Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Сєвєродонецької міської ради Луганської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. На час смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . Спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] складається з 1/2 частки квартири [ADDRESS] . Позивач є рідним братом [PERSON] , та спадкоємцем за законом майна померлої. Позивач постійно проживав за адресою: [ADDRESS] , в періоди з 04.09.1989 року по 13.03.1992 року, 31.03.1992 року по 02.04.1999 рік та з 19.11.2004 року був зареєстрований за даною адресою. Але не дивлячись на це, позивач увесь час (крім 27.05.2001 по 29.10.2002 року час служби в армії) постійно мешкав у м. Сєвєродонецьку за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, позивач разом з сестрою [PERSON] вели спільне господарство, турбувалися один про одного, допомагали друг другу в усьому, мали спільний бюджет. Отже, позивач постійно проживав разом із спадкодавицею [PERSON] на час відкриття спадщини. Встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавицею на час відкриття спадщини необхідно позивачу для того, щоб належним чином оформити правовстановлюючі документи по спадщині, що залишилася йому за законом після смерті його рідної сестри [PERSON] . Позивач звернувся до Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори для отримання спадщини та надав нотаріусу всі необхідні документи. Вивчивши надані документи нотаріус до уваги факт спільного проживання не прийняв та відмовив у оформленні спадщини у зв`язку з пропущенням строку прийняття спадщини, що підтверджується постановою № 1249/02-31 від 24 вересня 2019 року. Позивач вважає, що строк на прийняття спадщини після смерті сестри пропущений не був, так як на час смерті [PERSON] - [INFO] , він постійно проживав разом з сестрою за адресою: [ADDRESS] . У своїй позовній заяві позивач просить суд: встановити, що [PERSON] постійно проживав разом із спадкодавицею [PERSON] на час відкриття спадщини, а саме [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , та визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , яка померла [INFO] у м. Сєвєродонецьку Луганської області. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити у повному обсязі. Допитаний в якості свідка пояснив, що він постійно проживав разом із своєю рідною сестрою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , по день її смерті. Продовжує мешкати за вказаною адресою і по сьогоднішній день. Після смерті сестри звертався до нотаріуса, який повідомив йому, що так як він постійно мешкав разом із спадкодавцем йому не слід хвилюватися і спадщину він може оформити у будь-який час. В 2019 році коли він звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] сестри [PERSON] , нотаріусом йому було відмовлено, у зв`язку з тим, що він начебто пропустив шестимісячний строк для звернення з заявою про прийняття спадщини. Заповіту не було. З квартири за адресою: [ADDRESS] , він знімався з реєстрації на час навчання з 1997 по 2000 та на час служби в армії. З 2002 року мешкав за даною адресою без реєстрації. Зареєструвався у 2004 році. Паспорт міняв на новий. Представник відповідача Сєвєродонецької міської ради Шарнікова І.І. в судове засідання не з`явилась, подала до суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, не заперечувала проти задоволення позову. На підставі клопотання позивача, яке було задоволено судом, у судовому засіданні було допитано свідка [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що позивач його товариш. Знає сім`ю [PERSON] з 1990-1991 років. Позивач мешкає на сьогоднішній день разом із своєю сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Раніше за цією ж адресою позивач мешкав разом із сестрою [PERSON] до її смерті [INFO] . Він разом з позивачем та його сестрою товаришували сім`ями, святкували свята, ходили у гості. Позивач з 1990 року мешкає за вказаною адресою та, на скільки йому відомо, зареєстрований там же. На момент смерті [PERSON] позивач мешкав разом із сестрою (удвох). Поховання сестри організовував позивач, він допомагав йому. Вислухавши позивача, заслухавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. Згідно з копією свідоцтва про право власності на житло, виданого Фондом комунального майна від 06 липня 1994 року та зареєстрованого у КП «Сєвєродонецьке БТІ» за № 389 від 17 листопада 1994 року, власниками квартири за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] (російською мовою) та [PERSON] (російською). Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно відділом ЗАГС Автозаводського району міського округу Тольятті управління ЗАГС Самарської області 24.08.2019, [PERSON] (російською) народився [INFO] , актовий запис № 4082, батьком якого записаний - [PERSON] (російською), матір`ю - [PERSON] (російською мовою). Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 00020769856 від 14.08.2018, [PERSON] народилася [INFO] , про що Виконавчим комітетом Гончарівської сільської ради Сватівського району Луганської області зроблено відповідний актовий запис № 6. Матір`ю дитини записана [PERSON] , батьком записаний [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області 05.08.2004, [PERSON] померла [INFO] , актовий запис № 941. Згідно з довідкою ЦНАП у м. Сєвєродонецьку Сєвєродонецької міської ради № 10657 від 03.10.2019, [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 25.11.1986 року та знята з реєстраційного обліку 21.12.2004 року, у зв`язку зі смертю [INFO] . Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи за відомостями відділу адміністративних послуг Сєвєродонецької міської ради № 11339 від 17.10.2019, [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] у період: з 04.09.1989 по 13.03.1992, з 31.03.1992 по 02.04.1999, з 19.11.2004 по теперішній час. Згідно з копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1249/02-31 від 24 вересня 2019 року, державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Сергієнко А.С. відмовлено у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] - у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , у зв`язку з тим, що [PERSON] не подав заяву про прийняття спадщини впродовж шести місяців з дня смерті спадкодавця, що передбачено ст. 1270 ЦК України. Згідно з відповіддю на запит державного нотаріуса Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Сергієнко А.С. № 127/01-16 від 18.02.2020, спадкова справа щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] , відсутня, оскільки спадкоємцями за законом у встановлений цивільним законодавством шестимісячний строк не було подано заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Водночас, згідно з наведеною Постановою Пленуму ВСУ при розгляді справ даної категорії слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи, наявність в матеріалах спадкової справи повідомлення нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Як встановлено у судовому засіданні, позивач, відповідно до ст. 1262 ЦК України, є спадкоємцем другої черги після смерті [PERSON] , так як є рідним братом померлої, звернувся до нотаріальної контори після спливу шести місяців з дня відкриття спадщини, оскільки вважає, що прийняв спадщину, тому що мешкав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини - [INFO] , тобто на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Доказами, які свідчать про обставини прийняття спадщини позивачем [PERSON] , тобто про проживання спадкодавця [PERSON] на момент смерті зі спадкоємцем [PERSON] , а саме [INFO] , у квартирі за адресою: [ADDRESS] , є показання свідка [PERSON] та пояснення самого позивача [PERSON] , які допитані у судовому засіданні. Показання цих свідків суд вважає належними та допустимими доказами, оскільки вони стосуються предмету доказування та отримані безпосередньо судом. При цьому підстав, за яких суд повинен вважати показання свідків недостовірними, не вбачається, а тому суд вважає ці показання достатніми доказами на підтвердження факту, який просить встановити позивач. Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , постійно проживав разом із спадкодавицею [PERSON] , яка померла [INFO] у м. Сєвєродонецьку Луганської області, на час відкриття спадщини, а саме [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Водночас позивач отримав від нотаріуса відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, не оформив у встановленому законом порядку своїх спадкових прав та позбавлений можливості захистити своє право власності у позасудовому порядку. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як збоку батька, так і з боку матері. Відповідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] , як спадкоємець померлої [PERSON] , має право на спадкування за законом спадкового майна, яке залишилось після смерті останньої, оскільки позивач фактично прийняв належну йому спадщину за законом шляхом спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. При ухваленні рішення суд також враховує визнання позову відповідачем, що не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Враховуючи викладене вище, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що даний спір виник виключно внаслідок дій позивача, яким судових витрат до відшкодування заявлено не було. Отже, стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача в даному випадку буде несправедливим.

Outcome: approved