Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суд з позовом до ДП «Житомитторф» про стягнення заробітної плати та компенсації за час затримки, в якому зазначив, що він працював на даному підприємстві в якості директора та 23.07.2014 року був звільнений з займаної посади за згодою сторін. На день його звільнення з ним не було розраховано повністю в зв'язку з чим виникла заборгованість яку він просить стягнути в судовому порядку. В судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги, вказавши що на даний час з ним не розрахувалися частково тому він просить стягнути з відповідача компенсацію за затримку розрахунку в сумі 6874 грн.35 коп.. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні визнала позовні вимоги в частині відшкодування компенсації, вказавши що на даний час вони частково розрахувалися, але коштів на виплату компенсації в них не має. Тому вони згідні її сплатити по рішенню суду. Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно наказу №23-к від 11 вересня 2013 року [PERSON] з 12 вересня 2013 року призначений виконуючим обов'язки директора Озерянського торфозаводу ДП «Житомирторф» з встановленням посадового окладу (а.с.4-5). Згідно наказу №12-к від 23 липня 2014 [PERSON] звільнений з посади виконуючого обов'язки директора Озерянського торфозаводу ДП «Житомирторф» з 23.07.2014 року за угодою сторін (а.с.7). Згідно ст.116 КЗпП України, встановлено що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від приємства провад в день звільнення. Згідно ст.117 КЗпП України, підприємство, установа , організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за час затримки в день фактичного розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченою вказаною статтею цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень і те, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно статті 60 ЦПК України встановлено, що «кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень», як вбачається з наявних матеріалів та пояснень сторін, а саме представника відповідача, який визнає уточнений позов та згідний з необхідністю виплатити компенсацію за час вимушеної затримки, але не в змозі оскільки відсутні кошти. Таким чином позовні вимоги позивача суд вважає доведеними та обґрунтованими, що не суперечать чинному законодавству, а тому повинні бути задоволенні.

Outcome: approved