Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення часу для спілкування. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що з 17 квітня 2010 року по жовтень 2011 року позивач знаходився у шлюбі з [PERSON]. В жовтні 2011 року шлюб було розірвано і з того часу вони почали проживати окремо. Мають спільну дитину - [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишився проживати з матір'ю. Зараз вони проживають в [ADDRESS]. Після припинення шлюбних відносин відповідач почала перешкоджати у спілкуванні з дитиною. У звязку з чим він позбавлений можливості приймати участь у вихованні сина, чим порушуються його право, передбачене ст. 157 Сімейного кодексу України. Позивач зазначає, що не працює, оскільки є інвалідом 3 групи за загальним захворюванням, ні до якого виду відповідальності не притягувався, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра. Мешкає разом із батьками. Житлово-побутові умови дозволяють виховувати малолітню дитину. Син здоровий, не потребує постійного нагляду та піклування. В нього з сином дуже близькі стосунки, однак відповідач створила такі умови, що вони не можуть спілкуватися один з одним. У зв'язку з чим позивач просив суд усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною, [PERSON], [INFO], зобов'язати [PERSON] надати можливість спілкування з сином [PERSON], [INFO], встановивши час спілкування з сином: з 15 години першої та третьої п'ятниці кожного місяця до 18.00 години першої та третьої неділі кожного місяця; з 9.00 години другого та четвертого вівторка кожного місяця до 18.00 години кожного другого та четвертого четверга кожного місяця, кожного року в літній період в будь-який місяць на термін не менше 15 діб з можливістю виїзду на відпочинок до моря. Під час розгляду справи позивач уточнив свої вимоги та просив суд встановити час для спілкування з сином [PERSON] без присутності матері за місцем його проживання в [ADDRESS] з 15 години першої та третьої п'ятниці кожного місяця до 18.00 години першої та третьої неділі кожного місяця; з 9.00 години другого та четвертого вівторка кожного місяця до 18.00 години кожного другого та четвертого четверга кожного місяця, кожного року в літній період в будь-який місяць на термін не менше 15 діб з можливістю виїзду на відпочинок до моря. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив суд задовольнити позовні вимоги. Суду пояснив, що [PERSON] є його єдиною дитиною. Вважає, що дитині, як хлопчину, необхідна участь батька у вихованні. Він, як батько, дуже хоче навчити свого сина чомусь корисному, щось цікаве показати. В присутності відповідача та її матері в їх будинку він почувається як в гостях, а тому не може в достатній мірі спілкуватися з сином. Позивач наполягав на особистому спілкуванні з сином, без присутності матері. Також позивач зауважив, що за своїм станом здоров'я може доглядати за сином та бере на себе за це відповідальність. Зараз дійсно не працює, переніс важку операцію, але після реабілітації повернеться до нормального життя. Зараз пересувається без милиць. Про будь-які захворювання сина він нічого не знає, оскільки відповідач йому про це ніколи не говорила. У нього в будинку є окреме ліжко для сина, в будинку нормальні умови для дитини. Жодного разу дружина не дозволяла забрати сина до нього до дому, хоча [PERSON] цього дуже хоче. Представник позивача також позов підтримав та просив суд задовольнити позовні вимоги. Додав, що позивач має право на особисте спілкування з сином. За станом здоров'я він може забезпечити сину необхідний догляд та піклуванням. Заперечення матері, представник вважає необґрунтованими. Відповідач позов не визнала, проти задоволення позовних вимог заперечувала. Суду пояснила, що син хворіє - має алергію невідомого походження, траплялися випадки приступів, а тому вважає, що батько не зможе надати дитині необхідну допомогу у випадку приступу. Дитина має особливе харчування, зокрема вона не купує соки в магазині, не дає цитрусові. Окрім того відповідач зауважила, що позивач є інвалідом, а тому не зможе надати необхідний догляд дитині без сторонньої допомоги. Також відповідач зазначила, що майже рік позивач взагалі не спілкувався з дитиною. Ніколи не чинила перешкод у спілкуванні сина з батьком, але лише в її присутності або присутності її матері. Категорично заперечувала проти вимог позивача про відпочинок з сином влітку. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, суду пояснив, що відповідач не заперечує проти спілкування батька з сином, проте тільки в присутності її або бабусі. Проти встановленого органом опіки та піклування часу та порядку спілкування з дитиною не заперечує. Представник третьої особи, органу опіки та піклування в особі Дніпровокам'янської сільської ради, суду пояснила, що до органу опіки та піклування звернувся [PERSON] із заявою про встановлення часу та порядку спілкування з сином. На підставі наданих батьками документів, зокрема медичної книжки, було прийнято рішення про спілкування батька з сином до 6 років лише в присутності матері. Сумнівів щодо хвороби дитини у комісії не виникало, а тому було прийнято рішення, що дитина не може залишатися сама з батьком, окрім того дитина ще дуже мала. Окрім того батько є інвалідом і сам потребує лікування. Суд, вислухавши осіб, які брали участь у справі, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] мають спільну дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.4). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано і вони проживають окремо: позивач - в [ADDRESS], а відповідач - в [ADDRESS]. Після розірвання шлюбу малолітній [PERSON] залишився проживати з матір'ю - [PERSON]. Спору про місце проживання сина між сторонами не має. Відповідно до ст.157 Сімейного кодексу України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо спілкуватися з дитиною. Судом встановлено, що позивач проживає окремо від сина, тобто користується правом на його виховання в обмеженому виді, тобто лише в формі нетривалого спілкування з сином в присутності матері та в її будинку. Позивач як батько, має право на особисте спілкування з сином та може бути обмежений в цьому праві лише, якщо це спілкування суперечить інтересам дитини. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є матір'ю відповідача, вони проживають разом. Ніхто не перешкоджає позивачу у спілкуванні дитиною, оскільки він може до них приходити в будь-який час. Відповідач також не заперечувала, що не дозволяє батьку забирати сина до себе. Отже, судом встановлено, що позивачу чиняться перешкоди з боку відповідача у особистому спілкування з сином. Згідно зі ст. 159 Сімейного кодексу України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батькові, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] є інвалідом ІІ групи за загальним захворювання. Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною комісією інвалідність встановлена до 1 грудня 2014 року (а.с.54). Згідно з актами обстеження житлово-побутових умов від 23 вересня 2013 року та 31 січня 2014 року, що [PERSON] проживає в [ADDRESS] з батьками та братами у будинку, який має газове опалення, 2 кімнати, в будинку є окрема кімната для дитини. Санітарно-гігієнічні умови проживання відповідають вимогам. (а.с.26,27). За місцем проживання [PERSON] характеризується позитивно: веде нормальний спосіб життя, порядний, вихований, з сусідами підтримує дружні стосунки, скарг від жителів села не надходило, компрометуючих матеріалів не зареєстровано (а.с.25). При визначені часу спілкування позивача з сином, суд враховує також вік та стан здоров'я [PERSON]. Судом встановлено, що у [PERSON] трапляються випадки алергічної реакції на щеплення та сік лимону, що підтверджується записами в медичній картці. Згідно із записами медичної карткии дитини, оригінал, якої було досліджено в судовому засіданні, [PERSON] не має будь-яких захворювань, не має будь-яких відхилень у розвитку, йому зроблено щеплення у відповідності до графіку, тощо. Суд не приймає до уваги записи в медичній картці від 28 квітня 2011 року «отек бедра после прививки», від 20 грудня 2011 року «появился отек левого бедра незначительный после привики и приема лимона», від 20 серпня 2012 року «у ребенка появился отек гортани, висипание на лице, чешется после приема киви или виноградного сока», оскільки це є реакцією на щеплення, та не є обставиною, яка б могла перешкоджати спілкування батька з сином без участі матері. Свідок [PERSON], суду пояснила, що [PERSON] має алергію, траплялися випадки, коли він задихався, батько не зможе надати необхідну допомогу, якщо трапиться приступ. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є сусідкою [PERSON]. Знає, що у її сина є алергія, його обсипає, набрякає гортань. Свідок [PERSON] суду пояснила, що до серпня 2013 року працювала фельдшером в с.Бородаївка. З народження періодично оглядають всіх дітей, в тому числі і [PERSON]. Не помічала, що щось з дитиною не так, він був здоровим. Коли дитині було 1 рік 3 місяці мати вперше поскаржилась на те, що син задихався. Вирішила, що це тимчасово. Була реакція на щеплення - набряк на нозі. Мамі розповіла, як надавати дитині допомогу у випадку, якщо він задихається, а також рекомендувала ліки. Порадила звернутися до спеціаліста, але це дуже дорого. Свідок також пояснила, що всі записи в медичній картці, окрім останнього, робила вона. Свідок не змогла пояснити суду, чому в розділі «Річний епікриз» зроблено запис про те, що дитина здорова і потім, вже після підпису дописано « Іноді з'являється набряк гортані у вигляді алергічної реакції невідомої етіології» . Також свідок не змогла суду пояснити, чому запис від 20 серпня 2012 року про те що у дитини з'явився набряк гортані, висипи на обличчі після прийому ківі або виноградного соку зроблено відразу після запису «Мама жалоб не предявляет» (а.с.40). А тому суд не може вважати дані записи, як такі, що свідчать про захворювання дитини. Отже зібрані у справі докази не підтвердили, що [PERSON] має захворювання, яке виключає його можливість бути з батьком без присутності матері. Окрім того, суд приймає до уваги, те, що в судовому засіданні відповідач підтвердила, що ніякого лікування дитина не проходила, випадки набряку горла траплялися всього три рази, при цьому до лікаря вона не зверталася, швидку допомогу не викликала, причини алергії не з'ясовувала. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України одним із обов'язків батьків щодо виховання та розвитку дитини визначено обов'язок батьків піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Обмежуючи позивача у спілкуванні з сином, мати тим самим обмежує його у виконанні його батьківських обов'язків, в тому числі участі у піклуванні про здоров'я дитини. Саме з цих підстав суд не погоджується з висновком виконавчого комітету Дніпровокам'янської сільської ради про доцільність встановлення часу спілкування, встановленого рішенням органу опіки та піклування, тобто в присутності матері, оскільки встановлення такого обмеження є дискримінацією у відповідності до практики Європейського суду з прав людини ( рішення у справі «Ельсгольц проти Німеччини» від 13 липня 2003 року; «Зоммерфельд проти Німеччини» від 8 липня 2003 року) та є порушенням ст. 8 Європейської конвенції з прав людини. Отже, приймаючи до увагу особу позивача, його умови проживання, стан здоров'я, вік та стан здоров'я малолітнього сина, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що особисте спілкування батька з сином буде шкодити інтересам дитини. Враховуючи вищевикладене, суд вважає вимоги позивача про встановлення часу для спілкування сина без участі матері законними та обґрунтованими. Визначаючи час спілкування з дитиною, суд приймає до уваги, що батьки проживають в різних населених пунктах, а тому дуже часта зміна місця проживання буде важко переноситись самою дитиною, а також з урахуванням її віку, суд вважає достатнім встановити час спілкування батька з сином протягом 4 діб на місяць, з урахуванням часу на дорогу, за його місцем проживання та без участі матері. У зв'язку з цим позов підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приймає до уваги, що позивачем було сплачено за подання позовної заяви судовий збір в сумі 114 грн. 70 коп., яка підлягає стягненню з відповідача на його користь.

Outcome: partial