Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій просить стягнути на свою користь з [PERSON] борг з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 123098,00 грн., зазначивши, що 08.06.2012р. між сторонами укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу 90000,00 грн., з зобов'язанням відповідача повернути таку ж саму суму до 08 липня 2012 року, однак відповідач у вказаний строк взяті на себе зобов'язання не виконав, борг за договором позики не погашено. Додатково зазначив, що між сторонами була досягнута домовленість щодо повернення боргу з відсотками за користування коштами у розмірі 45000,00 грн., які [PERSON] зобов'язувався сплатити до 12.12.2012 р. Згідно розписки від 07.10.2013 р. [PERSON] частково сплатив відсотки за користування коштами у розмірі 13000,00 грн., а кошти у розмірі 122000,00 грн. зобов'язався сплатити до кінця жовтня 2013 року, в зв'язку з чим позивач вважає, що загальна сума боргу відповідача за договором позики, станом на момент подачі позову, складається з основної суми боргу з відсотками за користування коштами та з урахуванням встановленого індексу інфляції становить 123098,00 грн. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, що підтверджується телеграмою, поважні причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надійшло. Відомості адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в місті Києві про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача судом отримані (а.с.13). Відповідно ч. 6 ст. 74 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, а також свідки, експерти, спеціалісти і перекладачі можуть бути повідомлені або викликані в суд телеграмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику. Відповідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідачу була направлена телеграма за зареєстрованим місцем проживання, тому за його відсутністю за такою адресою, вважається, що судовий виклик вручено відповідачу належним чином. За наведених обставин, на підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторона посилалась, як на підставу своїх вимог, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 08.06.2012р. [PERSON] отримав позику у сумі 90000,00 грн., строком на один календарний місяць, зазначивши, що умови суми повернення обумовлено додатково, що підтверджується його особистим підписом в розписці (а.с. 5). 08.07.2012 року [PERSON] було укладено договір-розписку, щодо зобов'язання з боку [PERSON], про повне повернення суми, позиченої у інвестора [PERSON] з відсотковою ставкою, обумовленою додатково у базовому розрахунку по інвестиції, що складає на 09.12.2012р. суму у розмірі 135000,00 грн., та [PERSON] зобов'язався виплатити повну суму в зазначеному розмірі протягом трьох календарних днів, за спливом строку використання до 12.12.2012р., про що свідчить договір-розписка від 08.07.2012 р. та базовий розрахунок по інвестиції у сумі 120000,00 грн. на 08.07.2012р. (а.с. 6, 7). 07.10.2013р. відповідачем було частково погашено борг у розмірі 13000,00 грн., що підтверджується договором-розпискою від 07.10.2013р., укладеним [PERSON], за підписами свідків: [PERSON], [PERSON], в якій [PERSON] зазначив, що 08.06.2012 року отримав від [PERSON] позику у розмірі 90000,00 грн. з умовою повернення у розмірі 135000,00 грн., за обумовленою угодою сторін про умови повернення, повернувши на даний момент суму у розмірі 13000,00 грн., з зобов'язанням кінцевого погашення суми до кінця поточного місяця - жовтень 2013 року (а.с. 8). Свої зобов'язання відповідач до 31.10.2013р. не виконав, з приводу чого позивач 06.11.2013 року звернувся до нього листом-претензією з вимогою про негайне повернення належних йому грошових коштів у сумі 122000,00 грн., у відповідності до договору-розписки від 07.10.2013 року, надіславши на адресу відповідача поштове відправлення з описом вкладення рекомендованим повідомленням про вручення, яке було вручено 29.11.2013р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення ( а.с. 9, 10). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка від 08.06.2012 року, договір-розписка від 08.07.2012 року та договір-розписка від 07.10.2013 року про отримання [PERSON] в борг грошових коштів є документами, які видаються боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора грошової суми у розмірі 90000,00 грн. Отже, дослідивши боргові договори-розписки, суд вважає, що вони підтверджують укладення договору позики. Аналогічні висновки та правова позиція містяться у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також в ч. 1 ст. 611, ч. 2-4 ст. 612, ч. 1, 2 ст. 220 ГК України, які передбачають відповідальність боржника. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У той самий час, згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved