Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до Станично-Луганського районного суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] ,\~ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якій просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком,\~розташованим за\~адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що він є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . на підставі договору купівлі-продажу від 14.08.1990 року, посвідченого головою виконкому Теплівської сільської ради народних депутатів Станично-Луганського району Луганської області, зареєстрованого в реєстрі за №32. У вказаному будинку зареєстрований [PERSON] , однак, відповідач по справі фактично не мешкає та ніколи не мешкав у ньому, оскільки позивач надав згоду на його реєстрацію у належному йому будинку лише на місяць, а після спливу вказаного строку [PERSON] покинув с. Нижній Мінченок Станично-Луганського району Луганської області, при цьому не пройшовши процедуру добровільного зняття з реєстрації у вищевказаному будинку. Той факт, що [PERSON] зареєстрований у належному позивачу будинку, порушує його право на вільне розпорядження і користування майном, перешкоджає його праву отримати субсидію на оплату житлово-комунальних послуг. Таким чином, позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Позивач в позовній заяві просив суд про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, жодних заяв чи клопотань від нього не надходило. Враховуючи, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток та розміщення оголошення на офіційному сайті суду, та відповідач відзивів не подавав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідача за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що відповідно до копії договору купівлі-продажу від 14.08.1990 року, посвідченого головою виконкому Теплівської сільської ради народних депутатів Станично-Луганського району Луганської області Ушаковою Н.І., [PERSON] належить будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано за [PERSON] . БТІ 07.12.1990 року. Згідно довідки начальника КП «Станично-Луганське БТІ» від 13.09.2021 року за №150 житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований на праві приватної власності за [PERSON] - 1/1 частка, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого виконкомом Теплівської сільської ради14.08.1990 року, реєстр №32. В зазначеному будинку зареєстровані: позивач [PERSON] , [INFO] , дружина позивача [PERSON] , [INFO] та відповідач [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою №1134 від 10.08.2021 року, виданою керівником Нижньотеплівської сільської ВЦА Щастинського району Луганської області Кондратьєвим Д.О., однак відповідач фактично там не проживає з 2012 року, що підтверджується актом про фактичне не проживання особи за місцем реєстрації, складеним начальником відділу ЦНАП та соціальних послуг Нижньотеплівської сільської ВЦА Щастинського району Луганської області Стаховою О. у присутності сусідів: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права користування житловим приміщенням. Стаття 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Статтею 47\~Конституції України визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно ст. 317 та ст. 319 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника\~житлового будинку,\~квартири визначені\~ст.\~383\~ЦК України: власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва, та ст. 150 ЖК Української РСР, в якій йдеться про те що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», коли особа була відсутня понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати її такою, що втратила право на жилу площу. Відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає, будинком не користуються, житлово-комунальні послуги та витрати на його утримання не сплачує, домовленості з позивачем про збереження користування житлом понад строк укладено не було, а тому правових підстав для подальшої його реєстрації у будинку позивача наразі немає, внаслідок чого суд приходить до висновку про необхідність визнання відповідача таким, що втратив право користування вищевказаним будинком. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Суд враховує, що позивач, звертаючись до суду з позовом, не заявляв вимог про стягнення з відповідача на його користь судового збору, а тому вважає судові витрати залишити за його рахунок. На підставі викладеного і

Outcome: approved