Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначав, що йому належить на праві приватної власності житлова квартира [ADDRESS], де він зареєстрований та постійно проживає. Зазначена квартира знаходиться в будинку житлово-будівельного кооперативу «Україні». За період з 01 липня 1973 року по 01 липня 1988 року позивач повністю сплатив вартість квартири [ADDRESS], про що йому було видано довідку голови житлово- будівельного кооперативу «Україна» 10.02.1992 року. Відповідно до довідки ДКП «Миргородтехінвентаризація» станом на 31.12.2012 року в ДКП «Миргородтехінвентаризація» право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано в книзі №37 за реєстровим номером 394 згідно довідки №91 від 10.02.1992 року виданої житлово будівельним кооперативом «Україна» за [PERSON]. З цього часу [PERSON] користується належною йому квартирою, та вважає її своєю власністю.. Оскільки в нього відсутній правовстановлюючий документ на квартиру, тому він не може зареєструвати право власності в Реєстраційній службі Миргородського міськрайонного управління юстиції та відчужити в нотаріальному порядку. Враховуючи що у позивача відсутня будь-яка інша можливість захистити своє право, отримати документ про право власності на спірну квартиру, тому він змушений звертатися до суду з позовом про визнання за нею права власності на квартиру. В ході судового розгляду до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено житлово будівельний кооператив «Україна» (а.с.14). В судовому засіданні позивач позовні вимоги викладені в позовній заяві та уточненій позовній заяві підтримав, просив позов задовольнити з підстав викладених у позові та визнати за ним право власності на спірну квартиру. Представник Миргородської міської ради заявлені позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечував. Представник третьої особи житлово будівельного кооперативу «Україна» підтвердила обставини викладені позивачем в позові та вважала, що позов підлягає до задоволення, суду пояснила, що [PERSON] дійсно в період з 1973 року по 1988 рік сплатив вартість квартири [ADDRESS] та є її власником. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно журналу №49 обліку позики і розрахунків по кооперативу «Україна» 1973 1988 роки та довідки голови житлово- будівельного кооперативу «Україна» від 10.02.1992 року за період з 01 липня 1973 року по 01 липня 1988 року [PERSON] повністю сплатив вартість квартири [ADDRESS] (а.с. 21-23). Відповідно до довідки ДКП «Миргородтехінвентаризація» станом на 31.12.2012 року в ДКП «Миргородтехінвентаризація» право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано в книзі №37 за реєстровим номером 394 згідно довідки №91 від 10.02.1992 року виданої житлово будівельним кооперативом «Україна» за [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 15 ЗУ «Про власність» від 15 квітня 1991 року, який діяв на момент набуття позивачем права власності на спірну квартиру, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом. Відповідно до ч.1 ст. 384 ЦК України будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю. Частиною 3 ст. 384 ЦК України, встановлено у разі викупу квартири член житлово- будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно положень ст. 392 ЦПК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у різі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб(не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. За таких обставин, оскільки судом встановлено, що визнання позову відповідачем є безумовним, не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд вважає, що вимоги [PERSON], підлягають задоволенню.

Outcome: approved