Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

[PERSON], заінтересована особа: [PERSON], звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, зазначивши, що згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області з [PERSON], [PERSON] на користь заявника було стягнуто борг за договором позики як із спадкоємців померлого [PERSON] в межах вартості майна отриманого в спадок, заявнику відомо, що до своєї смерті боржник [PERSON] проживав разом зі своєю дружиною [PERSON] та ними була придбана квартира у [ADDRESS], в силу чого заявник просить суд встановити факт, що квартира [ADDRESS], яка згідно договору купівлі продажу від 04.10.2007 року була придбана у власність [PERSON] та була спільно нажита подружжям [PERSON] під час шлюбу до дня смерті [PERSON] та належала їм на праві спільної сумісної власності подружжя та встановлення факту, що [PERSON] на час смерті належала ? частки зазначеної квартири. Заявник, будучи належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, в судове засідання не з'явився, однак звернувся до суду із заявою, в якій просить заяву розглянути без його участі, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі. Заінтересована особа в судове засідання не з'явилася, хоча про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, що не перешкоджає розгляду даної справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що дана заява підлягає задоволенню з наступних підстав: Зміст повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 14.06.2014 року зазначає, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], 28 жовтня 1978 року уклали шлюб, актовий запис № 714, прізвище після реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] відповідно, орган державної реєстрації актів цивільного стану, що склав актовий запис: міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області. Згідно копії запису акта про укладення шлюбу № 714 від 28 жовтня 1978 р., виданого відділом РАГС м. Бердичів, [PERSON] та [PERSON] одружилися, прізвище після укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] відповідно. Договір купівлі - продажу квартири від 04.10.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1654, вказує, що [PERSON], мешканка [ADDRESS], як продавець передала у власність, а [PERSON], мешканка [ADDRESS] як покупець набула у власність (купила) квартиру [ADDRESS]. Оглянуті та дослідженні в судовому засіданні матеріали справи № 127/2216/13-ц, а саме: копія свідоцтва про смерть серія [NUMBER], виданого 10.10.2012 року та зареєстрованого Відділом ДРАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області, вказує, що [PERSON] помер [INFO] року (а.с. 25). Копія реєстраційного посвідчення від 12.10.2007 р., виданого Вінницьким обласним об'єднаним бюро технічної інвентаризації, зазначає, що квартира [ADDRESS] зареєстрована за гр. [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] від 04 жовтня 2007 року за реєстровим № 1654 та записано в реєстрову книгу за № 639 за реєстровим № 1863. Таким чином, судом встановлено, що квартира [ADDRESS] була придбана 04.10.2007 року у власність [PERSON] під час її шлюбу з [PERSON], з послідуючою реєстрацією відповідного права власності згідно визначеного законодавством порядку. Відповідно до Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 2173446 від 09.04.2013 року [PERSON] є власником 1 частки квартири, що розташованав [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу квартири від 04.10.2007 року № 1654. Відповідно до ч.1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Норма ч. 2 ст. 256 ЦПК України прописує, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зміст ч.3 ст. 368 ЦК України зазначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до норми ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Таким чином судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] як подружжю, при цьому дане майно належало подружжю на рівних правах, а відтак кожен із подружжя мав право спільної сумісної власності в рівних частках, тобто по 1/2 частці. З огляду на зазначене, суд вважає, що заявлені вимоги в частині встановлення факту належності на праві спільної сумісної власності в рівних правах та в рівних частках, тобто по 1/2 частці, [PERSON] та [PERSON] як подружжю квартири [ADDRESS] - є обгрунтованими, підтверджуються належними, достовірними та беззаперечними доказами, в силу чого в цій частині заявлені вимоги підлягають до задоволення, разом з тим заявлені вимоги щодо встановлення факту особистої належності [PERSON] на час його смерті 50% вартості зазначеної квартири - задоволенню не підлягають, оскільки такі вимоги не узгоджуються із нормами чинного законодавства України, яке регулює правовідносини щодо спільної сумісної власності, в тому числі щодо спільного майна подружжя, так як законодавець визначає та закріплює за кожним із подружжя рівне право спільної сумісної власності на відповідне майно, а не рівне право на вартість такого майна, що є різними за змістом та суттю правовідносинами. На підставі викладеного та

Outcome: partial