не створюють правових наслідків. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Таким чином, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справі проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території, і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності. З урахуванням того, що заінтересованою особою заперечення (пояснення) стосовно заяви не надавались, а заявником надані докази, які в сукупності підтверджують факт смерті громадянки України [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Погожа Криниця Роменського району Сумської області, яка померла [INFO] в місті Харцизьк Донецької області, Україна., суд вважає, що ці обставини в сукупності дають підстави для задоволення заяви. Таким чином, наявність вищевказаних доказів, на думку суду, є достатньою підставою для встановлення факту смерті в певний час, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, а рішення суду є підставою для реєстрації факту смерті в органах державної реєстрації актів цивільного стану, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті, що надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про смерть, видане відповідним державним органом України. На підставі ст. 317 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання даного рішення.

Outcome: approved