Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до Люботинського міського суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтуванні позовних вимог позивач зазначив, що 01 жовтня 1993 року між позивачкою та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що відділом РАГСу Фрунзенського району м. Харкова складено актовий запис про укладання шлюбу за № 543, на підставі якого видано свідоцтво про шлюб. Від сумісного проживання сторін, народилася донька [PERSON], [INFO], яка мешкає разом з відповідачкою. На протязі сімейного життя між подружжям відбувалися сварки, скандали. З вересня 2013 року ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено. Позивач вважає, що спільне життя і збереження шлюбу з відповідачкою суперечить його інтересам та інтересам їхньої дитини. Спір про поділ майна, що є їхньою спільною власністю - відсутній. Питання про проживання та виховання дитини вирішено. Шлюб існує формально понад один рік, у позивача почуття до відповідачки відсутні, для нього вона є сторонньою особою, тому строк для примирення не потрібний. Більше року позивач мешкає з іншою жінкою, з якою перебуває в шлюбно-сімейних стосунках У зв`язку з наведеним позивач просив позов задовольнити та розірвати шлюб між ним та [PERSON], [INFO], зареєстрований 01 жовтня 1993 року у відділі РАГСу Фрунзенського району м. Харкова, актовий запис № 543. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та наполягав на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] заперечувала проти розірвання шлюбу, в судове засідання не з'явилася, була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомила. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази, суд знаходить, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Судом встановлено такі факти, що не оспорюються сторонами по справі, та відповідні їм правовідносини. Позивач та відповідачка 01 жовтня 1993 року зареєстрували шлюб, про що відділом РАГСу Фрунзенського району м. Харкова складено актовий запис про укладання шлюбу за № 543, на підставі якого видано свідоцтво про шлюб (а.с.3). Від сумісного проживання сторін, народилася донька [PERSON], [INFO], яка мешкає разом з відповідачкою. Зазначене підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER], виданим Фрунзенським відділом РАЦСу Харківського міського управління юстиції 25 червня 2009 року на підставі актового запису про народження дитини № 78 від 30 червня 2007 року(а.с.9). На протязі сімейного життя між подружжям відбувалися сварки, скандали. З вересня 2013 року ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено. Позивач вважає, що спільне життя і збереження шлюбу з відповідачкою суперечить його інтересам та інтересам їхньої дитини. Спір про поділ майна, що є їхньою спільною власністю - відсутній. Питання про проживання та виховання дитини вирішено. Шлюб існує формально понад один рік, у позивача почуття до відповідачки відсутні, для нього вона є сторонньою особою, що робить неможливим їхнє подальше спільне проживання і збереження сім'ї . Тому строк для примирення не потрібний. Шлюбні відносини з відповідачкою припинені та спільне господарство не ведеться, так як більше року позивач мешкає з іншою жінкою, з якою підтримує шлюбні стосунки, має наміри зареєструвати шлюб. Судом з'ясовано фактичні взаємини подружжя, мотиви та причини звернення з позовом [PERSON]. Відповідачка [PERSON] направила до суду заяву про надання строку для примирення. Позивач категорично заперечував, через відсутність почуттів до позивачки, бажання відновлювати шлюбні стосунки та проживання з іншою жінкою, з якою має наміри реєструвати шлюб. Приймаючи до уваги, що відповідачка [PERSON] не надала суду безперечних даних про можливість подальшого спільного життя подружжя, дійсного бажання поновлення шлюбних стосунків, а позивач не має наміру зберегти сім'ю, через відсутність почуттів до [PERSON], фактичне не проживання тривалий час з відповідачкою однією сім'єю, а саме з вересня 2013 року, а також те, що перебування в зареєстрованому шлюбі суперечить його інтересам, то суд враховуючи обставини справи та думку позивача, вирішив за доцільне, відмовити відповідачці в задоволенні її заяви щодо призначення подружжю строку для примирення. Також суд враховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, тривалий час не проживання однією сім'єю, покладання обов'язку збереження сім'ї на одного з подружжя - позивача, при наявності на це його категоричного заперечення, вважає, що в даному випадку клопотання відповідачки не відповідає вимогам ст.ст. 24, 55, 56 Сімейного кодексу України. Виходячи з наведеного, суд відмовив відповідачці в задоволенні клопотання щодо надання строку для примирення. Сім'я розпалася остаточно через те, що сторони мають різні погляди щодо вирішення сумісних питань. Позивач не бажає відновлювати шлюбно-сімейні стосунки з відповідачкою. Шлюбні стосунки не можуть бути поновлені, шлюб існує формально, строк для примирення не потрібен, так як спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення для нього. Спір про поділ спільного майна відсутній. Сторони вважають вирішеним питання щодо місця мешкання та виховання дитини.. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.3,4 ст. 56 Сімейного кодексу України). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. На підставі ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу , якщо буде встановлено, по подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Як передбачено ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до вимог ст. 55 Сімейного кодексу України - Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. З таких обставин суд вважає, так як спільне життя подружжя і збереження шлюбу [PERSON] та [PERSON] суперечить інтересам позивача, що має для нього істотне значення, що робить неможливим їхнє подальше спільне проживання і збереження сім'ї, шлюб між сторонами розірвати.

Outcome: approved