Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Наста», ДП «Савсервіс Карпати», третя особа Моторне (транспортне) страхове бюро України, [PERSON] про стягнення шкоди заподіяної під час ДТП зазначивши, що 20 січня 2014 року о 10 год. 10 хв. в с. Камяна Сторожинецького району Чернівецької області водій [PERSON], керуючи автомобілем марки «Рено Логан», державний номерний знак [NUMBER], що належить відповідачу ДП «Савсервіс Карпати», допустив порушення правил дорожнього руху, внаслідок чого зіткнувся з автомобілем, марки «ЗАЗ-Ланос» реєстраційний номер [NUMBER], яким керував позивач. Постановою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 07.02.2014 року [PERSON] був визнаний винним в скоєнні адміністративного правопорушення та підданий адміністративному покаранню за ст.124 КУпАП. Посилаючись на те, що йому в процесі скоєння дорожньо-транспортної пригоди були нанесені матеріальні збитки в сумі 22759,36 гривень, яка виразилась в спричиненні механічних пошкоджень автомобіля, 8100 грн. послуги евакуатора, 450 грн. вартість проведеної експертизи, позивач просив вказану суму, а також 14110,80 грн. інфляційних та 682,78 грн. трьох процентів річних, стягнути з відповідача «Страхової компанії «Наста», яка не відшкодувала йому нанесену шкоду в силу укладеного 13.08.2013 року із [PERSON] договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Крім цього позивач просив стягнути із відповідача [PERSON] нанесену йому моральну шкоду в сумі 10000 гривень, яка полягає у відчутті позивачем страху перед транспортними засобами, погіршенні його емоційно-психологічного стану, тимчасовій зміні звичного способу життя внаслідок не використання автомобіля. Відповідач до того ж не намагався відшкодувати йому завдану моральну шкоду, що додатково спричиняє йому моральні страждання. Вважав, що моральну шкоду йому має відшкодувати ДП «Савсервіс Карпати» із яким [PERSON] перебував в трудових відносинах але просив стягнути гроші безпосередньо із [PERSON] Витрати по наданню йому юридичної допомоги в підготовці цивільного позову в сумі 600 гривень та вартість судового збору просив стягнути із відповідачів. В судове засідання жодна із сторін не зявилася. Позивач просив справу розглядати без його участі. Відповідач ДП «Савсервіс Карпати» заперечив проти позову і також просив справу розглядати без участі його представника, а інший відповідач та треті особи в суд не зявились і не повідомили про причини неявки, хоча судом були неодноразово викликані на судові засідання, в звязку з чим суд знайшов можливим здійснити розгляд справи, без участі сторін на підставі наявних в справі доказів, дослідивши які суд на підставі встановлених обставин справи і відповідних правовідносин знаходить, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Так судом встановлено, що 20 січня 2014 року о 10 год. 10 хв. в с. Камяна Сторожинецького району Чернівецької області, водій [PERSON], керуючи автомобілем марки «Рено Логан», державний номерний знак [NUMBER], що належить відповідачу ДП «Савсервіс Карпати», із яким водій перебував в трудових відносинах, допустив порушення правил дорожнього руху, внаслідок чого зіткнувся з автомобілем, марки «ЗАЗ-Ланос» номер [NUMBER], яким керував позивач [PERSON] (а.с.17). Постановою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 07.02.2014 року (а.с.22) [PERSON] був визнаний винним в скоєнні адміністративного правопорушення і притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КупАП. Автомобіль, який належить відповідачу ДП «Савсервіс Карпати», із яким водій [PERSON] перебував в трудових відносинах (а.с.132-135), був забезпечений полісом № АС/6217254 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 13.08.2013 року (а.с.9), який укладений із відповідачем ДП «Савсервіс Карпати» із лімітом відповідальності 50 тисяч гривень та розміром франшизи 500 гривень. Згідно представлених і досліджених в суді доказів, позивач звернувся до страхової компанії (а.с.11, 148-157), задля відшкодування нанесеної йому шкоди, однак відповіді на свої звернення позивач не отримував, а довготривалі переписки позивача із різними контролюючими, державними установами (а.с. 53, 55, 57, 58) свідчать про зміну адреси місця знаходження страхової компанії без зняття з реєстраційного обліку в державному реєстрі. Відповідно до положень ст.29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Автомобіль позивача, внаслідок ДТП був механічно пошкоджений і вартість матеріального збитку, без врахування втрати товарної вартості, згідно висновку експертного авто товарознавчого дослідження № 52 (а.с.23-49), складає величину 22759,36 грн., яка знаходиться в межах ліміту відповідальності страховика, а тому беззаперечно, за мінусом франшизи має бути відшкодована позивачу за рахунок страховика. При цьому відшкодуванню, за рахунок страховика, підлягає також і вартість витрат повязаних із евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання позивача, які складають суму 8100 гривень (а.с.51, 52), а також вартість експертного дослідження в сумі 450 гривень (а.с.51а). На думку суду, позовні вимоги в частині стягнення із відповідача суми боргу з урахування індексу інфляції та трьох процентів річних, які передбачені статтями 625 та 992 ЦК України, також є обґрунтованими, але в сумарному вигляді визначені позивачем неправильно. Згідно ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобовязаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Таким чином із страховика слід стягнути суму боргу з урахуванням індексу інфляції, який (із розрахунку: страхова виплата 22759,36 грн. х індекс інфляції у 2014 році 124,9% (137,1% за чотири місяці 2015 року) мінус сума страхової виплати), складає 14110 гривень 80 копійок. Крім цього стягненню із страховика підлягає і 3% річних, які (із розрахунку: 3% х 22759,36 грн. х 485 днів : 485), складають 682 гривні 78 копійок. Вирішуючи позовні вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди, суд знаходить, що позивачу безперечно, могла бути нанесена моральна шкода внаслідок пошкодженням його майна легкового автомобіля, яка визначена пунктом третім частини другої статті 23 ЦК України. Відповідно до п.22.3 ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену п.п. 3, 4 частини другої ст.23 ЦК України , таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Згідно положень ст.1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, утримання якого створює підвищену небезпеку. Заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, нанесеної йому вказаною дорожньо-транспортною пригодою, позивач, як на підставу своїх вимог посилається на відчуття страху який появився у нього після ДТП, погіршенні його емоційно-психологічного стану, тимчасовій зміні звичного способу життя внаслідок не використання автомобіля, а також вважає, що оскільки відповідач не намагався відшкодувати йому завдану моральну шкоду то вказана бездіяльність відповідача додатково спричиняє йому моральні страждання. Однак суду не представлено жодних доказів виникнення у позивача відчуття страху, погіршенні його емоційно-психологічного стану, хоча обовязок подання таких доказів лежить на позивачеві, тобто всі вказані обставини побудовані позивачем на припущеннях, які судом не можуть бути використані. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заявляючи про тимчасову зміну звичного способу життя внаслідок не використання автомобіля, який використовувався на потреби сімї, оскільки [PERSON] має неповнолітніх дітей та батьків похилого віку, позивач не представив і навіть не зіслався на докази, які б підтверджували вказані обґрунтування в тому числі на наявність сімї, дітей, батьків похилого віку та використання ними всіма в т.ч. і позивачем або в їх інтересах автомобіля Крім цього вважаючи, що моральну шкоду йому має відшкодувати ДП «Савсервіс Карпати» із яким [PERSON] перебував в трудових відносинах і зазначаючи про це в змісті позову, просив стягнути гроші безпосередньо із [PERSON] Вирішуючи вказані питання, суд виходить із принципу диспозитивності цивільного судочинства, який встановлений в ст.11 ЦПК України, згідно якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Виходячи з цього, суд знаходить, що вимоги позову в цій частині не доведені, а стягнення моральної шкоди із відповідача [PERSON] не буде відповідати вимогам законодавства України. Відмовляючи в задоволенні позову в цій частині, суд вважає, що позивач не позбавлений права заявити такі ж вимоги до належного відповідача та належним чином їх обґрунтувавши. Вимоги позивача про відшкодування йому витрат по наданню юридичної допомоги в сумі 600 гривень, що були ним понесені у звязку з підготовкою цивільного позову, на думку суду також задоволенню не підлягають, виходячи з вимог ст.ст.79, 84 ЦПК України, якими визначено, що до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу адвоката або іншого фахівці в галузі права. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно представленої позивачем квитанції від 22.05.2015 року (а.с.50), яка видана адвокатом [PERSON], 600 гривень було прийнято адвокатом від [PERSON] за позов, що слід розуміти, як оплата за написання цивільної позовної заяви, що не є окремою процесуальною дією поза судовим засіданням, яка може оплачуватися. З відповідача, який за цим судовим рішенням зобовязаний сплатити страхові та інші повязані з цим витрати, також підлягають стягненню на користь позивача понесені ним витрати на оплату судового збору в сумі 616 гривень, 61 копійок, що передбачено ст.ст.79, 88 ЦПК України.

Outcome: partial