Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обгрунтовує тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 червня 2011 року він є спадкоємцем 1/4 (однієї четвертої) частки майна його матері [PERSON], яка померла [INFO], а саме: земельної ділянки [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER], площею 1,5499 гектарів у межах згідно з планом, розташованої на території Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, цільове призначення (використання) - ведення товарногосільськогосподарського виробництва, належного померлій на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Вінницькою районною державною адміністрацією Вінницької області 16 листопада 2004 року на підставі розпорядження Вінницької районної державної адміністрації від 26 грудня 2003 року № 1227, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 137. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/4 частки земельної ділянки видано [PERSON] 14 квітня 2011 року. Позивач вказує, що в даний час він вирішив зареєструвати у встановленому порядку право власності на 1/4 частку земельної ділянки, однак, йому відмовили в реєстрації, оскільки відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, реєстр. № 3-328 від 14.04.2011 року управлінням Держкомзему у Вінницькому районі 10 вересня 2012 року був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 052060001004430, відповідно до якого він є власником земельної ділянки площею 1,5499 га, розташованої на території Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер[NUMBER]. Зазначає, що вказаний державний акт видано незаконно, оскільки йому належить право на 1/4 частку земельної ділянки, відповідачу - право на 3/4 частки земельної ділянки, а відповідно до державного акта відповідач є власником всієї земельної ділянки площею 1,5499 га, розташованої на території Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області. Позивач вважає, що є всі підстави для визнання вищезазначеного державного акта недійсним, оскільки відповідачу [PERSON] було відомо, що він має право лише на 3/4 частки земельної ділянки, однак, він одержав державний акт про право власності на всю земельну ділянку. Вказує, що оскільки даний державний акт суперечить вимогам законодавства, його інтересам, порушує його право на земельну ділянку, його слід в судовому порядку визнати недійсним. В судове засідання учасники справи не з'явились. Позивач [PERSON] попередньо подав до суду письмову заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі, в поданій заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] попередньо подав до суду письмову заяву, в якій зазначив, що проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представник відповідача - заступник начальника Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області С.Рябцун попередньо надав суду письмові пояснення щодо позову, в яких зазначив, що при розгляді даної справи покладається на розсуд суду. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думки учасників справи, викладені у поданих ними до суду письмових заявах, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 червня 2011 року позивач по справі [PERSON] є спадкоємцем 1/4 (однієї четвертої) частки майна його матері [PERSON], яка померла [INFO], а саме: земельної ділянки [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER], площею 1,5499 гектарів у межах згідно з планом, розташованої на території Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, цільове призначення (використання) - ведення товарногосільськогосподарського виробництва, належного померлій на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Вінницькою районною державною адміністрацією Вінницької області 16 листопада 2004 року на підставі розпорядження Вінницької районної державної адміністрації від 26 грудня 2003 року № 1227, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 137, що підтверджується ксерокопією вказаного свідоцтва (а.с. 8). Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/4 частки земельної ділянки видано [PERSON] 14 квітня 2011 року (а.с. 8). [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, реєстр. № 3-328 від 14.04.2011 року управлінням Держкомзему у Вінницькому районі 10 вересня 2012 року був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 052060001004430, відповідно до якого він є власником земельної ділянки площею 1,5499 га, розташованої на території Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області (за межами населеного пункту), цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер[NUMBER], що підтверджується його ксерокопією (а.с. 46) та копією технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну частку (пай) згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом гр. [PERSON] на території Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області (а.с. 34-46). Відповідно до ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, ренти, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної ділянки. За ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Зі змісту ч. 1 ст. 126 ЗК України (в редакції, чинної на час виникнення спірних правовідносин) слідує, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з положеннями статті 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Судом є встановленим, що спірний державний акт був зареєстрований у встановленому законом порядку, а тому вирішити питання про визнання його недійсним в порядку досудового врегулювання спору є неможливим. Також судом є встановленим, що спірним державним актом порушуються права позивача [PERSON] щодо володіння, користування та розпорядження належною йому часткою земельної ділянки, а тому суд вважає позовні вимоги повністю доведеними наданими суду письмовими доказами, в зв'язку з чим вони підлягають задоволенню.

Outcome: approved