Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до Лисичанського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що з 1976 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], яка померла [INFO] року. Від цього шлюбу вони мають дочку, [PERSON], яка є відповідачкою по справі. Згідно договору дарування квартири від 17.07.2002 року, він є власником квартири [ADDRESS]. З 30.07.2002 року відповідач була зареєстрована за вищевказаною адресою. Однак, відповідач жодного дня з моменту реєстрації за вказаною адресою не проживала. Протягом усього часу, з 2002 року та по теперішній час, відповідач проживала разом зі своїм чоловіком за іншою адресою: [ADDRESS]. Протягом 12-ти років він сплачує комунальні послуги і за себе і за відповідача. За всі роки ця сума по комунальним платежам вже перебільшила 10000 грн. Крім того, на його адресу, на ім'я відповідача постійно приходять листи від банків, у яких відповідач брала кредити, з погрозами конфіскувати усе майно. Ці листи завдають йому великого стресу та завдають шкоду його здоров'ю. Крім того він нещодавно переніс інсульт і довгий час був прикутий до ліжка. Коли він отримує ці повідомлення від банків з погрозами, у нього різко підвищується тиск і він змушений тривалий час лікуватися. На його прохання до відповідача розібратися з її кредитами, остання не реагує. Ніяких перешкод до проживання відповідача за місцем її реєстрації він не вчиняв, замки на вхідних дверях не міняв. Неодноразово просив відповідача знятися з місця її реєстрації у добровільному порядку, але ніякої відповіді він не отримував. 10.10.2013 року він надіслав відповідачу, [PERSON], письмове попередження про зняття її з реєстраційного обліку у добровільному порядку. Отримавши попередження, відповідачка категорично відмовилася знятися з реєстраційного обліку у добровільному порядку. У зв'язку з викладеним просив суд визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав в повному обсязі, просив суд його задовольнити, проти заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про причину неявки суд не повідомила, про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він проживає за адресою: [ADDRESS]. Позивача знає майже десять років, він проживає на сусідній вулиці. Відповідача не знає. Він часто буває вдома у [PERSON], відповідача там не бачив. [PERSON] казав, що вона одружилась та проживає десь на РТІ в м. Лисичанську. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що з позивачем знайома три роки, він її друг. Вона часто у нього буває вдома, а він у неї. Відповідачку вона бачила приблизно два рази на вулиці. За три роки вона бачила відповідачку вдома у позивача лише один раз. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідачів. У зв'язку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутності відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Вислухавши позивача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Стаття 41 Конституції закріплює у нормі-гарантії, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до статті 316 ЦК Україниправом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 317 ЦК України закріплює, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Стаття 319 ЦК України регламентує наступне: власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.Держава не втручається у здійснення власником права власності.Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Стаття 321 ЦК України призюмує, що право власності є непорушним, ніхто не може бути обмежений у його здійсненні. Згідно з статтею 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Стаття 382 ЦК України дає легальне визначення квартири, тобто квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Відповідно до частини 1 статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Стаття 386 ЦК України передбачає, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З матеріалів справи вбачається, що квартира [ADDRESS], належить [PERSON] на підставі договору дарування квартири з господарськими побудовами та спорудами від 17.07.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Луганської області [PERSON] в реєстрі за № 1458 (а.с. 7). З домової книги на квартиру [ADDRESS], що знаходиться у власності громадянина [PERSON], вбачається, що у цій квартирі зареєстровані [PERSON] з 30.07.2002 року та [PERSON] з 30.07.2002 року (а.с. 10). Згідно з довідкою б/н від 19.12.2013 року, наданою головою вуличного комітету [PERSON] вбачається, що по [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та його донька, [PERSON], яка фактично за данною адресою не проживає з 2010 року (а.с. 8). Згідно з відомостями адресно-довідкового підрозділу від 27.01.2014 року, [PERSON] зареєстрована за даресою: [ADDRESS] (а.с. 16). [PERSON] надіслав [PERSON], письмове попередження про зняття її з реєстраційного обліку у добровільному порядку (а.с. 12). Згідно з довідкою, наданою КП «Паспортна служба» № 475 від 11.04.2014 року, за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], 1944р.н., та [PERSON], 1981р.н., дочка (а.с.36). Судом встановлено, що існування реєстрації відповідача у квартирі позивача обмежує його права, так як він змушений сплачувати комунальні послуги за зареєстрованого відповідача, який у комунальних витратах участі не приймає. Судом також встановлено, що відповідач не проживає у вищевказаній квартирі більше ніж один рік. За таких обставин суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, доводи, викладені позивачем на підтвердження своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, відповідач, [PERSON] дійсно не проживає у квартирі [ADDRESS] понад 1 рік, і судом не встановлено поважність причини її відсутності, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанціями № 126 від 15.01.2014 та № 169 від 15.01.2014 року про судового збору у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved