Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території Дана заява обґрунтована тим, що [INFO] року у місті Донецьк померла його мати [PERSON], [INFO]. Причина її смерті - рак вульви, стан після комбінованого лікування, з розладом. При зверненні до Артемівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Донецької області щодо реєстрації факту смерті [PERSON] [PERSON]. отримав відмову у проведенні державної реєстрації смерті, оскільки для підтвердження факту смерті [PERSON] пред'явлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024. За таких обставинах [PERSON] просив суд встановити факт смерті [PERSON], [INFO], уродженки с. Гололобівка Хиславицького району Смоленської області, місце смерті - місто Донецьк, яка настала [INFO] року. Заявник в судовому засіданні не з'явився, надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутністю, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі. Представник заінтересованої особи - Артемівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Донецької області в судове засідання не з'явився, надав суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту смерті заперечував, посилаючись на відсутність відомостей стосовно місця народження особи, щодо якої вимагається встановити факт смерті, що унеможливить в подальшому ідентифікацію померлої особи. Представник заінтересованої особи - Артемівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області в судове засідання не з'явився, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення заявлених вимог не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Згідно з паспортом серії [NUMBER] (а.с.5-6) заявник [PERSON], [INFO], уродженець міста Горлівка Донецької області, Українець, зареєстрований у [ADDRESS]. Згідно з паспортом серії [NUMBER] (а.с.14) [PERSON], [INFO], уродженка с. Гололобівки Хиславицького району Смоленської області, Українка, зареєстрована у [ADDRESS]. Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.12) батьками заявника [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. [INFO] року у місті Донецьк [PERSON], [INFO], померла. У зв`язку з цим заявником були отримані лікарське свідоцтво про смерть № 157 від 24.06.2016 року разом з довідкою про причину смерті, видані медичною установою м. Донецька, та дозвіл на поховання (а.с.10,16), які містили інформацію про смерть [INFO] року [PERSON], [INFO], з причини раку вульви, стан після комбінованого лікування, з розладом та її похованні 24.06.2016 року на кладовищі, розташованому у м. Горлівка Донецької області. Також заявником були представлені фотокартки із зображенням могили [PERSON], [INFO], датою смерті [INFO] року (а.с.7-9) та надані документальні підтвердження витрат на поховання померлої (а.с.11). Заявник [PERSON] є особою, переміщеною з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, що підтверджується довідкою Управління праці та соціального захисту населення Артемівської райдержадміністрації Донецької області від 29.10.2015 року № [NUMBER] (а.с.20). Відповідно до положень ч.2, ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VІІ будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey»,«Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Відповідно до свідоцтва про народження № [NUMBER] (а.с.13) та свідоцтва про шлюб (а.с.15) місцем народження [PERSON] є село Гололобівка Хиславицького району Смоленської області Російської Федерації. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України. Листом № 2713/3.2-06-131 від 11.08.2016 року Артемівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Донецької області (а.с.17) відмовив заявнику у проведенні державної реєстрації смерті, оскільки для підтвердження факту смерті [PERSON] пред'явлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У абзаці першому п. 13 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» Пленум Верховного Суду України надав роз'яснення про те, що заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Відповідно до ч.1 ст.2571 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Оскільки місто Горлівка Донецької області відноситься до районів проведення антитерористичної операції, суд вважає поважною причину неможливості реєстрації органом державної реєстрації цивільного стану факту смерті [PERSON] за місцем проживання. З огляду на встановлене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заяву [PERSON] про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території слід задовольнити, встановивши факт смерті[PERSON], [INFO], яка настала [INFO] року у місті Донецьк, з метою забезпечення реалізації прав заявника. При цьому суд вважає, що заперечення Артемівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Донецької області про встановлення факту смерті названої особи у зв'язку з відсутністю відомостей про місце її народження, не відповідає матеріалам справи, які містять письмові докази (а.с.14,15) про місце народження померлої [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved