Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28 грудня 2007 року позивач зареєстрував у вказаній квартирі свого сина [PERSON] , який у вересні 2014 року забрав з квартири всі свої особисті речі і добровільно залишив місце свого проживання. З того часу будь-які особисті речі відповідача у квартирі відсутні і позивачеві достеменно не відомо місце перебування відповідача. Позивач зазначає, що протягом усього періоду відсутності відповідач не цікавився квартирою, витрат по її утриманню не несе, а факт його реєстрації за вказаною адресою завдає позивачу додаткових матеріальних втрат, пов`язаних оплатою комунальних послуг, порушує право позивача повністю розпоряджатися його квартирою та перешкоджає приватизувати квартиру. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19 квітня 2021 року відкрито провадження у справі № 753/6931/21, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження у підготовче судове засідання на 11 червня 2021 року. Ухвалою суду від 29 липня 2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті, викликано у судове засідання як свідків [PERSON] , [PERSON] . У судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач у судові засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, відзив на позовну заяву до суду не подав, тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 7 листопада 2007 року на підставі розпорядження Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації [PERSON] на сім`ю 2 осіб видано ордер № 008745 на жиле приміщення площею 19,96 кв.м, яке складається з 1 кімнати в ізольованій квартирі за адресою: [ADDRESS] . Як свідчать відомості реєстру територіальної громади м. Києва, у спірній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що у вересні 2014 року відповідач забрав з квартири всі свої особисті речі і добровільно залишив місце свого проживання. З того часу будь-які особисті речі відповідача у квартирі відсутні і позивачеві достеменно не відомо місце перебування відповідача. Протягом усього періоду відсутності відповідач не цікавився квартирою, витрат по її утриманню не несе, а факт його реєстрації за вказаною адресою завдає позивачу додаткових матеріальних втрат, пов`язаних оплатою комунальних послуг, порушує право позивача повністю розпоряджатися його квартирою та перешкоджає приватизувати квартиру. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт, що відповідач [PERSON] з 2014-2015 років за вказаною адресою відсутній. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Частиною 4 ст. 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил щодо оцінки доказів. Збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб. Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК УРСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Отже, на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні, а на відповідача довести, що така відсутність обумовлена поважними причинами. Згідно з статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у це право (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. theUnitedKingdom), заява № 19009/04, п. 50; рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitsky v. Ukraine») заява № 30856/03, п. 41. Судом встановлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , який з 2014 року, тобто більше шести місяців у квартирі не проживає. Доказів наявності поважних причин відсутності відповідача у жилому приміщенні більше шести місяців, наявності перешкод у користуванні ним цим приміщенням матеріали справи не містять. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved