Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до Берегівського районного суду з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог служба у справах дітей Берегівської міської ради, про визначення місця проживання дитини. Позов мотивував тим, що з У 2010 році познайомився з [PERSON], з якою пізніше почали проживати разом. 12 грудня 2012 року в них народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження останнього серії І-ФМ № 243701 від 18 грудня 2012 року. До кінця осені 2014 року вони жили досить непогано, однак після цього їх відносини стали стрімко погіршуватися. Між ними все частіше почали виникати сварки та скандали. Ми виявилися різними людьми з різними характерами та різними поглядами на сімейне життя та ведення спільного господарства. Врешті-решт, у січні 2015 року відповідачка покинула позивача та переїхала жити назад у свою квартиру. Остання хотіла забрати з собою їхнього малолітнього сина, однак позивач не дав їй цього зробити, тому що не хоче втрачати батьківський зв'язок з ним. З тих пір між ними вже неодноразово виникали сварки з приводу визначення місця проживання сина, відтак вважає, що дане питання слід вирішувати в судовому порядку. Враховуючи вік малолітнього [PERSON], його особисту прихильність до позивача та інші обставини, що мають істотне значення, вважає, що останнього слід залишити проживати з позивачем. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, однак подав заяву, згідно якої просив справу розглянути за його відсутності, позов підтримує, просить задоволити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання також не зявилася, однак подала заяву, згідно якої просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги визнала. Представник органу опіки та піклування [PERSON] у судове засідання також не зявилася, і подала заяву, із змісту якої вбачається, що просила справу розглянути за її відсутності, при цьому долучила відповідний висновок органу опіки та піклування. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, враховуючи всі обставини, що мають істотне значення по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частиною третьою статті 29 Цивільного кодексу України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору, місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно з частинами першою, другою статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Берегівської міської ради від 13.08.2015 року № 1734/03-17, Берегівська міська рада як орган опіки та піклування вважає за можливе проживання дитини [PERSON], [INFO], з батьком [PERSON]. Крім того, відповідачка визнала позов в повному обсязі. Частиною 1 ст.\~61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову (ч.\~4 ст.\~174 ЦПК України). За відсутності будь-якого застереження, факт, визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно ст.\~61 ЦПК України, є обовязковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, суд приймає визнання позову відповідачем у справі і з цих підстав задовольняє позов.

Outcome: approved