Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у зареєстрованому шлюбі між собою. Позивач із урахуванням подальших зменшень та уточнень у ході судового розгляду позовних вимог, просив розділити як спільно нажите між ним та [PERSON] наступне майно: нежитлове приміщення за адресою [ADDRESS], приміщення з №1 по №4, групи приміщень №126 в літ.«А», а також статутний капітал в товаристві з обмеженою відповідальністю «КП-Ремонтник», визнавши за ним право власності на ? частину зазначеного майна. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві з урахуванням уточнень. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, просила у його задоволенні відмовити, посилаючись на його безпідставність і необґрунтованість. Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлені наступні обставини і відповідні ним правовідносини. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім»єю без реєстрації шлюбу з 4.05.2005р. по 1.12.2009р., що підтверджується рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 9.08.2011р., яке набрало законної сили. У своїй позовній заяві позивач посилається на вимоги ст. 74 СК України, відповідно до якої, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Виходячи з цієї правової норми у разі укладання між чоловіком та дружиною договору щодо майна, принцип рівності часток або порядок спільної сумісної власності змінюється відповідно до умов укладеного між подружжям договору. Як встановлено судом, 21 липня 2012р. між [PERSON] [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про внесення змін та доповнень до попереднього договору. Відповідно до п. 2 цього Договору, позивач та відповідач засвідчили, що на дату підписання Договору не мають жодних можливих претензій майнового та фінансового характеру та в подальшому не будуть мати. Відповідно до п.1 Попереднього договору від 29 травня 2012р., позивач та відповідач зобов'язується не пізніше 16 липня 2012 р. укласти основні договори. Таким чином, попереднім договором від 29 травня 2012 р. сторони по даній справі взяли на себе зобов'язання укласти основні договори, щодо розподілу майна. Як встановлено у судовому засіданні, у подальшому, між позивачем та відповідачем було укладено наступні Договори: 21 липня 2012 р. було укладено договір міни, відповідно до якого позивач передав а відповідач прийняла нерухоме майно, та відповідач передав а позивач прийняв нерухоме майно. Також, 21 липня 2012р. між сторонами було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого відповідач передав у власність позивача частку у статутному капіталі товариства. Крім того, 21 липня 2012р. між сторонами було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого відповідач передав у власність а позивач прийняв у власність нерухоме майно. Відповідно до ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладання. Таким чином, основні договори між [PERSON] та [PERSON] було укладено, а отже умови досягнуті позивачем та відповідачем у попередньому договорі та доповненнях до попереднього договору є чинними. Згідно з ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є зокрема майно, набуте нею, ним до шлюбу. Відповідно до вимог ст.331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, відповідач [PERSON] набула право власності на спірне нежитлове приміщення за адресою [ADDRESS], приміщення з №1 по №4, групи приміщень №126 в літ.«А» 30.09.2013р., тобто після строку сумісного проживання з позивачем, встановленого в рішенні Шевченківського районного суду м.Києва від 9.08.2011р. Відповідно до протоколу загальних зборів членів трудового колективу Колективного підприємства «Ремонтник» від 17 квітня 2007р., було прийнято рішення про реорганізацію (припинення) Колективного підприємства «Ремонтник» шляхом перетворення в Товариство з обмеженою відповідальністю «КП-Ремонтник». З даного вбачається, що ТОВ було лише реорганізована відповідно до вимог законодавства України, а не створено. Внаслідок проведення реорганізації товариства 19 червня 2007р. на Загальних зборах КП «Ремонтник» у відповідності до приписів ст. 108 ЦК України, було затверджено передавальний акт відповідно до якого у зв'язку з зміною організаційно-правової форми до нової юридичної особи переходить усе майно, усі права та обов'язки попередньої юридичної особи. Відповідно до п. 3.2. Положення про вклади працівників Колективного підприємства «Ремонтник», працівники колективного підприємства «Ремонтник», які припинили трудові відносини, мають право на одержання вартості визначеного вкладу та не мають права на одержання частки в майні Колективного підприємства. Відповідно до п. 3.4 вартість вкладу виплачується працівникові, який припинив трудові відносини з Колективним підприємством, не пізніше 1,5 року з дня подання заяви про виплату вкладу. Відповідно до протоколу № 1 відповідача [PERSON] обрано на посаду Голови правління (директора) та призначено на посаду наказом № 4. Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що статутний фонд підприємства не змінювався жодного разу з моменту створення підприємства, а отже при існуванні підприємства не відбувалось додаткових внесків якими б було збільшено статутний фонд. Статутний фонд підприємства було першочергово сформовано 9 лютого 1994р. і складав він 441 593 000 крб. Відповідно до статуту «КП-Ремонтник» від 2 жовтня 2003р. статутний фонд підприємства становить 173 035 грн. Відповідно до передавального акту від 19 червня 2007р. до ТОВ «КП-Ремонтник», яке створилось внаслідок реорганізації шляхом перетворення Колективного підприємства «Ремонтник», перейшло усе майно, усі права та обов'язки останнього. Відповідно до Статуту від 10.07.2007р. вже ТОВ «КП-Ремонтник» статутний капітал товариства становить 173 035 грн. Також, як вбачається з трьох статутів, які були зареєстровані за період існування третьої особи, статутний фонд останньої не змінювався. За таких обставин, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані та є такими, що не підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні не надано доказів на їх підтвердження. На підставі зазначеного,

Outcome: dismissed