Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська з заявою, у якій просить оголосити [PERSON] померлою. Заява мотивована тим, що 03.02.2016р. померла [PERSON], яка на час смерті проживала у [INFO], тобто в зоні проведення антитерористичної операції. Даний факт підтверджений документами, які складені без урахування вимог чинного законодавства України, у звязку з чим заявнику [PERSON] відділом державної реєстрації актів цивільного стану було відмовлено у видачі свідоцтва про смерть його матері. У судовому засіданні заявник заявлені вимоги підтримав та незважаючи на розяснення судом особливостей розгляду справ про оголошення особи померлою та встановлення факту смерті, наполягав саме на оголошенні його матері померлою. Перевіривши викладені у заяві обставини та вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви з огляду на наступне. Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Порядок розгляду справ про оголошення особи померлою регулюється главою 4 розділу 4 ЦПК України, а справ про встановлення факту смерті особи главою 4 розділу 6 ЦПК України. Відповідно до ст.46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо протягом трьох років у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. За змістом п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обгрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке провадиться полягає у з'ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою. На відміну від факту смерті особи, який встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин, громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, зазначених у Цивільному кодексі України, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав без вісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим. Як вбачається з матеріалів справи, заявником надано документи, які підтверджують, що [PERSON] померла 03.02.2016р. у м. Макіївка Донецької області, що належить до тимчасово окупованої території України. За таких обставин, оскільки матеріали справи містять докази, які підтверджують факт смерті [PERSON] у певний час та за певних обставин, у суду відсутні визначені ст.46\~ЦК України підстави для оголошення її померлою. Судом розяснювалось заявнику, що особливості провадження у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України регулюються ст.257 ЦПК України, проте своїм правом на зміну предмету заяви заявник не скористався. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed