Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до Купянського міськрайонного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за борговою розпискою, посилаючись на те, що 16 червня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено боргову розписку, відповідно до якої [PERSON] надав у борг [PERSON] 11\~243,00 грн.. Боргова розписка була написана у присутності свідків, які можуть підтвердити факт укладення договору. В позасудовому порядку сторонам не вдалося владнати спір, відповідач добровільно не повертає суму боргу позивачу. У звязку з викладеним, позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх цивільних прав . Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Крім того, повідомив суду, що відповідач на зв'язок не виходить, його мобільний телефон не відповідає, за місцем мешкання знайти його не вдалося але раніше він обіцяв повернути борг. Не заперечував проти заочного розгляду справи у порядку ст. 224 ЦПК України. Відповідач у судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення про вручення судової повістки з відміткою: «вручено 16 грудня 2015 року». Однак відповідач у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав. Тому зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенню ст. 224 ЦПК України, і розглядає справу на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази і оцінивши їх у сукупності суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. 16 червня 2015 року [PERSON] написав боргову розписку про те, що він взяв у борг у [PERSON] 11243,00 грн. та зобовязався віддати дану суму боргу до 16 липня 2015 року. Боргова розписка підписана [PERSON] та свідками [PERSON] і [PERSON] (а.с. 7). В силу ст.\~60,\~59 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини першої статті 509\~ЦК України\~зобов'язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У частині третій статті 510\~ЦК України\~визначено, що якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Відповідно до вимог статті 545\~ЦК України\~кредитор, прийнявши виконання зобов'язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Згідно ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Тобто, зобовязання позивача були виконані в повному обсязі в момент укладення договору та фактичної передачі грошових коштів визначених в борговій розписці, а відповідач не виконав свої зобовязання по виплаті грошових коштів, що підтверджується тим, що оригінал боргової розписки знаходиться у позикодавця. Оскільки позов обґрунтований, судові витрати по справі у порядку ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача. Судові витрати по справі підтверджуються оригіналом квитанції по сплаті судового збору.

Outcome: approved