Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним вище позовом, у якому свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що 28.12.2013 року вона надала в борг [PERSON] грошові кошти в сумі 3 600 грн., які остання зобов`язалася повернути в строк до 25.03.2014 року зі сплатою відсотків за користування коштами у розмір 10% щомісячно, про що складено розписку. Крім того, [PERSON] надала в борг [PERSON] грошові кошти в розмірі: 4000 грн. згідно розписки від 10.01.2014 року, 5200 грн. згідно розписки від 29.01.2014 року, 4000 грн. згідно розписки від 15.02.2014 року, 3500 грн. згідно розписки від 05.03.2014 року, вказані кошти відповідач зобов`язалась повернути в строк до 25.03.2014 року та у випадку не повернення коштів у строки вказані в розписках сплатити [PERSON] 5 % щомісячно за період прострочення. У встановлений розписками строк відповідач грошові кошти не повернула. На підставі ст.ст. 526, 530, 533, 1046,1049,1050 ЦК України просила суд стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість за договорами позики від 28.12.2013 року, 10.01.2014 року, 29.01.2014 року, 15.02.2014 року та 05.03.2014 року у розмірі 20300 грн., 2 577 грн. - 3% річних від простроченої суми заборгованості, 16 142 грн. - інфляційні втрати, та понесені судові витрати. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, уточнила позовні вимоги, просила суд стягнути з відповідачки на її користь заборгованість за договорами позики у розмірі 110496,8 грн., яка складається з: 20 300,00 грн. - сума основного боргу, 69 670 грн. - прострочені відсотки по борговим зобов`язанням, 20 526,8 грн. - інфляційні втрати, та понесені судові витрати з підстав, зазначених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Враховуючи подану заяву позивача та належне повідомлення учасників справи про дату, час і місце судового засідання суд, вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та порядку, що встановлені договором. Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. У відповідності до частини першої та третьої ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передавання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківські рахунки. Так, із матеріалів справи вбачається, що відповідно до письмової розписки від 28.12.2014 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 3600 грн., які вона зобов`язалася повернути в строк до 25.03.2014 року зі сплатою відсотків за користування коштами у розмір 10% щомісячно. Крім того, [PERSON] надала в борг [PERSON] грошові кошти в розмірі: 4000 грн. згідно розписки від 10.01.2014 року, 5200 грн. згідно розписки від 29.01.2014 року, 4000 грн. згідно розписки від 15.02.2014 року, 3500 грн. згідно розписки від 05.03.2014 року, вказані кошти відповідач зобов`язалась повернути в строк до 25.03.2014 року та у випадку не повернення коштів у строки вказані в розписках сплатити [PERSON] 5% щомісячно за період прострочення. Відповідно до частини першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінювалися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною( сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. (правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові №6-50цс 16 від 24.02.2016 року). Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Отже, дослідивши боргові розписки про отримання в борг грошових коштів, які видавалися відповідачем (боржником) - позивачу (позикодавцю), суд приходить до висновку, що між сторонами укладено письмові договори позики, які в силу їх реального характеру є доказом не лише факту укладення договорів, а й передачі грошових сум позичальнику, тому невиконання відповідачем грошових зобов`язань у встановлені строки, свідчить про порушення ними права позивача, яке підлягає судовому захисту. В матеріалах справи мається розписка [PERSON] від 31.01.2020 року якою вона підтверджує факт отримання від [PERSON] коштів на загальну суму 20 300 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Крім того, позивачем до суду надано розписки від 31.01.2019 року, 28.05.2019 року, 05.07.2019 року, 18.11.2019 року, 03.12.2019 року, 10.12.2019 року, 17.12.2019 року, 27.01.2020 року, 21.05.2020 року з яких вбачається, що [PERSON] в рахунок погашення заборгованості, передала [PERSON] грошові кошти в сумі 2140,00 грн. З огляду на викладене вище з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню грошові кошти в розмірі 18 160,00 грн. (20 300,00 грн. - 2 140,00 грн.) - сума основного боргу та 2 338,04 грн. - 10% річних за користування грошовими коштами у розмірі 3 600,00 грн. за період з 28.12.2013 року по 25.06.2020 року (день винесення рішення суду), згідно розписки від 28.12.2013 року, всього 20 498,04 грн. Щодо позовних вимог в частині стягнення 5 % річних від простроченої суми боргу та суми інфляційних втрат, суд зазначає наступне. Приписами частини першої статті 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів, та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманих ним грошових коштів належних до сплати кредиторові Враховуючи, що відповідач своєчасно не повернула позикодавцю грошові кошти, тому позовні вимоги про стягнення 5% річних за прострочення виконання зобов`язання та інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню Отже, 5% річних за прострочення виконання зобов`язань згідно розписок від 10.01.2014 року, 29.01.2014 року, 15.02.2014 року та 05.03.2014 року, за період часу з 26.03.2014 року (наступний день за днем виконання зобов`язання) по 25.06.2020 року (день винесення рішення суду) дорівнюють (16700 ? 5% / 100% / 365 днів?2284 дні = 5225,04 грн.) Розмір інфляційних втрат з урахуванням виплачених відповідачем сум станом на 25.06.2020 року становить 27 645,72 грн. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню на суму 53 368,80 грн. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати пропорційно до розміру позовних вимог у розмірі 309,12 грн., що становить 48,30 % задоволених вимог. На підставі викладеного, ст.ст. 553, 625, 1046 -1050 ЦК України,

Outcome: partial