Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

[PERSON] звернувся 13.04.2017 року до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції та відсотків річних. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 12.10.2011 року між позивачем та відповідачем укладений договір позики, гідно якого відповідач до 12.10.2013 року зобовязався повернути 52500 грн., але умови договору не виконав, станом на дату подання позову 13.04.2017 року повернув лише 22865,00 грн. Позивач неодноразово уточнював позовні вимоги, в останній редакції яких просить стягнути з відповідача на користь позивача: 2921,49 грн. три відсотки річних від прострочених сум, 14950,66 грн. збитки спричинені інфляцією, 106725,37 грн. відсотки за користування коштами, судовий збір у сумі 898,97 грн. В судовому засіданні позивач просить допустити до участі у справі в якості його представника [PERSON], позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить їх задовольнити, в подальшому в судове засідання не зявився, повідомлений про дату та час судового розгляду належним чином. Представник позивача - [PERSON],- у судовому засіданні просить задовольнити позовні вимоги з врахуванням останнього уточнення в повному обсязі, надав пояснення, аналогічні позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність за участі його представника адвоката [PERSON], повідомлений Представник відповідача [PERSON], - у судовому засіданні частково визнав позовні вимоги: 2586,77 грн. три процента річних від простроченої суми, 10 599,77 грн. - збитки спричинені інфляцією, просить до розміру збитків застосувати принцип розумності, застосувати позовну давність до вимог про стягнення пені у розмірі 0,3 % в день від простроченої суми. Враховуючи, що згідно п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку: У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХШ «Перехідні Положення» ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року, справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені ЦПК України від 15.12.2017 року (зі змінами). Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Встановлено, що 12.10.2011 року між позивачем та відповідачем укладений договір позики, гідно якого відповідач до 12.10.2013 року зобовязався повернути 52500 грн., але умови договору не виконав, станом на дату подання позову 13.04.2017 року повернув лише 22865,00 грн. Таким чином, сума основного боргу за договором позики складає 29635,00 грн. (становить різницю між розміром одержаної позики та повернутої позики, а саме: 52500,00 грн. - 22865,00 грн.). Проценти за порушення грошового зобовязання, погашаються після суми основного боргу. Позивач, навпаки, розраховує суму штрафних санкцій на суму з врахуванням штрафних санкцій. Положення ст.625 ЦПК України регулюють зобовязальні правовідносини, тобто поширюються на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч.5 ст.11 ЦК України, в якій йдеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст.625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобовязань. Крім того, з рішення суду зобовязальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст.11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність (правові позиції Верховного суду України застосування ст.625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві, з метою забезпечення однакового застосування законодавства у вирішенні справ зазначеної категорії, виявлення проблемних і спірних питань у судовій практиці відповідно до положень п.3 ч.1 ст.40 Закону України від 07.07.2010 року «Про судоустрій і статус суддів» [PERSON] Суд України здійснив аналіз практики застосування ст.625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві). Згідно розрахунків відповідач повинен сплатити за період з 01.07.2015 року до 30.04.2018 року 3% річних на суму боргу у сумі 2 586,77 грн.; інфляційних нарахувань на суму боргу у сумі 10 599,77 грн. Таким чином, розмір позовних вимог, що підлягають задоволенню, становить: 2586,77 грн. (3% річних від простроченої суми) + 10 599,77 грн. (збитки спричинені інфляцією) = 13186,54 грн. Виходячи з загальних положень цивільного законодавства про відповідальність та про забезпечення виконання зобовязання санкція у вигляді неустойки спрямована на забезпечення виконання боржником своїх зобовязань по поверненню позики. Розмір санкції в грошовому виразі має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Визначена позивачем сума позовних вимог про стягнення боргу за договором позики не враховує вимог щодо позовної давності та істотно порушує передбачений ЦПК України принцип розумності . Загальна сума боргу становить 29635,00 грн., складання суми 3% річних від простроченої суми та збитків спричинені інфляцією становить 13186,54 грн. Приймаючи до уваги, що порядок та формула застосування принципу розумності чітко не прописана в законодавстві України, не зважаючи, що субєктами зазначених правовідносин згідно Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи-субєкти підприємницької діяльності, можна вважати, що зазначений Закон, в певній мірі, приймаючи до уваги відсутність інших законодавчих актів, враховує принцип розумності. При стягненні суми пені необхідно виходити з положень п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України ч.3 ст.509 ЦК України, якими передбачено що зобовязання має ґрунтуватися на засадах розумності та справедливості. Виходячи з цього, враховуючи матеріальний стан відповідачки, знаходження на її утриманні двох малолітніх дітей, з врахуванням чого є підстави і для додаткового зменшення розміру збитків, спричинених інфляцією, з 10 599,77 грн. до 6000,00 грн. Сума позовних вимог про стягнення боргу за договором не враховує вимог щодо позовної давності та істотно порушує передбачений ЦПК України принцип розумності. Виходячи з загальних положень цивільного законодавства про відповідальність та про забезпечення виконання зобовязання санкція у вигляді неустойки спрямована на забезпечення виконання боржником своїх зобовязань по поверненню позики. Розмір санкції в грошовому виразі має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. На підставі ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. В мотивувальній частині Рішення Конституційного суду України від 11.07.2013 року у справі №1-12/2013 (№ 7-рп/2013) за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» вказано, що правове регулювання неустойки за несвоєчасне виконання грошового зобовязання у правовідносинах між субєктами господарювання перестало відповідати економічним реаліям, адже передбачений законодавством мінімальний розмір неустойки став невиправдано високим та рекомендував [PERSON] України законодавчо врегулювати питання щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання позичальниками - фізичними особами грошових зобовязань у відносинах споживчого кредитування. Щодо позовних вимог про стягнення пені у розмірі 0,3 % в день від простроченої суми суд вважає за необхідне зазначити, що у Рішенні Енергодарського міського суду у справі № 316/748/15-ц (провадження №2/316/436/15) від 25.06.2015 року, на який посилається позивач, встановлено, що 0,3 % в день від простроченої суми стягується з відповідача в якості пені. Згідно зі ст.ст. 549, 550 ЦК України, неустойкою є штраф або пеня, та право на неї виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданим невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно з ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобовязаний сплатити неустойку відповідно до вимог ст.ст.549-552 ЦК України. Згідно до положень ч.3 ст.551 ЦК України, - розмір неустойки (пеня, штраф) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України не може перевищувати один рік. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Зазначена заява заявлена представником відповідача у судовому засіданні, та письмове клопотання зареєстровано через канцелярію суду. Згідно з п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (п.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (п.3 ст. 549 ЦК України). Необхідно враховувати, що, оскільки стягнення неустойки є самостійною мірою цивільно-правової відповідальності, на суму неустойки не нараховуються проценти (ч.2 ст.550 ЦК України). Під процентами в цьому випадку слід розуміти проценти за користування чужими грошовими коштами, стягнення яких передбачене ст. 536 ЦК України, та проценти річних за прострочення виконання грошового зобовязання, які стягуються відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч.2 п.1 ст.258 та ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність в один рік застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) та за заявою сторони у спорі застосовується . Виходячи з цього, строк звернення позивача до суду з вимогою про стягнення пені пропущений. Згідно позовних вимог, пеня за договором нарахована позивачем, починаючи з 25.06.2015 року, тобто за межами строку позовної давності, та в порушення положень діючого законодавства при її нарахуванні враховувався загальна сума, яку повинен сплатити відповідач з врахуванням процентів, пені і т.ін. Виходячи з цього, правильним є нарахування процентів тільки з суми основного боргу, до вимог про стягнення пені застосувати строк позовної давності, який позивачем пропущений і про застосування якого заявлено стороною відповідача. Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. В враховуючи, що вимоги позивача задоволено частково та приписи ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача половину розміру суми сплаченого позивачем судового збору, яка становить 449 грн. 49 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial