Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Лисичанського міського суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що 10.08.2016 року він був звільнений з відокремленого підрозділу «Шахта ім.. Г.Г.Капустіна» ПАТ «Лисичанськвугілля» за ст. 38 КЗпП України, на підставі наказу № 342-К від 11.08.2016 року. При звільненні йому не виплатити у повному обсязі нараховану заробітну плату, так згідно з довідкою за місцем роботи заборгованість становить 24161,65 грн. Не погодившись із затримкою нарахованої заробітної плати звернувся до Лисичанського міського суду Луганської області із заявою про видачу судового наказу та наказом Лисичанського міського суду Луганської області стягнуто з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 24161,65 грн. Але до даного часу заборгованість по заробітній платі не сплачена. Вважає дії відповідача незаконними, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, виплата всіх сум, що належить працівнику від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки, підприємство, установа, організація згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В наслідок невиплати заробітної плати, він дуже сильно страждав, нервував, не міг вільно розпоряджатися своєю власністю, відвідувати культурно-масові заходи, та не міг купувати продукти першої необхідності, тобто відповідач завдав йому моральної шкоди. Таку вартісну оцінку розміру моральної шкоди зазначив виходячи з ступеня моральних страждань та негативних наслідків, які наступили в наслідок систематичної невиплати заробітної плати майже рік. На підставі викладеного просив суд стягнути з відповідача, на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені з 10.08.2016р. по моменту винесення рішення виходячи з середньоденної заробітної плати в розмірі 451,12 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду письмову заяву в якій просив розглядати справу без його участі. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими фактичні обставини справи. Згідно з трудовою книжкою, [NUMBER], заповненою 22.07.1961 року, на підставі наказу № 342-к від 10.08.2016 року, [PERSON], [INFO], звільнена за ст. 38 КЗпП України. Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем та 10.08.2016р. звільнений. Згідно з довідкою № 263 від 23.10.2017 року заборгованість ПАТ «Лисичанскьвугілля» перед [PERSON] станом на 23.10.2017 року складає 24161,65 гривень. На підставі викладеного суд доходить висновку про наявність заборгованості зі сплати заробітної плати відповідачем позивачем та про те, що у позивача дійсно виникло право на звернення до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII (2148-08) від 19.10.73), Держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна зарплата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. З матеріалів справи вбачається, що згідно з довідкою № 263 від 23.10.2017 року, яка видана ПАТ «Лисичанськвугілля» заборгованість із заробітної плати перед [PERSON], становить за грудень 2015р. - 3279,46 грн., за травень 2016 р. - 853,00 грн., за серпень 2016р. - 19480,00 грн., за вересень 2016 - 10,91 грн., за жовтень - 57,89 грн., за грудень 2016 р. - 480,39 грн., всього 24161,65 грн. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Згідно з довідкою № 264 від 23.10.2017 року кількість робочих днів у липні 2016 року - відпустка, у червні 2016 - 20 лікарняні, всього нараховано 9022,51 грн. відповідно середньоденний заробіток позивача становить 451,12 грн. Отже, середній заробіток позивача за час затримки розрахунку по заробітній платі за період з 11.08.2016 року по 27.02.2018 року, тобто за 388 робочих днів становить 175034 грн. 56 коп. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, підлягають у задоволенню, а саме у розмірі 175034 (сто сімдесят п'ять тисяч тридцять чотири) грн. 56 коп. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з даним позовом позивач був звільнений від сплати судового збору.

Outcome: approved