Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом до Генеральної прокуратури України, Державного Казначейства України про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури, посилаючись на те, що постановою слідчого СУ УМВС України у Вінницькій області від 07.05.1999 року порушено кримінальну справу за фактом дорожньо - транспортної пригоди за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 215 КК України. 11.11.1999 року його допитано в якості підозрюваного та обрано запобіжний захід відносно нього у вигляді підписки про невиїзд. Постановою слідчого СУ УМВС України у Вінницькій області від 13.04.2000 року його притягнуто у справі як обвинуваченого та обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. 13.05.2000 року прокурором Вінницького району затверджено обвинувальний висновок та направлено справу до суду. Постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 18.12.2000 року, залишеною без змін ухвалою судової колегії в кримінальних справах Вінницького обласного суду від 24.01.2001 року, кримінальну справу направлено прокурору Вінницького району для організації додаткового розслідування. Вироком Замостянського районного суду м. Вінниці від 10.03.2009 року його визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та виправдано на підставі п. 2ст. 6 КК України. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 02.07.2009 року вирок Замостянського суду м. Вінниці від 10.03.2009 року в частині цивільного позову змінено, залишено цивільний позов без розгляду, з мотивувальної частини вироку виключено посилання показання свідка [PERSON], в іншій частині виправдувальний вирок залишено без змін. Дана ухвала залишена без змін Верховним судом України. Ситуація, що пов'язана із притягненням його до кримінальної відповідальності та застосуванням відносно нього запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд носила для нього інтенсивно психотравмуючий характер. Зазначена ситуація, яка тривала більше 10 років, порушила його нормальний, звичний душевний стан, призвела до душевних страждань, порушила життєве функціонування, внесла повну невизначеність щодо майбутнього, радикальні зміни у звичний спосіб життя, оскільки він був позбавлений висловлювань своєї власної думки, вимушений був терпіти приниження та численні побутові незручності. Безпідставні звинувачення у вчиненні кримінального злочину принижували його честь та людську гідність, ставили під сумнів його моральні якості, чесність, порядність, сприяли зниженню поваги до нього та авторитету оточуючих. Протягом усього часу перебування справи на стадії досудового слідства та розгляду справи в суді він відчував сильний моральний тиск з боку потерпілих та родичів загиблого водія. В 2000 році на з'їзді партії, головою партійного осередку якої він був, його кандидатуру було запропоновано для балотування в депутати Верховної Ради України, однак у зв'язку із інформацією, яка свідчила про наявність відносно нього кримінального переслідування, його кандидатуру було знято. В зв'язку із притягненням його до кримінальної відповідальності, він був позбавлений можливості надавати інформацію та відомості відносно себе та своєї родини, а також соціального статусу, тому перебував у нерівних умовах із іншими кандидатами у депутати на виборах і депутати Вінницької обласної ради, які відбулись 26.03.2006 року. До порушення кримінальної справи та обрання відносно нього запобіжного заходу, він займався підприємницькою діяльністю, регулярно їздив за межі України, однак після порушення кримінальної справи та обмеження його виїзду за кордон, він був обмежений в праві вільно пересуватись як в межах України, такі за кордоном, що призвело до сімейних конфліктів та розлучення із дружиною. Через перебування його під слідством, він був позбавлений можливості відстояти правду у справі про смерть своєї доньки, так як був значно обмежений у правах через незаконне притягнення його до кримінальної відповідальності. Незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури йому було заподіяно моральну шкоду, тому він звернувся до суду та просив стягнути за рахунок Державного бюджету України моральну шкоду, визначену в ході проведення експертизи, а також витрати на правову допомогу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи. Ухвалою суду від 14.08.2012 року замінено у справі первісного відповідача Державне Казначейство України на належного відповідача - Державну казначейську службу України та залучено до участі у справі в якості співвідповідача - Управління УМВС України у Вінницькій області. Крім того, ухвалою суду від 14.08.2012 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено Прокуратуру Вінницької області. 14.03.2013 року позивач подав до суду позовну заяву у новій редакції (Т.1 а.с. 150-157), в якій збільшив розмір позовних вимог та просив стягнути за рахунок Державного бюджету України на його користь моральну шкоду, завдану незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури в розмірі 1160 мінімальних заробітних плат, обчислених на день поставлення рішення суду та судові витрати на правову допомогу та інші витрати, пов'язані із розглядом справи. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю за обставин, викладених у позовній заяві та, враховуючи покази свідків, допитаних в судовому засіданні і висновок експертного дослідження від 13.03.2013 року за №0476, просив стягнути на його користь 1160 мінімальних заробітних плат. Також представник позивача [PERSON] зазначив, що судові витрати по справі відсутні. Представник відповідача - Генеральної прокуратури України та представник третьої особи - Колівошко С.