Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Перлівецької сільської ради Галицького району Івано-Франківської області, СГ ТЗОВ «Перлівці» і просить суд визнати за ним право власності на нерухоме майно: стайню телятник, ринковою вартістю 150\~000.00 (сто пятдесят тисяч) гривень, яка розташована по вул. Грушевського, 20 у селі Острів, Галицького району Івано-Франківської області. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідно до Протоколу № 3 Зборів пайовиків СГ ТзОВ «Перлівці» від 17 лютого 2016 року йому надано дозвіл на придбання нерухомого майна, а саме - стайні-телятника, номінальною вартістю - 150 000.00 (сто п'ятдесят тисяч) гривень, що розташована на господарському дворі села Острів, Галицького району, Івано-Франківської області. В подальшому, між ним та власником майнового паю - Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Перлівці» було укладено Договір купівлі-продажу майнового паю, згідно якого СГ ТзОВ «Перлівці» продав, а він купив майновий пай колективного сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Перлівці» номінальною вартістю - 150 000.00 (сто п'ятдесят тисяч) гривень. В грудні 2017 року він подав заяву до державного реєстратора реєстраційної служби у Галицькому районі Івано-Франківської області з приводу реєстрації права власності нерухомого майна, а саме стайні - телятника, але йому було відмовлено у проведенні реєстрації майна, оскільки відсутні належні правовстановлюючі документи та запропоновано звернутися до суду з даного приводу. За наведених обставин, вважає, що єдиним способом захисту права власності на майно є його визнання у судовому порядку, відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, згідно якої власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. В судове засідання позивач не зявився. Предстаник позивача [PERSON] позов підтримав повністю з тідстав наведених в позовній заяві. Представник відповідача, Перлівецької сільської ради Галицького району Івано-Франківської області голова сільради, [PERSON], в судовому засіданні позов визнав повністю. Представник відповідача СГ ТзОВ «Перлівці» - [PERSON] в судовому засіданні позов визнав повністю, не заперечив щодо задоволення позовних вимог. Дослідивши здобуті докази, зясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до Протоколу № 3 Зборів пайовиків СГ ТзОВ «Перлівці» від 17 лютого 2016 року йому надано дозвіл на придбання нерухомого майна, а саме - стайні-телятника, номінальною вартістю - 150 000.00 (сто п'ятдесят тисяч) гривень, що розташована на господарському дворі села Острів, Галицького району, Івано-Франківської області (а.с. 19-21). Надалі між [PERSON] та власником майнового паю - Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Перлівці» було укладено Договір купівлі-продажу майнового паю, згідно якого СГ ТзОВ «Перлівці» продав, а [PERSON] купив майновий пай колективного сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Перлівці» номінальною вартістю - 150 000.00 (сто п'ятдесят тисяч) гривень (а.с. 18). В грудні 2017 року [PERSON] звернувся із заявою до державного реєстратора реєстраційної служби у Галицькому районі Івано-Франківської області з приводу реєстрації права власності нерухомого майна, а саме стайні - телятника, але йому було відмовлено у проведенні реєстрації майна, оскільки відсутні належні правовстановлюючі документи та запропоновано звернутися до суду з даного приводу. На приміщення стайні - телятника за замовленням позивача [PERSON] ОБТІ виготовлено Технічний паспорт (а.с. 9-12). Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За принципами ст.328 Цивільного кодексу України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. У відповідності до п.5 [PERSON] розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики України за № 62 від 14 березня 2001 року (далі [PERSON]), Свідоцтво з відміткою про виділення майна у натурі індивідуально, Акт прийому-передавання майна можуть бути підставою для оформлення прав власності на зазначене майно у встановленому порядку. Разом з тим, для проведення державної реєстрації нерухомого майна у порядку, встановленому ст. 182 Цивільного кодексу України, крім вказаних вище документів необхідно подати також рішення про надання земельної ділянки під будівництво, дозвіл на проведення будівельних робіт та Акта прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта. [PERSON] врегульовано питання використання майнових паїв їх власниками. Пунктами 8.9 цього [PERSON] передбачено, що кожен із співвласників має право скористатися своїм майновим паєм в один із таких способів: отримати свій майновий у натурі індивідуально чи разом із членами своєї сімї і використати його на свій розсуд, відчужити пай будь-яким способом у встановленому законом порядку. Виділення із складу пайового фонду майна у натурі окремим власникам чи групам власників за їх бажанням у процесі вирішення майнових питань здійснюється підприємством-правонаступником (користувачем) на підставі рішення зборів співвласників. Пункт 3 ст. 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» закріплює право членів КСП, у разі виходу з підприємства, отримати пай натурою, грішми або цінними паперами, відповідно до розміру та структури пайового фонду, або в іншій, за згодою сторін, формі. Відповідно до п. 3 [PERSON] визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року за № 177, порядок виділення майна в натурі в рахунок майнових паїв розробляється Комісією з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектору економіки. Він відображається у Положенні про порядок паювання майна та затверджується загальними зборами членів КСП. Так, п.8 чинного на той момент [PERSON] розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року за № 62 (із змінами), зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 04 квітня 2001 року за № 305/5496, визначено, серед іншого, що кожен член КСП може отримати свій майновий пай в натурі. Відповідно до п.15 вищевказаного [PERSON], виділення майнових паїв у натурі окремим особам, які виявили бажання отримати свої майнові паї в індивідуальну власність, проводиться підприємством-користувачем майна із переліку майна, виділеного на ці цілі. При виділенні майна в натурі конкретному власнику підприємство-правонаступник (користувач) одночасно з підписанням Акта приймання- передавання майна робить відмітку про виділення майна в натурі у Свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, що засвідчується підписом керівника підприємства та печаткою. Свідоцтво з відміткою про виділення майна в натурі індивідуально, акт приймання-передавання майна можуть бути підставою для оформлення прав власності на зазначене майно в установленому порядку. Відповідно до ст.ст. 7, 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам; пай є власністю члена підприємства, право розпоряджатися яким останній набуває після припинення членства у підприємстві. Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України - співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У відповідності до ч. 1 ст. 16 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою наведеної статті Цивільного кодексу України передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів, серед яких, і визнання права. Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до правової позиції Верховного суду України - у випадку, якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до ст. 392 ЦК України, права такої особи підлягають захисту шляхом предявлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно. Згідно ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Враховуючи те, що на виділене позивачу приміщення стайні - телятника документи не збереглись, що є перешкодою для проведення державної реєстрації права власності на вказані об'єкти нерухомості у встановленому порядку, суд приходить до висновку що за позивачем слід визнати право власності на нерухоме майно: стайню телятник, ринковою вартістю 150\~000.00 (сто пятдесят тисяч) гривень, яка розташована по вул. Грушевського, 20 у селі Острів, Галицького району Івано-Франківської області. Згідно положень ч. 1\~ст. 142 ЦПК України\~у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачами позов визнано під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 757, 50 грн.

Outcome: approved