Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до Автозаводського районного суду м.Кременчука із позовом про захист прав споживачів. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 25.12.2006 між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» було підписано кредитний договір №PLRMGK21367725, виконання зобов'язань за яким забезпечується договором іпотеки №PLRMGK21367725. Під час укладання кредитного договору ПАТ КБ «Приватбанк» було порушено вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів», а саме не проведено переддоговірну роботу, не повідомлено орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, не передано оригінал кредитного договору. Також, кредитний договір не містить детального розпису загальної вартості кредиту для споживача, а також відомостей про те, з яких рахунків буде проводитись погашення заборгованості. Вважає, що спірний кредитний договір містить несправедливі по відношенню до споживача умови. Посилаючись на вказані обставини, уточнивши свої вимоги, позивач просив суд визнати кредитний договір №PLRMGK21367725 від 25.12.2006 та договір іпотеки №PLRMGK21367725 від 25.12.2006, укладені між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» недійсними; застосувати наслідки недійсності правочину шляхом зарахування всіх сплачених [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором №PLRMGK21367725 від 25.12.2006 платежів до суми повернення грошових коштів, отриманих за недійсним договором. В судовому засіданні позивач підтримав свій позов та просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Стверджував, що про порушення своїх прав за кредитним договором він дізнався тоді, коли в травні 2017 року банк звернувся до суду із позовом до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором, після чого він почав уважно вивчати умови даного договору. Представник відповідача, [PERSON], проти задоволення позову заперечував. Просив суд застосувати строки позовної давності, оскільки пройшло більше 10 років і позивач виконував свої обов'язки щодо погашення боргу, тим самим визнав дію договору і свої зобов'язання. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. В ст. 1054 ЦК України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Із змісту ст.ст. 1049, 1050 ЦК України вбачається, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що 25.12.2006 між ЗАТ КБ «Приватбанк»(правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк») та [PERSON] укладено кредитний договір №PLRMGK21367725(далі Договір). Відповідно до ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів»(в редакції закону, що діяла на час укладення спірного кредитного договору)(далі Закон) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Не вважається пропонуванням споживчого кредиту застереження про можливість надання його під час придбання продукції. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. На думку суду, Банком були виконані умови щодо проведення переддоговірної роботи, зокрема повідомлено споживача про особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Вказане підтверджується копією анкети-заяви про надання кредиту від 19.12.2006 підписаної [PERSON]. В ч.4 ст.11 Закону визначено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством. У договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. На думку суду, посилання позивача на те, що йому не було видано оригінал спірного договору, є необґрунтованими, оскільки копія кредитного договору №PLRMGK21367725 містить підпис позивача про особисте отримання одного з оригіналів спірного договору(а.с.47). Відповідно до умов договору [PERSON] зобов'язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк з 25.12.2006 по 28.12.2026 включно, у вигляді неповновлювальної кредитної лінії у розмір 10000 дол.США на наступні цілі придбання однокімнатної квартири, а також у розмірі 2600 дол.США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3., 2.2.7 [PERSON] зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплат у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно п.3.11. [PERSON] та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2. [PERSON]. Сторони [PERSON] передбачили, що розмір річної відсоткової ставки дорівнює дванадцяти місячним відсотковим ставкам. Періодами сплати вважати період з 21 по 28 число кожного місяця. Щомісяця в Період сплати позичальник повинен надавати Банку кошти в сумі 117,96 дол.США для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Для виконання даного [PERSON] відкриває позичальникові рахунок для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості, кредитний рахунок, рахунок по відсотках, рахунок для обліку комісії і винагороди. В п.6.5 [PERSON] визначено детальний опис загальної вартості кредиту вказаний у п.п. 1.1., 2.2.7, 2.2.9, 3.11., 6.2 [PERSON], а саме: сума кредиту, відсотки, винагороди, комісії, неустойки, затрати, збитки. Тобто, спірний договір містить всі вимоги, передбачені ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів». Щодо несправедливості умов спірного кредитного договору суд зазначає наступне. Згідно ч.5 ст.11 Закону до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. На переконання суду, твердження позивача про те, що йому не було відомо про те, які суми і на які рахунки зараховувались і це давало право банку проводити зарахування коштів на рахунку на власний розсуд, що в свою чергу є несправедливими умовами не є обґрунтованими, оскільки в п.2.3 спірного договору визначено порядок зарахування коштів на рахунки позивача. З огляду на те, що витрати, пов'язані з укладанням договорів страхування передбачені у складі сукупної вартості кредиту, суд не вважає вказану умову несправедливою. Отже, на думку суду, із змісту кредитного договору не вбачається жодної з перелічених умов, які законом визнаються несправедливими, як не вбачається і будь-яких інших несправедливих умов. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині визнання недійсним кредитного договору №PLRMGK21367725 від 25.12.2006 задоволенню не підлягають. Також, суд вважає, що не підлягає задоволенню вимога позивача про визнання недійсним договору іпотеки № PLRMGK21367725 від 25.12.2006, оскільки позивачем не було зазначено підстав та обставин його невідповідності чинному законодавству. Відповідно до абз.3 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Відтак, суд вважає за можливе не вирішувати заяву представника відповідача про застосування строків позовної давності. Отже, позов [PERSON] задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed