Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, мотивуючи його тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS], згідно договору довічного утримання від 07.11.2015 та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності про державну реєстрацію від 07.11.2015. В даній квартирі зареєстровані [PERSON], яку утримує позивач та відповідач [PERSON], яка понад 13 років перебуває за межами України. Позивачу невідомо за якою адресою перебуває відповідач. Комунальні служби, що надають послуги по утриманню вищевказаної квартири, нараховують по своїм тарифам розміри грошових коштів на дві особи, які позивач повинен сплачувати, а тому просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не зявився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання повторно не зявивлася, про причину не явки суд не повідомила, була належним чином повідомлена про день та час розгляду справи рекомендованими листами, які повернулися до суду не отриманими та оголошенням в засобах масової інформації. Суд ухвалив на підставі ст. 224 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Позивач є власником квартири [ADDRESS], згідно договору довічного утримання від 07.11.2015 та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності про державну реєстрацію від 07.11.2015. Відповідно до довідки Служби утримання будинків «Митниця» Черкаської міської ради від 24.03.2016, в даній квартирі зареєстровані [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] протягом тривалого часу не проживає в вищезазначеній квартирі. Згідно ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В постанові Верховного суду України від 16 січня 2012 року № 6-57цс11 сформульована обов'язкова для всіх судів України правова позиція про те, що за змістом ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 р. № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. У зв'язку з тим, що зазначений Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. З огляду на це вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства - статей 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає більше 13 років, суд приходить до висновку, що останню слід визнати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням з подальшим зняттям її з реєстрації за вказаною адресою. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved