Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці із вказаним вище позовом. Посилався на те, що він є власником нерухомого майна квартири [ADDRESS] . Однак у квартирі [ADDRESS] зареєстрована дочка попереднього власника відповідачка [PERSON] , яка більше 17 років у вказаному житлі не проживає. Наскільки йому відомо, відповідачка у 2003 році добровільно, разом із батьками, залишила місце свого проживання та більше туди не поверталася, не намагалася вселитися. Крім того, відповідачка у вказаному житлі жодних особистих речей не зберігає. Оскільки реєстрація місця проживання відповідачки створює йому ряд перешкод та порушує його право власності, просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Справа слухалась у відсутність сторін, які у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи. 16.06.2021 від представника позивача [PERSON] адвоката Костащука А.С. через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, незважаючи на те, що належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, в тому числі через оголошення, розміщене на сайті суду. Причину своєї неявки суду не повідомила. Враховуючи те, що у судове засідання учасники справи не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України Згідно вимог ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також те, що позивач не заперечував проти розгляду справи у відсутність відповідачки, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Вказане підтверджується договором купівлі-продажу від 27.01.2020 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.01.2020 (а.с.7-11). Відповідно до положень ст.ст. 317, 319\~ЦК України особі належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379,382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383\~ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Разом з тим, позивач не має змоги вільно розпоряджатися своїм нерухомим майном. Так, згідно довідки (виписки з домової книги) ПП «Житлосервіс» від 25.03.2021, у квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] , [INFO] (а.с.12). Варто зазначити, що відповідачка є дочкою колишнього власника квартири [ADDRESS] - [PERSON] (а.с.8,12). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, відповідно до вимог ст.391 ЦК України, ст.150\~ЖК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання осіб такими що втратили право на користування житловим приміщенням. Згідно акту ПП «Житлосервіс» від 25 березня 2021 року, [PERSON] з 2003 року у квартирі [ADDRESS] не проживає. Вказане також підтвердили сусіди: [PERSON] (мешканець кв. [ADDRESS] ), [PERSON] (мешканець кв. [ADDRESS] ) (а.с.13). Як було встановлено судом, жодної домовленості між позивачем та відповідачкою щодо користування житлом укладено не було. Отже, суд приходить до висновку про те, що реєстрація відповідачки у вказаному житлі чинить позивачу перешкоди у вільному розпорядженні та користуванні належним йому на праві власності майні. \~ \~ \~ \~Таким чином, дослідивши та проаналізувавши в сукупності письмові докази, враховуючи наведені вище норми закону, а також фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] щодо визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved