Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

[PERSON] звернувсь до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, де просить стягнути із ПП «Лаєніндустрі» на свою користь кошти в сумі 5000 гривен, сплачені ним за недійсним правочином. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що у вересні 2014 року у засобах масової інформації він знайшов оголошення ПП «Лаєніндустрі» про надання безвідсоткового кредиту в умовах програми «Платинум-гроші». 19 вересня 2014 року він поїхав до міста Дніпродзержинська, де знаходиться філія ПП «Лаєніндустрі» і під час розмови з представником відповідача [PERSON] йому розяснено, що для отримання безвідсоткової позики на умовах діяльності програми «Платинум-гроші» йому необхідно сплатити кошти, в розмірі 2500 грн., на рахунок ПП «Лаєніндустрі», як страховку отриманої ним позики. Також йому розяснено, що після підписання запропонованих договорів та внесення грошей на рахунок відповідача в наступний банківський день він отримає грошову позику. Грошові кошти у зазначеному розмірі ним сплачені на рахунок відповідача. Після цього він зателефонував відповідачу і повідомив, що сплатив страхові кошти, але в телефонній розмові консультант повідомив, що для отримання позики необхідно сплатити ще 2500 грн., так як ставки відповідача зросли. Він сплатив зазначену суму та знову зателефонував до відповідача, який повідомив йому, що грошову позику буде надавати ТОВ «Лєксворд», а тому необхідно зателефонувати ТОВ для зясування часу отримання позика. В телефонній розмові з представником ТОВ «Лєксворд» він дізнався, що для того щоб отримати позику необхідно сплатити ще деякі суми, після чого він відмовився це робити. Також йому повідомили, що для отримання безвідсоткової позики учасник має сплатити запропоновані платежі до фонду учасників в строк не пізніше 5 банківських днів з моменту отримання рішення про надання безвідсоткової позики, а у випадку невиконання цього платіжного зобовязання в передбачений строк рішення про надання безвідсоткової позики анулюється і учасник позбавляється права на участь у найближчому заході. Після уважно вивчення документів, підписаним ним та відповідачем, виявилось, що кошти в сумі 5000 грн. сплачені ним не в рахунок страхування безвідсоткової позики, як пояснював йому представник відповідача, а на оплату інформаційних, консультаційних послуг та послуг з пошуку інформації. У звязку з викладеним, позивач вважає, що договір від 19 вересня 2014 року, укладений між ним та ПП «Лаєніндустрі» є недійсним, оскільки при його укладанні він був введений в оману, щодо предмету та умов договору, а умови договору є несправедливими, що є порушенням ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», які установили недійсність правочинів здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми, та включення до умов договору, умови, які є несправедливими. 09 жовтня 2014 року він надіслав до відповідача заяву-претензію з проханням повернути сплачені ним кошти добровільно, але не отримав відповіді на свою заяву, тому змушений звернутись з цим позовом до суду. [PERSON], будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, в судове засідання не з'явився. При цьому, в матеріалах справи мається заява позивача про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Приватне підприємство «Лаєніндустрі», належним чином повідомлялося про день та час розгляду справи, в судове засідання свого повноважного представника повторно не направило та про поважність причини його неявки суд не повідомило. Повно, всебічно та обєктивно дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні. Судом встановлено, що 19 вересня 2014 року між [PERSON] та Приватним підприємством «Лаєніндустрі» укладено договір, відповідно до умов якого Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов'язання за обумовлену плату надати інформаційні, консультаційні послуги з пошуку інформації Згідно умов п. 2.1. договору, вартість плати за надання послуг Виконавця погоджена сторонами і складає 2500,00 грн. Відповідно до п. 5.2. договору, даний договір набуває юридичної сили з моменту підписання його Сторонами та діє до підписання сторонами акту прийому-передачі наданих послуг. За умовами пункту 6.1. укладеного договору, сторони гарантували одна одній, що діють не під впливом тяжкої обставини, помилки чи обману, без будь-якого психічного чи фізичного впливу, насильства, розуміючи значення цього договору, його предмету, істотних умов, свої права та обов'язки по ньому, підтверджують дійсність своїх намірів при його укладенні та те, що цей Договір не носить характеру мнимої чи удаваної угод і спрямований на реальне настання відповідних наслідків, що засвідчують своїми підписами під текстом даного Договору. Згідно із квитанцією №60-23 від 19 вересня 2014 року, позивач здійснив оплату послуг по договору в сумі 2500,00 грн. /а.с. 11/. Крім того, згідно із квитанцією №0.0.299566060.1 від 19 вересня 2014 року, позивачем перераховано на рахунок відповідача додаткову суму в розмірі 2500,00 грн. /а.с. 11/. 19 вересня 2014 року сторони підписали акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму 2500,00 грн. /а.с. 10/. Відповідно до п.п. 19 та 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. В матеріалах справи також міститься договір №005065 від 19 вересня 2014 року укладений між ТОВ «Лексворд» та [PERSON], проте його умовами не передбачено укладення угод із третьою особою для отримання Учасником позикових коштів /а.с. 4-5/. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявності умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, як і не доведено самого факту обману щодо необхідності укладення спірного договору. Навпаки, умовою спірного договору передбачено порядок його укладення без примусу та обману, а також порядок його виконання, що було здійснено обома сторонами Умовами спірного договору передбачено надання відповідачем позивачу інформаційних, консультаційних послуг та послуг з пошуку інформації, які були оплачені позивачем та прийняті на підставі підписаного акту наданих послуг. Таким чином, суд не вбачає підстав які би вказували на те, що договір від 19 вересня 2014 року укладений між позивачем та відповідачем під впливом обману з метою надання третьою особою позикових коштів, які так і не були надані. Більш того, в своїй позовній заяві позивач взагалі не ставить вимогу щодо визнання вказаного договору недійсним. Також позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження факту сплати ним грошові кошти у розмірі 5000,00 грн. під впливом обману або помилки. За викладених обставин, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed