Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 05 листопада 1994 року він та відповідачка уклали між собою шлюб, який був зареєстрований в Андріївській селищній Раді, актовий запис № 9 від 05 листопада 1994 року. [INFO] року від шлюбу народилася дитина [PERSON]. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 01 квітня 2013 року були частково задоволені позовні вимог [PERSON] за позовом до нього про стягнення аліментів на утримання дитини - стягнуто з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 05 березня 2013 року. В жовтні 2014 року їх діти, [PERSON] та [PERSON], прийняли остаточне рішення залишитись проживати з ним в будинку за адресою: Слов'янський район, [ADDRESS]. Тоді, як раніш, вони фактично залишалися мешкати з ним в вищезазначеному будинку, однак остаточного рішення щодо того з ким залишитись мешкати після розлучення (матір'ю чи батьком) вони не приймали. 27 листопада 2014 року Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області були задоволені його позовні вимоги до [PERSON] та він був звільнений від сплати аліментів на її користь. У ст. 150 Сімейного кодексу України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов'язані піклуватися за виховання дитини, про її здоров'я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя. Відповідно до ст. 18 Конвенції «про права дитини», батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Однак від часу фактичного припинення шлюбних відносин відповідач ухиляється від утримання дитини, його виховання, не піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний розвиток. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 185 СК України, той з батьків, з якого присуджено стягнення аліментів на дитину, також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). Просить суд стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі ? частки (але не менше 30% від прожиткового розміру для дитини відповідного віку)від усіх доходів відповідача щомісячно, починаючи із дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] року. Також, просить суд у відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць та судові витрати покласти на відповідача. [PERSON] у судове засідання не з'явився, але надав до суду Заяву в якій просить справу слухати у його відсутності. На задоволенні позовних вимог наполягає, не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с.12). Відповідач [PERSON], повідомлена у встановленому порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи, не використала наданого їй законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача вважає можливим відповідно до правил ч. 1 ст. 224 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.9). Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 01 квітня 2013 року по справі № 2/243/995/2013 з [PERSON] було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 27 листопада 2014 року по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів, [PERSON] було звільнено від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] та [PERSON]. Згідно Довідки про склад сім'ї, виданої Виконкомом Андріївської сільської Ради Слов'янського району Донецької області за вих. № 02-35/257 від 17 жовтня 2014 року [PERSON] [INFO], дійсно зареєстрований та проживає на території Андріївської сільської Ради за адресою: [ADDRESS] та разом з ним проживають та знаходяться на його утриманні його діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.7). Актом від 17 жовтня 2014 року, складеним депутатом Андріївської сільської Ради Ковивчак Н.В. та підписаним свідками: [PERSON], [PERSON] підтверджено, що діти [PERSON], [INFO]: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] проживають разом з ним та знаходяться на його утриманні за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). У зв'язку з тим, що діти знаходяться на утриманні [PERSON], а син - [PERSON] вже досяг повноліття, він бажає отримувати аліменти на [PERSON], [INFO] за рішенням суду. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII 78912 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно частин 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до роз'яснень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього кодексу), або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачується щомісячно. Згідно вимог ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу, оскільки інших стягнень він не має, матеріальне становище дозволяє здійснювати виплати на утримання дитини. Також з урахуванням вимог ч.2 ст. 182 СК України, необхідно зазначити, що розмір аліментів повинен бути не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі ст. 191 СК України, аліменти з відповідача підлягають стягненню з моменту пред'явлення позову до суду, тобто з 27 листопада 2014 року до досягнення дитиною повноліття. На підставі ч.1 ст. 79 СК України аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, тобто аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з 27 листопада 2014 року. У відповідності до п. 35 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»: «вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (частина друга ст. 88 ЦПК)». Відповідно до ст. 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16 січня 2014 року № 719-V11 мінімальна заробітна плата станом на 01 січня 2014 року складала 1 218 грн. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, а тому з [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн. Що стосується позовних вимог з приводу допущення негайного виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць, суд приходить до висновку, що дані позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Позивачем не надано доказів щодо його скрутного фінансового становища та необхідності допущення негайного виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць. Отже, суд приходить до висновку, що в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial