Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до [PERSON] про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обгрунтування позовних вимог вказує на те, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 червня 2015 року по справі № 569/19516/14-ц було стягнуто з нього на користь відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. щомісячно починаючи із 28 квітня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29 січня 2019 року по справі № 569/15183/18 змінено розмір аліментів та стягнуто з нього на користь відповідачки аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з подальшою індексацією, щомісячно,\~з дати набрання рішенням законної сили, до досягнення дитиною повноліття. Зазначеним судовим рішенням у зв`язку з задоволенням позову про зміну розміру аліментів, припинено з дня набрання рішенням законної сили подальше примусове виконання рішення Рівненського міського суду\~від 05.06.2015 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів (справа №569/19516/14-ц). Зазначає, що місце проживання дитини в судовому порядку не визначалося, дитина за спільною згодою проживала разом з відповідачкою [PERSON] . З березня 2020 року їх спільна з відповідачкою донька - [PERSON] , [INFO] проживає разом ним та перебуває повністю на його утриманні. А тому, вважає, що відповідачка [PERSON] не може витрачати аліменти за їх цільовим призначенням, відтак змінилися обставини, які були взяті судом під час постановлення рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів з нього на користь відповідачки на утримання їхньої неповнолітньої доньки підлягає припиненню. В свою чергу, спираючись на ст. 51 Конституції України та норми Сімейного Кодексу України в частині зобов`язання батьків утримувати дітей до їх повноліття, зважаючи на той факт, що їх неповнолітня донька проживає з ним та перебуває на його утриманні просить стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі ј заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Також зазначає, що [INFO] їх спільна донька [PERSON] досягла віку 14 років, а тому відповідно до вимог ч. 3 ст. 160 СК України місце проживання визначається нею самою. 01.03.2021 року через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області відповідачкою подано відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає, зазначає, що судом не визначалося місце проживання дитини, з березня 2020 року їх неповнолітня донька перебувала за своїм бажанням то в батька, то в неї, в тому вважає, що припинення стягнення аліментів на дитину, яка самостійно визначає місце проживання не можливе. В задоволенні позовних вимог просить відмовити. Позивач - [PERSON] та його представник - адвокат Пилипчук Л.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просять їх задоволити. Відповідач - [PERSON] та її представник адвокат Жуковський О.В. в судове засідання не з`явилися, про час та дату розгляду справи повідомлялися належним чином, причину неявки суду не повідомили. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Зважаючи на\~ч.\~1\~ст.\~3\~Конвенції про\~права дитини,\~ратифікованої постановою\~Верховної Ради\~України N\~789-XII від 27 лютого 1991 року, відповідно якої в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності відповідача повідомленого про час та дату розгляду. В судовому засіданні судом було заслухано думку дитини [PERSON] [INFO] , яка зазначила, що з початку введення карантину на території України в зв`язку з поширення захворіння на COVID-19, тобто з березня місяця 2020 року вона постійно проживає з батьком - [PERSON] та перебуває повністю на його утриманні. Мама, [PERSON] коштів на її утримання не надає та будь-яким чином участі в цьому не приймає, зустрічатися з нею не прагне. На прохання купити необхідні речі мама їй відмовила, в зв`язку з необхідністю придбання для свого користування телевізора. [PERSON] зазначила, що проживає і хоче проживати з батьком [PERSON] . Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника адвоката Пилипчук Л.М., дитини [PERSON] , вивчивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 червня 2015 року по справі № 569/19516/14-ц. Зазначеним судовим рішенням було стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи із 28 квітня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29 січня 2019 року по справі № 569/15183/18 змінено розмір аліментів, які стягувалися з позивача на користь відповідача на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] [INFO] аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з подальшою індексацією, щомісячно,\~з дати набрання рішенням законної сили, до досягнення дитиною повноліття та в\~зв`язку з задоволенням позову про зміну розміру аліментів, припинено з дня набрання рішенням законної сили подальше примусове виконання рішення Рівненського міського суду\~від 05.06.2015 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів (справа №569/19516/14-ц). Неповнолітня донька сторін [PERSON] , [INFO] з березня 2020 року проживає з батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виданою Великоомелянською сільською радою Рівненського району Рівненської області № 845 від 28 грудня 2020 року, актом № 44 від 28.12.2020 року складеному за участю депутата сільської ради, обраного у відповідному багатомандатному виборчому окрузі № 2 [PERSON] комісійно разом з сусідами та дитиною [PERSON] . Крім того, даний факт не заперечується доказами долученими до матеріалів справи відповідачем [PERSON] , зокрема листами Великоомелянської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 22.02.2021 року за № 155/02-19, від 23.02.2021 року за № 163/02-19. При вирішенні даного спору суд виходить з наступного. Згідно\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 179 СК України\~передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у\~ст.ст. 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п. 17\~Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. З аналізу статтей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2\~ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. В даному випадку, як було встановлено судом, дитина сторін проживає з платником аліментів, повністю перебуває на утриманні свого батька, а отже, є безпідставним стягнення з нього\~\~аліментів на користь відповідача на утримання дитини, яку він і так утримує. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року по справі № 711/8561/16 (провадження № 61-21318св18), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Припинення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини а також вимоги позивача в частині стягнення на його користь аліментів на утримання дитини, суд вважає, що припинення стягнення аліментів має бути з дати подання позову до суду, тобто з 29 грудня 2020 року. Таким чином, з урахуванням наведених обставин, позовні вимоги про припинення стягнення аліментів підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення із відповідача на його користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд зазначає наступне. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] , [INFO] проживає з батьком [PERSON] та перебуває повністю на його утриманні. Відповідач [PERSON] добровільно допомоги на утримання дитини не надає. Частиною 3 ст. 160 СК України встановлено, що якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до положень статті 12 Конвенції Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що її стосується, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Відповідно до ч.ч. 1,2\~ст.\~171\~СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору, зокрема, щодо її місця проживання. Таким чином, з досягненням віку десяти років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Відповідний правовий висновок викладено в Постанові Верховного Суду від 18 серпня 2021 року при розгляді справи № 303/3102/19 (провадження № 61-13918св20). Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (дата підписання - 25 січня 1996 року, дата набрання чинності для України - 01 квітня 2007 року) під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначенні інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Таким чином, судом заслухано думку дитини [PERSON] та її стійке бажання і надалі проживати з батьком [PERSON] та неотримання нею допомоги від матері [PERSON] . Статтею 51\~Конституції України передбачено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ст. 181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно вимог ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень\~ст. 183 СК України розмір\~аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Частиною 1 ст.\~191\~СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до вищевикладеного, враховуючи законодавчо визначену рівність батьків щодо обов`язку утримувати своїх дітей та з урахуванням того, що матеріали справи не містять жодних відомостей про неможливість відповідачки надавати таку допомогу, суд прийшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру частки від доходу, яка підлягає до стягнення з відповідачки на користь позивача, суд виходить з того, що саме такий розмір аліментів відповідатиме принципу справедливості, добросовісності та розумності, при цьому буде достатнім внеском для задоволення соціально-побутових, фізичних, духовних та інших потреб дитини та не нестиме обтяжуючого характеру для відповідачки. Відповідно до ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство й батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами (згоду на обов`язковість яких надала Верховна Рада України). Також регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, що передбачено частинами 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України. Згідно з ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Судом також враховується висновок викладений в Постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року при розгляді справи № 520/21069/18 (провадження № 61-1347св20), в якому зазначено, що відповідно до положень ст. 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано\~Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. З урахуванням обставин справи та інтересів дитини, для благополуччя та повноцінного розвитку якої необхідним є забезпечення її коштами одним із батьків у незалежності від наявності між ними спору щодо особи-платника аліментів, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідачки на його користь аліментів на утримання дитини обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Аналізуючи наведені норми, суд приходить до висновку, що судові витрати необхідно стягнути з відповідачки. На підставі ст.ст. 160, 171, 179, 180, 181, 183, 191, 273 Сімейного кодексу України, ст.ст. 12, 81, 141, 259, 263 - 265, 268, 273, 354, 430 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved