Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Близнюківського районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за розпискою в розмірі 4613,00 грн., проценти річних за порушення зобов`язання - 230,00 грн., інфляція - 842,91 грн., розрахунок пені за ставкою НБУ - 2528,06 грн., а всього 8223,97 грн. та стягнути на свою користь судові витрати. В обґрунтування позову зазначає, що 17.03.2017 він передав відповідачу по справі в якості позики грошові кошти в сумі 4613 гривень (чотири тисячі шістсот тринадцять) гривень, що підтверджується наданою розпискою. Вказані кошти відповідач зобов`язувалася повернути до 01 вересня 2017 року включно, однак на день подачі позовної заяви до суду кошти не повернула. Відповідно до наданого розрахунку, сума основного боргу на день подачі позову складає - 4613 грн., проценти річних за порушення зобов`язання (ст. 625 ЦК України) - 230 грн., інфляція - 842 грн. 91 коп., розрахунок пені за ставкою НБУ (ст. 536 ЦК України) - 2 528грн. 06 коп.. Посилаючись на вказане, вважає позов обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню. Учасники справи про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені завчасно та належним чином. Позивач надав заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, надала заяву в якій просила справу розглядати без її участі, позов визнала частково, проти стягнення з неї пені заперечувала. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справи за відсутності усіх учасників справи на підставі наявних матеріалів. У зв`язку з неявкою в судове засідання усіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, які є належними, допустимими і достовірними у їх сукупності, суд знаходить за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступного. Частиною 1 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності. Суд, згідно вимог ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 1046 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс 15. В цій постанові зазначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми та дату отримання коштів. 17 березня 2017 року [PERSON] отримала від [PERSON] у борг грошові кошти в сумі 4613,00 грн., які зобов`язалася повернути до 01.09.2017, що підтверджується розпискою від 17.03.2017. У порушення зазначених умов розписки відповідач зобов`язання належним чином не виконала. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за договором позики [PERSON] має заборгованість у сумі 8213 грн. 97 коп., яка складається з наступного: -4613,00 грн. - заборгованість за розпискою; -230,00 грн. - проценти річних за порушення зобов`язання; -842,91 грн. - інфляція; -2528,06 грн. - розрахунок пені за ставкою НБУ. Ці обставини підтверджуються розрахунками заборгованості, наданими позивачем. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Приписами ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, позовні вимоги в цій частині є достатньо обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому, суд не вбачає підстав для стягнення неустойки (пені) за неналежне виконання зобов`язання в сумі 2528,06 грн., виходячи з наступного. Позивач посилається як на підставу стягнення пені на ст. 625 ЦК України. Однак у вказаній статті Цивільного кодексу України зовсім не йдеться про стягнення пені за прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, а лише про індекс інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Як передбачено ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно вимог ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», на який посилається позивач, цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності. Враховуючи, що позивач звернувся до суду як фізична особа, тому не відноситься до суб`єктів правовідносин, на яких поширюється зазначений вище Закон, а умовами укладеного між сторонами договору не передбачено розмір пені, у суду відсутні правові підстави для задоволення позову в цій частині. Згідно ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ними і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial