Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Позов мотивовано тим, що відповідно до Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20.11.2013 року по справі № 127/23321/13-ц, з [PERSON], вирішено стягувати на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] [INFO] аліменти в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 02.10.2013 р. і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02.11.2017 року, було змінено розмір аліментів, що стягувалися зі [PERSON] згідно Рішення від 22.09.2008 року та вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] аліменти у розмірі 1 /4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття. Зазначив, що заяву про зміну розміру аліментів позивач не визнавав та просив суд стягувати з нього аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. Як на підставу неплатоспроможності сплачувати аліменти в розмірі 1 /4 частки заробітку (доходу), позивач повідомляв суд, що його нинішня дружина - [PERSON] - вагітна, що підтверджувалося довідкою № 359 від 05.09.2017р., Вінницького міського клінічного пологового будинку № 1. На даний доказ, суд в рішенні зазначив, що це не може бути підставою для відмови в задоволенні позову, однак в подальшому [PERSON] не позбавлений права на звернення до суду з відповідною вимогою щодо зменшення, розміру аліментів тощо. Зазначає, що на момент звернення із даним позовом до суду, у позивача народилася донька - [PERSON], [INFO]. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що майновий стан позивача змінився, оскільки у нього народилася друга дитина - вважає за необхідне змінити розмір аліментів, які стягуються із нього на користь відповідачки. Просить змінити розмір аліментів, які стягуються із [PERSON] на підставі Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області по справі № 127/23321/13-ц від 02.11.2017 року, на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] [INFO] - з 1/ 4 частки мого заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття на 1/5 частку мого заробітку (доходу), але не менше 50%прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття. Ухвалою суду від 08.06.2018року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 03.10.2018 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали за обставин викладених в ньому, просили позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, заперечувала щодо його задоволення. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15.11.2013 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON].(а.с.11). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20.11.2013року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі, яка складає 500грн., щомісячно, починаючи з 02.10.2013р. і до досягнення дитиною повноліття (а.с.12). 07.02.2017року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], після реєстрації шлюбу прізвище дружини - «[PERSON]» (а.с.13). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02.11.2017року змінено розмір аліментів, що стягнуті рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20.11.2013року та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1 /4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 30.11.2017року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02.11.2017року залишено без змін (а.с.15-16). [INFO] народилась [PERSON], батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с.17). Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою ( ч.3 ст. 51 Конституції України). Однак, статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Ураховуючи положення ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитини. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення в СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого та рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. №3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану. Погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об'єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 15.05.2006року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Правовідносини, що виникли між сторонами регламентуються ст. 180- 183, 192 СК України. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Позивач в судовому засіданні посилається на те, що в нього народилась донька від іншого шлюбу [PERSON], [INFO]. Однак, відповідача надала довідку, УПФ України в місті Вінниці №389811-32-1/09 від 16.08.2018року про те, що вона з 09.07.2018року перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, оскільки в неї від другого шлюбу народився син [PERSON], [INFO]. Крім того, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02.11.2017року встановлено, що [PERSON] працював в ТОВ «Техноопт - Трейд» та за період з 01.04.2017року по 30.09.2017р. загальна сума його сукупного доходу склала 59 900,00грн. Однак, згідно довідки приватного науково - дослідного та комерційно - консультативної фірми «Конкорд - Гей» [PERSON] працює в.о. керівником відділу запчастин на даній фірмі. Дохід за період з 05.05.2018р. по 31.08.2018р. склав 53 690,41грн. Як вбачається, з даної довідки матеріальне становище позивача не погіршилося ,а навпаки сукупний дохід позивача збільшився, істотних обставин, які могли б унеможливи виконання позивачем своїх батьківських обов'язків по сплаті аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця суд, не вбачає. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів про те, що внаслідок зміни його сімейного стану, його спроможність матеріального забезпечення спільної дитини із відповідачем настільки знизилася, що він не в змозі сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. При цьому, сам факт одруження та народження у нього дітей в іншому шлюбі не можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Суд вважає, що аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку позивача щомісячно, є оптимальними та цей розмір не є завишеним при даних обставинах справи. Враховуючи наведене, оскільки позивачем не доведено факту істотного погіршення його матеріального становища, як платника аліментів, виходячи з пріоритету інтересів дитини та його потреб, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зменшення розміру стягуваних з позивача аліментів, у зв'язку із чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відмовляючи в задоволенні позову, суд також керується практикою Європейського суду з прав людини, який в пункті 54 свого Рішення від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначав, «що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п.90)0, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків». На підставі викладеного, згідно ст. ст. 180, 181, 182, 192 СК України, ЗУ «Про охорону дитинства», постанови Пленуму ВСУ №3 від 15.05.2006року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»,

Outcome: dismissed