Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

[PERSON] (далі позивачка) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про відшкодування моральної (нематеріальної) шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя від злочину. В обґрунтування позову позивачка вказує, що вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2016 року, який набрав законної сили 18 березня 2016 року, відповідача визнано винним за ч.1 ст. 125 КК України та призначено покарання у вигляді громадських робіт на строк 200 годин за те, що він 23 серпня 2015 року приблизно об 11.00 годині, перебуваючи в домоволодінні позивачки, що розташоване по вул. Польова, 35-А в смт. Петропавлівка Петропавлівського району Дніпропетровської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, по причині того, що їхній малолітній син [PERSON], [INFO], безперервно плакав, умисно, з силою, наніс малолітньому [PERSON] в присутності позивачки один удар долонею в обличчя в області лівої щоки, чим спричинив малолітньому [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді гематоми та садна на шкіряних покровах лівої щоки з переходом на ліву половину шиї, які по своєму характеру відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Після чого в ході сварки з позивачкою, що розпочалася по причині нанесення відповідачем тілесних ушкоджень малолітньому сину, відповідач умисно, з силою, наніс позивачці один удар рукою в обличчя, чим спричинив їй фізичний біль. Потім, у зв'язку з тим, що позивачка намагалася знайти мобільний телефон для виклику швидкої допомоги та працівників поліції, відповідач умисно з силою схопив її за ліву руку та кинув її на підлогу, чим спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді гематоми та садна на шкіряних покровах верхньої третини передньої поверхні лівого плеча, гематоми на шкіряних покровах середньої третини передньої поверхні лівого плеча, верхньої третини задньої поверхні лівого передпліччя, синці на шкіряних покровах середньої третини задньої внутрішньої поверхні лівого плеча, які по своєму характеру відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Крім того, відповідач по причині того, що позивачка викликала працівників поліції, умисно, з силою, наніс їй по правій нозі один удар ногою, чим спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді гематоми та садна на шкіряних покровах середньої третини внутрішньої поверхні правого стегна, середньої третини передньої поверхні правого стегна, які по своєму характеру відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Позивачка стверджує, що неправомірними суспільно-небезпечними діями відповідача їхній малолітній дитині та позивачці було завдано немайнових витрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у її житті: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій тих подій, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну. неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності; побоювання щодо майбутнього стану здоров'я дитини. Зазначені події стали причиною подання позивачкою позовної заяви про розірвання шлюбу. Позивачка також зазначає, що наслідки перенесених подій призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін: порушення сну. швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, нервозність, дратівливість, образливість, чутливість, реакції замикання, фіксованість на негативних переживаннях, емоційна напруга, насторога, невпевненість в собі, відчуття власної неповноцінності, тривога з приводу майбутнього. Враховуючи характер та обсяг своїх фізичних, душевних та психічних страждань позивачки та її малолітнього сина [PERSON], спричинену їй та сину моральну шкоду вона оцінила у 10000 грн. Посилаючись на викладене та ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1195 Цивільного кодексу (далі ЦК) України, п.п. 1. 9 Постанови Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, ч.4 ст.61 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь відшкодування заданої його злочинними діями моральної шкоди в розмірі 10000 грн. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, дала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Відповідач позов не визнав, заперечував як факт побиття позивачки та їхнього малолітнього сина, так і спричинення їм моральної шкоди, висловлював свою незгоду з вироком суду. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши надані ними докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно зі ст. 3 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 57 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно з ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2016 року, який набрав законної сили 18 березня 2016 року, відповідача визнано винуватим за ч.1 ст. 125 КК України та призначено покарання у вигляді громадських робіт на строк 200 годин за те, що він 23 серпня 2015 року приблизно об 11.00 годині, перебуваючи в домоволодінні позивачки, що розташоване по вул. Польова, 35-А в смт. Петропавлівка Петропавлівського району Дніпропетровської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, по причині того, що їхній малолітній син [PERSON], [INFO], безперервно плакав, умисно, з силою, наніс малолітньому [PERSON] в присутності позивачки один удар долонею в обличчя в області лівої щоки, чим спричинив малолітньому [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді гематоми та садна на шкіряних покровах лівої щоки з переходом на ліву половину шиї, які по своєму характеру відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Після чого в ході сварки з позивачкою, що розпочалася по причині нанесення відповідачем тілесних ушкоджень малолітньому сину, відповідач умисно, з силою, наніс позивачці один удар рукою в обличчя, чим спричинив їй фізичний біль. Потім, у зв'язку з тим, що позивачка намагалася знайти мобільний телефон для виклику швидкої допомоги та працівників поліції, відповідач умисно з силою схопив її за ліву руку та кинув її на підлогу, чим спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді гематоми та садна на шкіряних покровах верхньої третини передньої поверхні лівого плеча, гематоми на шкіряних покровах середньої третини передньої поверхні лівого плеча, верхньої третини задньої поверхні лівого передпліччя, синці на шкіряних покровах середньої третини задньої внутрішньої поверхні лівого плеча, які по своєму характеру відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Крім того, відповідач по причині того, що позивачка викликала працівників поліції, умисно, з силою, наніс їй по правій нозі один удар ногою, чим спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді гематоми та садна на шкіряних покровах середньої третини внутрішньої поверхні правого стегна, середньої третини передньої поверхні правого стегна, які по своєму характеру відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Ці обставини підтверджуються копією вироку Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2016 року, в якому позивачка вказана як потерпіла від кримінального правопорушення, вчиненого відповідачем (а.с.5-10). Відповідно до ч.1 ст.55 Кримінального процесуального кодексу (далі - КПК) України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Згідно з ч.7 ст.128 КПК України особа, яка не предявила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право предявити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до розяснень, що містяться в п.17-1 Постанови Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4, виходячи з правил статей 4, 5 ЦПК і статей 28, 49, 50 Кримінально-процесуального кодексу України потерпілий, тобто особа, якій злочином заподіяно моральну шкоду (внаслідок посягання на здоров'я, честь, гідність, знищення майна, позбавлення годувальника тощо), має право пред'явити позов про її відшкодування у кримінальному процесі або в порядку цивільного судочинства. Позивачка не предявляла цивільного позову в кримінальному провадженні, що підтверджується копією вироку (а.с.5-10), та визнається відповідачем. Позивачка та відповідач є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії 1-КИ № 124821, виданого відділом РАЦС Петропавлівського районного управління юстиції 03.02.2015 року (а.с.11) та довідкою Петропавлівської селищної ради №2123 від 12.04.2016 року (а.с.12). Згідно з ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1). Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч.1). Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів (ч.2). Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3). Позивачка пояснила, що їхній малолітній дитині та їй самій було завдано немайнових витрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у її житті: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій тих подій, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності; побоювання щодо майбутнього стану здоров'я дитини. Свої пояснення позивачка підтвердила наданням суду висновку ультразвукової діагностики та виписки з амбулаторної карти щодо наявності у малолітньої дитини [PERSON] захворювання, яке, на її твердження, виникло внаслідок злочинних дій відповідача. Суд вважає доказаним факт заподіяння злочинними діями позивача, що спричинили позивачці та її малолітній дитині фізичний біль та страждання, яких ці особи зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та душевні страждання, яких позивачка зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача щодо неї та її малолітньої дитини, моральної шкоди позивачці та її дитині. Розмір моральної шкоди, на думку суду, визначений позивачкою без врахування положень ч.3 ст.23 ЦК України, тому суд зменшує його до розміру, що відповідає характеру правопорушення, глибині фізичних та душевних страждань, погіршенню здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеню вини особи, яка завдала моральної шкоди, вимогам розумності і справедливості. Позивачка відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» як позивач у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, звільнена від сплати судового збору. Відповідно до ст.88 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення позову, судовий збір слід стягнути з відповідача, виходячи з розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, ст.ст. 16, 23, 1167 ЦК України,

Outcome: partial