Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом про стягнення боргу у сумі 26.000,00 грн. з [PERSON], вказуючи на те, що 15.09.2011 року між сторонами фактично був укладений договір позики, згідно якого позивач надав у борг відповідачеві грошові кошти у сумі 25.000,00 грн. строком до 20.03.2012 року. На підтвердження отримання грошей [PERSON] власноруч написала розписку. В строк борг позивачу повернутий не був, мирним шляхом відповідач вирішити спір не бажає. Посилаючись на викладене, [PERSON] просив суд стягнути з відповідачки суму боргу з урахуванням 3 % річних. В судове засідання сторони не з'явилися, представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи в її відсутність заочно, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, відповідач про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи в її відсутність до суду не надходило. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Частиною 2 ст. 197 ЦПК України визначено, у разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо взаємовідносин сторін, а також маючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд вважає можливим заочно розглядати справу у відсутності належно повідомленого відповідача. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, на підставі всебічного, повного, об'єктивного і безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, встановив наступне. 15.09.2011 року між сторонами фактично був укладений договір позики, згідно якого позивач надав у борг відповідачеві грошові кошти у сумі 25.000,00 грн. строком до 20.03.2012 року. На підтвердження отримання грошей [PERSON] власноруч написала розписку, копія якої міститься в матеріалах справи. В строк борг позивачу повернутий не був, мирним шляхом відповідач вирішити спір не бажає. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку саму суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того саму роду і такої самої якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1049 ЦК України визначено: позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно вимог чинного законодавства і зокрема положень ст. 625, 1048 та 1050 ЦК України, відповідач [PERSON] зобов'язана сплатити позивачу крім суми основного боргу, яка нею не повернута вчасно, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки Договором позики розмір процентів за користування коштами не визначений, при обчисленні суми процентів слід виходити від визначеної законом ставки три проценти (відсотки) річних від простроченої суми, які складають 1.000,00 грн. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового боргу та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Таким чином, з відповідача по справі [PERSON] підлягає до стягнення сума витрат понесених позивачем по справі, а саме: витрати по сплаті судового збору у розмірі 260,00 (двісті шістдесят) гривень. На підставі ст. ст. 526, 625, 1046-1047, 1050 ЦК України, ст. ст. 3-4, 10-11, 15, 59-60, 79, 88, 208-209, 212-215, 218, 224-226, 294 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved