Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ТОВ «Скат-Центр» про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням законних трудових прав, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 23 січня 2018 року він був звільнений за згодою сторін з ТОВ «Скат-Центр», де працювала на посаді охоронника. На час звільнення відповідач мав перед ним заборгованість по виплаті заробітної плати в сумі 20466,38 грн., яку було стягнуто рішенням Слов`янського міськрайонного суду від 18.10.2018 року. Повністю заробітна плата йому не була виплачена. Затримка повного розрахунку складає більше року після його звільнення, у зв`язку з чим він переносить особливі моральні страждання, не має можливості купляти необхідні продукти харчування, одежу, речі першої необхідності, ліки. Він був змушений змінити звичайний уклад свого життя: звертатися до відповідних органів для захисту порушеного права. Порушення його трудових прав негативно відбивається на його душевному та психічному стані, заподіюючи щоденні моральні страждання, тобто моральну шкоду, яку він оцінює у 25 000 гривень та яку просить стягнути з відповідача на свою користь. Позивач, [PERSON] , у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідачем у визначений законом строк наданий відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому заперечує проти задоволення позову в повному обсязі, зазначає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом, оскільки для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Остаточний фактичний розрахунок з [PERSON] був проведений 06.03.2018 року, тому з цього часу розпочинається перебіг строку для звернення до суду з вимогою про відшкодування моральної шкоди. Закінчення вказаного строку припадає на 06.06.2018 року. Позивач звернувся до суду з даним позовом 23.01.2019 року, тобто поза межами встановленого законом строку. Крім того, в позовній заяві відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт заподіяння позивачеві моральних страждань та не обґрунтовано розмір моральної шкоди. В задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] з 16.05.2013 року по 29.01.2018 року працював на посаді охоронника у ТОВ «Скат-Центр», що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] від 26.10.2007 року (а.с.7-8). 29.01.2018 року [PERSON] звільнено з посади за угодою сторін за п.1 ст.36 КЗпП України, на підставі наказу № 59 від 30.01.2018 року (а.с. 8 зв.б). Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18.10.2018 року, яке набуло законної сили 20.11.2018 року, з ТОВ «Скат-Центр» на користь [PERSON] була стягнута заборгованість по заробітній платі у розмірі 20466,38 грн. (а.с.10-12). Згідно із ст. ст. 21,43 Конституції України, ст. ст. 94, 115 КЗпП України, ст. ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці» кожна людина має право на заробітну плату за виконану роботу та її своєчасне одержання в повному обсязі. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно - правовими актами (ст. 94 КЗпП України). Відповідно до ст. 115 КЗпП України - заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством. За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі відповідними змінами) роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Тобто, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати (правова позиція ВСУ у справі № 6-788цс16). Приймаючи до уваги, що позивача було звільнено в січні 2018 року, остаточний розрахунок по виплаті заробітної плати не було проведено, рішенням суду, яке не було оскаржене та набуло законної сили 20.11.2018 року, при цьому позивач вимушений був захищати свої права в судовому порядку, суд вважає, що вказане призвело до моральних страждань позивача, втрати нормальних життєвих зв`язків, та враховуючи тривалість страждань позивача та беручи до уваги співмірність, приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди. Враховуючи обставини справи, оцінюючи надані докази щодо характеру та ступені моральних страждань позивача, рівень втрати нормальних життєвих зв`язків чи додаткових зусиль останнього для організації свого життя, суд визнає розмір заявлених позовних вимог у сумі 25000 грн. завищеним та вважає достатнім та справедливим стягнути на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 2000 грн. Твердження відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду та повний розрахунок з ним 06.03.2018 року суд не приймає до уваги, оскільки заборгованість по заробітній платі була стягнута рішенням Слов`янського міськрайонного суду від 18.10.2018 року, яке відповідачем не оскаржувалось та набуло законної сили. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 61,47 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial