Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про стягнення шкоди, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь суму завданих дорожньо-транспортною пригодою збитків у сумі 114877 гривень та матеріальну шкоду у розмірі 10000 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що 30.01.2015 року, о 07-15 год., на Дніпропетровському шосе, 3 в м.Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням відповідача [PERSON], автомобіля [NUMBER] та автомобіля [NUMBER], під керуванням позивача [PERSON], якому цей автомобіль належить на праві приватної власності. Як вказує позивач, згідно з постановою Голосіївського районного суду м.Києва від 11.03.2015 року, ухваленій у справі №752/3528/15-п, відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, яке призвело до вказаної дорожньо-транспортної пригоди та пошкодження автомобіля позивача. Позивач зазначає про те, що згідно з автотоварознавчим дослідженням його автомобіля, проведеним Товариством з обмеженою відповідальністю «Експертна компанія «Укравтоекспертиза-Стандарт», матеріальні збитки, завдані його автомобілю, становлять 164877, 41 гривень, 50000 гривень з яких йому відшкодовано Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Україна» у зв'язку з наявністю у відповідача [PERSON] полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на вказану страхову суму, укладеного з цим товариством. Таким чином, невідшкодованими залишаються збитки в сумі 114877, 41 гривень, які позивач просить стягнути з відповідача. Також позивач просить стягнути з відповідача 10000 гривень моральної шкоди, посилаючись на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди порушено актуальні життєві плани позивача, погіршені можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив і трудових планів, нової продуктивної самореалізації. Як вказує позивач, наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на лікування, проведення правових заходів), обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання. В судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Позивач подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити, проти заочного вирішення справи не заперечував. Відповідач не з'явився в судове засідання повторно, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Згідно зі ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що 30.01.2015 року, о 07-15 год., на Дніпропетровському шосе, 3 в м.Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням відповідача [PERSON], автомобіля [NUMBER], та автомобіля [NUMBER], під керуванням позивача [PERSON]. Зазначений факт підтверджено постановою Голосіївського районного суду м.Києва у справі №752/3528/15-п від 11.03.2015 року (а.с.10). Автомобіль «Nissan», д.н.з. [NUMBER], зареєстрований на позивача [PERSON] (а.с.8). Внаслідок вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль [PERSON] зазнав технічних пошкоджень. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва у справі №752/3528/15-п від 11.03.2015 року (а.с.10) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, в результаті якого 30.01.2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода та пошкоджено автомобіль позивача. Згідно з ч.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, зазначені обставини доказування не потребують і вважаються доведеними. Згідно з висновком про вартість матеріального збитку (а.с.27), здійсненим на підставі виконаних досліджень та рекомендацій експертом - оцінювачем колісних транспортних засобів Товариства з обмеженою відповідальністю «Експертна компанія «Укравтоекспертиза-Стандарт» [PERSON] у Звіті про визначення вартості матеріального збитку за вих.№С15-56 від 26.02.2015 року (а.с.12-50), вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу NISSAN TEANA 350JM, д.н.з. [NUMBER], становить 164877,41 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно з положеннями ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пункт 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснює, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Таким чином, відповідач [PERSON] зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані [PERSON] внаслідок пошкодження належного йому автомобіля [NUMBER]. Як вказує позивач, на відшкодування частини завданих збитків ним отримано від Приватного акціонерним товариством «Страхова компанія «Україна», яким було застраховано цивільно-правову відповідальність [PERSON], грошові кошти в сумі 50000 гривень. Отже, невідшкодованими залишилися 114877,41 гривень завданих [PERSON] збитків, які він просить стягнути з відповідача. Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність вимог позивача щодо стягнення цих коштів з відповідача та необхідність їх задоволення. Позивач також просить стягнути з відповідача 10000 гривень на відшкодування завданої йому моральної шкоди. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з роз'ясненнями, наданими в п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування моральної (немайнової шкоди) від 31.03.1995 року № 4 із наступними змінами» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. За приписами чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. Як зазначено позивачем, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та пошкодження автомобіля він зазнав негативних психоемоційних змін у вигляді порушення сну, швидкої втомлюваності, пасивності, зниженого настрою, пригніченості, нервозності, дратівливості, образливості, чутливості, реакції замикання, фіксованості на негативних переживаннях, емоційної напруги, настороги, невпевненості в собі, тривоги з приводу майбутнього; були порушені актуальні життєві плани позивача, погіршені можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив і трудових планів, нової продуктивної самореалізації. Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на лікування, проведення правових заходів), обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання. З урахуванням викладеного суд вважає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачеві було заподіяно моральну шкоду, яка має бути відшкодована відповідачем по справі. Однак позивачем не доведено розмір завданої моральної шкоди саме в сумі 10000 грн. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд відповідно до положень ч.3 ст.23 ЦК України враховує вимоги розумності та справедливості і вважає, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 1500 гривень. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до частини першої статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачений позивачем судовий збір у сумі 1163, 77 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial