Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що квартира [ADDRESS] належить йому на праві приватної власності згідно свідоцтва про право власності від 25.12.2003. Позивач у вищезазначеній квартирі зареєстрований разом з [PERSON] , який права власності в квартирі не має, за місцем реєстрації ніколи не проживав, його особистих речей в квартирі немає та ніколи не було, ніякої цікавості до квартири не проявляє, участі в оплаті комунальних послуг не приймає. Однак, незважаючи на те, що відповідач в квартирі ніколи не проживав та не проживає, нарахування по комунальним платежам здійснюються з урахуванням його реєстрації, в зв`язку з чим позивач звернувся з вказаним позовом. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.01.2021 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Також зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання та шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Відповідно до п. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України\~суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 25.12.2003 року [PERSON] на праві приватної власності є власником квартири [ADDRESS] . Також з матеріалів справи судом встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване місце проживання позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] , що підтверджується копією паспорта позивача, а також відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Харківській області від 18.01.2021 року. Згідно копії акту від 28.12.2020 року, складеного [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , з 1996 року не мешкає та особистих речей не має. Відповідно до листа ВП № 2 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області від 30.03.2021 за № 1731/119-62/01/11-21 [PERSON] в період з 01.01.2015 по 30.03.2021 із заявами та скаргами з приводу того, що йому перешкоджають в користуванні житлом, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , до ВП № 2 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області не звертався. Допитана у судовому засіданні 08.04.2021 у якості свідка [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою позивача, з 1994 року проживає у квартирі [ADDRESS] . На теперішній час в квартирі [ADDRESS] проживає тільки син позивача [PERSON] . До позивача у зазначеній квартирі у 1990роках проживала сім`я з двома дітьми, однак їм надали квартиру в іншому районі м. Харкова і вони давно пере`їхали. Претензій щодо перешкоди у проживанні за адресою: [ADDRESS] , ніхто не пред`являв. Таким чином, між сторонами склались житлові правовідносини, які регулюються Цивільним кодексом України та Житловим кодексом Української РСР. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦПК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ст. 6 ЖК жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, тобто для використання їх за цільовим призначенням (задоволення своїх житлових потреб та розпорядження ними у відповідних межах), а тому, якщо житлова площа фактично не використовується у визначених законом цілях, збереження за відсутньою особою права користування житловим приміщенням може не відповідати призначенню цього права. Статтею 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Приписами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом З урахуванням досліджених у судовому засіданні письмових доказів, показань свідків, суд дійшов висновку про доведеність факту непроживання без поважних причин [PERSON] у квартирі [ADDRESS] та невикористання житла за його прямим призначенням понад один рік. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved