Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до Жмеринського міськрайонного суду з даним позовом в якому просив визнати, що позивач [PERSON] , як заявник в кримінальних справах позбавлений можливості оскаржувати бездіяльність відповідачів згідно вимог ст. 60 КПК України та відповіді з прокуратури від 11.09.2018, тому позивач [PERSON] оскаржує таку бездіяльність на підставах норм матеріального права, зазначених постановою Вінницького апеляційного суду від 20.09.2019; визнати, що вимогу №3 про стягнення моральної шкоди він викладає абсолютно так, як зазначено в постанові Вінницького апеляційного суду від 20.09.2019; стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 200 000 грн. В позовній заяві позивач зазначив, що постановою Вінницького апеляційного суду від 08.09.2020 зазначені недоліки його позову, справа 130/212/2020 по яким йому було відмовлено в позові. Зазначив, що на провадження по кримінальних справах відповідачі проявляють бездіяльність та не виконують вимоги щодо своїх посадових обов`язків до 31.01.2020. В обґрунтування розрахунку моральної шкоди зазначив його вік, порушення його права на швидкий, неупереджений розгляд справ. Ухвалою від 02.10.2020 відкрито провадження по даній справі та призначено розгляд даної справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та надано відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву. Одночасно роз`яснено учасникам справи їх право на звернення до суду із клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу 15-денний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подачі до суду відзиву на позовну заяву. Роз`яснено відповідачам, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Встановлено сторонам 5-денний строк з дня вручення цієї ухвали для подання заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Як вбачається з поштових повідомлень, які повернулися на адресу суду, позивач та відповідачі отримали копію ухвали про відкриття провадження. Відповідачі також отримали копію позовної заяви разом з копіями доданих документів. Представник відповідача - ГУНП у Вінницькій області А.А. Господарець в наданому до суду відзиві на позовну заяву [PERSON] просила у задоволенні позовної заяви [PERSON] про відшкодування моральної шкоди за бездіяльність в кримінальних провадженнях відмовити у повному обсязі. Зазначила, що на сьогоднішній день відсутнє жодне рішення суду у порядку КПК України, яке б свідчило про незаконність дій Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області вчинених по відношенню до позивача, а відтак факт незаконності їх дій на сьогоднішній день є недоведений, що свідчить про відсутність підстав для відшкодування шкоди. Факт наявності у позивача моральної шкоди залишається недоведеним, адже в матеріалах справи відсутні будь - які докази її завдання. Представник відповідача - Вінницької обласної прокуратури С.М. Колівошко в наданому до суду відзиві просила у задоволенні позову відмовити. Зазначила, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяння йому шкоди відповідачами - посадовими особами прокуратури та Вінницькою обласною прокуратурою, причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями відповідачів. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні із повідомленням ( викликом) сторін до суду не надходило. Суд, на підставі ч.5 ст.279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши надані письмові докази, матеріали цивільної справи №130/212/20, матеріали кримінальних проваджень №42018021130000022, №42018021130000020 та №42016021130000023, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що відповідно до копії постанови Вінницького апеляційного суду від 20.09.2019 у справі №130/728/19, за позовом [PERSON] до Держави Україна в собі Державної казначейської служби України, начальника СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Олексюка В.В. та старшого слідчого СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Полонської О.Г. про відшкодування моральної шкоди, скасовано рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25.06.2019 та ухвалене нове рішення - стягнути з держави Україна в собі Державної казначейської служби України на корить [PERSON] моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Відповідно до рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 09.06.2020 по справі №130/212/20 в задоволенні позову відмовлено. Постановою Вінницького апеляційного суду від 08.09.2020 зазначене рішення залишено без змін. Згідно матеріалів кримінального провадження №42018021130000022 були внесені відомості про кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 382 КК України. Відповідно до матеріалів кримінального провадження №42018021130000020 були внесені відомості про кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 384 КК України. Відповідно до матеріалів кримінального провадження №42016021130000023 були внесені відомості про кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 165 КК України. З оглянутих матеріалів вищезазначених кримінальних проваджень вбачається, що вони на даний час знаходяться на стадії розслідування, підозру нікому не оголошено, справи до суду не скеровані. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 56 Конституції України, згідно якої, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, а також нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст.1173, 1174 ЦК України). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми, обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу. Положеннями частин першої-третьої статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до пунктів 3 4, 5, 10, 14 Постанови пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Також що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Аналізуючи вказані норми права, слід дійти висновку, що відшкодування моральної шкоди можливе в наслідок порушення прав особи, тобто має бути причинно - наслідковий зв`язок між порушенням прав особи та правом на відшкодування моральної шкоди. Позивачем не зазначено з яких саме міркувань він виходив, визначаючи відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 000 грн. з Держави України в особі Державної казначейської служби України та якими належними, допустимими та достовірними доказами це підтверджується. Оскільки для виникнення зобов`язання по відшкодуванню шкоди в порядку ст. 1176,1174, 1167 ЦК України необхідна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу дізнання, попереднього (досудового) слідства та їх посадових осіб, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов`язком позивача (ст.ст. 12, 81 ЦПК України). Отже, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Рішенням Конституційного Суду України №6-рп/2001 від 23 травня 2001 року кримінальне судочинство визнано як врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх Конституційних прав, свобод та законних інтересів. Згідно ст. 1 ч. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Главою 26 КПК України врегульовано порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора, ухвал слідчого судді тощо. Тобто кримінальним процесуальним законодавством визначено інший порядок розгляду скарг учасників кримінального провадження та осіб, права яких порушуються як під час досудового розслідування, так і під час підготовчого провадження у суді. Позивачем зазначено підстави для стягнення моральної шкоди, дії та бездіяльність відповідачів, однак позивач не зазначає чи розглядалося в порядку КПК оскарження дій, бездіяльності та рішень цих органів в рамках кримінального провадження. Будь-якого рішення, що набрало законної сили, про визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності відповідачів, позивачем суду не надано. Суд не приймає посилання позивача на рішення Вінницького апеляційного суду від 20.09.2019, копію якого надав позивач, так як воно не має преюдиціального значення. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Належних та допустимих доказів того, що судовим рішенням встановлена бездіяльність відповідачів визнана неправомірною, позивачем не надано, позивач не довів факт протиправних дій або бездіяльності відповідача, конкретні негативні наслідки та причинний зв`язок а тому суд приходить до висновку про те, що відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, тому судові витрати слід віднести на рахунок держави. Таким чином, судові витрати по сплаті судового збору слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed