Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] із зазначеним позовом, який мотивує тим, що з 10 жовтня 1985 року по 21 вересня 2016 року позивач перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Під час шлюбу 22 грудня 1993 року за власні кошти у сумі 4500 крб. він як молодий спеціаліст придбав у радгоспу ім. Космонавта житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Кошти на придбання будинку він позичив у знайомого [PERSON], що підтверджується розпискою. Колишня дружина, більш п'яти років в даному будинку не проживає, претензій з приводу цього будинку не має. Тому, він просить визнати цей будинок його особистою приватною власністю. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, пояснивши, що колишня дружина позивача за весь час шлюбу фактично ніде не працювала, заробітну плату не отримувала, отже грошей вона не мала, що підтверджує той факт, що позивач за особисті кошти придбав будинок. Надали згоду на проведення заочного розгляду справи. До судового засідання відповідач належним чином повідомлена про день, час та місце слухання справи до судового засідання не з'явилася, суд вислухавши сторони на місці ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутність відповідача. Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, свідків, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі в період з 10 жовтня 1985 року по 21 вересня 2016 року. 22 грудня 1993 року [PERSON] був придбаний у радгоспу ім. Комарова житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] за 4500 крб. Житловий будинок був переданий із колективної власності ВАТ ім. космонавта Комарова на пільгових умовах як працівнику сільськогосподарського підприємства. Згідно оригіналу розписки датованої 20 грудня 1993 року [PERSON] взяв в борг у [PERSON] гроші в сумі 4500 рублів для придбання житлового будинку. Строк повернення коштів 25 років по мірі можливості. Допитаний свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердив, що надавав [PERSON] в борг 4500 рублів для придбання будинку, на сьогодні борг повернутий частинами, коли саме не пам'ятає. Допитаний свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] працював в радгоспі ім. космонавта Комарова та всі працівники отримували житлові будинки. Під час придбання будинку вони жили сім'єю: [PERSON] з дружиною та дітьми. Надаючи правову оцінку даним правовідносинам, суд зазначає наступне. У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Частиною першою статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно із частиною першою Прикінцевих положень СК України цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року. Судом встановлено, що спірне майно придбано подружжям до 2004 року, тобто до набрання чинності СК України, а тому при вирішенні справи підлягають застосуванню положення КпШС України, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин. Враховуючи те, що подружжям спірне майно було придбано в період шлюбу та до набрання чинності СК України, застосуванню підлягають статті 22, 24, 28, 29 КпШС України. Згідно зі статтею 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до вимог статті 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. В пункті 9 постанови від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України»(чинний на дату виникнення спірних правовідносин) Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Посилання позивача на те, що спірний будинок є виключно його власністю, оскільки він був придбаний за його особисті кошти, які він позичив у сусіда, не ґрунтуються на законі та не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами по справі. На час придбання будинку сторони проживали майже вісім років в зареєстрованому шлюбі, вели спільний побут та господарство, виховували дітей. Посилання позивача на те, що він взяв в борг у сусіда гроші для придбання житлового будинку, де вся сім'я проживала до цього і після цього, свідчить про те, що в даному випадку гроші бралися для потреб та в інтересах всієї сім'ї. При чому, яким чином і коли ці гроші поверталися ні позивач, ні свідок пояснити не змогли. Те, що відповідач фактично не працювала та не мала особистих коштів, а він працював в радгоспі та отримував зарплату, не свідчить про те, що відповідач не робила особистий вклад в сімейне життя. З пояснень позивача вбачається, що відповідач займалася домашнім господарством, виховувала дітей, отже свій вклад в сімейний побут здійснювався нею таким чином. Стовно посилання позивача, на те що майже п'ять років вони разом не проживають, шлюбні відносини припинені, відповідач не претендує на спільне майно, судом не приймається до уваги, оскільки це не позбавляє відповідача права на спільне майно подружжя. Встановивши, що спірне нерухоме майно було придбано у період шлюбу, позивачем не доведений той факт, що він придбав спірний житловий будинок за особисті кошти, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, в задоволенні яких слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed