Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва із вищезазначеним позовом. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 25.03.2021 позовна заява [PERSON] до ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування шкоди, передана за підсудністю на розгляд до Подільського районного суду м. Києва. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.05.2021, цивільну справу № 755/4984/21 (номер провадження 2/758/7673/21) передано судді Подільського районного суду м. Києва Петрову Д.В. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 24.05.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження за позовом [PERSON] до ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 26.08.2020, приблизно о 12 год. 25 хв. за адресою: м. Київ, вул. Регенераторна, 4 сталася ДТП за участі автомобілів «Peugeot 208» д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «Kia» д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Volkswagen Polo». Згідно Постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 22.09.2020 по справі № 755/12825/20 водія [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП. Зазначена постанова суду сторонами не оскаржувалась та набрала законної сили. Станом на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія «Peugeot 208» д.н.з. [NUMBER] була застрахована полісом обов`язкового страхування ЕР -197630165 в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (далі - Страхова компанія). Позивач звернувся до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та надав всі необхідна документи для виплати страхового відшкодування. Страхова компанія повідомила позивача, що сума страхової виплати становить 58 273 грн. 93 коп. відповідно до звіту № 1048 від 30.09.2020, ТОВ «ЕАК» Фаворит» і саме ця сума буде сплачена позивачу. 08.10.2020 р. ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» сплатила Позивачу страхове відшкодування в розмірі 58 273 грн. 93 коп. Не погоджуючись із сумою страхового відшкодування та на виконання вимог чинного законодавства Позивач замовив проведення незалежної автотоварознавчої оцінки КТЗ. Відповідно до Звіту № 02-05/11 про оцінку вартості збитку нанесеного власник пошкодженого колісного транспортного засобу від 05.11.2020 (далі - Звіт № 02-05/11 вартість матеріального збитку з урахуванням ПДВ становить - 92 796 грн. 25 коп. Оскільки Страхова компанія, на вимогу чинного законодавства України не повинна виплачувати ПДВ, сума матеріального збитку без врахування ПДВ, яку Страхова компанія повинна відшкодувати. Отже, Страхова компанія зобов`язана була сплатити 81 669 грн. 30 коп. В той же час Страхова компанія сплатила лише 58 273 грн. 93 коп. Таким чином, Страхова компанія зобов`язана ще доплатити позивачу 23 395 грн. 37 коп. (81 669 грн. 30 коп. - 58 273 грн. 93 коп. = 23 395 грн. 37 коп.) Також Позивач повинен був зберігати свій автомобіль на СТО, вартість норми години якої становить - 50 грн/добу та повинен був провести дефектування пошкоджень автомобіля після ДТП разом із проведенням комплексу діагностичних робіт (ходова частина). Враховуючи все вищенаведене та відповідно до Акту виконаних робіт № 00000511 23 жовтня 2020 року Страхова компанія повинна відшкодувати - 4 548 грн. 00 коп. Позивач вважає, що Відповідач зобов`язаний сплатити на його користь з моменту завдання майнової шкоди 3% річних в розмірі 298 грн. 05 коп., інфляційні втрати в розмірі 1169 грн. 77 коп. та пеня в розмірі 1192 грн. 20 коп. Просив стягнути з відповідача на свою користь страхове відшкодування в розмірі 23 395 грн. 37 коп., витрати щодо стоянки та дефектування автомобіля в розмірі 4 548 грн. 00 коп., пеню в розмірі 1192 грн. 20 коп., 3 % річних в розмірі 298 грн. 05 коп., інфляційні витрати в розмірі 1 169 грн. 77 коп., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 500 грн. 00 коп., витрати на виготовлення звіту № 02-05/11 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу в розмірі 2500 грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 24.05.2021 відкрито провадження у справі, призначено судове засідання, встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання позивач не з`явився, до суду представник позивача адвокат Штендер Я.