Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики з відсотками, стягнення судового збору, мотивуючи вимоги тим, що 19.10.2017р. між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики з відсотками в письмовій формі, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 4100грн., про що свідчить також власноруч написана відповідачем [PERSON] розписка. Також, згідно умов договору, відповідач [PERSON] зобов`язана з 19.10.2017р. по 19.04.2019р. погасити суму позики у розмірі 4100грн. та суму нарахованих планових відсотків 2858,26грн.. Протягом дії договору відповідач [PERSON] недобросовісно виконувала взяті на себе зобов`язання. За весь період часу дії договору відповідач сплатила 23.11.2017р. 400грн., 23.04.2018р. 200грн., 31.05.2018р. 300грн., 09.08.2018р. 600грн., 06.11.2018р. 1500грн., 21.12.2018р. 100грн., 21.01.2019р. 200грн., 06.06.2019р. 350грн. У зв`язку з чим, згідно умов договору позивачем [PERSON] було збільшено залишок основної суми позики на 75%, тому заборгованість відповідача [PERSON] станом на дату подання позовної заяви складає у розмірі 9380,33грн., яка складається з: 6991,01грн. сума позики; 2389,32грн. відсотки за користування позикою. Тому, позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом і просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики з відсотками у загальному розмірі 9380,33грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40грн. Відповідачем [PERSON] був наданий до суду відзив на позовну заяву, в якому вона зазначила, що при укладенні договору позики з позивачем [PERSON] вона вважала, що буде сплачувати 3% річних, а не 75%, тобто позивач ввів її в оману. Розписка на отримання коштів була надрукована, а вона лише заповнила її. У зв`язку з цим просила відмовити у задоволенні позовних вимог позивача. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи судом встановлено, що 19.10.2017р. між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) був укладений договір позики з відсотками. Відповідно до п.1.1. договору позикодавець зобов`язується надати позичальнику платну (процентну) позику у розмірі 4100грн. на умовах строковості, зворотності та забезпеченості, а позичальник зобов`язується повернути позику за належних графіком погашення. Пунктами 2.1.-2.4. договору передбачено, що позика надається строком на 18 фактичних місяців від дати надання Позичальнику позики, тобто з 19.10.2017р. по 19.04.2019р. Позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити відсотки за користування позикою до закінчення строку, визначеного п. 2.1. цього договору. Позика надається позичальнику готівкою позикодавцем згідно розписки написаної позичальником власноруч. Згідно з п.п. 3.1. 3.4. договору плата за користування позикою є фіксованою і становить 0.205479% на день від суми залишку позики, виходячи із річної процентної ставки 75%. Відсотки нараховуються за фактичне число календарних днів користування позикою. Сторони домовились про погашення позики з відсотками згідно графіку розрахунків, що є невід`ємною частиною цього договору в наступному порядку: першочергово сплачуються відсотки, а в наступну чергу основна сума позики. Позичальник проводить погашення позики за адресою: [ADDRESS] позикодавця у відповідні робочі дні або шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позикодавця. При оплаті позики позикодавець, зобов`язаний видати позичальнику розписку з зазначенням суми сплати позики. Відповідно до п.п. 6.1. 6.3. договору сторони несуть відповідальність за порушення умов цього договору згідно чинного законодавства України. У разі недотримання або неналежного дотримання позичальником графіка погашення позики, позикодавець направляє лист вимогу про виконання позичальником своїх обов`язків згідно цього договору. Якщо позичальник надалі не виконує свої боргові зобов`язання позикодавець має право передати справу до суду, при цьому сума боргу складається з залишку основної суми позики, збільшуваної на 75% від залишку основної суми позики та відсотків, які залишилися несплаченими на дату подачі позивної заяви до суду. З копії розписки від 19.10.2017р. вбачається, що [PERSON] отримала позику у [PERSON] в сумі 4100грн. Сума отримана ним у повному обсязі. У позовній заяві позивач визнає, що відповідач сплатив йому 23.11.2017р. 400грн., 23.04.2018р. 200грн., 31.05.2018р. 300грн., 09.08.2018р. 600грн., 06.11.2018р. 1500грн., 21.12.2018р. 100грн., 21.01.2019р. 200грн., 06.06.2019р. 350грн. Позивачем на адресу відповідача було надіслано лист-вимогу про оплату поточної заборгованості, який 25.10.2018р. був отриманий відповідачем, про що свідчить напис у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Приймаючи рішення по суті заявленого позову, суд керується положеннями ч.1 ст.1046 ЦК України, згідно з якою, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій сторони (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Сторони домовились щодо розміру процентів за договором позики, про що свідчить умови договору позики. Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Виходячи з вищевикладеного, вбачається, що законом не передбачене обов`язкове нотаріальне посвідчення договору позики, а дійсність договору позики встановлюється його письмовою формою, якої сторони дотримались при укладенні договору позики. Окремі умови договору позики або договір в цілому не визнавались відповідачем недійсним та відповідач не заявляла на підставі ч.3 ст.215 ЦК України такої вимоги. Відповідач за твердженнями позивача сплатив позивачу 23.11.2017р. 400грн., 23.04.2018р. 200грн., 31.05.2018р. 300грн., 09.08.2018р. 600грн., 06.11.2018р. 1500грн., 21.12.2018р. 100грн., 21.01.2019р. 200грн., 06.06.2019р. 350грн. Станом на час розгляду цієї справи несплаченою залишається сума позики в розмірі 3994,86грн. та відсотки за користування позикою станом на 11.10.2019р. Суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача суми неповернутої позики в розмірі 3994,86грн. Разом з тим, суд не погоджується з тим, що позивач має право нараховувати відсотки на суму неповернутої позики в розмірі 75% річних протягом необмеженого часу до моменту повернення позики. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018р. по справі №444/9519/12 вказано, що припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, у спірних правовідносинах право позикодавця нараховувати 75% річних за користування позикою існувало лише до 19.04.2019р., тобто протягом погодженого строку повернення позики. Таким чином, сума відсотків за користування неповернутим розміром позики заявлена до стягнення необґрунтовано. Стосовно передбаченої в п.6.3. договору позики відповідальності за порушення його умов у вигляді збільшення на 75% суми позики від залишку основної суми позики та відсотків, які залишилися несплаченими на дату подачі позовної заяви до суду, то суд вважає, що вказана умова договору відповідає принципу свободи договору та має братися до уваги у спірних правовідносинах. 75% від залишку основної суми позики становить 2996,15грн. (3994,86грн. х 75% = 2996,15грн.) Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що обставини, викладені позивачем [PERSON] в обґрунтування позову знайшли своє часткове підтвердження в матеріалах справи, з огляду на що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики з відсотками, стягнення судового збору, підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із п. 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року із змінами та доповненнями, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом). Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією №25 від 11.10.2019р. про сплату судового збору в сумі 774,40грн. Враховуючи те, що задоволено 74,53% відсотків позовних вимог (6991,01грн. від 9380,33грн. складає 74,53%), то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат в розмірі 572,69грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (768,40грн. х 74,53% / 100).

Outcome: partial