Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») про захист прав споживачів та стягнення незаконно привласнених коштів, в якому просить суд стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його користь депозитні кошти у розмірі 1843,68 доларів США за договором-заявою № 300131/117319/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 7 міс. в іноземній валюті від 09 жовтня 2014 року, за договором-заявою № 300131/119826/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 7 міс. в іноземній валюті від 15 жовтня 2014 року, за договором-заявою № 300131/120681/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 7 міс. в іноземній валюті від 17 жовтня 2014 року та за договором-заявою № 300131/125892/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 7 міс. в іноземній валюті від 30 жовтня 2014 року. Крім того, просить суд стягнути з відповідача на його користь пеню відповідно до ст.549 ЦК України у розмірі 0,5% від загальної суми заборгованості за кожний календарний день неповернення заборгованості (банківського вкладу з нарахованими відсотками), починаючи з наступного робочого дня після закінчення терміну вкладу, а також 20000 гривень на відшкодування моральної шкоди. Позивач [PERSON] подав суду письмову заяву, в якій позов підтримав повністю та просить суд розгляд справи провести у його відсутність. У разі неявки в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання відповідач був повідомлений належним чином. Жодних заперечень проти позову відповідач не подав. Повідомлення про причини неявки від відповідача не надійшло. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що 09 жовтня 2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі начальника відділення № 56 міста Рівне [PERSON] був укладений договір-заява № 300131/117319/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 7 міс. в іноземній валюті (далі договір № 1). За умовами договору № 1 відповідач прийняв від позивача на вкладний рахунок грошові кошти в сумі 455,00 доларів США на строк з 09 жовтня 2014 року по 09 травня 2015 року та зобовязався нараховувати відсотки з розрахунку 12,75% річних і повернути вклад разом з відсотками 09 травня 2015 року. 15 жовтня 2014 року між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі начальника відділення № 56 міста Рівне [PERSON] був укладений договір-заява № 300131/119826/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 7 міс. в іноземній валюті (далі договір № 2). За умовами договору № 2 відповідач прийняв від позивача на вкладний рахунок грошові кошти в сумі 225,00 доларів США на строк з 15 жовтня 2014 року по 15 травня 2015 року та зобовязався нараховувати відсотки з розрахунку 11,25% річних і повернути вклад разом з відсотками 15 травня 2015 року. 17 жовтня 2014 року між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі начальника відділення № 56 міста Рівне [PERSON] був укладений договір-заява № 300131/120681/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 7 міс. в іноземній валюті (далі договір № 3). За умовами договору № 3 відповідач прийняв від позивача на вкладний рахунок грошові кошти в сумі 230,00 доларів США на строк з 17 жовтня 2014 року по 17 травня 2015 року та зобовязався нараховувати відсотки з розрахунку 11,25% річних і повернути вклад разом з відсотками 17 травня 2015 року. 30 жовтня 2014 року між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі начальника відділення № 56 міста Рівне [PERSON] був укладений договір-заява № 300131/125892/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 7 міс. в іноземній валюті (далі договір № 4). За умовами договору № 4 відповідач прийняв від позивача на вкладний рахунок грошові кошти в сумі 230,00 доларів США на строк з 30 жовтня 2014 року по 30 травня 2015 року та зобовязався нараховувати відсотки з розрахунку 11,25% річних і повернути вклад разом з відсотками 30 травня 2015 року. Відповідно до п.4 договорів вкладник має право неодноразово поповнювати вклад протягом усього строку дії договору. Як слідує з наданих позивачем квитанцій про здійснення касових операцій, позивач скористався згаданим правом поповнення вкладу та поповнив вклади за договором № 1 та договором № 4. З урахуванням поповнення вкладу загальна сума вкладу позивача за договорами становить 1795 доларів США, в тому числі: за договором № 1 880 доларів США, за договором № 2 225 доларів США, за договором № 3 230 доларів США, за договором № 4 460 доларів США. Пунктами 5 договорів передбачено право позивача вимагати дострокового повернення суми вкладу протягом строку, визначеному договорами. Згідно пункту 6 договорів після закінчення строку, визначеного договором, вклад має бути повернутий вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.2. Основних умов. 18 травня 2015 року позивач звернувся до відповідача із заявами, в яких просив повернути йому кошти за договорами. 21 травня 2015 року позивач звернувся до відповідача з претензією, в якій також поставив питання про повернення йому вкладів та нарахованих відсотків. Однак, відповідач свої зобовязання за депозитними договорами належним чином не виконав і на теперішній час кошти позивачу не повернув. За наданим позивачем розрахунком, який відповідачем не заперечений, загальна заборгованість по договорам № 1, № 2, № 3 та № 4 становить 1843,68 доларів США і складається із заборгованості по депозитах у сумі 1795 доларів США та заборгованості по відсотках у сумі 48,68 доларів США. Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановленому договором. Статтею 1060 ЦК України встановлено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. При цьому визнається, що умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до розяснень, наведених у пункті 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»). Враховуючи встановлені по справі обставини, суд прийшов до висновку, що відмова відповідача у поверненні позивачу вкладів та нарахованих відсотків у загальній сумі 1843,68 доларів США за договорами № 1, № 2, № 3 та № 4 є порушенням відповідачем своїх договірних зобовязань, а тому позов [PERSON] в цій частині суд визнає обґрунтованим та доведеним і таким, що підлягає задоволенню. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову в цій частині, судові витрати, що складаються з судового збору, підлягають стягненню з відповідача в доход держави відповідно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи встановлений Національним банком України на день ухвалення рішення курс долару США (100 доларів США = 2206,6173 гривень), стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 406,83 гривні (1843,68 х 22,066173 : 100). Крім вимог про стягнення коштів за договорами банківського вкладу позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь пеню відповідно до ст.549 ЦК України у розмірі 0,5% від загальної суми заборгованості за кожний календарний день неповернення заборгованості (банківського вкладу з нарахованими відсотками), починаючи з наступного робочого дня після закінчення терміну вкладу. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Оскільки ст.549 ЦК України визначає лише поняття неустойки (штрафу,пені), а укладені між сторонами договори банківського вкладу не містять положень щодо неустойки, як виду забезпечення зобовязання, підстав для стягнення неустойки суд не вбачає. Що стосується позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, то ці вимоги суд визнає безпідставними та недоведеними. Відповідно до вимог ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Натомість, позивач належними та достатніми доказами не довів ні самого факту заподіяння йому моральної шкоди, ні обставин, які визначають її характер та обсяг. Не зазначив позивач і того, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується. При цьому суд враховує, що позивач у позовній заяві не зазначив жодних обставин, які стосуються заподіяння моральної шкоди, її характеру та розміру.

Outcome: partial