Г. подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення. Представник відповідача відзив у встановлений строк не подав, у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду від нього не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.09.2020 у справі № 755/12825/20 встановлено, що [PERSON] , 26 серпня 2020 року, о 12 годині 25 хвилин, керуючи автомобілем марки «Peugeot 208», д/н [NUMBER] , у м. Києві, по вул. Регенераторній, 4 під час руху заднім ходом, не переконалася, що це буде безпечно, та скоїла наїзд на автомобіль «Кіа», д/н [NUMBER] , не дотрималась безпечної дистанції та скоїла зіткнення з автомобілем «Volkswagen Polo», що призвело до пошкодження транспортних засобів, заподіяння матеріальних збитків і порушення п. 10.9 ПДР України. [PERSON] визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Згідно з листом голови правління ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» № 8076 від 08.10.2020, цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР-197630165. Франшиза, згідно Полісу, становить 0,00 грн. Розрахунок суми страхового відшкодування: 58 273,93 грн., згідно Звіту № 1048 від 30.09.2020, ТОВ «ЕАК «Фаворіт». Згідно руху коштів по картці позивача від 09.11.2020 відповідачем на рахунок позивача було сплачено суму страхового відшкодування в розмірі 58 273,93 гривень. Як вбачається зі Звіту про оцінку КТЗ № 02-05/11 від 05.11.2020 вартість відновлювального ремонту КТЗ Кіа Сееd, реєстраційний номер [NUMBER] , з урахуванням ПДВ на запчастини, становить 92 796 грн. 25 коп. Згідно копії акту виконаних робіт № 0000051119 від 23.10.2020, виданого ТОВ «Автоцентр на Харківському» вартість: інспекції (дефектування пошкоджень автомобіля після ДТП), комплексу діагностичних робіт (ходова частина) та зберігання автомобіля склала 4 548,00 грн, як була сплачена [PERSON] , що підтверджується чеком від 24.10.2020. Крім того, позивачем були понесені витрати за замовлення звіту про оцінку КТЗ від 05.11.2020 № 02-05/11, згідно товарного чеку від 26.10.2020. Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування у повному обсязі. До збитків відносяться витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної, небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 5 даної статті особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 22.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до принципу диспозитивності, передбаченого ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ураховуючи зазначене, оцінивши докази, надані на підтвердження позовних вимог на предмет їх належності, допустимості та достовірності, а також взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в частині відшкодування страхового відшкодування і витрат щодо стоянки та дефектування автомобіля, а також за замовлення звіту про оцінку КТЗ та наявність правових підстав для задоволення позову в цій частині. Щодо позовних вимог в частині пені, 3 % річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне. Згідно з положеннями статті 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК і статті 230 Господарського кодексу України. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки зобов`язання страховика у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов`язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України. Однак в даному випадку позивачем суду не надано доказів того, що ним на адресу страховика направлялась письмова претензія щодо сплати різниці між фактичною вартістю матеріального збитку, нанесеного власнику транспортного засобу, та виплаченою страховиком суми відшкодування. Таким чином, оскільки позивач фактично не пред`являв вимогу страховику про відшкодування йому 23 295 грн. 37 коп., а тому відсутні підстави для відшкодування пені, 3% річних та інфляційних нарахувань. Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 12 500 грн, суд зазначає наступне. Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави). Статтею 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено граничний розмір витрат на правову допомогу. Відповідно до ст. 1 зазначеного вище Закону передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Така позиція закріплена і у п. 47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у яких судам роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Зокрема, п. 48 зазначеної вище постанови встановлено, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно прохальної частини позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 12 500,00 грн. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, до суду надано договір про надання правової допомоги № 10/11/20-ЦС від 10.11.2020, додаткова угода № 1 до Договору № 10/11/20-ЦС від 10.11.2020; копія квитанції на підтвердження сплати витрат з надання юридичних послуг від 10.11.2020 на суму 8000,00 грн.; акт виконаних робіт від 12.03.2021 та копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Згідно положень ч.ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З урахуванням наведеного, враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та витрачений ним час на надання таких послуг, а також з огляду на приписи п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вбачає наявність підстав для часткового задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача у даній справі витрат на правничу допомогу, а саме задоволення цих вимог у розмірі 5 тис. гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням № ПН48028С1 від 12.03.2021 про сплату судового збору у сумі 908,00 грн, який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial