Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

[PERSON] до [PERSON], [PERSON] «СК Україна» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,\~в обґрунтування якої вказав, що 09.10.2014р. о 18 год. 10 хв. в м. Харкові по пр. 50-річчя ВЛКСМ, 34 [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ 2114, реєстраційний номер [NUMBER], не обрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем Деу, реєстраційний номер [NUMBER], під його керуванням, чим порушив п. 12.1 ПДР України. Внаслідок ДТП йому було завдано матеріальну шкоду у розмірі 67986,09 грн. Відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована у [PERSON] «СК Україна». Він звернувся до страхової компанії з вимогою про страхове відшкодування, однак до цього часу кошти йому не сплачені. Крім того, вважав, що йому також було завдано моральну шкоду, яку він оцінює у сумі 60000 грн. В судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні позову, посилаючись на обставини, що зазначені у ньому, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Належним чином повідомлені відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] «СК Україна» повторно в судове засідання не з'явилися, про причини неявки не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи, заперечень проти позову не подавали. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно зі статтею 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку. У відповідністю з ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідачів, повідомлених належним чином, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 09.10.2014р. о 18 год. 10 хв. в м. Харкові по пр. 50-річчя ВЛКСМ, 34 [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ 2114, реєстраційний номер [NUMBER], не обрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем DAEWOO, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] Постановою судді Московського районного суду м. Харкова від 31.10.2014 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, тобто у скоєнні ДТП, яке мало місце 09.10.2014р. Постанова набрала законної сили та сторонами не оскаржувалася. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була забезпечена полісом серії АС/3957843, виданого на підставі договору страхування, укладеного 29.12.2013 між [PERSON] «СК «Україна» та [PERSON] Згідно зазначеного полісу, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого складає: за шкоду заподіяну майну - 50000 грн. Розмір франшизи становить 0 грн. 14.11.2014 року ПП «Харківський центр післяаварійного захисту» було складено звіт №19, відповідно до якого матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля DAEWOO, реєстраційний номер [NUMBER], в результаті його пошкодження при ДТП складає 67986,09 грн. Відповідно до вимог ст. 988, 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта. Відповідно до ст. 6 [PERSON] України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 22 вищевказаного [PERSON] у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим [PERSON] порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Пунктом 36.2 ст. 36 [PERSON] України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього [PERSON], повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього [PERSON], - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у звязку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього [PERSON], - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). 05.12.2014 року [PERSON] на імя Голови Правління [PERSON] «СК «Україна» було подано заяву про страхове відшкодування по події, що мало місце 09.10.2014 року та інші необхідні документи. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] «СК «Україна» в порушення вимог [PERSON] України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» безпідставно не відшкодувало на користь позивач матеріальну шкоду, а тому з [PERSON] «СК «Україна» на користь [PERSON] належить стягнути 50000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди. Статтею 1192 ЦК України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У ст. 29 [PERSON] України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» законодавець передбачив, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Аналізуючи положення ст. 29 [PERSON] України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 1194 ЦК України суд вважає, що зазначеними нормами [PERSON] передбачена відповідальність особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, лише у разі недостатності страхової виплати. Оскільки судом стягується зі страхової компанії страхове відшкодування в максимальному розмірі, то різницю між зазначеною сумою та сумою, яка визначена в звіті №19 належить стягнути з винуватця ДТП, а також витрати, повязані з викликом аварійного комісара та складанням звіту №19. Стосовно вимоги позивача про стягнення моральної шкоди з відповідачів, то суд дійшов наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до абз. 2 п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4 при вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням страховиком зобов'язань за договором страхування, суди повинні виходити з того, що правовідносини сторін за договором страхування є зобов'язальними. У випадку порушення зобов'язання моральна шкода може бути відшкодована лише тоді, коли це встановлено договором або законом (стаття 611 ЦК України). [PERSON] України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не містять положень про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням страховиком зобов'язань. Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у стягненні моральної шкоди зі страхової компанії. Проте, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача моральну шкоду, оскільки винними діями вищевказаного відповідача було порушено нормальний уклад життя позивача, порушені умови його праці, він повинен був неодноразово звертатися до страхової компанії з проханням щодо страхового відшкодування, внаслідок чого суд вважає достатнім та розумним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] «СК «Україна» на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 500 грн., а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 236 грн. 10 коп.

Outcome: partial