Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду з позовом до відповідача [PERSON] сільської ради та просить суд: - встановити \~ \~ \~ \~факт належності житлового будинку № 13, по вул. Суворова, в с. Сухолужжя, Білгород-Дністровського району, Одеської області, [PERSON], яка померла 13.10.2009 року; - встановити \~ \~ \~ \~факт сумісного проживання [PERSON], [INFO], та [PERSON], яка померла 13.10.2009 року за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Сухолужжя, вул. Суворова,13; - визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок № 13, по вул. Суворова, в с. Сухолужжя, Білгород-Дністровського району Одеської області. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що баба позивача [PERSON] померла 13.10.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 196656, актовий запис про смерть № 106. За життя [PERSON] склала заповіт від 07.10.2008 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, відповідно до якого [PERSON] заповідала все належне їй майно позивачу [PERSON], [INFO]. \~ \~ \~ \~[PERSON] районної державної нотаріальної контори Одеської області від 23.02.2018 року № 197/02-17 позивачу було відмовлено в оформленні та прийнятті спадщини, у звязку з пропуском строку для прийняття спадщини, відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно та рекомендовано звернутися до суду з відповідною позовною заявою. Факт належності житлового будинку № 13, розташованого по вул. Суворова, в с. Сухолужжя, Білгород-Дністровського району, Одеської області, [PERSON], яка померла 13.10.2009 року підтверджується витягом з погосподарської книги № 801 від 14.03.2018 року [PERSON] сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області. Згідно з рішенням виконавчого комітету Випасненської сільської ради № 36 від 09.07.1997 року, земельна ділянка площею 0,17 га за адресою вул. Суворова, 13, в с. Сухолужжя, Білгород-Дністровського району, Одеської області була передана [PERSON] у приватну власність для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. До дня смерті [PERSON] позивач мешкав фактично разом з бабусею, вів разом з нею спільне господарство, надавав допомогу, провів її поховання, що підтверджується довідкою виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області № 832 від 16.03.2018 року та витягом з по господарської книги № 612 від 20.02.2018 року [PERSON] сільської ради. На даний час позивач продовжує проживати фактично у даному житловому будинку, сплачувати всі необхідні платежі, обробляти присадибну земельну ділянку, користуватись майном, що належало за життя спадкодавці, проводить ремонтні роботи, фактично прийнявши спадщину. Інших осіб, які б мали право на обовязкову частку у спадковому майні померлої спадкодавці відповідно до ст. 1241 ЦК України відсутні. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.12.2018 року по справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. 16.01.2019 року до суду надійшла заява від позивача про закриття підготовчого провадження. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.01.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. Позивач [PERSON] надав письмову заяву, відповідно до якої просить розглянути справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримав. Представник відповідача [PERSON] сільської ради до суду не зявився, був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши правову оцінку представленим доказам та встановивши характер і особливості правовідносин, що склалися між сторонами, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, а саме, [PERSON] померла 13.10.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 196656, виданим виконавчим комітетом Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (а.с. 16). Позивач [PERSON] з померлою були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки та здійснив її поховання, що підтверджується довідкою [PERSON] сільської ради від 16.03.2018 року № 832, що в сенсі статті 3 СК України означає, що вони зі спадкодавцем проживали однією сім'єю. Відповідно до витягу з погосподарської книги від 20.02.2018 року № 612, виданої виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, [PERSON], [INFO], яка померла 13.10.2009 року постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [INFO], з 1960 року по день смерті (а.с. 17). Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, від 18.01.2019 року № 163, за даними погосподарської книги № 27, особовий рахунок № 3426, власником житлового будинку за адресою: вулиця Суворова, 13, село Сухолужжя, Білгород-Дністровського район, Одеської області, була [PERSON], яка померла 13.10.2009 року. Рішенням виконавчого комітету Випасненської сільської ради народних депутатів від 09.07.1997 року № 36 [PERSON] була надана у приватну власність для обслуговування житлового будинку та господарських будов, розташованих за адресою: вулиця Суворова, 13, село Сухолужжя, Білгород-Дністровського району. Одеської області, земельну ділянку площею 0,17 га (а.с. 13). Відповідно до абз. 3 ч. 2\~ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3\~ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього\~Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4\~ст. 3 зазначеного Закону\~права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на момент реєстрації права спадкодавцем регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР , затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав на нерухоме майно, затверджене\~наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5\~і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК України\~та\~Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року. Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності\~Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Роз'яснення щодо того, що правильним є застосування саме вказаних норм, міститься в [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013\~\~№ 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» наведено роз'яснення судам щодо розгляду аналогічних спорів з приводу спадкування майна та його реєстрації. Так, зокрема в п. 3.1. Листа зазначено, що при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Отже, надана позивачем довідка [PERSON] сільської ради від 18.01.2019 року № 163 та рішення виконавчого комітету Випасненської сільської ради народних депутатів від 09.07.1997 року № 36 про надання земельної ділянки площею 0,17 га [PERSON] підтверджує, що [PERSON], [INFO], яка померла 13.10.2009 року, належав житловий будинок, за адресою: вулиця Суворова, 13, село Сухолужжя, Білгород-Дністровського району, Одеської області. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст.1217 ЦК України спадкоємство здійснюється за заповітом і за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. На час відкриття спадщини позивач проживав разом з бабусею [PERSON], вів спільне господарство, після смерті проводив її поховання, що підтверджується довідкою від 16.03.2018 року № 832, виданої виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради та не заперечується відповідачем, у строк встановлений ст. 1270 ЦК України не відмовлявся від спадщини. Таким чином позивач у відповідності до ч.3 ст. 1270 ЦК України є таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] та додатково встановлювати факт прийняття позивачем спадщини не є необхідним. За життя [PERSON] склала заповіт від 07.10.2008 року, відповідно до якого заповідала все належне їй майно [PERSON], 20.02.1991 року. [PERSON] районної нотаріальної контори Одеської області Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 23.02.2018 року № 197/02-17 [PERSON] було відмовлено у прийнятті спадщини, у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно та пропуском строку для прийняття спадщини. Інших спадкоємців, які подали до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] немає, окрім позивача [PERSON], що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру від 12.12.2018 року № 54454090. Відповідно до ч.2 ст.325 ЦК України фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожний громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності отримується в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, [PERSON] у відповідності до ч.3 ст. 1268 ЦК України є таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON]. Однак, позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Отже права позивача [PERSON], як спадкоємця підлягають захисту шляхом задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved