Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до ТзОВ «ВМП» про стягнення заборгованості по заробітній платі. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05.02.2015 року був прийнятий на посаду начальника відділу дистрибуції ТзОВ «ВМП», а 18.07.2016 року його було переведено на посаду заступника директора з комерційних питань. Вказує, що 31.01.2017 року його було звільнено із займаної посади за згодою сторін у відповідності до п. 1 ст. 36 КЗпП України і 01.02.2017 року з ним було проведено розрахунок по заробітній платі в розмірі 25014,69 грн. Водночас, повного розрахунку по заробітній платі та інших виплатах здійснено не було, у зв`язку з чим, він 02.02.2017 року звернувся до товариства із вимогою провести повний розрахунок, зокрема, виплатити заборгованість за період з листопада 2016 року по січень 2017 року в сумі 55704,84 грн. Однак, незважаючи на це, йому було виплачено: за листопад 2016 року - 851,35 грн., грудень 2016 року - 1325,85 грн., січень 2017 року - 2677,82 грн., що не відповідає розміру заробітної плати, яку він отримував. Вважає, що такі дії відповідача протиправними і такими, що порушують його права та інтереси. У зв`язку з чим, просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі та інших виплатах у розмірі середнього заробітку за весь час затримки в сумі 295847,57 грн. До початку судового засідання позивач подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просив їх задовольнити. Також не заперечував щодо постановлення заочного рішення у справі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи через судове оголошення. Заяви про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов не подав. А тому, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача в порядку ст. 280 ЦПК України. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши наявні докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається із представлених матеріалів справи, [PERSON] 05.02.2015 року був прийнятий на посаду начальника відділу дистрибуції ТзОВ «ВМП» (а.с. 5), а 18.07.2016 року його було переведено на посаду заступника директора з комерційних питань (а.с. 6). Згідно записів у трудовій книжці серії [NUMBER] - 31.01.2017 року [PERSON] було звільнено із займаної посади за згодою сторін у відповідності до п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 7-8). Відповідно до частини 1 статті 47 Кодексу КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України). При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Як вбачається із представленого розрахунку, сума заборгованості по заробітній платі та інших виплатах у розмірі середнього заробітку за час затримки складає 295847,57 грн. (а.с. 21). Інших доказів, які б спростовували дану суму боргу суду не представлено, а тому вказаний розрахунок суд приймає до уваги. Таким чином, дослідивши та оцінивши представлені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати за один місяць. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 768,40 грн., оскільки позивача звільнено від сплати судового збору.

Outcome: approved