Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] , просить стягнути з [PERSON] в її користь 1000 доларів США. Покликається на те, що 06 жовтня 2021 року позичила відповідачці 1300 доларів США, які остання зобов`язувалася повернути 03 березня 2020 року. Повністю свої зобов`язання відповідачка не виконала, тому просить суд стягнути заборгованість. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 жовтня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в частині стягнення боргу в розмірі 800 доларів США, зазначивши, що решту боргу відповідачка повернула добровільно. Відповідач повідомлялася про час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позов не надала, за відсутності заперечень представника позивача суд постановив проводити заочний розгляд справи. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 06 жовтня 2019 року [PERSON] позичила гроші в іноземній валюті 1300 доларів США у [PERSON] та зобов`язувалася повернути до 06 березня 2020 року. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Верховний Суд України, у постанові від 18 вересня 2013 року, справа № 6-63цс13, виклав правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Отже, дослідивши надану позивачем розписку, суд доходить переконання, що вона підтверджують факт укладення договору позики, відповідно до умов якого [PERSON] отримала в [PERSON] 06 жовтня 2019 року 1300 доларів США та зобов`язується повернути позику до 06 березня 2020 року. Розписка містять всі істотні умови договору позики. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статей 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно роз`яснень, які викладені у висновку в постанові Великої Палати Верховного суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, згідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Із змісту статті 12,13 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи те, що [PERSON] не надала будь яких доказів виконання своїх зобов`язань за договором позики - повернення позичених грошей в сумі 800 доларів США, тому права позивача підлягають судовому захисту, шляхом стягнення вказаних грошових кошів з відповідача. Зважаючи на те, що представник позивачки підтвердила в судовому засіданні розмір заборгованості саме 800 доларів США, тому в задоволенні позову в частині стягнення 200 доларів США слід відмовити. В силу статті 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути сплачені позивачем 908 гривень судового збору.

Outcome: partial