Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Державного підприємства Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів про стягнення 17 535,23 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітньої плати за період з 01.10.2017 року по 12.03.2018 року, стягнення 431,62 грн. компенсації втрати частини заробітньої плати у звязку з порушенням строків її виплати; стягнення 1 461,76 грн. середнього заробітку за період затримки розрахунку з 12.03.2018 року по день подання позовної заяви; стягнення 5 000,00 грн. моральної шкоди, посилаючись на те, що працював на Державному підприємстві «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» на посаді слюсаря у період з 27.08.2003 року до березня 2018 року. Наказом від 12.03.2018 року за №46 він був звільнений з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. Фактичною причиною подачі заяви про звільнення було те, що відповідач заборгував йому заробітну плату, починаючи з 01.10.2017 року до 01.03.2018 року, сума заборгованості становить 17 535,23 грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Згідно Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою КМУ №1427 від 20.12.1997 року позивачу також належить сума компенсації, за невчасно виплачену заробітну плату станом на березень 2018 року в розмірі 431,62 грн. Згідно вимог ст. 177 КЗпП України підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно розрахунку позивача середній заробіток за період затримки розрахунку з 12.03.2018 року по день звернення до суду становить 1 461,76 грн. Внаслідок порушення прав позивача, він також має право на відшкодування моральної шкоди. На підставі вищенаведеного, просив суд стягнути з відповідача на його користь 17 535,23 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітньої плати за період з 01.10.2017 року по 12.03.2018 року, 431,62 грн. компенсації втрати частини заробітньої плати у звязку з порушенням строків її виплати; середній заробіток за період затримки розрахунку з 12.03.2018 року по день звернення до суду та 5 000,00 грн. моральної шкоди. 01.10.2018 року позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути з відповідача на його користь 20 342,63 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітньої плати за період з 01.10.2017 року по 12.03.2018 року, 740,77 грн. компенсації втрати частини заробітньої плати у звязку з порушенням строків її виплати; середній заробіток за період затримки розрахунку з 13.03.2018 року по день розгляду справи в суді в розмірі 20 171,46 грн. та 5 000,00 грн. моральної шкоди (а.с.30-32). Позивач в судове засідання не зявився, попередньо подав до суду заяву, відповідно до якої просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити в повному обсязі (а.с.42). Представник відповідача в судове засіданнія не зявився, попередньо подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав частково. Заперечив щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн., визнав тільки 1 000,00 грн. моральної шкоди (а.с.43). Дослідивши матеріали справи, судом встановлено. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3\~ст.12 ЦПК України). Згідно ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Приписами\~ст.43 Конституції України\~встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Як вбачається із матеріалів справи позивач [PERSON] працював на Державному підприємстві «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» на посаді союсаря-ремонтника 5 розряду ремонтно-транспортної дільниці у період з 26.08.2003 року до 12.03.2018 року (а.с.21). Наказом директора ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» №46 від 12.03.2018 року [PERSON], союсаря-ремонтника 5 розряду, звільнено з роботи за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України з 12.03.2018 року. Підстава: заява [PERSON] (а.с. 45). Ч. 1\~ст. 115 КЗпП України\~та ч. 1\~ст. 24 Закону України «Про оплату праці»\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1\~ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Cтаттею 34\~Закону України «Про оплату праці»\~встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші. Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року N 1427\~(зі змінами, внесеними згідно зпостановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року N 692), компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін. Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1. Як вбачається з довідки ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» № 805 від 16.11.2018 року сума нарахованої, але не виплаченої заробітної плати позивачу [PERSON] складає 16 028 грн. 38 коп.(а.с.44). Згідно довідки Івано-Франківської обласної організації профспілки працівників харчової та переробної промисловості №01-121 від 01.10.2018 року сума компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату позивачу [PERSON] складає 740 грн. 77 коп. (а.с.33). Оскільки, відповідачем не були виплачені позивачу всі належні суми при звільненні, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню нарахована, але не виплачена заробітна плата за період з 01.07.2017 року по 12.03.2018 року в сумі 16 028,38 гривні та компенсація втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати в сумі 740,77 гривні. Статтею 233 КЗпП України\~передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої\~статтею 117 КЗпП України. У відповідності з вимогами ч.1\~ст.117 КЗпП України\~у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у\~ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку суд керується п.21\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», згідно якого при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100\~(з наступними змінами і доповненнями). Середній заробіток працівника визначається відповідно до\~ст. 27 Закону України «Про оплату праці»\~за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100. Відповідно до п.2 вказаного Порядку середньомісячна заробітна плата визначається, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують дню звільнення працівника. При цьому згідно з п.5 Порядку основою для визначення загальної суми середнього заробітку є середньоденна заробітна плата. Суд визначає розмір середньоденної заробітної плати за підставі довідки ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» № 805 від 16.11.2018 року у розмірі 5 993,22 грн. (4 104,96 грн. за січень 2018 року + 1 888,26 грн. за лютий 2018 грн.), а середньоденна зарплата становить 146,18 грн. (5 993,22:41 робочий день), а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (день винесення судового рішення) за період з 13.03.2018 року по 20.11.2018 року у розмірі 25 435 грн. 32 коп., виходячи з наступного розрахунку (146,18 грн. х 174 робочих дні). Відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП України\~відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує положення ст.\~23,\~1167 ЦК України, та характер і обсяг страждань, яких зазнала позивач та інші обставини, що відповідає роз'ясненням, які містяться в\~постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової ) шкоди», а саме розмір та строки порушення виплати заробітної плати, страждання та переживання з приводу існування сім»ї позивача через несплату заробітної плати, внаслідок чого позивач та його сім»я були позбавлені нормальних життєвих зв»язків і вимагали додаткових зусиль для організації життя, та вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути моральну шкоду у розмірі 1 000 гривень. Згідно положень\~ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення заробітної плати в межах суми за один місяць за мінусом загальнообовязкових податків та зборів, що стягуються з нарахованої заробітної плати) підлягає негайному виконанню. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача слід стягнути в дохід державного бюджету судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст.\~116,\~117,\~232,\~235, 237-1, 430 КЗпП України, Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100\~,

Outcome: approved