Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вимогами ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] і неповнолітню [PERSON], 2007 року народження такими особами, що втратили право на користування житлом - дачним будинком [ADDRESS], стверджуючи, що відповідачка разом з дочкою півтора року тому назад добровільно залишила вказаний житловий будинок, протягом цього часу житлом не користується, в будинку відсутні їхні речі. Позивач (його представник) до сьогоднішнього судового засідання не з'явився,представник позивача надав заяву про вирішення спору за його відсутності, зазначивши, що позов підтримує і не заперечує проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи. [PERSON] до суду не з'явилась, про час і місце слухання справи сповіщалась судом відповідно до вимог закону. За згодою позивачевої сторони суд ухвалює судове рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд вивчив матеріали справи і встановив наступне: На підставі договору купівлі-продажу, укладеного 24.07.2002 року між [PERSON] і [PERSON], останній набув у власність земельну ділянку за адресою [ADDRESS] площею 0,0600 га за цільовим призначенням для дачного будівництва. На підставі свідоцтва про право власності на дачні будівлі, виданого виконкомом Одеської міської ради 12.06.2007 року [PERSON] належить на праві власності дачний будинок літ.»А» загальною площею 259,8 кв. м. з надвірними спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS]. Рішенням Київського райсуду м. Одеси від 04.08.2015 року дачний будинок за адресою [ADDRESS] визнано особистою приватною власністю [PERSON]. [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.06.2006 року по 27.07.2015 року (рішення Київського райсуду м. Одеси по справі за №520\\8478\\15-ц). Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON],2007 року народження - актовий запис про народження №34, вчинений 11.01.2008 року Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси. Під час перебування у шлюбі [PERSON] проживали і були зареєстровані в дачному будинку по [ADDRESS]. Позивач стверджує, що навесні 2015 року [PERSON] разом з дочкою дачний будинок звільнили, півтора року в будинку не проживають, відповідачка житлом не цікавиться, не несе витрат з утримання будинку, але до сьогодні не оформила зняття з реєстраційного обліку по вказаному будинку. Позивач зазначає, що наявність у відповідачки реєстрації по дачному будинку значно обмежує право власника щодо користування та розпорядження будинком. На обґрунтування своїх вимог позивачева сторона посилалась на такі доводи та докази: договір купівлі-продажу земельної ділянки, свідоцтво про право власності на дачну будівлі разом з витягом про державну реєстрацію прав, рішення Київського райсуду про розірвання шлюбу (справа 520\\8478\\15-ц), яким встановлено, що сторони спільно не проживають, рішення Київського райсуду м. Одеси про визнання дачного будинку приватною власністю [PERSON] (справа 520\\8814\\15-ц), копію домової книги для прописки громадян, що мешкають у будинку [ADDRESS], інформаційну довідку з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, з якої вбачається, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 18.03.2016 року; 1\\2 частини садового будинку [ADDRESS] і 1\\2 частини земельної ділянки по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 15.06.2016 року. При наведених обставинах суд вважає, що позов [PERSON] є обґрунтованим і підлягає задоволенню з таких підстав: Ч.2 ст.405 ЦК України визначає, що «член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом», а ст.391 ЦК України передбачає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру (будинок) власника, але на час розгляду справи не є членом його сім ' ї. Суд встановив, що у 2006 році [PERSON] заселилась до дачного будинку по [ADDRESS] у якості члена сім'ї власника будинку - [PERSON] З липня місяця 2015 року відповідачка не є членом сім'ї власника будинку, ще до рішення суду про розірвання шлюбу звільнила будинок, в будинку відсутні належні відповідачці речі, [PERSON] не несе витрат з утримання будинку. Питання визначення місця проживання малолітніх та неповнолітніх регулюється ст. 29 Цивільного кодексу України, яка визначає місце проживання фізичної особи в залежності від її віку: відповідно до частини 4 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Ця норма є імперативною, тобто дитина, яка не досягла 10 років може бути зареєстрована лише з батьками, або з одним із батьків. Відповідно до положень ч.1ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. У даному випадку дитина, яка не досягла 10 років, після розірвання шлюбу між батьками, проживає з матір'ю за згодою батька. Суд погоджується з доводами [PERSON], що наявність у [PERSON] і неповнолітньої [PERSON] реєстрації по дачному будинку, належному позивачу, порушують інтереси власника будинку, тому як відповідно до Інструкції про порядок проведення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004р. №20/5, за наявності реєстрації місця проживання в будинку неповнолітньої дитини, належить укладати правочини щодо цього нерухомого майна тільки при наявності відповідної на те згоди органу опіки та піклування. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд не отримав будь-яких доказів, що спростовують доводи позивачевої сторони. Зняття з реєстрації не порушує прав відповідачки та неповнолітньої дитини, так як вони фактично проживають за іншою адресою. Виходячи зі змісту ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це є фіксація фактичного місця проживання особи і вона не пов'язана з будь-якими іншими правами особи. Відповідно до вимог ст.7 ЗУ Про свободу пересування і вільний вибір місця мешкання на Україні» зняття з реєстрації місця мешкання здійснюється на підставі остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням….).

Outcome: approved