Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до Станично-Луганського районного суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] , про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якій просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалася на те, що йому на праві власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири за №614 від 04.09.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Станично-Луганського районного нотаріального округу Луганської області Бутаковою І.Г. та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.09.2020 року. Позивач зазначає, що на момент купівлі вищевказаної квартири, в ній був зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] . За домовленістю попередня власниця квартири повинна була в найкоротші терміни, після здійснення угоди купівлі-продажу квартири, вирішити питання щодо добровільного зняття з реєстрації всіх осіб, які були в ній зареєстровані. \~ \~ \~ \~Однак станом на теперішній час питання щодо зняття відповідача з реєстраційого обліку в добровільному порядку не вирішено. Де відповідач на даний час мешкає та його контакти позивачу невідомі. Той факт, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично не проживає у даній квартирі з 2012 року по теперішній час, підтверджується домовою книгою та актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складеного Станично-Луганською селищною радою від 26.05.2021 року. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Позивач у позовній заяві просив суд розглянути справу без його участі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, жодних заяв чи клопотань від нього не надходило. Враховуючи, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзиву не подавав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідача за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що відповідно до копії договору купівлі продажу квартири від 04.09.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Станично-Луганського районного нотаріального округу Луганської області Бутаковою І.Г., [PERSON] належить квартира [ADDRESS] , що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №222739211 від 04.09.2020 року. В зазначеній квартирі, що на праві власності належить позивачу, зареєстрований відповідач - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою керівника ВЦА Щастинського району Луганської області від 20.08.2021 року за №1478, але не проживає у вказаній квартирі з 2012 року, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов від 26.05.2021 року. Таким чином,\~з досліджених\~в судовому\~засіданні письмових\~доказів судом\~встановлено,\~що спір\~між сторонами\~виник з\~приводу захисту\~позивачем свого\~права користування\~житловим приміщенням. Стаття 1 Протоколу №1 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована\~Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року\~закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Статтею 47 Конституції України\~визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно ст.\~317\~та ст.\~319 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383 ЦК України: власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва, та\~ст. 150 ЖК Української РСР, в якій йдеться про те що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», коли особа була відсутня понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати її такою, що втратила право на жилу площу. Відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає з 2012 року, квартирою позивача не користується, житлово-комунальні послуги та витрати на її утримання не сплачує, домовленості з позивачем про збереження користування житлом понад строк укладено не було, а тому правових підстав для подальшої реєстрації відповідача у квартирі позивача наразі немає, внаслідок чого суд приходить до висновку про необхідність визнання відповідача таким, що втратив право користування вищевказаною квартирою. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією про сплату судового збору за №0.0.2187998080.1 від 08.07.2021 року у сумі 908 грн. Відповідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір», - за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (908 грн.). Враховуючи те, що суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача суму судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 908 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved