Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що він з 06.02.2001 перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] [INFO] у них народився син [PERSON] , а [INFO] син [PERSON] Діти проживають разом з ним. Протягом сімейного життя у них постійно виникали непорозуміння та скандали в зв`язку з різними характерами, поглядами на сімейне життя та виховання дітей. З 2015 року вони разом не проживають та не підтримують подружніх стосунків. За вказаних обставин позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе і суперечитиме його інтересам, а тому просить суд розірвати даний шлюб. В судове засідання 04.05.2020 сторони по справі не з`явились. Позивач [PERSON] попередньо подав через канцелярію суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, в поданій заяві також зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити, на стягненні судового збору з відповідача не наполягає, в разі неявки відповідача не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судові засідання, а також в підготовче засідання, не з`являлась без поважних причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася судом як за адресою реєстрації: [ADDRESS] , так і за адресою місця проживання: [ADDRESS] . Крім того, в судове засідання, призначене на 04.05.2020, відповідач викликалась у відповідності до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке було розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати вказаного судового засідання, що підтверджується матеріалами справи. Заяв про розгляд справи без її участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідачем у запропонований судом строк до суду не подано. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача, на підставі ухвали суду про заочний розгляд справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши позицію позивача, викладену у письмовій заяві, поданій до суду, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 і 11 Конвенції» та є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено, що позивач по справі [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] 06 лютого 2001 року зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Вінницької міської ради Вінницької області, про що було складено актовий запис № 166, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 06.02.2001 (а.с. 5). [INFO] у сторін по справі народився син [PERSON] , який вже є повнолітнім, а [INFO] син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 29.11.2019 (а.с. 8). Згідно з позовною заявою, причиною розпаду сім`ї є різні погляди сторін по справі на обов`язки подружжя, постійне виникнення сварок, в зв`язку з чим сторони не підтримують подружні стосунки протягом тривалого часу. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач в судові засідання не являлася, відзив на позовну заяву до суду не подавала, жодних обставин, зазначених позивачем в позовній заяві, не спростувала. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. З`ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, обставини, викладені у позові, суд вважає, що спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та негативно впливати на виховання і розвиток їхнього неповнолітнього сина, що має істотне значення, тому шлюб сторін необхідно розірвати. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно з ст. 51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. За клопотанням позивача [PERSON] судові витрати по справі слід залишити за останнім. На підставі викладеного та

Outcome: approved