Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - Позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - Відповідач, [PERSON] ) про стягнення боргу в сумі 368 500 доларів США. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11 березня 2016 року [PERSON] отримав під розписку у борг у [PERSON] грошові кошти у розмірі 161 000 доларів США. 17 березня 2016 року відповідач під розписку взяв на себе зобов`язання повернути позивачу грошову суму в розмірі 207 500 доларів США до 01.05.2016 за автомобіль Rolls-Rоyce Ghost. Зазначає, що неодноразово звертався до відповідача з вимогами погасити борг, але вимоги ним було проігноровано. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 вересня 2018 року позов задоволено. Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] борг у розмірі 9 923 705 грн. Вирішено питання про судові витрати. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що, зважаючи на пояснення учасників справи зміст написаних відповідачем розписок, перша з яких констатує факт наявності боргового грошового зобов`язання відповідача перед позивачем, а друга передбачає обов`язок відповідача повернути борг у визначений строк і без будь-яких умов, суд дійшов висновку, що в даному випадку має місце новація у позикове зобов`язання іншого боргу. Постановою Київського апеляційного суду від 17 січня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Постановою Верховного суду від 18 березня 2020 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 вересня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 січня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. За результатом розгляду касаційної скарги Верховний суд зазначив що, оскаржувані судові рішення не містять висновків про дослідження розписки від 17 березня 2016 року у контексті домовленості новації боргу, зокрема щодо встановлення характеру первинного зобов`язання, з якого виник обов`язок сплатити вартість автомобіля Rolls-Rоyce Ghost, дійсності цього зобов`язання та укладення новаційного договору, який засвідчував би факт домовленості сторін щодо заміни попереднього зобов`язання новаційним. Ухвалою суду від 29 травня 2020 року цивільну справу прийнято до свого провадження. Призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 05 листопада 2020 року закрито підготовче провадження. Призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позові. При цьому, додала, що Верховний суд у постанові від 18 березня 2020 року визначив, що борг за розпискою від 11 березня 2016 року судами стягнуто правомірно. Водночас щодо розписки від 17 березня 2016 року не повідомляла суд та учасників справи про наявність між сторонами первинних зобов`язань, які були припиненні тими ж сторонами внаслідок домовленості про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позову. Заперечуючи проти позову, відповідач також не повідомляв суд про існування між сторонами за розпискою від 17 березня 2016 року правовідносин новації, натомість зазначив, що додані до позовної заяви розписки не підтверджують боргові зобов`язання, оскільки розписка від 11 березня 2016 року не містить даних щодо отримання від позивача коштів, зобов`язання щодо їх повернення та строку повернення, а зміст розписки від 17 березня 2016 року взагалі не вказує на отримання відповідачем від позивача грошових коштів у борг. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 11 березня 2016 року [PERSON] написав розписку, якою підтвердив наявність у нього боргу перед [PERSON] в сумі 161 000 доларів США (а.с.5). Відповідно до розписки від 17 березня 2016 року [PERSON] зобов`язався повернути [PERSON] до 01 травня 2016 року грошову суму в розмірі 207 500 доларів США за автомобіль Rolls-Rоyce Ghost (а.с.6). На теперішній час відповідач суму боргу не повернув. Судом встановлено, що оригінали розписок знаходяться у позивача. Між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем взятих на себе боргових зобов`язань. Відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За приписами частини 1, 2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 березня 2013 року у справі №6-63цс13 та від 11 листопада 2015 року у справі №6-1967цс15. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцеві вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. З огляду на досліджену розписку від 11 березня 2016 року, наявну у справі суд приходить до висновку, що між сторонами в належній формі укладено договір позики, проте відповідач порушив свої зобов`язання щодо своєчасного повернення грошових коштів сумі 161 000 доларів США, вчинена сторонами письмова форма договору позики не лише є доказом факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику. Своїм підписом відповідач засвідчив, що його волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає його внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін. Відповідачем не спростовано твердження позивача про невиконання грошового зобов`язання за розпискою від 11 березня 2016 року. Доводи відповідача про те, що грошові кошти від позивача він не отримував, а розписка від 11 березня 2016 року була написана ним під тиском та погрозами суд відхиляє, оскільки відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин, а згідно частини 5 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відсутність у розписці від 11 березня 2016 року строку повернення позики не змінює характер спірних правовідносин, оскільки за змістом частини першої статті 1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцеві вимоги про це. Враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до висновку, що відповідач не виконав зобов`язань за розпискою від 11 березня 2016 року в сумі 161 000 доларів США, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Відповідно до розписки від 17 березня 2016 року [PERSON] зобов`язався повернути [PERSON] до 01 травня 2016 року грошову суму в розмірі 207 500 доларів США за автомобіль Rolls-Rоyce Ghost (а.с.6). Відповідно до частини 1 статті 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням. Заміна боргу позиковим зобов`язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (ст. 1047 ЦК України). Отже, умовами здійснення новації є двостороння угода (домовленість), дотримання форми такого правочину (новаційного договору), тобто у формі, передбаченій для укладання договору позики (ч. 2 ст. 1053 ЦК України), а також, це дійсність первинного зобов`язання. В даному випадку, домовленість сторін про новацію вважається укладеною, за наявності об`єктивних і суб`єктивних умов. До перших належать: 1) існування між учасниками цивільних відносин первісного зобов`язання, внаслідок невиконання якого виник борг; 2) домовленість сторін про припинення існуючого боргового зобов`язання та заміну його іншим - позиковим; 3) можливість заміни первісного зобов`язання (воно має відповідати вимогам дійсності правочинів, бути одним із тих юридичних фактів, на підставі яких закон дозволяє здійснювати новацію зобов`язання); 4) наявність між борговим і позиковим зобов`язаннями певного проміжку часу та причинного зв`язку (боргове зобов`язання повинно існувати на момент прийняття сторонами рішення про припинення їхніх правовідносин новацією); 5) дійсність самої домовленості сторін про новацію боргу у позикове зобов`язання - вона має відповідати всім вимогам закону щодо правочинів та їхньої форми. Суб`єктивний критерій виражається в тому, що обов`язковою умовою новації є наміри сторін припинити діюче боргове зобов`язання та замінити його новим - позиковим. Така воля сторін повинна бути однозначно вираженою у договорі новації або прямо випливати з нього. Як вбачається з матеріалів справи, розписка від 17 березня 2016 року не може бути розцінена як новація боргу, оскільки суб`єктивний критерій даного договору не передбачає існування на момент його укладення намірів сторін договору припинити будь-яке діюче боргове зобов`язання та замінити його новим зобов`язанням. Більше того, у розписці від 17 березня 2016 року не зазначено, що остання вважається договором новації, а лише констатовано факт повернення [PERSON] до 01 травня 2016 року грошову суму в розмірі 207 500 доларів США за автомобіль Rolls-Rоyce Ghost. З аналізу умов розписки від 17 березня 2016 року вбачається, що в даному випадку відсутнє грошове зобов`язання, яке замінено позиковим зобов`язанням, укладеним 17 березня 2016 року. Доводи відповідача про те, що грошові кошти від позивача він не отримував, а розписка від 17 березня 2016 року була написані ним під тиском та погрозами суд відхиляє, оскільки відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин, а згідно частини 5 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Будь-яких доказів, що договір позики є недійсним матеріали справи не містять. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що [PERSON] своїх грошових зобов`язань у встановлений строк не виконав, що підтверджується наявністю у позивача оригіналів його розписок, а тому Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що на підставі боргового документу від 17 березня 2016 року між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконані зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику в сумі 207 500 доларів США не повернуті, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. На підставі вищевикладеного, суд, аналізуючи надані докази, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до висновку, що відповідач не виконав зобов`язань за розпискою від 11 березня 2016 року в сумі 161 000 доларів США та за розпискою від 17 березня 2016 року в сумі 207 500 доларів США, а тому позов підлягає задоволенню в сумі 368 500 доларів США. Враховуючи, що рішення ухвалюється на користь позивача, суд відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір в розмірі 8 000 грн.

Outcome: approved