Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить усунути перешкоди у користуванні 31/40 частини будинку по вул.Генерала Тхора, 117-А в м.Конотопі, що належать йому на праві спільної часткової власності, шляхом визнання, що іншому співвласнику цього будинку [PERSON] належить не 9/20, як зазначено у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, а 9/40 часток. На обгрунтування вимог у позові зазначено, що вказане домоволодіння зареєстроване на праві спільної часткової власності за ним та [PERSON] При оформленні спадкових прав і отриманні відповідачем свідоцтва на право на спадщину за законом нотаріусом Конотопської міської нотаріальної контори була допущена помилка, а саме при реєстрації права власності і внесенні відомостей до Держреєстру речових прав на нерухомість замість 9/40 частин будинку зареєстровано право власності на 9/20 часток будинку, внаслідок чого позивач позбавлений права в повній мірі розпорядитися правом власності і провести реальний розподіл житлового будинку та надвірних будівель. Добровільно виправити помилку [PERSON] відмовляється, пропозиції нотаріуса ігнорує, що і стало підставою для звернення до суду. [PERSON] подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явилася повторно, поштові повідомлення направлені за місцем її офіційної реєстрації повернуті суду з відміткою «за закінченням строку зберігання». За приписом ст.74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою їх місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. За таких обставин повторна не явка відповідача до суду не перешкоджає розгляду справи. Третя особа Конотопська державна нотаріальна контора на даний час ліквідована. Суд, дослідивши представлені докази, вважає, що, вимоги підлягають задоволенню виходячи із такого. Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. За приписом ст.356 ЦК власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За положеннями ч.2 ст.357 ЦК якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. У частинах 1-3 ст.358 ЦК визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Із представлених доказів вбачається, що позивачу [PERSON] належить на праві спільної часткової власності 31/40 частина житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: Сумська область, м.Конотоп, вул.Генерала Тхора №117-а (а.с.5, 18-19). Отже, шляхом арифметичного підрахунку іншому співвласнику може належати лише 9/40 частин наведеної нерухомості. Проте, із Інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно видно, що за відповідачкою [PERSON] зареєстровано 9/20 вказаної нерухомості (а.с.18-19). Порядок внесення змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно визначений у п.38 Постанови КМ України від 26.10.2011 року №1141 «Про затвердження Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» за яким зміни до записів Державного реєстру прав вносяться у разі зміни ідентифікаційних даних субєкта права, визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни, зміни субєкта управління обєктами державної власності, відомостей про обєкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення зазначеного Реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка). Внесення змін до записів Державного реєстру прав здійснюється за заявою особи, записи про яку містяться у зазначеному Реєстрі, а також у порядку, передбаченому статтею 37 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно повідомлення завідувача Конотопської ДНК при виявленні вищевказаної помилки, нею, нотаріусом Конотопської міської ДНК, про цей факт було повідомлено [PERSON] та запропоновано з»явитися до нотаріальної контори для вирішення цього питання, проте остання до нотконтори не з»явилася, що унеможливлює внесення відповідних змін до Державного реєстру (а.с.7). За таких обставин іншим шляхом ніж судовим захистити право власника неможливо. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ст.16 ЦК України. За положенням ч.2 вказаної норми суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом , що встановлений договором або законом. З урахуванням вищевикладеного належним способом захисту буде не визнання, як вказано у позові, а визначення належності частки відповідачу. За положенням ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підтвердження розміру судових витрат позивач надав квитанції про сплату судового збору в сумі 640 грн. та оплату послуг адвоката - 1000 грн. (угода та свідоцтво також додаються). Проте, суд вважає, що витрати на оплату послуг адвоката не підлягають відшкодуванню, оскільки згідно укладеного договору між клієнтом та адвокатом [PERSON] , остання повинна була надати представницькі послуги в суді (а.с.15,16). Проте жодного судового засідання чи окремих процесуальних дій з участю адвоката [PERSON] не проводилось, з матеріалами справи адвокат не знайомився, отже часу на ці дії затрачено не було.

Outcome: approved