Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про стягнення аліментів, визначення місця проживання дітей, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з відповідачем має малолітніх дітей, зокрема [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідач не надає коштів на утримання дітей, а тому відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) позивач має право на стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 жовтня 2017 року та до досягнення дітьми повноліття. Також, вважає за необхідне визначити місце проживання малолітніх дітей з матір`ю, оскільки вона повністю усвідомлює свою особисту відповідальність за їх виховання та піклування, створює для дітей належні соціально - побутові умови проживання. Крім того, просила суд визнати майно спільною сумісною власністю подружжя та поділити його шляхом визнання права на грошові кошти та їх стягнення. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 09 липня 2019 року прийнято до провадження дану справу та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання. 21 серпня 2019 року протокольною ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, до участі у даній справі було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - службу у справах дітей органу опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22 жовтня 2019 року призначено дану справу до розгляду по суті та закрито підготовче засідання. 03 березня 2020 року ухвалою суду позов [PERSON] в частині вимог про визнання майна спільною сумісною власністю, його поділ шляхом визнання права на грошові кошти та їх стягнення було залишено без розгляду. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги в частині стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей підтримали, просили їх задовольнити та не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позов не надіслав, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Третя особа - служба у справах дітей органу опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації в підготовче судове засідання не свого представника не направила. Третя особа - служби у справах дітей органу опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання також свого представника не направила, надіславши клопотання про розгляд справи за відсутності їхнього представника. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у відповідності до приписів ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), оскільки позивач та її представник не заперечували проти вирішення справи саме таким чином. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають двох малолітніх дітей, зокрема [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження, копії яких наявні в матеріалах справи. Сторони проживають окремо, діти проживають разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. А частиною 3 цієї статті встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Оскільки малолітні діти проживають з матір`ю, батько - відповідач по справі зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на їх утримання та виховання. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Виходячи з викладеного вище, відсутності будь-яких доказів з боку позивача про вжиття нею заходів до стягнення аліментів починаючи з 23 жовтня 2017 року та ухилення відповідача від їх сплати, а перешкод позивачу для звернення до суду з позовом про стягнення аліментів не було, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення її вимог в частині стягнення з відповідача на її користь аліментів за минулий період, а відтак, врахувавши те, що відповідну позовну заяву позивачем подано лише 04 грудня 2018 року, що підтверджується відміткою загальної канцелярії суду (а.с. 1), відповідно до ст. 191 СК України саме від дня пред`явлення позову підлягають відрахуванню аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх дітей. Крім того, при визначені розміру аліментів судом враховуються обставини, що передбачені ст. 182 Сімейного кодексу України та виходячи з встановлених фактичних обставин, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги в цій часині та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04 грудня 2018 року і до досягнення [PERSON] повноліття, а після [INFO] - у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення [PERSON] повноліття. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Щодо заявлених вимог про визначення місця проживання дітей, судом встановлено наступне. Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. А відповідно до ст. 161 цього Кодексу, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, на даний час малолітні діти проживають з матір`ю. Для проживання, виховання та всебічного розвитку дітей позивачем створено необхідні умови. Позивач належним чином виконує свої батьківські обов`язки, піклується про здоров`я та навчання дітей. Відповідно до Висновку про визначення місця проживання дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , №101-4048/03 від 07 травня 2019 року, з урахуванням рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей разом з матір`ю - [PERSON] . Врахувавши наведений висновок, суд вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей з матір`ю. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial