Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

[PERSON], діюча від імені [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа приватний нотаріус Скадовського районного нотаріального округу Херсонської області [PERSON] про захист права власності в порядку спадкування, вказуючи, що є спадкоємцем [PERSON], який помер [INFO] р. За життя спадкодавець видав доручення від 31.08.2010 р. на право продажу належного йому будинку [ADDRESS] на ім'я [PERSON], яка його доглядала. Остання 26.08.2011 р. продала спірний будинок [PERSON] Оскільки, на думку позивачки, на час видачі доручення [PERSON] в силу хвороби не розумів значення та наслідки вчинених ним дій, просила визнати недійсними доручення та договір купівлі продажу житлового будинку та визнати за нею право власності на спадкове майно. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позові. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позов не визнали та просили відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки, як пояснила їх представник [PERSON] оскаржувані правочини відповідають нормам чинного законодавства, висновки посмертної судово-психіатричної експертизи свідчать про те, що [PERSON] хоча й страждав рядом захворювань, але такі не позбавляли його можливості розуміти значення своїх дій та керувати ними при підписанні довіреності 31.08.2010 р. Третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Скадовського районного нотаріального округу Херсонської області [PERSON] позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки довіреність від 31.08.2010 р. складена та посвідчена ним із дотриманням вимог чинного законодавства, [PERSON] під час її посвідчення був у свідомому та адекватному стані. Суд, заслухавши доводи та заперечення учасників судового розгляду, розглянувши подані документи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до наступного. Згідно положень ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того, згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що згідно копії заповіту від 06.05.2008 р., [PERSON] на випадок своєї смерті заповів належний йому житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку по [ADDRESS], [PERSON] Як вбачається із копії довіреності від 31.08.2010 р., [PERSON] уповноважив [PERSON] розпорядитися (продати, обміняти) належний йому на праві власності житловим будинком з надвірними будівлями, який знаходиться по [ADDRESS] При цьому, у зв'язку з тим, що [PERSON] не міг особисто підписати довіреність, на його прохання, після прочитання ним особисто та прочитання йому приватним нотаріусом Скадовського нотаріального округу Херсонської області [PERSON] тексту довіреності уголос, довіреність удома за місцем проживання довірителя підписала громадянка [PERSON] Згідно копії договору купівлі-продажу від 26.08.2011 р. [PERSON], діючи від імені [PERSON], продала [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями у [ADDRESS]. Відповідно до копії витягу про державну реєстрацію прав № 31274601 від 12.09.2011 р., [PERSON] є власником зазначеного житлового будинку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є лікарем-невропатологом Скадовської ЦРЛ та лікувала [PERSON] протягом багатьох років. Останній хворів хронічною мозковою недостатністю, неодноразово переніс інсульти, потребував огляду невропатолога та лікування. Зазначила, що в 2010 році з [PERSON] спілкуватися було не складно, він був адекватною людиною, орієнтувався в часі, просторі та своїй особистості. Коли вона його відвідувала, то [PERSON] чітко та зрозуміло висловлював свої скарги, адекватно оцінював свій стан з приводу того, що він не має можливості самостійно пересуватись. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що раніше проживала по-сусідству з [PERSON], в 2010 - 2011 роках декілька разів відвідувала його, зазначила, що він її впізнавав, але не розмовляв з нею, так як на її думку, вона йому не подобалася як людина. Свідок [PERSON], чоловік позивачки, суду повідомив, що добре знав [PERSON], який дуже хворів та з 2008 р. самостійно не пересувався. При цьому, він любив дивитись футбол. Під час посвідчення довіреності в серпні 2010 р., його попросили вийти з кімнати, із сусідньої кімнати він бачив та чув як нотаріус запитав у [PERSON], чи згоден той із положеннями, вказаними в довіреності, на що той схвально кивнув головою. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він був лікуючим лікарем [PERSON], який останні роки життя був дратівливим, у зв'язку з чим йому призначалися заспокійливі препарати. В 2010 р. [PERSON] майже не рухався, пересувався сам за допомогою інвалідного візка, скаржився на безсоння та головні болі, просив принести ліки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що під час підписання довіреності 31.08.2010 р., [PERSON] нормально розмовляв, все розумів, але фізично не міг підписати довіреність. Свідок [PERSON] суду пояснив, що знав [PERSON] останні років п'ять. Той був фізично обмежений, пересувався за допомогою візка й вставати на ноги не міг. [PERSON] був дуже охочий до спілкування, був повністю адекватною людиною, в нього була гарна пам'ять, згадував як їздив до Росії, скільки в нього було автомобілів, дивився телевізор, обговорював футбол та політичне становище в країні. Також [PERSON] багато розмовляв по телефону, як по стаціонарному так і по мобільному, сам міг набрати номер. Свідок [PERSON] суду пояснив, що знав [PERSON] близько 40 років, останній раз бачив його в серпні 2011 року, в 2010 році два рази приїздив до нього в гості, при цьому бесідували про життя. [PERSON] було трохи важко розмовляти, але він був адекватним, кожен день розмовляли по телефону. Свідок [PERSON] суду пояснила, що з квітня по вересень 2005 р. винаймала в [PERSON] квартиру, до його смерті декілька разів спілкувалася з ним, на його прохання вона іноді приносила йому продукти харчування, декілька разів він їй телефонував та запрошував у гості, він дуже любив спілкуватися. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знала [PERSON] з 2002 року, часто бачилася з ним. Влітку 2010 року також бачилася з ним, спілкувалися про життя, він говорив їй, що йому болить душа за будинок, який з часом руйнується, а він нічого не може зробити. Також розпитував у неї про її сина, який є інвалідом. Таким чином, ніхто із свідків, як зі сторони позивача, так і зі сторони відповідачів не вказав на факти, які б свідчили про те, що [PERSON] на час посвідчення довіреності перебував у важкому психічному стані, через який не усвідомлював характеру своїх дій та їх наслідків. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. За висновком посмертної судово-психіатричної експертизи від 03.12.2013 року, який зроблений з урахуванням показів допитаних судом свідків, [PERSON] страждав органічним розладом особистості та поведінки внаслідок захворювання головного мозку судинного ґенезу (церебральний атеросклероз, дисциркуляторна енцефалопатія ІІІ, ускладнена перенесеними гострими порушеннями мозкового кровообігу) з правостороннім геміпарезом, елементами моторної афазії, астеноневротичними та нерізкими когнітивними розладами без ознак психозу та слабоумства, яке не позбавляло [PERSON] можливості розуміти значення свої дій та керувати ними в період підписання довіреності 31.08.2010 р. Враховуючи, що підставою для визнання правочину недійсним за ст. 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях та зважаючи, що належних та допустимих доказів у підтвердження того факту, що [PERSON] у момент посвідчення довіреності (31.08.2010 р.) не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними, позивачем суду не надано, як не надано доказів і про вплив відповідачки [PERSON] на волевиявлення [PERSON], суд приходить до висновку, що позов у частині визнання довіреності недійсною, задоволенню не підлягає, як і не підлягають задоволенню вимоги про визнання договору купівлі продажу будинку та визнання на нього за позивачкою права власності, оскільки є похідними вимогами. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed