Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Суворовського районного суду м.Одеси з позовом до [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] Вимоги обгрунтовані тим, що позивач є власником 1/3 частки вказаної квартири. Відповідач [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою з 15.07.2005р. Фактично він не проживає та не з`являються за адресою: [ADDRESS] з 2005р. В добровільному порядку відповідач не знімається з реєстраційного обліку. Наявність реєстрації [PERSON] в квартирі приводить до додаткових витрат по сплаті комунальних платежів та порушує права позивача щодо розпорядження та користування належним майном на свій розсуд. Позивач в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи у його відсутності, в якому не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, викликався належним чином, поштове повідомлення повернулося з зазначенням «за закінченням терміну зберігання». В силу вимог ч.7 ст.128 та ч.10 ст.130 ЦПК України та неповідомлення відповідачем адреси фактичного місцезнаходження, суд прийшов до висновку про можливість проведення розгляду справи у відсутності відповідачів. З письмової згоди позивача справа розглянута в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи в сукупності, суд прийшов до наступного. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 04.11.1998р., виданого управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради на підставі розпорядження управління житлово-комунального господарства Одеської міської ради від 04.11.1998р. №123898 квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , дійсно належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.15,11). Згідно довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) №928 від 06.11.2018р. на житловій площі в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] ..-відповідальний, [PERSON] -піднаймач. (а.с.8). Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частина 1 ст. 321 ЦК України, визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з актами про не проживання від 27.10.2017р. та від 28.11.2018р., складеним сусідами [PERSON] та [PERSON] , підписи яких завірені головою КК ПП «Сервіс-Паустовського» Беньковським М .М. , відповідач [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] (а.с.9,10). Відповідно до ч. 1 ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. В силу ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до статті 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням не інакше як на підставі і в порядку, визначеному законом. Право громадянина на житло нерушиме та гарантовано статтею 47 Конституції України. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються статтею 391 ЦК України «Захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння», якою визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з нормою ст.319 ЦК власник володіє,користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.7 Закона України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, враховуючи доведеність з боку позивача того факту, що відповідач по справі як тимчасові мешканець понад шість місяців не проживає на спірній житловій площі без поважних на те причин, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житлом.

Outcome: approved