Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про поділ житлової садиби та встановлення порядку користування земельною ділянкою. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у власності їх з відповідачем матері - [PERSON], знаходився житловий будинок з господарськими будівлями, за адресою [ADDRESS], що розташований на земельній ділянці площею 450кв.м. 12.05.1998р. згідно заповіту посвідченому державним нотаріусом мати заповіла усе її майно синам - [PERSON] і [PERSON]. [INFO]. мати [PERSON] померла. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.08.2012р. у нього є право власності на 1/2 частину спадщини, що знаходиться за адресою [ADDRESS], що розташований на земельній ділянці площею 450кв.м., наданій у користування згідно рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради № 171 від 03.04.1948р. та складається з житлового будинку шлакобетонного, обкладеного цеглою А-1 загальною площею 62,0кв.м., житловою площею 30,4кв.м., примикають господарсько-побутові будівлі: сарай Б - шлакобетонний, літня кухня В - шлакобетонна, душ Д - шлакобетонний, вхід в погріб Ж - цегла, вбиральня З - цегла, навіс Е. Оскільки [PERSON] в заповіті не поділила спадщину між синами у натурі, виникло питання користування, розпорядження спадщиною. З відповідачем згоди не знайшли. Позивачем пропонувалося продати садибу, відповідач погоджується але дуже завищує суму. В домоволодінні фактично мешкає відповідач, його обмежує у доступі. На підставі викладено позивач просить суд виділити йому у власність 1/2 частину домоволодіння за адресою [ADDRESS]. Виділити йому 1/2 частину земельної ділянки за адресою [ADDRESS] (а.с.3-6). В ході розгляду справи позивач [PERSON] [INFO] помер. Замінено позивача [PERSON] на правонаступників (спадкоємців першої черги): [PERSON] (дружина), [PERSON], [PERSON] (син та донька). Позивачі та їх представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Позивачі зазначили, що свідоцтво про право власності в порядку спадкування ще не отримували. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала у повному обсязі та просила відмовити. Зазначила, що для поділу домоволодіння не має дозволів. Також представником відповідача надавалися неодноразово варіанти мирової угоди але позивачі не погоджувалися (а.с.104-109, 113-119). Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що відповідно заповіту від 20.05.1998р., зареєстрованого в реєстрі за № 1-935, посвідченого державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори Румянцевою Л.І., [PERSON] заповіла усе належне їй майно синам [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). 1/2 частина житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] та розташований на земельній ділянці площею 450кв.м. належить [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 31.08.2012р. та витягом про державну реєстрацію прав від 26.09.2012р. (а.с.9-10). 1/2 частина житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] та розташований на земельній ділянці площею 450кв.м. належить [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 31.08.2012р. та витягом про державну реєстрацію прав від 26.09.2012р. (а.с.24-25). З технічного паспорту на садибний житловий будинок, виготовленого станом на 13.07.2012 року домоволодіння [ADDRESS] складається з житлового будинку шлакобетонного, обкладеного цеглою А-1 загальною площею 62,0кв.м., житловою площею 30,4кв.м., примикають господарсько-побутові будівлі: прибудова а-1, сарай Б - шлакобетонний, літня кухня В - шлакобетонна, душ Д - шлакобетонний, вхід в погріб Ж - цегла, вбиральня З - цегла, навіс Е. Сарай Г Усі побудований до 05 серпня 1992 року, тому потреби вводити в експлуатацію немає. Вартість домоволодіння складає 93750,00грн. (а.с.11-14). Відповідно до висновку №2162/2163/2164-13 від 02.12.2013 року судової будівельно-технічної експертизи поділ (виділ в натурі) житлового будинку [ADDRESS] з дворовими будівлями і спорудами по 1/2 частині неможливо відповідно до державних будівельних норм. Запропоновано два варіанти поділу житлового будинку з відступом від ДБН. Ринкова вартість домоволодіння [ADDRESS] на час оцінки становить 218731,00грн., 1/2 частина домоволодіння складає 109365,5грн. Також запропоновано два варіанти розділу земельної ділянки (без площ загального користування між співвласниками) (а.с.36-51). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 25.11.2013р. (а.с.60). Як вбачається зі спадкової справи № 26/2013 після смерті [PERSON], який помер [INFO], у встановлений чинним законодавством строк, до приватного нотаріуса [PERSON] Дніпропетровського міського нотаріального округу подали заяви про прийняття спадщини його дружина [PERSON], син [PERSON], донька [PERSON]. Частка померлого [PERSON] складала 1/2 домоволодіння [ADDRESS] (а.с.73-95). Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. Статтею 331 ЦК України встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва. Згідно ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. З урахуванням цих положень необхідно перевірити розмір часток сторін у праві власності на житловий будинок. Розподіл домоволодіння може бути проведений, якщо в виділяємій частині домоволодіння може бути як мінімум одна житлова кімната й кухня, які повинні відповідати технічним та санітарними нормам, також та частина, яка виділяється складає ізольовану частину домоволодіння з окремим входом в квартиру або є можливість перетворити цю частину домоволодіння в ізольовану шляхом відповідного переобладнання. Відповідно до вимог ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. У відповідності до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків). Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. У спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з урахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. У висновку №2162/2163/2164-13 від 02.12.2013 року судової будівельно-технічної експертизи поділ (виділ в натурі) житлового будинку [ADDRESS] з дворовими будівлями і спорудами по 1/2 частині неможливо відповідно до державних будівельних норм. Запропоновані варіанти розподілу домоволодіння по [ADDRESS] з відступом від ДБН, тому усі запропоновані переобладнання потребують оформлення дозволів відповідних служб. На думку суду, розподіл домоволодіння за зазначеними варіантами порушує права співвласників домоволодіння. В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом роз'яснювалось сторонам, представникам сторін положення ст.ст. 10, 11, 57-60, 61 ЦПК України та наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, а також те, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Так, до теперішнього часу позивачі не оформили свідоцтв про право власності в порядку спадкування за законом, та відсутня державна реєстрація за ними прав власності, хоча шестимісячний строк з дня відкриття спадщини сплинув понад три місяці тому. Отже, в розумінні норм цивільного законодавства, позивачі не є співвласниками спірного домоволодіння, не мають права вимоги поділу його в натурі, та відповідно і вимоги про визначення порядку користування земельною ділянкою Крім того, судовою експертизою визначено неможливість поділу житлового будинку в натурі з додержанням державних будівельних норм і правил, зазначено лише варіанти поділу з відступом від вимог ДБН. Зважаючи на це, та незгоду на поділ будинку відповідача, тя обставина є окремою і достатньою підставою для відмови в позові в частині поділу в натурі житлового будинку. Також позивачами після проведення судової будівельно-технічної експертизи не було надано жодного узгодження з відповідними службами (державного архітектурно-будівельного контролю, служби з надзвичайних ситуацій, газопостачання тощо), хоча судом зверталася на це їх увага. Зважаючи на викладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є незаконними, недоведеними, необґрунтованими та безпідставними, а тому є неможливим їх задоволення.

Outcome: dismissed