Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначив, що між ним та відповідачем по справі 18 листопада 2004 року було зареєстровано шлюб. Позивач зазначає, що спільне життя виявилось невдалим та неможливим, оскільки подружжя має різні погляди на життя та ведення господарства, у зв`язку з чим, перебування у шлюбі суперечить інтересам сторін. У сторін від шлюбу є неповнолітня дитина: [PERSON] : [INFO] . У зв`язку з викладеним, позивач просить розірвати шлюб, укладений між сторонами 18 листопада 2004 року. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17 серпня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в судове засідання, сторонам направлено копію ухвали суду, відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Позивач [PERSON] , у судове засідання не з`явився, при цьому звернувся до суду з заявою, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, розгляд справи провести за його відсутності та не заперечує проти заочного розгляду справи, також просив час на примирення не надавати (а.с.31). Відповідач [PERSON] , у судові засідання також не з`явилась, про дату, час і місце проведення яких повідомлялась належним чином та своєчасно (а.с. 28, 29), відзив на позовну заяву не надала, що, відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті, заяв про відкладення справи на адресу суду не надходило. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2021 року вирішено провести заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані позивачем письмові докази в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню враховуючи таке. Сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 18 листопада 2004 року Другим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 306. Після державної реєстрації шлюбу [PERSON] зміна прізвище на « [PERSON] ». (Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] видане повторно 02.09.2020р.) (а.с.8). У сторін по справі є дитина [PERSON] , [INFO] , свыдоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с. 9). Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Як передбачено ст. 12 Європейської Конвенції по правам людини, чоловіки та жінки, які досягли шлюбного віку, мають право вступати в шлюб и створювати сім`ю у відповідності з національним законодавством, яке регулює здійснення цього права. Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права та обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Нормами Сімейного Кодексу України передбачена добровільність шлюбу. Так, згідно ст. 24 СК України - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя і оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. З урахуванням того, що позивач на примирення не згоден, зазначив, що їх сім`я розпалася остаточно, сторони не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, за таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача по справі, а тому шлюб підлягає розірванню. Спорів з приводу розподілу спільного майна подружжя та визначення місця проживання дитини під час розгляду справи заявлено не було. Позивачем не заявлено вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідача.

Outcome: approved