Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Акціонерного комерційного банку «Імексбанк» в особі Івано-Франківської філії Імексбанку про визнання поруку за договором іпотеки від 28.03.2007 року №048025 припиненою. У позовній заяві зазначено, що 28.03.2007 року між АКБ «Імексбанк» та СПД [PERSON] було укладено договір поновлювальної кредитної лінії №77 з максимальним лімітом заборгованості 39000 доларів США зі сплатою 14% річних, 1.5% комісії та кінцевим терміном повернення боргу до 27.03.2010 року. 28.03.2007 року між АКБ «Імексбанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, згідно умов якого було забезпечено виконання вимог договору поновлювальної кредитної лінії №77, а саме двохкімнатна квартира по [ADDRESS] вартістю 353500 грн. Як стало відомо позивачу, між АКБ «Імексбанк» та СПД [PERSON] укладалися додаткові угоди до договору поновлювальної кредитної лінії №77 від 28.03.2007 року, якими істотно змінено умови договору, а саме 16.04.2008 року змінено умови на 16% річних та 1% комісії, 23.04.2009 року максимальний ліміт заборгованості до 312000 грн. зі сплатою 20% річних. Позивач вважає, що істотні зміни є причиною порушення співвідношення майнових інтересів, які були на момент укладення договору іпотеки по відношенню до договору поновлювальної кредитної лінії №77, і на час коли змінилися істотні умови кредитного договору, що завдає позивачу значної майнової шкоди, а тому є підстави на припинення договору іпотеки за ч.1 ст.559 ЦК України. Окрім того, позивач звертає увагу і на ч.4 ст.559 ЦК України, як підставу на припинення майнової поруки, оскільки кредитор не пред'явив вимоги до майнового поручителя протягом 6-ти місяців з часу визначення остаточного строку погашення боргу позичальником - 27.03.2010 року. Позивач позов підтримав повністю, просив його задовольнити, з підстав зазначених в позовній заяві та додаткових письмових пояснень. Представник відповідача позов не визнала та просила в задоволенні позовних вимог відмовити, з підстав зазначених в запереченні. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 28.03.2007 року між АКБ «Імексбанк» та СПД [PERSON] було укладено договір поновлювальної кредитної лінії №77 з максимальним лімітом заборгованості 39000 доларів США зі сплатою 14% річних, одноразово 1.5% комісії та кінцевим терміном повернення боргу за всіма траншами до 27.03.2010 року на умовах визначених договором та додатковими угодами (а.с.7-10). З метою забезпечення вимог іпотекодержателя, що випливає з договору поновлювальної кредитної лінії №77 28.03.2007 року, між АКБ «Імексбанк» та [PERSON] 28.03.2007 року було укладено договір іпотеки, предметом якого була двохкімнатна квартира по [ADDRESS], що належить [PERSON], загальною площею 36.6 м.кв., вартістю визначену сторонами в сумі 353500 грн, договір посвідчено приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON] за №581 (а.с.13-17). 16.04.2008 року між АКБ «Імексбанк» та СПД [PERSON] укладено додаткову угоду №1 до договору поновлювальної кредитної лінії №77 від 28.03.2007 року, якою змінено п.1.1.1 договору, а саме надання коштів буде здійснюватися частинами в межах не поновлювальної кредитної лінії 39600 доларів США (збільшено суму кредиту), зі сплатою 16% річних та 1% комісії одноразово (а.с11). 23.04.2009 року між АКБ «Імексбанк» та СПД [PERSON] укладено додаткову угоду №2 до договору поновлювальної кредитної лінії №77 від 28.03.2007 року, якою змінено п.1.1.1 договору, а саме надання коштів буде здійснюватися частинами в межах поновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості до 312000 грн. (змінено валютні зобов'язання та збільшено суму кредиту) зі сплатою 20% річних, при цьому також збільшено і відсотки з 16% (а.с.12). Зміни до договору іпотеки від 28.03.2007 року не вносились. Позивач вважає, що істотні зміни, що виникли через збільшення тіла кредиту та відсоткової ставки, є причиною порушення співвідношення майнових інтересів, які були на момент укладення договору іпотеки по відношенню до договору поновлювальної кредитної лінії №77, і на час коли змінилися такі істотні умови кредитного договору, що завдає позивачу значної майнової шкоди. Так, при укладенні 28.03.2007 року між АКБ «Імексбанк» та СПД [PERSON] договору поновлювальної кредитної лінії №77 з максимальним лімітом заборгованості 39000 доларів США зі сплатою 14% річних, було обумовлено кредитні зобов'язання у валюті, що становило за курсом до гривні - 196560 грн. (а.с.50), на умовах даних зобов'язань позичальника було укладено і договір майнової поруки з позивачем. За ст..574, 575, 583 ЦК України окремим видом застави є іпотека нерухомого майна, що виникає на підставі договору, а заставодавець є майновим поручителем. Постановою № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», а саме п.21 надано роз'яснення, що договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Оскільки в цьому договорі передбачено всі істотні умови, необхідні для кредитного договору, то зобов'язання з надання кредиту є дійсним із моменту укладення кредитного договору - договору про відкриття кредитної лінії. Закон України «Про іпотеку» регулює правовідносини між іпотекодавцем та іпотекодержателем. Відповідно до статей 1, 3, 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель є іпотекодавцем. Іпотека виникає на підставі в тому числі договору. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки. Як слідує зі ст. 4, 5, 11 цього ж Закону, обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. В повідомленні зазначається в тому числі і така інформація: розмір основної суми заборгованості та процентів за основним зобов'язанням та/або посилання на правочин, в якому встановлено основне зобов'язання у разі, якщо іпотекою забезпечується задоволення вимог, які можуть виникнути в майбутньому; строк повного виконання основного зобов'язання або строк дії іпотечного договору в разі, якщо іпотекою забезпечується задоволення вимог, які можуть виникнути в майбутньому. Вартість предмета іпотеки визначається в тому числі за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем. Майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання (ст..7 Закону України «Про іпотеку»). За ст..19 цього ж закону зміни і доповнення до іпотечного договору підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідні відомості про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку. Будь-яке збільшення, може бути здійснене після державної реєстрації відповідних відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою. Отже, з вищевказаних статтей даного закону, слідує, що договором іпотеки забезпечується дійсне зобов'язання або яке може виникнути в майбутньому, іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору, при державній реєстрації договору іпотеки вказується розмір чітко встановленої основної суми заборгованості, процентів, строк повного виконання основного зобов'язання або строк дії іпотечного договору, а будь-яке збільшення цієї суми (процентів, неустойки, основної суми боргу), повинно прямо передбачатися умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Однак, як випливає зі змісту договору поновлювальної кредитної лінії №77 28.03.2007 року (п.1.1.1.) максимальний ліміт коштів становив у валюті - 39000 доларів США зі сплатою 14% річних, кінцевим терміном повернення боргу за всіма траншами до 27.03.2010 року на умовах визначених договором та додатковими угодами, передбачаючи можливість укладення додаткових угод до договору. У договорі іпотеки укладеного 28.03.2007 року (тією ж датою, що і кредитний договір) також передбачалося забезпечення вимоги, які випливають з договору поновлювальної кредитної лінії та додаткових угод до нього, однак при цьому прямо обумовлена сума максимального ліміту коштів у валюті - 39000 доларів США зі сплатою 14% річних, кінцевим терміном повернення боргу за всіма траншами до 27.03.2010 року. Отже, про збільшення кредитних коштів і до яких розмірів, чи зміні з валютних на грошові гривневі зобов'язання, прямо не обумовлювалось. А тому 23.04.2009 року, при збільшення і зміні основного зобов'язання, а саме збільшення його до 312000 грн. з 39000 доларів США (на час укладення за офіційним курсом становило 196560 грн., про що вже зазначалось вище), погодивши такі зміни тільки між кредитором та позичальником, обсяг відповідальності майнового поручителя збільшився без його відома. При цьому сторони підтвердили про відсутність такого повідомлення як зі сторони кредитора, так і відсутність підписаних змін до договору іпотеки, з їх подальшим нотаріальним посвідченням (п.8.3 договору іпотеки). Що стосується доводів позивача і про збільшення відсоткової ставки з 16% до 20%, в зв'язку з чим також збільшилась сума заборгованості, то суд вказує, що в договорі іпотеки від 28.03.2007 року було передбачено пунктом 8.4 можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням без додаткового повідомлення майнового поручителя та укладення окремої угоди, тобто ця умова договору була результатом домовленості сторін (банку і майнового поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання, тому дані доводи в частині збільшення відсотків не є обґрунтованими позивачем. Згідно ст..14 ЦК України цивільні обов»язки виконуються в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. В силу ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до чч. 1, 3 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. На підставі ч. 1 ст. 252, ч. 1 ст. 253 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок . Строк погашення основного зобов'язання позичальником СПД [PERSON] був прямо визначений як договором поновлювальної кредитної лінії №77 28.03.2007 року, так і договором іпотеки укладеного 28.03.2007 року з [PERSON], до 27.03.2010 року. Даний строк не продовжувався, що підтвердили і самі сторони спору. Отже, термін сплати основного зобов'язання по кредитному договору, як вже зазначалось вище встановлено до 27.03.2010 року. Іпотека є видом інституту поруки, у зв'язку з чим правовідносини за нею регулюються також параграфом 3 глави 49 ЦК України, окрім того іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ст..3, 17 Закону України «Про іпотеку). А тому доводи представника відповідача про те, що договір як поновлювальної кредитної лінії так і договір іпотеки діє до повного виконання сторонами зобов'язань (п.7.3 договору поновлювальної кредитної лінії), а отже не має строку дії договірних зобов'язань є невірними і не заслуговують на увагу суду. Договір іпотеки, укладений між сторонами також не містив прямо зазначеного строку дії самого договору іпотеки, однак обумовлював чіткий строк повного виконання основного зобов'язання до 27.03.2010 р. (п.1.1. договору). В силу ст..598 ЦК України зобов»язання припиняється частково або в повному обсязі на підставі, встановлених договором або законом. Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що іпотека припиняється в тому числі і у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; з інших підстав, передбачених Законом. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Ч.1 ст.35 цього Закону передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Починаючи зі спливу строку основного зобов'язання, тобто з 28.03.2010 року, АКБ «Імексбанк» як кредитор протягом шести місяців не пред'являв вимоги іпотекодавцю щодо невиконання умов кредитних зобов'язань позичальником. Така вимога, була пред'явлена іпотекодавцю 24.01.2013 року за №83 (а.с.23), однак підтвердження щодо отримання останнім такої вимоги суду не надано. Отже строк дії договору іпотеки, який не містив чіткого строку його дії, про що вже вказувалось вище, як один з видів поруки, припиняв свою дію за вимогами ч.4 ст.559 ЦК України в шестимісячний термін від дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто з 28.09.2010 року. Не заслуговують на увагу суду доводи відповідача щодо пред'явленого позову в тому числі і до [PERSON] 19.10.2009 року (а.с.51-52) тобто ще до визначеного строку закінчення основного зобовязання , оскільки відповідач та позивач не змогли надати пояснення суду шодо процесуального рішення суду щодо даного позову. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. На підставі наведеного, відповідно до ст.. 14, 251-253, 526, 530, 559, 574, 575, 583, 598, 628 ЦК України, 1, 4, 3, 5, 7, 11, 19 Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: approved