М. в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, відповідно до ЗУ «Державний Бюджет України на 2012 рік» 01.07.2012 року, з розрахунку перебування позивача під слідством та розміру мінімальної заробітної плати станом на день звернення до суду за кожен місць перебування під слідством та судом, а саме у сумі 127 832 грн. 00 коп. Позивачем не доведено, що саме порушення кримінальної справи стало підставою всіх обставин, які вказав позивач. Представник відповідача - Державної Казначейської служби України Бубела Н.А. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала щодо їх задоволення, оскільки позивачем не доведено, що саме порушення кримінальної справи та обрання йому запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд призвело до розлучення, зняття його кандидатури на виборах. Також позивачем не надано доказів щодо зайняття будь - якою підприємницькою діяльністю, оскільки ксерокопія закордонного паспорту не є підтвердженням виїзду позивача за кордон у справах з приводу підприємницької діяльності. Висновок експертного дослідження, наданий позивачем, виконаний в супереч ч.1 ст. 59 ЦПК України. Крім того, позивачем не доведено, що він не міг балотуватися та не став депутатом саме через порушення кримінальної справи, оскільки свідками в судовому засіданні було стверджено, що позивачем особисто було повідомлено про порушення кримінальної справи і самостійно ним прийнято рішення щодо зняття його кандидатури з виборчого процесу. Просила в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача - Управління УМВС України у Вінницькій області Клюса Т.В. в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову, оскільки УМВС України у Вінницькій області є неналежним відповідачем у даній справі, так як шкода відшкодовується державою. Кошторисом Управління УМВС України у Вінницькій області не передбачено здійснення на його потреби видатків для відшкодування моральної шкоди. Крім того, на сьогодні немає жодних доказів незаконних дій саме працівників СУ УМВС щодо притягнення [PERSON] як обвинуваченого та обрання відносно нього запобіжного заходу, а тому відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди УМВС України у Вінницькій області. Також зазначила, що моральна шкода позивачем не доведена, не надано суду належних доказів в підтвердження його моральних та душевних страждань. Просила в задоволенні позову відмовити. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що знає позивача багато часу, вони мають багато спільних знайомих, характеризує позивача виключно позитивно. Йому стало відомо про порушення кримінальної справи відносно позивача зі слів самого позивача, коли потрібно було займатися агітацією. Також пояснив, що [PERSON] переживав з цього приводу, що не є рівним з іншими кандидатами. На його думку, порушення кримінальної справи відносно [PERSON] вплинуло вкрай негативно на виборчий процес. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що знає позивача з 1996 року, перебуває з ним у дружніх стосунках та знає, що позивач балотувався на вибори, так як сам був членом партії. Порушення кримінальної справи впливало на агітацію, на його особисте життя, оскільки людям тяжко було пояснити суть кримінальної справи. Також пояснив, що якби не кримінальна справа, то позивач набрав би відповідну кількість голосів та став депутатом. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. ч.1, 2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди). Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною 1 ст.1176 ЦК України установлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Відповідно до ч.7 ст.1176 ЦК України порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом. Таким законом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Згідно ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Як вбачається із довідки про рух кримінальної справи по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України (Т.1 а.с. 18, 19) постановою слідчого СУ УМВС України у Вінницькій області від 07.05.1999 року було порушено кримінальну справу по факту дорожньо-транспортної пригоди за ознаками злочину, передбаченого ст. 215 ч.2 КК України. 11.11.1999 року [PERSON] було допитано в якості підозрюваного та обрано відносно нього запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Постановою слідчого СУ УМВС України у Вінницькій області від 13.04.2000 року [PERSON] притягнуто як обвинуваченого та обрано запобіжний захід відносно нього у вигляді підписки про невиїзд. 13.05.2000 року прокурором Вінницького району затверджено обвинувальний висновок та праву направлено до суду. Вироком Замостянського районного суду м. Вінниці від 10.03.2009 року позивача [PERSON] визнано невинуватим у вчинені злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України та виправдано його на підставі п.2 ст. 6 КК України за відсутністю складу злочину. Запобіжний захід щодо [PERSON] скасовано, в задоволенні цивільного позову відмовлено (Т.1 а.с. 10-13). Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 02.07.2009 року вирок Замостянського районного суду м. Вінниці від 10.03.2009 року відносно [PERSON] в частині вирішення цивільного позову змінено, залишено цивільний позов без розгляду, з мотивувальної частини виключено посилання суду на показання свідка [PERSON], в решті вирок залишено без змін (Т.1 а.с. 14, 15). Як вбачається з ухвали Верховного Суду України від 03.12.2009 року, колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України відмовила в задоволенні касаційного подання прокурора (Т.1 а.с. 16, 17). Позивача визнано невинуватим у вчинені злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України та виправдано його на підставі п.2 ст. 6 КК України за відсутністю складу злочину, а тому, він має право на відшкодування за рахунок державного бюджету шкоди, передбаченої Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Відповідно до п. п. 4, 10 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» завдана громадянинові шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Громадянинові повертаються суми, сплачені ним у зв'язку з наданням юридичної допомоги. До цих сум відносяться суми, сплачені ним адвокатському об'єднанню (адвокату) за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені ним в рахунок оплати витрат адвоката у зв'язку з поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції. Крім того, право на відшкодування шкоди в повному обсязі гарантоване й ч.5 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, норми якої згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом національного права. Поряд з цим, відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Також, у відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України за №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України за №4 від 31.03.1995 року). Вирішуючи питання відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршання або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршання відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У пункті 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року №4 роз'яснено, що у випадках, коли межі відшкодування шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. При визначенні розміру відшкодування необхідно враховувати вимоги розумності і справедливості, як того вимагає ч. 3 ст. 23 ЦК України. Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до ст. ст. 170, 176 ЦК України держава здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, а тому в деліктних правовідносинах зобов'язання держави виконує Державна казначейська служба України, на яку покладена функція по здійсненню управління наявними коштами Державного бюджету України. Згідно до вимог ст. 25, п. 9 розділу VІ Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного Кодексу України, п. 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845, виконання судових рішень, які передбачають відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів здійснюється Державним казначейством України за вимогою органів державної виконавчої служби України за черговістю їх надходження, за рахунок і в межах бюджетних асигнувань, затверджених у Державному бюджеті України на цю мету. Такий порядок передбачений й п. 1.3 Порядку, затвердженого наказом Державного казначейства України від 04.02.2008 року N 39. Тобто, виконання судових рішень, які передбачають відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, здійснюється Державною казначейською службою України. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував під слідством та судом біля 9 років 8 місяців, а саме: з 11.11.1999 року ([PERSON] допитано в якості підозрюваного та обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд) по 02.07.2009 рік (винесення Апеляційним судом Вінницької області ухвали від 02.07.2009 року), що складає всього 116 місяців. Мінімальний розмір заробітної плати на день розгляду справи становить 1218 грн. Відшкодування моральної шкоди відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» провадиться за рахунок коштів державного бюджету. При визначенні розміру моральної шкоди завданої [PERSON] незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, суд бере до уваги страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру та, визначаючи розмір відшкодування, керується принципами рівності, поміркованості, розумності та справедливості. Суд вважає недоведеним доводи позивача на підтвердження негативного ставлення оточуючих позивача людей та в сім'ї, відносно нього, погіршення з ними стосунків, на підтвердження необхідності вжиття позивачем додаткових зусиль для організації свого життя, відновлення втрачених ділових зв'язків, та інших обставини, які заявляв позивач в суді . Відповідно до ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Ухвалою суду від 26.09.2012 року у даній справі була призначена судово-психологічна експертиза. 15.01.2013 року з ЖВ КНДІСЕ надійшло клопотання про забезпечення виконання судово - психологічної експертизи, призначеної ухвалою суду з вимогою необхідності надання інформації для проведення експертизи, оскільки матеріали справи не містять жодного підтвердження наявності перерахованих у позовній заяві обставин у житті позивача. 07.02.2013 року в судовому засіданні представник позивача, після оголошення судом клопотання експерта, пояснив суду, що не може надати зазначеної інформації та відмовляється від проведення експерти. Тому, суд ставиться критично та не приймає до уваги як доказ висновок експертного дослідження від 13.03.2013 року за №0476, наданий позивачем у справі, оскільки даний висновок є не допустимим доказом, так як він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом, оскільки даний висновок наданий на замовлення позивача та питанням експертові поставлені тільки позивачем. Виходячи із засад розумності, поміркованості та справедливості, враховуючи характер та обсяг моральних страждань, які зазнав позивач у зв'язку з незаконним порушенням кримінальної справи, незаконним обранням міри запобіжного заходу, а також врахувавши строк перебування позивача під слідством і судом, мінімальний розмір заробітної плати на день розгляду справи, суд дійшов висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної [PERSON] внаслідок незаконних дій органів дізнання, досудового слідства, необхідно визначити у розмірі 141 288 грн. 00 коп.

Outcome: partial