Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON], в якому просить визнати останню такою, що втратила право користування будинковолодінням [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що йому на праві власності належить будинковолодіння [ADDRESS]. В даному будинку зареєстрований відповідач по справі його донька [PERSON], яка у ньому не проживає з 2008 року та її речей в будинку не має. Оплату комунальних послуг він здійснює самостійно, та в зв'язку з тяжким матеріальним становищем, планує оформити субсидію. Враховуючи те, що [PERSON] не проживає в будинку звернувся до суду з вказаним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву, в якій справу просить розглянути без його участі, на задоволенні позову наполягає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак надала суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, позов визнала у повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи вважає позовну заяву [PERSON] обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок садибного типу [ADDRESS] Черкаської області, власником такого являється [PERSON] (а.с.6-9). Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Костянтинівської сільської ради 26 лютого 2003 року, будинковолодіння [ADDRESS], на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с.10). Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ВАА №065162 від 26 лютого 2003 року виданого Смілянським виробничим підрозділом Черкаського обласного об'єднаного бюро технічної інвентаризації 26 лютого 2003 року за номером 128671 зареєстровано право власності на будинковолодіння [ADDRESS] за [PERSON] (а.с.11). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №129571880 від 03 липня 2018 року, будинок [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с.22-23). Як вбачається з довідки №902 від 29 травня 2018 року виданої Костянтинівською сільською радою Смілянського району Черкаської області, [PERSON], 1988 року народження, зареєстрована в [ADDRESS], але не проживає за вказаною адресою з 2008 року (а.с.12). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов [PERSON], складеного: депутатом сільської ради [PERSON], секретарем сільської ради [PERSON] та головою вуличного комітету [PERSON], [PERSON] в будинку [ADDRESS] не проживає з 2008 року та її особисті речі у вказаному будинку відсутні (а.с. 13). Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Із змісту ч.1 ст. 317 ЦК України вбачається власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частинами 1, 2 статті 319 ЦК України визначено власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.150 ЖК громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до Правових позицій висловлених судовою палатою у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ (справи повязані із застосуванням норм про захист права власності) згідно із ст.15, п.4 ч.2 ст.16, ст.ст.386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і обєктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Відповідно до положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, а також те, що [PERSON], яка зареєстрована в [ADDRESS], за цією адресою не проживає та створює перешкоди в користуванні будинком його власнику та можливістю вільно розпорядитися своєю власністю, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житлом, є обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Так, при подачі позову [PERSON] сплачено судовий збір в розмірі 704 гривні 80 копійок, що підтверджується квитанцією №0.0.1050208472.1 від 01 червня 2018 року (а.с.1). Як вбачається з матеріалів цивільної справи відповідач [PERSON] до початку розгляду справи по суті визнала позовні вимоги, відтак позивачу [PERSON] підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову, тобто 352 гривні 40 копійок. Враховуючи вищевикладене та норми ст.141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволено у повному обсязі, відтак з відповідача [PERSON] на його користь слід стягнути 50 відсотків сплаченого ним при подачі позову судового збору, що становить 352 гривні 40 копійок. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved