Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовом до Державного підприємства «Артемвугілля» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки з розрахунком при звільненні, починаючи з 08 квітня 2016 року по 08 квітня 2019 року, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивач працював на СП «Шахта ім. В.І.Леніна» Державного підприємства «Артемвугілля» по 09.07.2015 року та був звільнений за станом здоров`я. В грубе порушення вимог закону роботодавець не провів із позивачем остаточний розрахунок у день його звільнення у сумі 24 532,55 гривень. Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08.04.2016 року по справі № 243/1326/16-ц з ДП «Артемвугілля» на користь позивача стягнуто заборгованість по заробітній платі у розмірі 24 532,55 гривень та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 77 200,00 гривень, проте на теперішній час відповідач не виплатив заборгованість по заробітній платі у розмірі 24 532,55 гривень. Просить стягнути на його користь суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 08.04.2016 року по 08.04.2019 року у розмірі 299 600,00 гривень. Позивач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до судового засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та справу розглянути без його участі, проти заочного рішення не заперечував (а.с.49). Представник відповідача ДП «Артемвугілля» про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовою кореспонденцією в матеріалах справи, до судового засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив (а.с.55). Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Положеннями ч. 13 ст. 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, але в судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив на позов та позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог встановив наступні обставини та відповідні ним докази. Позивач [PERSON] працював на СП «Шахта ім. В.І.Леніна» ДП «Артемвугілля», та був звільнений 09.07.2015 року згідно наказу № 336/к від 09.07.2015 року за станом здоров`я на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується відомостями його трудової книжки (а.с.6-8). Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08.04.2016 року на користь [PERSON] з ДП «Артемвугілля» було стягнуто заборгованість по заробітній платі у розмірі 24 532,55 гривень та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 77 200,00 гривень без утримання обов`язкових аналогів та платежів (а.с.9-10). З відповіді Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 20.11.2018 року слідує, що звернути стягнення на майно боржника ДП «Артемвугілля» не є можливим, оскільки право власності на нерухоме майно, що знаходиться у м. Горлівка Донецької області, не зареєстровано, за боржником закріплено лише право господарського відання майном (а.с.11). Згідно із витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за кодом ЄДРПОУ 32270533 (ДП «Артемвугілля»), станом на 14.05.2019 року, місцезнаходженням юридичної особи є: 84130, Донецька область, м. Слов`янськ, м. Святогірськ, вул. Куйбишева, буд. 66, відомості про перебування юридичної особи в процесі припинення відсутні (а.с.13-15). Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.2 ст.89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.5, 6ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положення ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до вимог статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, що передбачає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. На підставі ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. З матеріалів справи слідує, що між сторонами виник спір з приводу порушення ДП «Артемвугілля» законодавства про оплату праці з передбачених ст.ст.116 та 117 КЗпП України підстав. Матеріалами справи встановлено, що рішенням суду від 08.04.2016 року, позовні вимоги [PERSON] до ДП «Артемвугілля» про стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі 24 532,55 гривень, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 77 200,00 гривень були задоволені у повному обсязі. Зазначене рішення про стягнення заборгованості по заробітній платі з відповідача набрало законної сили, відомості щодо звернення до суду із заявою про його скасування в матеріалах справи відсутні. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов`язання, це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку, та є видом матеріальної відповідальності роботодавця. Підставою відповідальності власника (підприємства) є склад правопорушення, який включає два юридичних факти порушення власником строків розрахунку при звільненні (ст. 116 КЗпП) та вина власника. Відповідно до п. п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За специфікою трудових правовідносин, обов`язок щодо доказування у спорах про стягнення сум, які повинні бути сплачені працівникові при звільненні зокрема покладається саме на роботодавця. За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача, а також те, що затримка розрахунку при звільненні позивача відбулася внаслідок істотних обставин, які б виключали винність відповідача. Таким чином, оскільки відповідач мав перед позивачем заборгованість по заробітній платі на день його звільнення, дана невиплата була спричинена з вини відповідача, та остаточно заборгованість по заробітній платі до теперішнього часу залишається непогашеною, суд приходить до висновку, що відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 08.04.2016 року по 08.04.2019 року. Щодо встановлення строку звернення до суду, який суд при вирішенні трудового спору зобов`язаний перевірити, що відповідно рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року по справі № 1-5/2012 р. в частині ст.116,117,237-1 КЗпП України, про застосування тримісячного строку звернення до суду щодо стягнення середнього заробітку та весь час затримки розрахунку та моральної шкоди, суд вважає, що наведений строк обраховується з моменту фактичного розрахунку із працівником. Відповідно до положень п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», згідно із яким, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Розрахунок середнього заробітку для таких виплат проводиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року (з наступними змінами), виходячи із заробітку за останні два календарних місяці роботи, що передували події, з якою пов`язана відповідна виплата. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Враховуючи, що позивач просив стягнути середній заробіток за період з 08.04.2016 року по 08.04.2019 року, суд, в межах заявлених позовних вимог, вважає за необхідне стягнути з відповідача на його користь наступну суму, виходячи з таких розрахунків. Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08.04.2016 року, яким з відповідача на користь позивача було присуджено до стягнення заборгованість по заробітній платі в сумі 24 532,55 гривень, та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.07.2015 року по день постановлення рішення у справі 08.04.2016 року, в сумі 77 200,00, встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача [PERSON] становить 400,00 гривень. Отже, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.04.2016 року по 08.04.2019 року включно складає: 400,00 гривень х 749 днів (кількість днів затримки розрахунку) = 299 600,00 гривень. Суд зазначає, що ст. 117 КЗпП України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про оплату праці» стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку є відповідальністю роботодавця та стягується судом саме по день фактичного розрахунку, або по день постановлення рішення суду, у зв`язку із цим, в даному випадку судом розглянуті вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку у межах позовних вимог відповідно до ст. 13 ЦПК України. Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача. Оскільки позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у сумі 768,40 гривень (а.с.28), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 768,40 гривень. На підставі наведеного,

Outcome: approved