Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Покликається на ті обставини, що 17.11.1997 року йому державним нотаріусом Першої Луцької нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого він є спадкоємцем майна після смерті батька [PERSON] , що складається з житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, який розташований в [ADDRESS] . Вказує, що 04.08.2020 року звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Луцької міської ради із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації права власності на вказаний житловий будинок, однак під час розгляду заяви було встановлено наявність суперечностей щодо по-батькові власника. Зокрема, у свідоцтві про право на спадщину за законом власником вказано [PERSON] йович, а заяву про державну реєстрацію права власності подав [PERSON] . Зазначає, що у зв`язку з зазначеними розбіжностями у написані по-батькові, він позбавлений можливості розпоряджатися своєю власністю, реалізувати особисті права. При цьому, виправлення помилки в позасудовому порядку неможливий у зв`язку з давністю. На підставі викладеного, просить заяву задовольнити та встановити факт належності йому свідоцтва про право на спадщину за законом [NUMBER], виданого Першою Луцькою державною нотаріальною конторою на ім`я [PERSON] . До початку розгляду справи по суті від заявника надійшла заява про слухання справи у його відсутності, заяву підтримує та просить її задовольнити.. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, також подав суду клопотання про слухання справи у його відсутності. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши представлені письмові докази, суд прийшов до висновку, що заява підставна та підлягає до задоволення. Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пункт 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказує, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з п.12 вказаної постанови, при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу. Як слідує із матеріалів справи, а саме: копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.06.1957 рок, копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , копії пенсійного посвідчення серії [NUMBER] , по-батькові заявника зазначено - « [PERSON] » (а.с. 7-11). Разом з тим, у свідоцтві про право на спадщину за законом від 17.11.1997 року зазначено, що власником житлового будинку зазначений [PERSON] (а.с. 5). Отже, як з`ясовано в судовому засіданні, у вказаному свідоцтві про право на спадщину за законом була допущена описка у написанні по-батькові заявника, яку неможливо виправити в позасудовому порядку зважаючи на давність вчиненої дії, а тому, дослідивши в сукупності представлені письмові докази, суд приходить до висновку, що заяву [PERSON] з наведених вище підстав слід задовольнити та визнати належність йому вказаного правовстановлюючого документу. На підставі викладеного,

Outcome: approved