Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

[PERSON] (далі позивачка) 28.01.2016 року звернулася до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] (далі відповідач 1) про визнання права власності на нерухоме майно. Ухвалою суду від 02.03.2016 року за клопотанням позивачки до участі в справі як співвідповідача залучено Петропавлівську селищну раду Петропавлівського району Дніпропетровської області (далі відповідач 2). В обґрунтування позову позивачка зазначає, що спірне нерухоме майно складається з наступного: 1) 1/2 частини житлового будинку 1960 року побудови, площею основи (забудови) 87,8 кв. м, позначеного літерою «А» на схематичному плані паспорту технічної інвентаризації, характеристика приміщень вказаної 1/2 частини житлового будинку позначена номером 1 згідно колонки 3 експлікації приміщень технічного паспорту БТІ; 2) сарай 1991 року побудови, площею основи (забудови) 41,3 кв. м, позначеного літерою «Б» на схематичному плані паспорту технічної інвентаризації; 3) хвіртка, ворота та огорожа, позначені цифрами 1-5 на схематичному плані паспорту технічної інвентаризації. Згідно з звітом про оцінку даного майна його ринкова вартість станом на 11.11.2015 року складає 34711,00 грн. Позивачка стверджує, що 23.06.2005 року вона придбала у [PERSON] та його дружини [PERSON] 1/2 частину житлового будинку по вул. Радянській, №106 в смт. Петропавлівка, що належала на праві власності [PERSON], який помер 04.06.1974 року. У зв'язку з продажем вказані особи передали позивачці оригінали технічного паспорту Павлоградського МБТІ та домової книги на спірну частину житлового будинку. Зазначені особи вказали, що колишній власник цієї частини будинку давно помер, ніхто зі спадкоємців на дане майно не претендував і не претендує, у зв'язку з чим відремонтували цю половину будинку та є власниками цього майна на дату продажу. Після спілкування з сусідами [PERSON] та [PERSON], які на даний час є власниками іншої половини вказаного будинку, позивачкою було з'ясовано, що [PERSON] придбав свою 1/2 частину будинку в [PERSON] та є власником вказаного майна на підставі рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 10.04.2006 року у справі №2/506/2006. Вказаним судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено, що [PERSON] успадкувала іншу частину житлового будинку по вул. Радянська, №106 смт. Петропавлівка після смерті її батька [PERSON], який записаний в технічному паспорті Павлоградського БТІ як власник іншої частини будинку. Отже, [PERSON], маючи у власності 1/2 частину житлового будинку, продала позивачці у 2005 році іншу його частину, не будучи при цьому власником спірної частини нерухомого майна. Дана обставина, на думку позивачки, свідчить про те, що до червня 2005 року ніхто зі спадкоємців померлого [PERSON] не вживав жодних заходів по прийняттю спадщини, зокрема управлінню та володінню спадковим майном. Під час проживання позивачки у спірній частині будинку ніхто зі спадкоємців не вчиняв дії по володінню та управлінню даним майном, оскільки це робила позивачка. У 2015 році спадкоємець колишнього власника [PERSON] зверталася до суду з позовом про визнання права власності на спірну частину житлового будинку, але їй у задоволенні позову було відмовлено і вказане рішення суду набрало законної сили. Позивачка зазначає, що з 13.06.2005 року і по даний час вона з чоловіком проживають у цій частині будинку, ведуть господарство, зробили ремонт його стін та даху, збудували на подвір'ї господарчі будівлі, встановили бетонну огорожу та ворота, розробили та обробляють город, посадили сад. Таким чином, стверджує позивачка, вона понад десять років безперервно, добросовісно та відкрито володіє і користується 1/2 частиною житлового будинку з господарськими будівлями спорудами, що розташований по вул. Радянська, №106, в смт. Петропавлівка Петропавлівського району Дніпропетровської області. Інші власники спірного нерухомого майна відсутні. Позивачка не може розпоряджатися цим майном у зв'язку з відсутністю на нього правовстановлюючих документів, не має законних підстав для оформлення за нею права власності на земельну ділянку для обслуговування спірної частини будинку. Посилаючись на ст.ст.335, 344 Цивільного кодексу (далі ЦК) України, позивачка просить визнати за нею , [PERSON], право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою вул. Радянська, №106, в смт. Петропавлівка Петропавлівського району, Дніпропетровської області, яка згідно з технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленим 28.10.2015 року суб'єктом господарювання районним комунальним госпрозрахунковим підприємством «Проектно-виробниче архітектурно-планувальне бюро» , складається з наступного: 1) 1/2 частини житлового будинку 1960 року побудови, площею основи (забудови) 87,8 кв. м, позначеного літерою «А» на схематичному плані паспорту технічної інвентаризації, характеристика приміщень вказаної 1/2 частини житлового будинку позначена номером 1 згідно колонки 3 експлікації приміщень технічного паспорту БТІ; 2) сарай 1991 року побудови, площею основи (забудови) 41,3 кв. м, позначеного літерою «Б» на схематичному плані паспорту технічної інвентаризації; 3) хвіртка, ворота та огорожа, позначені цифрами 1-5 на схематичному плані паспорту технічної інвентаризації; витрати по сплаті судового збору просить залишити за позивачкою. Позивачка у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та її представника, позовні вимоги підтримала, позов просила задовольнити (а.с.21). Відповідач 1 у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав (а.с.52). Відповідач 2 Петропавлівська селищна рада Петропавлівського району Дніпропетровської області надала суду заяву про розгляд справи за відсутності її представника (а.с.61). Вивчивши надані сторонами докази, що містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов таких висновків. Згідно з ст. 3 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 57 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судом на підставі досліджених належних та допустимих доказів встановлено, що 23.06.2005 року позивачка, маючи дошлюбне прізвище Олійник, та [PERSON] уклали письмовий договір купівлі-продажу, за яким продавець [PERSON] продав позивачці як покупцю 1/2 частину житлового будинку по вул. Радянській, №106/1 в смт. Петропавлівка Петропавлівського району Дніпропетровської області на виплату за 4700 гривень, які позивачка сплатила частинами до 12.09.2006 року, що підтверджується письмовими розписками, підписаними сторонами (а.с.24-26). Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Позивачка та [PERSON] виконали умови укладеного ними договору купівлі-продажу: продавець передав позивачці у власність продане ним нерухоме майно, а позивачка як покупець прийняла це майно і сплатила за нього погоджену сторонами договору грошову суму. Позивачка після укладення договору стала володіти та користуватися купленою нею 1/2 частиною житлового будинку по вул. Радянській, №106/1 в смт. Петропавлівка Петропавлівського району Дніпропетровської області і вже 28.07.2005 року уклала договір №1901462 про користування електричною енергією для побутових споживачів як власник цього приміщення, отримала розрахункову книжку та оплачувала з того часу по теперішній час спожиту електроенергію, що підтверджується копіями зазначених договору, розрахункової книжки та квитанцій про сплату (а.с.27-48). Позивачка також сплачувала податок на землю за користування земельною ділянкою для обслуговування 1/2 частини житлового будинку по вул. Радянській, №106/1 в смт. Петропавлівка Петропавлівського району Дніпропетровської області, що підтверджується копіями податкового повідомлення-рішення Східно-Дніпровської обєднаної ДПІ (Петропавлівське відділення) від 02.06.2015 року за № 2251558 та квитанції про сплату від 18.04.2008 року (а.с.49). Позивачка підтримувала придбану нею 1/2 частини житлового будинку по вул. Радянській, №106/1 в смт. Петропавлівка Петропавлівського району Дніпропетровської області в належному стані, здійснювала ремонт, для чого придбавала залізобетонні вироби, шифер, сітку, цемент, що видно з копій заказу від 17.10.2008 року та товарного чеку від 17.10.2008 року (а.с.8). 20.12.2007 року позивачка уклала шлюб з [PERSON], зареєстрований за актовим записом №06 виконкомом Троїцької сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, прізвище її після реєстрації шлюбу [PERSON], що вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії 1-КИ №099699, виданого 20.12.2007 року (а.с.4) та паспорту позивачки серії АН 3749908, виданого Петропавлівським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 30.10.2008 року (а.с.3). Статтею 658 ЦК України визначено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.10.2015 року у цивільній справі № 188/653/15-ц встановлено: «Відповідно до змісту повідомлення КП Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації від 09.12.2014 року та від 10.06.2015 року №116 згідно з архівними даними право власності на будинок №106 по вул. Радянська в смт. Петропавлівка, Дніпропетровської області зареєстровано за [PERSON] (1/2 частина) на підставі свідоцтва про право власності, виданого 17.10.1960 року виконкомом Петропавлівської селищної ради та [PERSON] (1/2 частина) на підставі рішення Петропавлівського районного суду від 10.04.2006 року (а.с.35,66). Як видно із справи, на запит Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 02.06.2015 №4827/15-Вих, адресований голові Петропавлівської селищної ради щодо надання копії Погосподарської книги стосовно будинку по вул. Радянській, 106/2 (колишня адреса вул. Радянська №72) смт. Петропавлівка Дніпропетровської області, власником якого значиться померлий 04.06.1974 року [PERSON], з зазначенням осіб, які проживали з померлим, та даних щодо поділу будинку на кв.1 та кв.2 (а.с.54), до суду надійшла відповідь від 04.06.2015 року №597 про відсутність в селищній раді зазначеної інформації (а.с.54,59). Із повідомлення завідувача Петропавлівською державною нотаріальною конторою від 03.06.2015 року вихідний №582/01-16 вбачається, що після смерті [PERSON], який помер 05.06.1974 року, та [PERSON], яка померла 25.04.2006 року, згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру та даних нотаріального архіву спадкові справи в Петропавлівській державній нотаріальній конторі не заводились(а.с.56-58). …із доданих до апеляційної скарги документів, що досліджені в судовому засіданні апеляційної інстанції, вбачається, що [PERSON] з 2005 року проживає в спірному будинку, з нею укладені відповідні договори про надання комунальних послуг. При цьому [PERSON] зазначає, що 1/2 частину будинку вона придбала 13.06.2005 року у [PERSON] та його дружини [PERSON] (а.с.99-132). Крім того, із дослідженого в судовому засіданні апеляційної інстанції рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2006 року вбачається, що рішенням суду визнано дійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку №106 по вул. Радянській в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області від 01 лютого 2006 року, який був складений між [PERSON] та [PERSON]. Визнано за [PERSON], як за спадкоємцем за заповітом право власності на 1/2 частину житлового будинку №106 по вул. Радянській в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області, який зареєстровано за [PERSON]. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку №106 по вул. Радянській в смт. Петропавлівка, Дніпропетровської області, який зареєстровано за [PERSON] (а.с.146).» Викладені обставини підтверджуються копією вказаного судового рішення, наявного в Єдиному державному реєстрі судових рішень (а.с.60-61). Відповідно до ч. 4 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідач 1 у свої заяві до суду також підтвердив зазначені обставини, вказавши, що позивачка проживає у 1/2 частині житлового будинку по вул. Радянській, №106/1 в смт. Петропавлівка Петропавлівського району Дніпропетровської області з 2005 року (а.с.52). Відповідач 2 встановлених судом обставин не оспорює, доказів на їх спростування не надав (а.с.61). Вказані обставини підтверджуються також актом обстеження матеріально-побутових умов позивачки, складеним депутатом Петропавлівської селищної ради [PERSON] за участю сусідів позивачки [PERSON] та [PERSON] (а.с.7) Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч.1). Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч.2). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Згідно з рекомендаціями, що містяться у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Відповідно до ст. 335 ЦК України безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації. Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що належним відповідачем по даній справі є Петропавлівська селищна рада Петропавлівського району Дніпропетровської області, на території якої розташоване спірне нерухоме майно. Таким чином, позивачка понад десять років безперервно, добросовісно та відкрито володіє і користується 1/2 частиною житлового будинку з господарськими будівлями спорудами, що розташований по вул. Радянська, №106, в смт. Петропавлівка Петропавлівського району Дніпропетровської області, яка згідно з технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленим 28.10.2015 року суб'єктом господарювання районним комунальним госпрозрахунковим підприємством «Проектно-виробниче архітектурно-планувальне бюро», складається з наступного: 1) 1/2 частини житлового будинку 1960 року побудови, площею основи (забудови) 87,8 кв. м, позначеного літерою «А» на схематичному плані паспорту технічної інвентаризації, характеристика приміщень вказаної 1/2 частини житлового будинку позначена номером 1 згідно колонки 3 експлікації приміщень; 2) сарай 1991 року побудови, площею основи (забудови) 41,3 кв. м, позначеного літерою «Б» на схематичному плані паспорту технічної інвентаризації; 3) хвіртка, ворота та огорожа, позначені цифрами 1-5 на схематичному плані паспорту технічної інвентаризації. Інші власники спірного нерухомого майна відсутні. Вказаним рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.10.2015 року у цивільній справі № 188/653/15-ц відмовлено у позові про визнання права власності на спірне майно в порядку спадкування за законом доньці [PERSON] [PERSON] (а.с.60-61). Позивачка не може розпоряджатися цим майном у зв'язку з відсутністю на нього правовстановлюючих документів, не має законних підстав для оформлення за нею права власності на земельну ділянку для обслуговування спірної частини будинку. Позивачка, що вбачається з банківської квитанції від 09.02.2016 року (а.с.15), сплатила судовий збір в розмірі 551,21 гривні, виходячи з вимог Закону України «Про судовий збір» та вартості спірного майна, яка згідно з звітом про оцінку майна у вигляді житлового будинку загальною площею 66,30 кв. м, житловою площею 47,00 кв. м, розташованого по вулиці Радянській, №106 в смт. Петропавлівка Петропавлівського району Дніпропетровської області, складає 69422 гривні (а.с.9) і просила судові витрати залишити на ній. Однак, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача 2 на користь позивачки слід стягнути судові витрати на сплату судового збору в розмірі 551,21 гривні. Позивачка має право відмовитися від виконання рішення в цій частині. На підставі викладеного, ст. ст. 16, 328, 335, 344, 655, 658 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved