Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку. В обґрунтування своїх вимог вказує, що 53/100 частин житлового будинку в [ADDRESS] належало їх дідові [PERSON], який за життя мав намір заповісти належний йому будинок його братові - відповідачу по справі [PERSON], тому вважав останнього власником будинку саме за цією підставою. В жовтні 2013 року йому стало відомо, що [PERSON] є власником вказаної частини житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу, укладеному між ним та їх батьком [PERSON], який діяв від імені свого батька, а їх діда [PERSON] по довіреності. Покликаючись на те, що їх батько [PERSON] використав довіреність, надану йому батьком [PERSON], після смерті останнього, на даний час також помер, він є спадкоємцем за законом, який не успадкував нерухоме майно ні після смерті діда, ні після смерті батька, оскільки вважав, що брат є власником житлового будинку як спадкоємець за заповітом, просить визнати недійсним договір купівлі-продажу 53/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] від 17.09.2005 року. Питання розподілу судових витрат вирішити відповідно до вимог ст.88 ЦПК України. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримав з підстав, зазначених в позовній заяві і просить задовольнити їх, судові витрати по справі просить покласти на позивача. Відповідач [PERSON] проти позову не заперечив. Договір купівлі-продажу 53/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], укладений 17.09.2005 року між ним та його батьком [PERSON] вважає недійсним з підстав, зазначених позивачем. Підтвердив, що про укладення такого договору позивач дізнався в жовтні 2013 року при вирішенні питання щодо реєстрації його місця проживання у вказаному будинку. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] проти позову заперечила. Вважає, що оскільки позивач не є стороною договору купівлі-продажу частини житлового будинку, батько позивача та відповідача [PERSON] спадщину після смерті свого батька [PERSON] не прийняв, позивач не є спадкоємцем після смерті діда [PERSON], в зв'язку з чим його права укладенням оспорюваного договору не порушені, тому в позові слід відмовити. Крім того вказала, що позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки останній не підтвердив, що про наявність оспорюваного договору купівлі-продажу частини житлового будинку дізнався саме в жовтні 2013 року. Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON], який є власником іншої частини житлового будинку в [ADDRESS], в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення сторін, представників, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З пояснень учасників судового розгляду, матеріалів справи судом встановлено, що власник 53/100 частин житлового будинку в [ADDRESS] [PERSON] помер [INFO](а.с.8). Після його смерті спадкоємцями першої черги за законом були двоє синів, в тому числі батько позивача та відповідача - [PERSON], які спадщину після смерті свого батька не прийняли(а.с.120,121,126-130). 17 вересня 2005 року [PERSON], діючи по довіреності від імені покійного батька [PERSON] та відповідач по справі [PERSON], уклали договір купівлі-продажу 53/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS](а.с.6,7). Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним(оспорюваний правочин). Згідно п.6 ч.1 ст.248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність. У такому разі представник зберігає своє повноваження за довіреністю для ведення невідкладних справ або таких дій, невиконання яких може призвести до виникнення збитків. Разом з тим судом встановлено також, що позивач постійно проживав, будучи зареєстрованим, разом із своїм дідом [PERSON] на час його смерті [INFO] у будинку в [ADDRESS]. Тому, будучи спадкоємцем, в даному випадку п'ятої черги за законом, як родич спадкодавця другого ступеня споріднення, прийняв спадщину після його смерті відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини(а.с.78-99). Згідно ст.1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Суд вважає також, що позивачем строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, не пропущений. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. З позовної заяви, пояснень представника позивача судом встановлено, що про укладення оспорюваного договору позивач дізнався в жовтні 2013 року при вирішенні питання щодо реєстрації його місця проживання у вказаному будинку. Дану обставину підтвердив відповідач по справі [PERSON] Заперечуючи достовірність такої обставини, представник відповідача [PERSON], разом з тим, доказів про це суду не надала. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На основі викладеного суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу 53/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] укладений 17.09.2005 року особою, представництво якої за довіреністю припинилося у зв'язку зі смертю особи, яка видала довіреність, порушує права позивача [PERSON] на спадкування зазначеного житлового будинку, як спадкодавця п'ятої черги за законом після смерті діда [PERSON], тому позов слід задовольнити і визнати недійсним вказаний договір, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в Р № 2594. На підставі ст.ст. 203, 215, 248, 655, 1265, 1268 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»,

Outcome: approved