Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Автозаводського районного суду м.Кременчука із позовом до ФОП [PERSON] про відшкодування шкоди. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 01.11.2016 він звернувся до Сервісного центру «ProfServise» з приводу ремонту планшету «GoClever ТАВ А103». Сервісний центр є місцем здійснення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця [PERSON]. Після огляду планшета, [PERSON] надав йому заповнену квитанцію №1000 від 01.11.2016 про прийом планшета в ремонт, згідно якої ремонт здійснюється протягом 14 днів. Також йому повідомили, що про закінчення ремонту йому повідомлять по телефону. 20.12.2016 він особисто звернувся до Сервісного центру «ProfServise» і вимагав прийняти його лист щодо надання інформації про стан виконання ремонту. Однак, в сервісному центрі відмовились прийняти його лист і він вимушений був направити його поштою. Вказаний лист повернувся за закінченням терміну зберігання. Вважає, що відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів» з відповідача підлягають стягненню збитки та пеня за несвоєчасне виконання послуги. Крім того вважає, що діями відповідача йому завдана моральна шкода, яка полягала у відмові від своїх звичок та бажань, погіршенні сімейних стосунків. Посилаючись на вказані обставини, уточнивши свої позовні вимоги, просив суд стягнути з [PERSON] на його користь збитки в сумі 800 грн., неустойку за затримку усунення недоліків в сумі 1539 грн. та моральну шкоду в сумі 2000 грн. та судові витрати, пов'язані з проведенням експертизи. В судовому засідання позивач позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених у ньому. Повідомив, що планшет був переданий [PERSON] для ремонту, а не діагностики. Оскільки відповідач не відремонтував планшет у визначений договором строк, він повинен відшкодувати йому збитки та пеню, а також моральну шкоду. На запитання суду позивач повідомив. що на даний момент його планшет знаходиться у відповідача і він його не забирає, оскільки останній не виконав умов договору. Крім того, на його думку планшет може бути не в тому стані, в якому він передав його [PERSON]. Відповідач, [PERSON], проти задоволення позову заперечував. Вказав, що планшет «GoClever ТАВ А103» він приймав з метою проведення діагностики. Позивачу було повідомлено про те, що протягом 3-4 днів діагностика буде проведена та йому зателефонують. 22.11.2016 позивач дзвонив до сервісного центру, йому повідомили про результати діагностики та про те, що ремонт планшету не може бути проведений через відсутність необхідних деталей. Також, він неодноразово дзвонив [PERSON] з тим, щоб останній забрав свій планшет, однак він сказав йому більше не телефонувати бо він зверниться до поліції. На запитання суду пояснив, що позивач відмовляється забирати свій планшет, він навіть приніс його в судове засідання з тим, щоб повернути його. Оскільки у нього не було поштової адреси позивача, він не мав можливості направити йому акт діагностики планшету. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази, приходить до наступного. В ч.1 ст.627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до положень ст.865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору (частина 1 ст.866 ЦК України). За змістом ч.ч.1,2 ст.846 ЦК строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту. В силу ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що 01.11.2016 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір побутового підряду, що підтверджується копією квитанції №1000 від 01.11.2016. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, [PERSON] посилається на те, що відповідно до умов укладеної між ним та [PERSON] угоди, відповідач повинен був здійснити ремонт належного йому планшету «GoClever ТАВ А103». Однак, вказані доводи позивача спростовуються квитанцією №1000 від 01.11.2016 за підписом [PERSON] та [PERSON]. Так, в даній квитанції в графі «вид ремонту» обрано «діагностика». В судовому засіданні відповідач підтвердив, що домовленість між ним та позивачем стосувалась саме діагностики планшету. За своєю природою ремонт полягає у зміні, відновленні, покращенні будь-чого, доведення об'єкта до початкових характеристик. Натомість діагностика полягає лише у визначенні технічного стану об'єкта, у виявлені дефектів чи несправностей, тощо. Проведення [PERSON] діагностики планшету «GoClever ТАВ А103», підтверджується наданими суду актом діагностики. Так, за результатами діагностики було виявлено несправності планшету, які були відображені в даному актів і надано висновок з приводу способів їх усунення. Встановлені судом обставини свідчать про те, що [PERSON] в повній мірі були виконані умови укладеного між ним та [PERSON] договору побутового підряду. Відповідно до ч.1 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказів, які б свідчили про те, що відповідачем не в повній мірі виконані умови договору побутового підряду укладеного між ним та [PERSON], позивачем надано не було. Також, позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували предметом спірного договору був ремонт планшета. а не його діагностика. Суд відзначає, що наслідки порушення виконавцем своїх зобов'язань, встановлені у ст. 872 ЦК України та ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», не передбачають стягнення вартості речі, яка здана в ремонт чи на діагностику. Вказаний спосіб захисту може бути обраний позивачем лише у випадку його невиправного пошкодження чи фізичного знищення. В той же час позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що планшет «GoClever ТАВ А103» на даний час пошкоджений чи знищений. Згідно ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. На переконання суду, посилання позивача на те, що договір повинен був бути виконаним в строк 14 днів, спростовується наявними в матеріалах справи доказами. Зокрема, в квитанції №1000 від 01.11.2016 зазначено, що протягом 14 днів без замовлення деталей проводитись саме гарантійний (негарантійний) ремонт, а не діагностика. Встановлені судом обставини справи свідчать про те, що відповідачем виконані умови договору, а саме проведена діагностика планшета, а тому суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача в частині стягнення збитків в розмірі, що становить вартість планшету, а також пені. В п.5 ч.1 ст.4 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. На думку суду, підстави, з якими ЗУ «Про захист прав споживачів» пов'язує виникнення права споживача на відшкодування моральної шкоди, в даному випадку відсутні. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Суд відзначає, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди є похідними від вимог про стягнення коштів, а тому, з огляду на те, що судом було відмовлено у задоволенні вимог позивача про стягнення збитків та пені, правові підстави для стягнення моральної шкоди відсутні. Відтак, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed