Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з наведеним позовом до приватного акціонерного товариства «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК» про стягнення коштів за договорами строкового банківського вкладу в розмірі 118 506 грн. 20 жовтня 2014 року позивач збільшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача 9840,95 доларів США, що по курсу НБУ становить 127 600 грн. 79 коп. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 20 березня 2014 року уклав з відповідачем договір строкового банківського вкладу № 2630/63/168304 терміном 92 дні, сума вкладу 4600 доларів США, процентна ставка 11,7%. Строк договору закінчився 20 червня 2014 року, але оскільки позивач не звертався до Банку про повернення вкладу, то договір автоматично було продовжено на 92 дні. 12 червня 2014 року позивач уклав з відповідачем ще один договір строкового банківського вкладу № 2630/63/190322 терміном 92 дні, сума вкладу 5000 доларів США, процентна ставка 7,7. За вказаними договорами вкладник має право вимагати повернення вкладу до закінчення встановленого строку. Позивач звернувся до відповідача із заявами про повернення вкладу, а 21 липня 2014 року звернувся із заявою про розірвання договорів. Проте відповідач не виконав свої зобов'язання та не повернув позивачу вкладу, а тому він змушений був звернутись із позовом до суду. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримади, просили позов задовольнити в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечували. Представник відповідача в судові засідання не з'являвся, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с.37). Причину неявки суду не повідомив. З урахуванням положень ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов договору строкового банківського вкладу, внаслідок чого вкладник позивається про його відновлення шляхом дострокового стягнення грошових вкладів та процентів. 20 березня 2014 року між [PERSON] та приватним акціонерним товариством «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК» було укладено договір строкового банківського вкладу № 2630/63/168304 на строк 92 дні (а.с.11-12) На виконання умов договору позивач вніс на депозитний рахунок відповідача кошти в розмірі 4660 доларів США (а.с.13) Відповідно до п. 1.2 договору процентна ставка по внеску встановлюється у розмірі 11,7% річних. 12 червня 2014 року між [PERSON] та приватним акціонерним товариством «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК» укладено ще один договір строкового банківського вкладу № 2630/63/190322 на строк 92 дні (а.с.6-8). На виконання умов договору позивач вніс на депозитний рахунок відповідача кошти в розмірі 5000 доларів США (а.с.9). Відповідно до п. 1.2 договору процентна ставка по внеску встановлюється у розмірі 7,7% річних. Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно п. 1.4 Договорів, процентна ставка при достроковому розірванні договору з ініціативи клієнта становить 0,1% за умови попередження вкладником банку не пізніше ніж за 5 банківських днів. Автоматична елонгація договору на той же термін, у разі відсутності заяви вкладника про намір отримати вклад в день закінчення терміну дії Договору (а.с.6, 11). Договір строкового банківського вкладу № 2630/63/168304 від 20 березня 2014 року закінчився 20 червня 2014 року, однак позивач (вкладник) не звертався до Банку про повернення вкладу в день закінчення договору, то дію договору було продовжено на 92 дні. Відповідно до п. 4.2.1 ст. 4 Договорів, вкладник має право вимагати повернення вкладу до закінчення строку договору (а.с.7,12). Пунктом 4.3.2 ст.4 Договорів встановлено обов'язок Банку на вимогу вкладника повернути вклад та виплатити нараховані на суму вкладу проценти на умовах та в строки, що встановлені договором (а.с.7, 12). 21 липня 2014 року позивач звертався із заявами про розірвання договорів та повернення вкладів (а.с.15.16). Відповідно до п. 2.6.3 ст. 2 Договорів, у разі їх дострокового розірвання за ініціативою вкладника, банк повертає суму вкладу не раніше, ніж на 6 банківський день включно від дня отримання заяви. Банк свої зобов'язання перед позивачем не виконав вклад не повернув та проценти не виплатив. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. ст. 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сума неповернутого позивачу вкладу, відповідно до договору строкового банківського вкладу № 2630/63/168304 від 20 березня 2014 року становить 4660 доларів США, а також 11,7 річних, котрі нараховуються за методом 360 (п.2.3 ст.2 договору): 4660*11,7%: 360*92=139,93 долари США. Оскільки була проведена автоматична пролонгація,то процентна ставка з 20 червня 2014 року становить 0,1% - 4660*0,1%: 360*42=0,54 долари США. Отже, за договором строкового банківського вкладу № 2630/63/168304 від 20 березня 2014 року сума виплати становить: 4660+139,93+0,54=4800,47 доларів США. Сума неповернутого позивачу вкладу, відповідно до договору строкового банківського вкладу № 2630/63/190322 від 12 червня 2014 року становить 5000 доларів США, а також 0,1 оскільки договір розривається достроково за ініціативою вкладника: 5000*0,1%: 360*50=0,69 долари США. Отже, за договором строкового банківського вкладу № 2630/63/190322 від 12 червня 2014 року сума виплати становить: 5000+0,69=5000,69 доларів США. Загальна сума виплати за договорами становить 9801,16 доларів США (4800,47+5000,69). Однак, згідно виписки по рахунку наданої відповідачем позивачу, залишок невиплачених коштів позивачу станом на 06 жовтня 2014 року становить 9840,95 доларів США (а.с.32-33). Згідно довідки НБУ від 08 жовтня 2014 року офіційний курс гривні становив за 100 доларів 1296-6295 (а.с.31). Отже з відповідача на користь позивача слід стягнути суму вкладу та процентів по договорах в розмірі 9840,95 доларів США, що еквівалентно 127 600 грн. 79 коп. Доказів на спростування твердження позивача відповідачем суду не надано. Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому судові витрати у вигляді судового збору підлягають відшкодуванню зі сторони відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в дохід держави. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Витрати на правову допомогу, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України належать до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи. Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Позивач на підтвердження понесених витрат на правову допомогу надано оригінали квитанцій на суму 1500 грн. (а.с.10,30), а тому такі витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved