Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, заінтересована особа: Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області. В обґрунтування заяви зазначено, що заявник народився [INFO] року в м. Іжевськ, Удмуртської АРСР. З 1964 року постійно проживав на території України у м. Запоріжжі. В 1974 році закінчив середню загальноосвітню школу № 7 м. Запоріжжя, потім перебував на військовому обліку у Жовтневому райвійськкоматі м. Запоріжжя. За час проходження військової служби захворів і отримав другу групу інвалідності, але мав можливість продовжити навчання в інституті. В 1982 році заявник одержав диплом Запорізького державного педагогічного інституту. З 30.10.1980 року по 2006 рік працював на Запорізькому комбінаті надомного труда. 27.11.2012 року [PERSON] звернувся до Комунарського районного відділу із заявою щодо видачі паспорта замість утраченого, але йому була дана відповідь про те, що встановлено особу заявника, але не встановлено належності до громадянства будь-якої держави. Заявник неодноразово звертався до органів міграції щодо одержання паспорту, але паспорт йому не видають тому, що не встановлено належності до громадянства. З цієї причини останній змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів з цією заявою, так як вирішити це питання в позасудовому порядку він не має можливості. Посилаючись на вищевикладене, заявник просить суд встановити факт постійного проживання [PERSON], [INFO], уродженця м. Іжевськ, Удмуртської АРСР, на території України, в м. Запоріжжі з1964 року, на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) та на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України2 (13 листопада 1991 року). Заявник [PERSON] в судовому засіданні підтримав заяву з підстав викладених в ній, додатково суду пояснив, що він народився [INFO] року у м. Іжевськ, Удмуртської АРСР, де на той час служив його батько. З 1964 року він проживає у м. Запоріжжі, закінчив у 1974 році середню загальноосвітню школу № 7. У 16 років отримав паспорт, який згодом змінив на військовий квиток, оскільки з 1975 року по 1977 рік навчався у військовому училищі. За час проходження військової служби він захворів та йому була встановлена друга група інвалідності. В 1982 році закінчив Запорізький державний педагогічний інститут за спеціальністю історія. Ще під час навчання в інституті працевлаштувався на Запорізький комбінат надомного труда, де працював до 1984 року. З 1987 року по 2000 рік працював у кооперативі. Після проголошення незалежності України у райвідділі йому у 1992 році поставили у паспорті відмітку про те, що паспорт громадянина СРСР є недійсним, потребує обміну. Декілька разів він звертався до райвідділу щодо отримання паспорта громадянина України України, але кожного разу йому було відмовлено у видачі нового паспорта з різних підстав. У 2004 році він здав свій паспорт, в обмін отримав тимчасове посвідчення особи громадянина України, яке свідчить про те, що він був зареєстрований в [ADDRESS] з 2002 року по 2004 рік. 27.11.2012 року він звернувся до Комунарського районного відділу із заявою щодо видачі паспорта замість втраченого, але йому було відмовлено з тих підстав, що проведеною перевіркою було встановлено його особу, але не встановлено належності до громадянства будь-якої держави. З цих самих підстав йому було відмовлено у видачі паспорту у органах міграції. В результаті паспорт громадянина України до теперішнього часу він так і не отримав. Представник заінтересованої особи - Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення заявника, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, які знаходяться в матеріалах справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, зокрема про встановлення родинних відносин. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON], народився [INFO] року в м. Іжевськ, Удмуртської АРСР, що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія [NUMBER], виданого Іжевським міськбюро ЗАГС (а.с. 2). У 1974 році [PERSON] закінчив середню загальноосвітню школу № 7 м. Запоріжжя, що підтверджується атестатом про середню освіту, серія [NUMBER], виданого 26.06.1974 року та свідоцтвом про восьмирічну освіту, виданого 10.06.1972 року (а.с. 3, 4). За час проходження військової служби [PERSON] встановлена друга група інвалідності, що підтверджується копією довідки, серія [NUMBER] від 01.11.1978 року (а.с. 5). В 1982 році [PERSON] одержав диплом Запорізького державного педагогічного інституту, за спеціальністю історія, з присвоєнням кваліфікації вчителя історії та суспільствознавства, що підтверджується копією диплома, серія [NUMBER], виданого 28.06.1982 року (а.с. 6). Відповідно до трудової книжки на ім'я [PERSON], серії [NUMBER], з 30.10.1980 року по 06.04.1984 рік заявник працював на Запорізькому комбінаті надомного труда. З 16.03.1987 року по 05.03.2000 року працював у кооперативі м. Запоріжжя (а.с. 8). З тимчасового посвідчення особи громадянина України, виданого заявнику 03.06.2004 року вбачається, що [PERSON] був зареєстрований в [ADDRESS], з 2003 року (а.с. 9). [PERSON] звертався до Комунарського РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області із заявою щодо видачі паспорту замість втраченого, але проведеною за заявою перевіркою встановлено особу заявника, але не встановлено належності до громадянства будь-якої держави, що підтверджується відповідною довідкою від 27.11.2012 року (.а.с 10). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], кожен окремо, підтвердили факт постійного проживання [PERSON] на території України, на момент проголошення незалежності України, а саме 24 серпня 1991 року, та на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України», а саме 13 листопада 1991 року. Також зазначили що із [PERSON] знайомі з середини 80-х років, він постійно проживав у м. Запоріжжі, навчався та працював у місті, створив сім`ю, виховував сина. З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Даних про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про громадянство в Україні», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України. Згідно з порядком провадження для встановлення належності до громадянства України відповідно до п.1, п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство в Україні», особа, яка за станом на 24.08.1991 року постійно проживала на території України чи за станом на 13.11.1991 року проживала в Україні і перебувала в громадянстві колишнього СРСР має надати рішення суду, яке підтверджує факт постійного проживання особи на території України за станом на 24.08.1991 року, або 13.11.1991 року. За таких обставин, аналізуючи у сукупності надані по справі докази, враховуючи, що заявник на момент проголошення незалежності України проживав на території України, суд вважає необхідним визнати факт проживання [PERSON] в Україні, оскільки від встановлення факту залежить реалізація заявником права на отримання паспорту громадянина України. Згідно зі ст. 14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved