Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Банилівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, про визнання права власності на спадкове майно. У позові вказував, що [INFO] померла його баба, [PERSON], яка проживала та була зареєстрована в [ADDRESS]. Після її смерті залишилась спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться за вищевказаною адресою. За життя [PERSON] склала заповіт, за яким заповідала йому усе своє майно. Даний заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Банилівської сільської ради від 12.07.1999 року та зареєстрований в реєстрі за №61. Він, спадкоємець за заповітом прийняв спадщину, оскільки був зареєстрований на момент смерті [PERSON] разом з нею в одному будинку. Інших спадкоємців та осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадковому майні немає. Однак нотаріус своєю постановою від 08.12.2017 року №966/02-31 відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок у зв'язку з ненаданням належним чином оформлених документів, які посвідчують право власності [PERSON] на дане майно. Просив визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] У підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи надав суду заяву, у якій просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Представник відповідача - Банилівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області у підготовче судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду надав суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, позов визнають. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, врахувавши визнання позову відповідачем, дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному об'ємі з таких підстав. Судом установлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 20.07.1999 року, виданого виконавчим комітетом Банилівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок 1951 років побудови, з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS], загальною вартістю 128311,00 грн., що підтверджується копією технічного паспорту, виготовленого станом на 20.11.2017 року КП «Вижницьке РБТІ» та копією довідки виконавчого комітету Банилівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області №1027 від 14.11.2017 року. 12.07.1999 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті, і на що вона за законом матиме право, заповідала [PERSON]. Заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Банилівської сільської ради Вижницького району 12.07.1999 року та зареєстрований в реєстрі за №61 і станом на 14.10.2002 року він не змінювався і не скасовувався, що підтверджується його копією. Позивач [PERSON] народився [INFO], що підтверджується копією його паспорта серія [NUMBER], виданого 19.05.2003 року Вижницьким РВ УМВС України в Чернівецькій області. Позивач [PERSON], як спадкоємець за заповітом, вчасно прийняв спадщину після смерті [PERSON], оскільки на день її смерті був зареєстрований та постійно проживав з нею у спадковому будинку, що підтверджується зазначеною вище копією довідки Банилівської сільської ради. 08.12.2017 року [PERSON] звернувся у Вижницьку державну нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], де того ж дня було заведено спадкову справу №178/2017, що підтверджується її копією. Інших спадкоємців та осіб, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині немає. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, що складається із житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] [PERSON] державним нотаріусом відмовлено у зв'язку з тим, що не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності [PERSON] на дане майно, що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №966/02-31 від 08.12.2017 року, винесеною державним нотаріусом Вижницької державної нотаріальної контори Мицкан Ж.І. Дана відмова стала підставою для звернення [PERSON] з даним позовом до суду. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У п.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилася і була прийнята до 01.01.2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Відповідно до п.1 ч.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, а тому суд вважає, що оскільки на час відкриття спадщини діяв Цивільний кодекс Української РСР в редакції 1963 року, то при вирішенні питання про визнання права власності на спадкове майно слід керуватись саме його положеннями. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст.524 ЦК УРСР 1963 року спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч.1 ст.534 ЦК УРСР 1963 року Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ч.1, 2 ст.549 ЦК УРСР 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Враховуючи зазначені вимоги закону, а також з урахуванням наведених вище досліджених судом доказів, Суд дійшов висновку, що житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] належав [PERSON], п позивач, спадкоємець за заповітом вчасно прийняв вказану спадщину, спору відносно спадкового майна немає, а тому його позов про визнання права власності на вказане спадкове майно в порядку спадкування за заповітом є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.524, 534, 548, 549 ЦК УРСР 1963 року, ст.ст.16, 328 ЦК України,

Outcome: approved