Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

[PERSON], діючи на підставі довіреності та в інтересах ПАТ «Дельта Банк», звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №001-24505-061011 від 06.10.2011 року в сумі 20710,08 грн. З позову виходить, що 06.10.2011 р. між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» (правонаступник ТОВ «Комерційний Банк «[PERSON]») було укладено договір кредиту, згідно якого відповідачу було відкрито картковий рахунок №26254905178979 у національній валюті - гривні, з випуском та наданням платіжної картки, а також з наданням ПІН-коду до картки, з обслуговуванням на умовах викладених в тарифному пакеті «Visa Класичний», з відкриттям кредитної лінії на загальну суму 100 000 грн, та на день укладання договору встановленням ліміту кредитної лінії на рахунку в сумі 10000 грн. При цьому банк самостійно один раз на місяць може змінювати розмір ліміту кредитної лінії в межах кредитної лінії. Однак, відповідач порушив умови договору і має прострочену заборгованість по кредиту, яка станом на 11.03.2015 року, становить загалом 20710,08 грн, з яких 6458,01 грн тіло кредиту, 5135,16 грн прострочене тіло кредиту, 9116,91 грн заборгованість за відсотками. У судове засідання представник позивача не зявився, оскільки у позовній заяві та заявах поданих під час судового розгляду, просив суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Судом явка представника у судове засідання була визнана обовязковою, не зважаючи на це сторона позивача проігнорувала вимогу суду. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали посилаючись по суті на те, що уся заборгованість по кредиту сплачена, жодної заборгованості не існує; позов від імені ПАТ «Дельта Банк» подано особою, яка не має повноважень представляти інтереси банку, оскільки уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб [PERSON] не має прав видавати довіреності від імені ПАТ «Дельта Банк» на інших осіб. Суд заслухавши пояснення сторони відповідача, дослідивши усі наявні матеріали справи та докази, прийшов до наступного. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобовязується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Судом встановлено і цей факт підтверджується матеріалами справи, що 06.10.2011 р. між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» (правонаступник ТОВ «Комерційний Банк «[PERSON]») було укладено кредитний договір №001-24505-061011, згідно п.1.2 якого, відповідачу відкрито картковий рахунок №26254905178979 у національній валюті - гривні, з випуском та наданням платіжної картки, з наданням ПІН-коду до картки, а також з обслуговуванням на умовах викладених в тарифному пакеті «Кредитна картка №1» (Visa Classic неіменна). Відповідно до умов п.1.3 договору банк надає держателю картки кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії на загальну суму 100 000 грн та на день укладання договору встановлює ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 10000 грн. Банк самостійно може змінювати розмір ліміту кредитної лінії в межах кредитної лінії. Кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом 364 календарних днів (п.1.5 договору). Відповідно до п.п.2.3-2.5 договору клієнт зобовязаний сплачувати банку проценти за користування кредитною лінією та/або овердрафтом за ставками, які зазначені в тарифах. Проценти нараховуються банком у валюті рахунку щоденно, на суму використаних коштів станом на кінець кожного дня виходячи з кількості днів в періоді нарахування. При цьому під недозволеним овердрафтом в договорі сторони розуміють проведення клієнтом операції по рахунку та/або утримання з рахунку платежів на користь банку, що призвело до перевищення витратного ліміту. Клієнт картки зобовязаний щомісячно в строки, визначені правилами, здійснювати погашення заборгованості у вигляді обовязкового мінімального платежу, складові якого зазначаються у тарифах (п.3.6 договору). Пунктом 3.7 договору передбачено сплату клієнтом пені, уразі порушенням строків сплати заборгованості та процентів, в розмірі, в строки та порядку, які визначені правилами та тарифами. Клієнт зобовязаний здійснювати оплату вартості послуг при здійсненні розрахунково-касового обслуговування рахунку в розмірі, строки та порядку, визначені правилами та тарифами (п.3.3 договору). /а.с.2, 3/ Згідно умов викладених в тарифах на обслуговування платіжної картки та Умов надання кредитної картки у тарифному пакеті «Кредитна картка №1», обовязковий мінімальний платіж складається із: - частки обовязкового погашення тіла кредиту (5% від використаних коштів); - нарахованих процентів за кредит /0,0001% річних/; - плати за обслуговування кредитного залишку (3,15% від суми використаних кредитних коштів станом на день нарахування); - овердрафту, процентів за овердрафт (48% річних); штрафу за прострочену заборгованість (0,01% але не менше та/або не більше 75 грн, за кожен факт прострочення) та суми заборгованостей минулих періодів. Плата за обслуговування карткового рахунку складає 9,90 грн щомісячно. / а.с.48 зворотна сторінка, 49/ У відповідності до вимог ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно положень ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами /з розстроченням/, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Стаття 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У відповідності до ст.1052 ЦК України, у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. З розрахунку заборгованості по кредитному договору [PERSON] вбачається, що розмір заборгованості за кредитним договором, станом на 11.03.2015 р., складає всього 20935,08 грн, з яких: 6458,01 грн тіло кредиту, 5135,16 грн прострочене тіло кредиту, 9116,91 грн заборгованість за відсотками, 225 грн заборгованість по пені, однак згідно позовної заяви ПАТ «Дельта Банк» просить суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 20710,08 грн, без урахування заборгованості по пені. /а.с.6/ Проводячи детальний аналіз розрахунку заборгованості, суд звертає увагу на наступне. [PERSON] знімалась готівкові кошти: 19 жовтня 2011 року в сумі 3000 грн; 24 жовтня 2011 року в сумі 4881,75 грн; 26 жовтня 2011 року в сумі 1200,49 грн; 27 жовтня 2011 року в сумі 660 грн, а всього за жовтень 2011 року 9742,24 грн. [PERSON] погашено кредитних коштів: 04.11.2011 року в сумі 1000 грн; 06.12.2011 року в сумі 800 грн; 11.01.2012 року в сумі 800 грн; 14.02.2012 року в сумі 700 грн; 21.03.2012 року в сумі 650 грн; 09.04.2012 року в сумі 7885 грн, а всього за цей період 11835 грн. Після цього [PERSON] знову зняв кредитні кошти, а саме 28.04.2012 року в сумі 3450 грн та 03.05.2012 року в сумі 6100 грн, а всього за 6 днів 9550 грн. У подальшому відповідачем погашено кредитну заборгованість: 23.05.2012 року в сумі 300 грн; 25.06.2012 року в сумі 600 грн; 24.07.2012 року в сумі 600 грн; 23.08.2012 року в сумі 570 грн; 21.09.2012 року в сумі 800 грн, тобто за цей період загалом лише на суму 2870 грн. У жовтні грудні 2012 року, січні 2013 року заборгованість [PERSON] не погашалась. У лютому 2013 року відповідач сплатив лише 90 грн. Починаючи з березня 2013 року по лютий 2014 року [PERSON] кредитний борг не сплачував. 11.02.2014 року та 21.02.2014 року відповідач сплатив загалом 300 грн заборгованості, 24.03.2014 року в сумі 100 грн, 07.04.2014 року в сумі 100 грн. З травня по грудень 2014 року [PERSON] борг не погашав і лише 23 грудня 2014 грудня сплатив 200 грн. Отже, починаючи з жовтня 2012 року [PERSON] почав не дотримуватись правил погашення щомісячної заборгованості у виді обовязкового мінімального платежу. При цьому слід зазначити, що згідно пункту 3.8 кредитного договору, з умовами якого погодився відповідач, при надходженні на рахунок коштів погашення існуючої заборгованості відбувається у наступній послідовності: в першу чергу погашається прострочена заборгованість за цим договором, а потім поточна. Послідовність погашення існуючої заборгованості визначається банком самостійно. З виписки по рахунку [PERSON] за період з 06.10.2011 р. по 26.05.2015 року встановлено, що загалом відповідач має заборгованість по тілу кредиту 11593,17 грн, з яких 5135,16 грн це є прострочена заборгованість, оскільки з 01.10.2012 року тіло кредиту не погашалось, а всі послідуючі періодично сплачені кошти відповідачем ПАТ «Дельта Банк» зараховував на погашення лише комісії. Таким чином, твердження відповідача, що ним повністю погашена кредитна заборгованість перед ПАТ «[PERSON] банк» є необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами. У свою чергу слід зазначити, що за позовними вимогами ПАТ «Дельта Банк» просив суд стягнути з відповідача заборгованість і за відсотками в сумі 9116,91 грн, при цьому як видно з розрахунку заборгованості такі відсотки відповідачу за період з листопада 2011 року по лютий 2015 року на нараховувались і заборгованість була відсутня, а вже станом на 11 березня 2015 року заборгованість за відсотками склала 8861,82 грн. При цьому з розрахунку заборгованості вбачається, що у відповідача існувала і існує заборгованість по сплаті комісії, розмір якої станом на лютий 2015 року становив 8601,72 грн, однак сторона позивача не висувала за позовом вимоги про стягнення вказаної плати за послуги. З метою розяснення розрахунку заборгованості з наведених вище питань та уточнення позовних вимог, суд неодноразово викликав у судові засідання представника позивач, однак від ПАТ «Дельта Банк» надходили заяви про розгляд справи за їх відсутності. Ухвала суду про надання детальної щомісячної інформації про нараховані відповідачу відсотки за користування кредитними коштами стороною позивача не виконана двічі. Однак, як видно з листа представника позивача [PERSON] від 15.07.2015 року, нарахування які передбачені в розрахунку заборгованості як відсотки це нарахована комісія по кредитному договору відповідно до тарифів 1.7, а відсотки ще не нараховувались. Таким чином, фактично [PERSON] має заборгованість по комісії, а не за відсотками як вказано у позові ПАТ «Дельта Банк». Згідно приписів ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. ПАТ «Дельта Банк», згідно ч.2 ст.31 ЦПК України, протягом часу розгляду судом справи, не скористалось правом змінити позовні вимоги у частині стягнення заборгованості за комісією, а не відсотками. Отже, у цій частині позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» не є обґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню, що у свою чергу не позбавляє позивача процесуальної можливості повторного звернення до суду за захистом свого права. Щодо позиції відповідача про те, що [PERSON], як уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації не має повноважень видавати довіреності на інших осіб, у тому числі і на особу яка подала позовну заяву від імені банку до суду, то суд звертає увагу на наступне. Згідно ч.2 ст.76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених\~Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». 02 березня 2015 року правління Нацбанку України прийняло постанову №150 «Про віднесення Публічного Акціонерного Товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних. На підставі вказаної постанови Правління Національного банку України виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015 року прийнято рішення №51 про введення з 03.03.2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію провідного спеціаліста з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу впровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON]. Згідно положень ст.37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» до повноважень уповноваженої особи Фонду, крім іншого, відноситься і право вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом; заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи. На виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку. Таким чином, [PERSON] має законне право видавати довіреності іншим особам на представлення інтересів ПАТ «Дельта Банк», у тому числі і в суді. Зясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» ґрунтуються на законі та укладеному договорі і висунуті позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наведених вище підстав та міркувань. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати по справі слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial