Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], в якому просить суд розподілити спільне сумісне майно подружжя в натурі, шляхом визнання за ним права власності на: - кухонний гарнітур, вартістю 1500 грн., - насосну станцію, вартістю 1000 грн., - диван кутовий великий, вартістю 4000 грн., - кондиціонер RAINFORD, вартістю 1600,72 грн., - ковролін червоний 6х4м, вартістю 2200 грн., - ковролін 3,3х3м, вартістю 1200 грн., - кухонний мякий куток, вартістю 700 грн.; на загальну суму 12200,72 грн. а за [PERSON] права власності на: - газову піч 4-х комф. з духовою шафою, вартістю 1000 грн., - холодильник-морозильник Indesit R 27G, вартістю 1500 грн., - пральна машину напівавтоматична Saturn, вартістю 900 грн., - спальний гарнітур, вартістю 4000 грн., - тумба під телевізор, вартістю 800 грн., - музикальний центр «Panasonic», вартістю 600 грн., - диван 2х спальний, вартістю 2000 грн., - витяжка, вартістю 500 грн., - компютерний стіл СУ-3, вартістю 630 грн., - килим 2,4х1,4 м, вартістю 1000 грн., - палас 4,7х3м, вартістю 1500 грн., - доріжка 2,85х1,8м, вартістю 600 грн., - палас зелений 2,95х3,6м, вартістю 1000 грн., на загальну суму 16030 грн. В обґрунтування позову зазначив, що він перебував з відповідачем в зареєстрованому шлюбу з 07 березня 1992 року, який було розірвано 12 березня 2013 року за рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Під час шлюбу сторонами було придбане зазначене вище майно, на загальну суму 28230,72 грн. На даний час позивач чинить перешкоди йому у користуванні спільним майном, яке вони мирним шляхом розподілити не можуть, у звязку з чим, він посилаючись на вимоги СК України а також КпШС України, просить розподілити спільне майно. В судовому засіданні позивач повністю підтримав свої позовні вимоги та, посилаючись на те, що вище зазначене майно є спільною сумісною власністю його та відповідача просив поділити його в натурі, шляхом виділення частини майна йому, а іншої відповідачу. Також зазначив, що у нього є: товарний чек на компютерний стіл, придбаний 26 січня 2007 року за 630 грн.; видаткова накладна на кондиціонер, придбаний 11 березня 2008 року за 1819 грн. Інших товарних чеків у нього немає. Він мешкає за місцем реєстрації в будинку 21-а по вул..Заводська в м.Новомосковськ Дніпропетровської області, де він отримує кореспонденцію. З приводу заперечень представника відповідача щодо незгоди з вартістю спільного майна, зазначив, що він вважає, що вартість ним особисто визначена правильно, виходячи з ринкових цін на момент звернення його з позовом до суду. Будь-яких спеціальних знань авто товарознавця він не має. Після неодноразового розяснення позивачу вимог ст.ст. 10, 11, 60, 143, 146 ЦПК України, ним було заявлене клопотання про надання часу для підготування клопотання про проведення експертизи з метою визначення вартості майна. Однак в судове засідання, призначене на 08 лютого 2016 року позивач не зявився, надавши заяву через канцелярію суду про розгляд справи за його відсутності; щодо клопотання про проведення експертизи, то зазначив, що по-перше, це обовязок відповідача, а по-друге, він не має коштів сплатити витрати за експертизу. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги відповідача не визнала в повному обсязі, та посилаючись на те, що перелічене позивачем майно дійсно придбавалося в період шлюбу між сторонами, тобто з 1992 року по 2011 рік, однак на сьогоднішній день це майно знаходиться в будинку, в якому сторони разом зареєстровані, мешкають та користуються цим майном. Частина майна, навіть знаходиться в поламаному стані. Пояснила, що відповідач мешкає за місцем реєстрації в будинку 21-а по вул..Заводська в м.Новомосковськ Дніпропетровської області, де він отримує кореспонденцію. Вартість майна визначена позивачем неправильно, однак виходячи з вимог ст..ст. 11, 60 ЦПК України підтвердження його вартості це обовязок позивача, а тому просила відмовити в задоволенні позову про розподіл майна в натурі, шляхом виділення частини майна позивачу, а іншої відповідачу в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, приходить до наступних висновків, а саме. Судом по справі встановлено, що 07 березня 1992 року між сторонами було зареєстровано шлюб (а.с. 6). Рішенням Новомосковського міськрайонного суду від 12 березня 2013 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 7), рішення набрало законної сили 25 березня 2013 року. Позивач в своєму позові посилається на те, що у сторін на праві спільної сумісної власності є майно, яке було придбано ними час шлюбу, а саме: - кухонний гарнітур, вартістю 1500 грн., - насосну станцію, вартістю 1000 грн., - диван кутовий великий, вартістю 4000 грн., - кондиціонер RAINFORD, вартістю 1600,72 грн., - ковролін червоний 6х4м, вартістю 2200 грн., - ковролін 3,3х3м, вартістю 1200 грн., - кухонний мякий куток, вартістю 700 грн.; - газову піч 4-х комф. з духовою шафою, вартістю 1000 грн., - холодильник-морозильник Indesit R 27G, вартістю 1500 грн., - пральна машину напівавтоматична Saturn, вартістю 900 грн., - спальний гарнітур, вартістю 4000 грн., - тумба під телевізор, вартістю 800 грн., - музикальний центр «Panasonic», вартістю 600 грн., - диван 2х спальний, вартістю 2000 грн., - витяжка, вартістю 500 грн., - компютерний стіл СУ-3, вартістю 630 грн., - килим 2,4х1,4 м, вартістю 1000 грн., - палас 4,7х3м, вартістю 1500 грн., - доріжка 2,85х1,8м, вартістю 600 грн., - палас зелений 2,95х3,6м, вартістю 1000 грн. Представник відповідача в судовому засіданні наполягала на тому, що сторони на праві спільної сумісної власності мають усе перелічене в позові майно; однак його вартість на день розгляду справи в суді, або на день звернення позивача до суду, та визначена позивачем нічим не підтверджена; а з урахуванням зносу цих речей, частина з яких поламана завищена. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З копії товарного чеку № 48 вбачається, що 26 січня 2007 року придбаний стіл компютерний за 630 грн.; з копії видатної накладної № 809, вбачається, що 11 березня 2008 року [PERSON] в кредит було придбано, втому числі кондиціонер за 1600,72 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, що неодноразово розяснювалося сторонам у справі в ході судового розгляду. Справа досить тривалий час знаходиться в суді, за клопотанням позивача, йому надавався час для подачі клопотання про проведення товарознавчої експертизи з метою визначення вартості майна, від заявлення якого він відмовився. Позивачу були розяснені вимоги ст.ст. 11, 60, 143, 146 ЦПК України. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Аналізуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що майно: кухонний гарнітур, насосна станція, диван кутовий великий, кондиціонер RAINFORD, ковролін червоний 6х4м, ковролін 3,3х3м, кухонний мякий куток, газову піч 4-х комф. з духовою шафою, холодильник-морозильник Indesit R 27G, пральна машину напівавтоматична Saturn, спальний гарнітур, тумба під телевізор, музикальний центр «Panasonic», диван 2х спальний, витяжка, компютерний стіл СУ-3, килим 2,4х1,4 м, палас 4,7х3м, доріжка 2,85х1,8м, палас зелений 2,95х3,6м., являється спільною сумісною власністю сторін, як подружжя. У відповідності до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до вимог ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 25 Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. П. 22 цього Пленуму, розяснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 6972 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Як зазначалося вище, в ході розгляду справи сторонам неодноразового розяснювалися вимоги ст.ст. 10, 11, 60, 143, 146 ЦПК України, позивачем навіть було заявлене клопотання про надання йому часу для підготовки клопотання про призначення експертизи; враховуючи, що в даному випадку обовязок щодо доведення дійсної вартості майна покладається, виходячи з вимог ст.. 60 ЦПК України, на позивача, який від проведення товарознавчої експертизи відмовився, іншим чином не довів дійсну вартість спільного майна, то суд позбавлений можливості самостійно визначити його вартість. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що законні підстави для задоволення позову [PERSON] відсутні, а тому позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed