Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] сільської ради, де третя особа Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Закарпатській області, про визнання права власності на нерухоме майно. В позовній заяві зазначив, що у договорі купівлі-продажу №1-922 від 09.04.2002 року позивач [PERSON] набув права власності на нежитлову будівлю, розташовану по вул. Волошина, 20 у с.Бедевля, Тячівського району. Відповідно до дозволу на виконання будівельних робіт №92 від 15.10.2001 року позивачу було дозволено виконання будівельних робіт з реконструкції орендованого приміщення в с.Бедевля, вул. Волошина, 20 під спортивно-молодіжний комплекс. У відповідності до договору оренди земельної ділянки від 07.05.2016 року, укладеного між [PERSON] сільською радою та позивачем [PERSON] у користування позивачу [PERSON] на умовах оренди було передано земельну ділянку площею 0,0551 га (кадастровий номер 2124480400:03:003:0106), розташовану по вул. Волошина, 20 у с.Бедевля, Тячівського району, Закарпатської області для здійснення підприємницької діяльності будівництва та обслуговування спортивно-молодіжного комплексу. Право оренди позивача на земельну ділянку площею 0,0551 га (кадастровий номер 2124480400:03:003:0106), розташовану по вул. Волошина, 20 у с.Бедевля, Тячівського району, Закарпатської області для здійснення підприємницької діяльності будівництва та обслуговування спортивно-молодіжного комплексу, зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що стверджується інформаційними довідками з реєстру від 22.05.2016 року та від 14.09.2017 року. На земельній ділянці площею 0,0551 га (кадастровий номер 2124480400:03:003:0106), розташовану по вул. Волошина, 20 у с.Бедевля, Тячівського району, позивачем було реконструйовано власний обєкт нерухомого майна нежитлову будівлю, під спортивно-молодіжний комплекс. Зазначений обєкт нерухомого майна, розташований по вул. Волошина, 20 у с.Бедевля, Тячівського району. Відповідно до технічного паспорта, виготовленого 04.08.2017 року Тячівським районним підприємством технічної інвентаризації до складу будівель і споруд, розташованих за адресою: с.Бедевля, вул.Волошина, 20, входять: спортивно-молодіжно-молодіжний комплекс, прибудова, підвал, прибудова. Загальна площа нерухомого майна 616,2 кв.м. Згідно акту обстеження технічного стану спортивно-молодіжного комплексу, розташованого по вул. Волошина, 20 у с.Бедевля, Тячівського району, складеного експертом з технічного обстеження будівель і споруд [PERSON], за результатами технічного обстеження обєкту встановлено, що технічний стан конструкцій та будівлі в цілому відноситься до ІІ категорії (задовільний), фактичний стан конструкцій відповідає вимогам міцності та надійності для подальшої безпечної експлуатації будівлі за її функціональним призначенням як спортивно-молодіжний комплекс. Висновком про вартість обєкта оцінки, складеним ТОВ «Ріалті-О», встановлена ринкова вартість обєкту нерухомого майна спортивно молодіжного комплексу, розташованого по вул. Волошина, 20 в с.Бедевля, Тячівського району, у сумі 518337 гривень. Однак, право власності на зазначене нерухоме майно не встановлено, оскільки будівельні роботи були вчинені позивачем за межами терміну дії дозволу на право проведення будівельних робіт. Оскільки земельна ділянка, площею 0,0551 га (кадастровий номер 2124480400:03:003:0106), розташовану по вул. Волошина, 20 у с.Бедевля, Тячівського району, для здійснення підприємницької діяльності будівництва та обслуговування спортивно-молодіжного комплексу, передана позивачу в оренду у встановленому законодавством порядку під уже збудоване нерухоме майно, вважає, що право власності на побудований на ній обєкт нерухомого майна спортивно-молодіжний комплекс, може бути визнано за позивачем у судовому порядку на підставі ч.3 ст. 376 ЦК України. Оскільки, обєкт нерухомого майна спортивно-молодіжний комплекс, розташований по вул. Волошина, 20 у с.Бедевля, Тячівського району, будувався на орендованій земельній ділянці за рахунок особистої праці та власних коштів, визнання за ним права власності на зазначене нерухоме майно не буде порушувати прав інших осіб. Цільове призначення земельної ділянки площею 0,0551 га (кадастровий номер 2124480400:03:003:0106), розташовану по вул. Волошина, 20 у с.Бедевля, Тячівського району, для здійснення підприємницької діяльності будівництва та обслуговування спортивно-молодіжного комплексу, відповідає цільовому призначенню побудованої на ній будівлі. Про відсутність умов для введення в експлуатацію побудованого позивачем обєкту нерухомого майна у порядку, передбаченому Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» свідчить повідомлення Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Закарпатській області від 115.09.2017 року. Просить суд визнати за ним право власності на обєкт нерухомого майна - спортивно-молодіжного комплексу, загальною площею 616,2 кв.м., розташованого по вул. Волошина, 20 у с.Бедевля, Тячівського району, Закарпатської області, України. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської в судовому засіданні позовні вимоги визнав та проти задоволення позову не заперечив. Представник третьої особи Державної архітектурно-будівельної інспекції в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що згідно дозволу на виконання будівельних робіт від 15 жовтня 2001 року за №92, виданого відділом містобудування та архітектури Тячівської РДА, позивачу [PERSON] вирішено надати дозвіл з виконання будівельних робіт х реконструкції орендованого приміщення в с. Бедевля, вул.. Волошина, 20, Тячівського району, зі строком дії дозволу 2 роки (а.с.6). Згідно договору оренди земельної ділянки від 7 травня 2016 року, укладеного між [PERSON] сільською радою як орендодавцем та [PERSON] як орендарем, орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для здійснення підприємницької діяльності, яка знаходиться по вул. Волошина, 20 в с.Бедевля, Тячівського району, Закарпатської області, площею 0,0551 га, кадастровий номер земельної ділянки - 2124480400:03:003:0106, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 127743,84 гривень, договір укладено на 5 років, орендна плата\~ - 3% від нормативної грошової оцінки, що становить 3832,32 гривень (а.с.12-14). Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.05.2016 року за №59596019 та від 14 вересня 2017 року за №97250584 підтверджується державна реєстрація земельної ділянки, площею 0,0551 га. та вказаного договору оренди від 7 травня 2016 року (а.с.15, 16-18). Згідно технічного паспорту на спортивно-молодіжний комплекс в с. Бедевля, вул. Волошина, 20, від 04.08.2017 року, виготовленого на замовлення [PERSON], його загальна площа становить 616,2 квадратних метрів (а.с.19-25). В акті обстеження технічного стану будівлі спортивного-молодіжного комплексу за адресою: с. Бедевля, вул. Волошина, 20, з доданими фото-таблицями, складеного експертом з технічного обстеження будівель і споруд [PERSON], зазначено, що технічний стан конструкції відноситься до ІІ категорії (задовільний). За даними обстеження технічного стану конструкцій існуючої будівлі їх стан відповідає вимогам міцності, надійності та сейсмостійкості. Враховуючи існуючий технічний стан будівлі використання її за призначенням, як спортивно-молодіжний комплекс можливе (а.с.27-32). Листом управління ДАБІ в Закарпатській області від 15.09.2017 року за №1007-1.20/2/1182Б позивачу [PERSON] розяснено, що згідно Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» орган державного архітектурно-будівельного контролю приймав обєкти в експлуатацію до 31 грудня 2015 року (а.с.39). Цим же листом рекомендовано вирішити питання про визнання права власності на будівлю у судовому порядку. Згідно із частиною першою статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до вимог статей 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), якою вона має право володіти, користуватися та розпоряджатися. Згідно частини третьої статті 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Виходячи із положень ч.ч. 3, 5 статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 3, 4, 9 Постанови від 30.03.2012 року за №6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз'яснено, що право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК України, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв'язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. При розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України. У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Пунктом 12 цієї ж постанови розяснено, що у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. У правовій позиції висловленій Верховним Судом України при розгляді справи N 6-1328цс15 зазначено, що згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об'єкт нерухомості є самочинним. Водночас згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. При цьому слід ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об'єкті нерухомості. З урахуванням наведеного, суд вважає, що до правовідносин сторін слід застосувати правила ч.3 ст.376 ЦК України і позов про визнання права власності на самочинне будівництво задовольнити. Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на позивача.

Outcome: approved