Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

\~[PERSON] звернувся до Березанського міського суду Київської області зазначеною позовною заявою, в якій просить стягнути на свою користь з [PERSON] заборгованість за договорами позики у загальному розмірі 4760 доларів США, за курсом НБУ станом на 13.01.2016, що становить 110749,77 грн. та 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання, що складає 278569,11 грн., та 1% пені від суми позики за кожен день прострочення яка становить 278569,11грн. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 01.02.2015 надав відповідачу у борг 4760 дол. США строком до 15.03.2015. Відповідач у розписці про отримання грошових коштів зобовязався віддати борг до 15.03.2015 та у разі прострочення повернення боргу вчасно за кожен день прострочення сплачувати пеню у розмірі 1% від суми боргу. Посилався на ст.509, 530, 1047,625 ЦК України. Подав заяву про уточнення позовних вимог просив стягнути з відповідача на свою користь: борг за договором позики відповідно до розписки від 01.02.2015 у розмірі 4760 доларів США, що за курсом НБУ станом на 13.01.2016 становить 127996,40грн.; 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання, яка складає 3861 грн; інфляційні витрати за прострочення виконання грошового зобовязання у сумі 43505,05 грн; 0,5 % пені від суми позики за кожен день прострочення у розмірі 234873,40грн. Уточнену позовну заяву у судовому засіданні позивач підтримав у повному обсязі, обґрунтовуючи доводами викладеними у заяві та вказав, що просить борг стягнути з відповідача за договором позики відповідно до розписки від 01.02.2015 у розмірі 4760 доларів США, що за курсом НБУ становить 127996,40грн., саме станом на 16.03.2016. У судовому засіданні позов підтримав, обґрунтовуючи його доводами викладеними у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, через оголошення у пресі у порядку ч.9ст.74 ЦПК України. Відомості адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в місті Києві про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача судом отримані (а.с. 14). На підставі\~ст. 224 ЦПК України\~суд ухвалив провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти у сумі 4760 доларів США. Відповідно до розписки від 01.02.2015 складеної за підписом [PERSON] останній зобовязався повернути борг до 15.03.2015 та у разі прострочення виконання грошового зобовязання нараховується пеня в розмірі 1% в день (а.с.8). У строк вказаний в розписці гроші повернуті не були, таким чином, загальна сума заборгованості за договором позики відповідача за розрахунком позивача, складає 4760 дол. США, за курсом НБУ (100 дол. США складає 2688,54 грн.) станом на 16.03.2016, що становить 127999,40 грн.; 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання 3861,00 грн.; та 0,5% пені, що складає 234873,40грн. за час прострочення з 15.03.2015 по 16.03.2016; інфляційні витрати 43505,05грн. \~Відповідно до\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені\~\~родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою\~статті 1047 ЦК України\~на підтвердження\~\~укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). \~\~\~\~Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. \~\~\~\~За своєю суттю договір - розписки від 01.02.2015, про отримання [PERSON]\~\~в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора грошової суми в загальному розмірі 4760 дол. США. \~\~\~\~Отже, дослідивши боргову розписку, суд вважає, що вони підтверджують факт укладення договору позики. Крім того, у розписці сторони погодили також строк виконання зобовязання до 15.03.2015 та пеню у розмірі 1% від суми боргу за кожен день прострочення. Аналогічні висновки та правова позиція містяться у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Крім того, частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно з нормою\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням\~\~умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 4760 доларів США, що за курсом НБУ станом на 16.03.2016, що становить 127996,40грн., то слід відмітити, що вказана вимога є обґрунтованою та підлягає задоволенню частково, з урахуванням того, що 4760 доларів США відповідно до даних Національного Банку України офіційний курс гривні до долара США (1 долар дорівнює 26, 8854 грн.) станом на 16.03.2016, то сума боргу яка підлягає стягненню складає 127974,50 грн. (4760*26,8854). Частина 2\~ст. 625 ЦК України\~передбачяє, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з розписки від 01.02.2015 складеної за підписом [PERSON] останній зобовязався повернути борг до 15.03.2015 та у разі прострочення виконання грошового зобовязання нараховується пеня в розмірі 1% в день, тобто з урахуванням положень ст.525, 627, 628, 629, 638 ЦК України, сторони погодили розмір 1% в день у разі прострочення виконання грошового зобовязання. Тому, підстави для застосування до даних правовідносин у частині не виконання грошових зобовязань за договором позики положень ч.2ст.625 ЦК України, та стягнення з відповідача 3% річних у суму 3861 грн. відсутні. Законодавство України не передбачає нарахування інфляційних витрат на грошові кошти в іноземній валюті. Тому вимога про стягнення інфляційних витрат є безпідставною. За приписами ч. 2\~ст. 258 ЦК України\~позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Сторони узгодили згідно розписки від 01.02.2016 пеню у розмірі 1% від суми боргу за кожен день прострочення виконання грошового зобовязання. Тому, з урахуванням положень ст.525, 627,629, 638 ЦК позивач не може зменшити пеню у розмірі 1% на 0,5% у односторонньому порядку. Отже, 1% пені за період з 16.03.2015-16.03.2016 становить 467105,10грн., але враховуючи те, що позивач просить саме у сумі 234873,40 грн., виходячи з принципу диспозитивності, а також того, що суд не виходить за межі предявлених позовних вимог, то суд бере вважає що вимога про стягнення пені у розмірі саме 234873,40грн. підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1, 4\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що з відповідача в користь позивача слід стягнути 4760 доларів США основного боргу за договором позики, що становить 127974,50грн. та пеню у сумі 234873,40грн. У стягненні сум інфляційних втрат, 3 відсотків річних, слід відмовити. Згідно\~ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial