Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що нещодавно йому стало відомо про обставину, що право власності на підвальні приміщення загальною площею 300,3 кв.м., які розташовані за адресою [ADDRESS], та складаються з поз.: I, VIII, IX, X, XI, XII, XIII, XIV, XV, XVI, XVII, XVIII, XIX, XX, XXІ - XXІІІІІ, VIIIІ, XXXIV належить відповідачу, право власності на зазначене нерухоме майно набуто відповідачем на умовах договору іпотеки. Про вищевикладені обставини позивачу стало відомо тільки зараз, а саме під час спроби відповідача та його представників увійти у належні йому підвальні приміщення, які розташовані за адресою [ADDRESS]. Позивач вважає, що відповідач неправомірно набув у власність підвальні приміщення в будинку [ADDRESS] на підставі договору іпотеки, який підлягає визнанню недійсним. Крім того відповідач порушує права та інтереси позивача як співвласника будинку, який має право користуватися місцями спільного, загального використання в тому підвальними приміщеннями будинку за їх призначенням, в тому числі для зберігання належних йому особистих речей. Вказує на порушення відповідачем при укладенні договорів іпотеки та позики частин 1 та 5 ст.203, ч.1 ст.215, ст.235 ч. 2 ст.382 ЦК України, чим відповідно і порушено його право, як співвласника спірних приміщень. Крім того, позивач вказує, що відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В судове засідання позивач та його представник не з'явились, позовні вимоги підтримали шляхом подання заяви про розгляд справи без їх участі та за наявними матеріалами справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, але через канцелярію суду подав письмові заперечення на позовну заяву, та про розгляд справи у відсутності. В своїх запереченнях, відповідач проти позову заперечив з підстав необґрунтованості вимог позивача та зазначив, що оскаржувані договори укладені відповідно до вимог норм чинного на той момент законодавства, а звернення стягнення на майно - підвальні приміщення, загальною площею 300,3 кв.м., які розташовані за адресою [ADDRESS], та складаються з поз.: I, VIII, IX, X, XI, XII, XIII, XIV, XV, XVI, XVII, XVIII, XIX, XX, XX? - XX?????, VIII?, XXXIV, проведено в строгій відповідності до ч. 3 ст.36 Закону України «Про іпотеку». Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як вбачається з матеріалів справи, 19 серпня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Хваста М.М., реєстраційний №1146. У відповідності до даного договору позики, позикодавець [PERSON] передав у власність позичальникові [PERSON] грошові кошти у сумі 300300,00 грн., Позичальник зобов'язався повернути позикодавцеві грошові кошти до 16.09.2016 року. Для забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за вищевказаним договором позики, 19.08.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Хваста М.М., реєстраційний №1147. Згідно умов договору іпотеки, [PERSON] забезпечив виконання зобов'язань, що виникають з договору позики від 19.08.2016 року належним йому на праві приватної волосності нерухомим майном - підвальними приміщеннями, загальною площею 300,3 кв.м., які розташовані за адресою [ADDRESS], та складаються з поз.: I, VIII, IX, X, XI, XII, XIII, XIV, XV, XVI, XVII, XVIII, XIX, XX, XX? - XX?????, VIII?, XXXIV Щодо підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, то вони цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. В даному випадку цивільні права та обов'язки у відповідача на майно - підвальні приміщення, загальною площею 300,3 кв.м., які розташовані за адресою [ADDRESS], та складаються з поз.: I, VIII, IX, X, XI, XII, XIII, XIV, XV, XVI, XVII, XVIII, XIX, XX, XX? - XX?????, VIII?, XXXIV виникли на підставі цивільно-правових угод, які укладені добровільно між сторонами, ніким не оскаржені та не оспорені. Так, ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Статтею 575 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом. Ст. 18 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Також ця норма Закону визначає обов'язкові відомості та істотні умови договору іпотеки, за відсутності яких, такий договір може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду. Норми Закону України «Про іпотеку» передбачають позасудовий порядок звернення стягнення на заставлене майно. Так, ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону. Ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Відповідно до наданої відповідачем копії нотаріально засвідченої заяви від 31.10.2016 року [PERSON] не заперечує про перехід права власності за невиконання основного зобов'язання до відповідача [PERSON] Суд зазначає, що відповідно до ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину, яка полягає у тому, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ст. 203 ЦК України встановлюються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. В даному випадку позивачем не наведено суду жодних підстав, які б доводили недодержання сторонами оспорюваних правочинів вимог ст. 203 ЦК України. Частиною 1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.3 ст.228 ЦК України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави. За відсутності ознак недійсності правочину, які наведені вище суд не може визнати такий правочин недійсним. Суд критично оцінює доводи позивача щодо підстав недійсності договору іпотеки від 19.08.2016 р., що зареєстрований за №1147, оскільки такі доводи є виключно припущеннями позивача, які не підтверджені в матеріалах справи жодними належними та допустимими доказами. Також позивачем не наведено у позовній заяві обставини з наявністю яких законом пов'язується можлива недійсність договору іпотеки. Судом досліджено письмові докази, а саме договір позики від 19.08.2016 р. та договір іпотеки від 19.08.2016 р., які укладені між відповідачем [PERSON] та [PERSON] та встановлено що такі відповідають вимогам цивільного законодавства та не суперечать йому. Оспорений договір іпотеки відповідає вимогам щодо його форми та порядку укладення, містить передбачені законодавством істотні умови. Щодо доводів позивача про нібито суперечність договору іпотеки інтересам суспільства, слід відмітити, що приватний і такий, що не має під собою правових підстав, інтерес позивача щодо можливості користування позивачем підвальними приміщеннями в будинку за адресою [ADDRESS], не може вважатися суспільним інтересом. Більше того позивач не має жодних майнових прав на нерухоме майно (підвальні приміщення) з якими пов'язує обставини недійсності договору іпотеки, не надав суду будь-яких допустимих доказів наявності таких прав. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відсутні передбачені законодавством підстави для визнання недійсним договору іпотеки, який укладений 19.08.2016 року між [PERSON] та [PERSON] Також, до задоволення не підлягає вимога позивача про витребування з незаконного володіння відповідача підвальних приміщень, загальною площею 300,3 кв.м., які розташовані за адресою [ADDRESS], та складаються з поз.: I, VIII, IX, X, XI, XII, XIII, XIV, XV, XVI, XVII, XVIII, XIX, XX, XX? - XX?????, VIII?, XXXIV, виходячи з наступного. Відповідач є власником підвальних приміщень загальною площею 300,3 кв.м., які розташовані за адресою [ADDRESS], та складаються з поз.: I, VIII, IX, X, XI, XII, XIII, XIV, XV, XVI, XVII, XVIII, XIX, XX, XX? - XX?????, VIII?, XXXIV. Вказане нерухоме майно набуто позивачем у власність на підставі та в порядку передбаченому цивільним законодавством. Право власності на вказане нерухоме майно зареєстровано за відповідачем. Ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ч. 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Норми цивільного законодавства, які передбачають захист права власності як шляхом витребування майна так і шляхом заявлення вимоги про усунення передбачають, що за захистом порушеного права може звернутися власник майна. Однак, позивач не надав суду жодних належним чином засвідчених документів, які б підтвердили його право на все майно чи на частину майна, як власника чи співвласника, яке він просить витребувати у відповідача. Оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що доводи позивача щодо порушення його прав власника (співвласника) майна є необґрунтованими.

Outcome: dismissed