Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги мотивує тим, що 30 березня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] був вчинений виконавчий напис, про стягнення з нього\~на користь ПАТ КБ «Приватбанк» не сплаченої в строк за кредитним договором заборгованості у сумі 22529,97 грн., який було передано на виконання у відділ державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції. Вважає, що вищезгаданий виконавчий напис нотаріуса підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, оскільки суперечить цивільному законодавству, згідно з яким нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Оспорюваний ним виконавчий напис, вчинений нотаріусом на підставі недостовірних даних стягувача про наявність безспірної заборгованості його перед банком. Крім того, рішенням Луцького міськрайонного суду з нього стягнуто заборгованість по кредитному договору в розмірі 12\~961 грн. 85 коп. Дане рішення суду ним фактично виконано, оскільки проведено оплату в розмірі 11\~500 грн. Дані обставини не було перевірені нотаріусом при вчиненні виконавчого напису, а тому просить суд визнати таким, що не підлягає до виконання виконавчий напис від 30.03.2016 року. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив суд в його задоволенні відмовити. Представник ВДВС покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 30 березня 2016 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON], яка вчинила виконавчий напис щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № б/н від 16.03.2015 року у розмірі 22 529 грн. 97 коп., яка складається: з залишку заборгованості за кредитом в сумі 14 306 грн. 76 коп., заборгованості за відсотками в сумі 1906 грн. 89 коп., а також з суми штрафу в розмірі 2132 грн. 70 коп., пені та комісії в розмірі 2483 грн. 62 коп. та крім того 1700 грн. витрат повязаних із вчиненням виконавчого напису. Відповідно до пункту 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Згідно до ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Зміст виконавчого напису має відповідати вимогам, зазначеним у ст.89 Закону. Відповідно до п. 2 Переліку документів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відповідно до п.п.3.1, 3.2, 3.4, 3.5 п.3 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. При цьому, нотаріус повинен здійснити перевірку всіх документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії - виконавчого напису, які, зокрема, підтверджують наявність зобов'язання та їх безспірність. Так, безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за яких вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис.\~\~\~Документи, що встановлюють заборгованість, насамперед мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором. Відповідно до висновків Верховного суду України, що містяться у правовій позиції, висловлені ВС України в постанові від 29.10.2014 року у справі №6-169цс14, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожен черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо умовами договору погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту ( місяця, дня) невиконання позичальниками кожного з цих зобовязань. Також, в правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 4 березня 2015 року у справі № 6-27цс 15, зазначено наступне: «Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобовязання.» Тобто, із вказаних норм права вбачається не тільки обмеженість строками можливості вчинення напису нотаріусом, а й що така заборгованість або інша відповідальність боржника має бути безспірною і не потребує додаткового доказування. У ході розгляду справи встановлено, що на час звернення ПАТ КБ «Приватбанк» до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в суді вже розглядалась справа про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором б/н від 25.07.2007 року. \~\~\~\~Дана обставина підтверджується, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2014 року. Тоді, як виконавчий напис вчинено нотаріусом 30.03.2016 року. Слід зазначити, що 16.03.2015 року між банком та [PERSON] було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості по кредитному договору від 25.07.2007 року, згідно якої сторони погодили заборгованість по договору № 1 з дати підписання становить 16\~060 грн. 95 коп. Тобто, за виконавчим написом проведено повторне стягнення заборгованості за період визначений рішенням Луцького міськрайонного суду від 12 грудня 2014 року та Генеральної угоди, тобто проведено подвійне стягнення суми заборгованості за вказаний у рішенні суду та умовах Генеральної угоди період. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку про визнання виконавчого напису як таким, що не підлягає виконанню.. На підставі наведеного та

Outcome: approved