Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

[PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) звернулася до Автозаводського районного суду м.Кременчука з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач свої вимоги мотивувала тим, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS]. У вказаній квартирі значиться зареєстрованим її колишній чоловік [PERSON], однак з 2007 року фактично в ній не проживає, у добровільному порядку не бажає знятися з реєстрації. Плата за житло та комунальні послуги нараховується з урахування реєстрації у квартирі відповідача, хоча він не приймає участі в оплаті вказаних послуг. Вважає, що позивач втратив право користування спірною квартирою. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] та примусово зняти його з реєстраційного обліку у вказаній квартирі. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити з підстав, визначених в позові. Пояснили, що відповідач зареєстрований у квартирі позивача як член сім'ї власника, оскільки був чоловіком позивача. З 2007 року відповідач не проживає у даній квартирі. Шлюб між позивачем та [PERSON] розірвано. Права позивача порушуються тим, що в зв'язку з реєстрацією відповідача у спірній квартирі вона несе матеріальні витрати, пов'язані з оплатою комунальних послуг за житло, які нараховуються з урахуванням кількості зареєстрованих осіб. Відповідач [PERSON] повторно не з'явився в судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні підтвердили той факт, що відповідач близько 7 років не проживає у квартирі [ADDRESS]. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 3 СК України, передбачено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Статтями 64, 156 ЖК України, передбачено, що до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. Якщо особи, перестали бути членами сім'ї власника, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як власник та члени його сім'ї. Судом встановлено, що сторони з 03.06.2006 року по 18.09.2014 року перебували у шлюбі. Вказане підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], яке видане Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області 03.06.2006 року та копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого Автозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області 18.09.2014 року. На підставі договору купівлі-продажу квартири від 11.10.2002 року, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори, [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] Колишній чоловік позивача - [PERSON], [INFO], зареєстрований у квартирі [ADDRESS] Реєстрація відповідача у квартирі позивача підтверджується відомостями адресно-довідкового підрозділу УДМС, ГУДМС України в Полтавській області від 13.10.2014 року. [PERSON] за місцем реєстрації тривалий час не проживає. Факт не проживання відповідача з 2007 року у вищевказаній квартирі підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] Таким чином, права позивача порушуються тим, що реєстрація [PERSON] у спірній квартирі тягне за собою підвищений розмір комунальних витрат, що створює перешкоди [PERSON] у користуванні та розпорядженні належною на праві власності квартирою. У зв'язку з цим, посилання позивача на ст.391 ЦК України, згідно якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним свого права користування та розпорядження, є обґрунтованим. Тому порушені права [PERSON], як власника квартири [ADDRESS] підлягають захисту. За таких обставин, враховуючи не проживання [PERSON] у спірній квартирі більше року, суд з огляду на положення ст. 405 ЦК України приходить до висновку, що останній втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Отже позовні вимоги [PERSON] в цій частині є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги про примусове зняття [PERSON] з реєстраційного обліку у спірній квартирі, суд виходив із наступного. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до п.34 постанови №5 Пленуму ВССУ від 7.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Оскільки рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи, то підстав для задоволення позову в частині примусового зняття відповідача з реєстраційного обліку у квартирі [ADDRESS] не вбачається. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial