Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач [PERSON] посилається на те, що 20 січня 2017 року позичив відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 60 000 грн.. Одержання грошових коштів підтверджується розпискою, написаною [PERSON] власноручно 20 січня 2017 року. За домовленістю термін повернення коштів було визначено до 20 червня 2017 року, про що вказано у розписці. В зазначений строк [PERSON] борг не повернув і від виконання взятих на себе договором позики зобов»язань ухиляється. Строки повернення боргу минули, а тому звернувся до суду за захистом свого порушеного права. У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив визнати, що 20 січня 2017 року між ним та відповідачем [PERSON], укладено договір позики на суму 60 000 грн., який слід визнати таким що відбувся і є дійсним та стягнути з відповідача на його користь судові витрати в сумі 640 грн. 40 коп.. Відповідач, будучи вчасно та належним чином повідомленим про розгляд справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями №1950201621250 від 06 жовтня 2017 року та №1950201604585 від 12 жовтня 2017 року до суду не прибув, участь в судовому засіданні взяв представник відповідача, який позов визнав та звернувся із заявою про застосування вимог ст.174 ЦПК України при вирішенні спору. Суд, заслухавши пояснення сторін, враховуючи заяву представника відповідача про визнання позову, вивчивши наявні у матеріалах справи докази вважає, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до загальних положень цивільно-процесуального законодавства, суд повинен зясувати обставини, які повязані саме з предметом спору, встановити характер правовідносин, зумовлених фактами, що мають місце, та правові норми, якими врегульовані ці правовідносини (ст. 214 ЦПК України). При цьому, факти та підстави позову, які підведені під гіпотезу певної норми матеріального права, вказують на юридичну природу спірних правовідносин, що являється предметом позову. Згідно вимог ст. ст. 509, 526 Цивільного Кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Зобовязання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобовязані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ст. 530 ЦК України. За договором позики одна сторона (позичальник) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками ст. 1046 ЦК України. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України ст. 1050 ЦК України. З врахуванням того, що судом було створено всі умови для змагального процесу та розяснено сторонам їх права, обовязки, які передбачені цивільно-процесуальним законодавством держави, сторона позивача, довела свої позовні вимоги, що є її обовязком відповідно до засад змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України. Судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що 20 січня 2017 року відповідач [PERSON] позичив гроші в сумі 60 000 грн. у позивача [PERSON]. Відповідач написав власноручно розписку в якій зобовязувався не пізніше 20 червня 2017 року повернути борг в сумі 60 000 грн. (а.с.4). Із досліджених у справі доказів встановлено наступне. Факт написання розписки сторонами визнаний, як і сама підстава та зміст виникнення зобов»язання. Виконання зобов»язання обумовлене сторонами і не заперечується. Добровільність сторін щодо написання розписки як і їх волевиявлення встановлені, виключно із даних ними пояснень суду. Предмет зобов»язання, із їх же пояснень, відповідає дійсним обставинам у справі, які досліджені судом. Відносини, які склалися між позивачем та відповідачем, на думку суду, підпадають під вид цивільно-правових відносин зобов»язання. Стаття 1049 ЦК України встановлює обов»язок позичальника повернути позику. Згідно чинного цивільного законодавства зобовязання має виконуватися належним чином, тобто відповідно до зазначених істотних умов. В даному випадку істотними умовами є сума боргу та строки повернення, що і порушив позичальник, відповідач по справі. Таким чином, у суді з достовірністю встановлено, що між сторонами відбулося укладення зобовязання /договір позики/, що підтверджується розпискою від 20 січня 2017 року. Відповідач має борг перед позивачем, який підлягає стягненню за рішенням суду, та як незважаючи на неодноразові обіцянки повернути кошти в сумі 60 000 грн., які є боргом відповідача відповідно до розписки, останній не виконує взятих на себе зобовязань, і не повертає кошти, та станом на час розгляду справи в суді борг є неповернутим, тому й приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача 60 000 грн., згідно вказаної вище розписки та судових витрат в сумі 640 грн. 00 коп.. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи те, що у звязку із розглядом справи в суді позивач, поніс судові витрати в розмірі 640 грн. 00 коп., а саме, сплатив судовий збір, суд задовольняє дані вимоги, на користь позивача, згідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, так як, вважає їх пропорційними та підтвердженими у відповідності із цивільно процесуальним законодавством України. Враховуючи невиконання відповідачем зобов'язань по поверненню боргу, позов про стягнення боргу за договором позики слід задоволити. Позов підтверджується: розпискою від 20 січня 2017 року. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved