Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» (далі ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот») про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що в період з 10.10.2005 року по 19.07.2018 року перебував в трудових відносинах з відповідачем, які були припинені на підставі ст. 38 КЗпП України. При звільненні йому не виплатили заробітну плату, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 7283,28 грн. Просив суд стягнути з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 7283,28 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.07.2018 року по день постановлення судом рішення в сумі 87935,04 грн., вирішити питання про судові витрати. 02.12.2019 року судом постановлено ухвалу про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] перебував в трудових відносинах з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» з 10.10.2005 року по 19.07.2018 року, включно. Трудові відносини припинились 19.07.2018 року за власним бажанням [PERSON] на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивача серії [NUMBER] . На момент звільнення [PERSON] заборгованість по заробітній платі становила 7283,28 грн., що підтверджується копією довідки ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» від 27.03.2019 року №411. Відомостей про виплату позивачу заборгованості по заробітній платі сторонами суду не надано. Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі в сумі 7283,28 грн. Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.07.2018 року по день постановлення судом рішення в сумі 87935,04 грн. суд відзначає наступне. Частиною 1 ст. 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, відповідач зобов`язаний виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки по день винесення рішення, який підлягає стягненню на користь позивача, суд враховує, що позивач був звільнений 19.07.2018 року, в цей день він знаходився на роботі і оплата за цей робочий день була нарахована. Таким чином, розмір середнього заробітку за весь час затримки має обчислюватися з дня, наступного за днем звільнення позивача, і по день постановлення судового рішення, тобто за період з 20.07.2018 року по 30.01.2020 року, включно, в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року №100 (далі Порядок). Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Аналогічна позиція щодо розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 року по справі № 6-195цс134. Середньогодинна заробітна плата позивача [PERSON] становить 32,14 грн., а середньомісячна кількість робочих годин 158,5 год., що підтверджується копією довідки ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» №38347 від 27.03.2019 року. Загальна кількість робочих годин за період з 20.07.2018 року по 30.01.2020 року, включно, становить 2903,1 год., яка складається з 8 робочих днів затримки у липні\~ 2018 року (158,5 год. : 22 робочі дні у липні 2018 року х 8 робочих днів затримки = 57,6 год.), з 17 повних місяців затримки з серпня 2018 року по грудень 2019 року (158,5\~ год. х 17 місяців = 2694,5 год.) та за 20 робочих днів затримки у січні 2020 року (158,5 год. : 21 робочий день у січні 2020 року х 20 робочих днів затримки = 151 год.). Загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 93305,63 грн. (визначається шляхом множення середньогодинної заробітної плати на кількість робочих годин затримки, тобто 32,14 грн. х 2903,1 год. = 93305,63 грн.). Аналізуючи вищенаведений розрахунок, суд відзначає, що стягненню підлягає сума середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 20.07.2018 року по 30.01.2020 року, включно, визначену без утримання податків й інших обов`язкових платежів, в розмірі 87935,04 грн., про яку просить позивач, оскільки відповідно до ст. 13 ЦПК України вихід за межі позовних вимог не допускається. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 879,35 грн. за позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Також з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 768,40 грн. за позовні вимоги про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати. Відповідно до ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення в частині вимог про присудження заробітної плати,\~ в межах стягнення за один місяць.

Outcome: approved