Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу між ними, зареєстрованого 16 серпня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби Рубіжанського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 183. Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання для розгляду справи по суті позивач і відповідач не зявились, причини неявки не повідомили. Позивач подав заяву, якою просив розглянути справу без його участі на підставі наявних у справі доказів, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення, а також вказував на те, що правові наслідки ухвалення заочного рішення йому відомі та зрозумілі, а їх розяснення судом він не потребує. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомила, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористалась. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У звязку із повторною неявкою в судове засідання відповідача, яка була належним чином повідомлена про проведення судового засідання 05 жовтня 2017 року та 31 жовтня 2017 року, та від якої заяви про розгляд справи за її відсутністю не надходило і причини неявки нею не повідомлені, а позивач не заперечував проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача і відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини пятої статті 209 Цивільного процесуального кодексу України занесена до журналу судового засідання. Позиція позивача полягала у тому, що під час спільного проживання у нього з [PERSON] зявились сварки, їхнє спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити його інтересам. У липні 2016 року вони припинили шлюбні відносини і перестали вести спільне господарство, і як наслідок вважає, що шлюб слід розірвати А суд на основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини: [PERSON] ([INFO]) та [PERSON] ([INFO]) уклали шлюб, який зареєстровано між ними 16 серпня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рубіжанського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 183. При цьому під час реєстрації шлюбу, [PERSON] змінила прізвище з «Болсунівська» на «Сєрова» (а.с.6). Разом з цим, у звязку із сварками між подружжям спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам [PERSON] (а.с.5). Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли шлюбні правовідносини, в межах яких виник спір щодо права позивача, як одного з подружжя на припинення шлюбу шляхом його розірвання за рішенням суду. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує наступні норми матеріального права, виходячи при цьому із таких мотивів: Частина 1 статті 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. При цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 Сімейного кодексу України). А частиною третьою статті 56 Сімейного кодексу України гарантується право кожного з подружжя на припинення шлюбних відносин. При цьому, одним із способів реалізації цього права, відповідно до положень частини другої статті 104, частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України, є припинення шлюбу внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до положень частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки позивач втратив бажання знаходиться у шлюбі з відповідачем, який ґрунтується на вільній згоді їх обох, суд вважає, що їх подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу є неможливими, позаяк у протилежному випадку це буде суперечити інтересу позивача, що має істотне значення щодо знаходження у шлюбі при наявності вільної згоди, тобто у добровільному порядку, а тому позов про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем підлягає задоволенню. Таким чином,

Outcome: approved