Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-22 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачкою він перебуває у шлюбі, зареєстрованому 18 серпня 2018 року Ковельським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис № 347. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. З 02.09.2018 року вони не проживають однією сім`єю, не ведуть спільного господарства. Причиною подання даного позову є непорозуміння між ними. Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить його інтересам. Вважає, що їх сім`я розпалась остаточно, на примирення не згодний. Просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою, зареєстрований 18 серпня 2018 року Ковельським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис № 347. Стягнути судові витрати з відповідача. Позивач, який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги він підтримує у повному обсязі, на примирення не згоден. Просив позов задовольнити, справу розглянути за його відсутності (а.с.21). Відповідачка, яка про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала письмову заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги вона визнає в повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечує. З 02.09.2018 року фактично шлюбні відносини між нею та позивачем припинені, з цього часу вони проживають окремо, не ведуть сумісне господарство та не мають спільного бюджету. Спору про поділ майна немає. Строк на примирення не потрібний. Просила справу розглянути за її відсутності (а.с.24). Матеріалів справи достатньо для розгляду справи за відсутності позивача і відповідача. У зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу при розгляді даної справи не здійснюється. Дослідивши матеріали\~справи,\~судом фактично\~встановлено,\~що згідно із свідоцтвом про шлюб [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 18 серпня 2018 року у Ковельському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис № 347 (а.с.6). Неповнолітніх дітей від шлюбу не мають. Фактично шлюбні відносини між позивачем і відповідачкою припинені з 02.09.2018 року, з цього часу вони проживають окремо, не мають спільного бюджету та не ведуть сумісне господарство. Причиною розпаду сім`ї стали відсутність між подружжям взаєморозуміння, любові, взаємної довіри та поваги. Спору про поділ майна між сторонами немає. Сторони зазначили, що строк на примирення не потрібний. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного Кодексу України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 111 Сімейного Кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Враховуючи зазначені позивачем причини розірвання шлюбу, характер відносин сторін, наполягання позивача на розірванні шлюбу, твердження, що збереження сім`ї неможливо, що позивач просить шлюб розірвати, відповідач позовні вимоги визнає та проти розірвання шлюбу не заперечує, суд вважає, що між сторонами втрачено почуття любові, взаємної довіри та поваги, сім`я розпалась і подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. З урахуванням зазначеного копію рішення для виконання необхідно направити до Приморського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Позивач при зверненні з даним позовом сплатив судовий збір у сумі 768,40 грн. (а.с.1), просив витрати по сплаті судового збору стягнути з відповідачки (а.с. 3 зворотній бік, 21). Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи, що відповідачка визнала позов до початку розгляду справи по суті, з неї слід стягнути на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при подачі позову в розмірі 384 грн. 20 коп., а інші 50 відсотків судового збору в сумі 384 грн. 20 коп. слід повернути позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved