Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до Білокуракинського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] про припинення порушень правил добросусідства та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] та є сусідом позивача. У період із 25.08.2018 по 14.09.2018 року позивач перебував на лікуванні за межами свого місця проживання. За період його відсутності відповідачка спорудила вбиральню на своїй земельній ділянці на відстані 3,3 метри від будівлі літньої кухні позивача, що створює незручності для позивача. Білокуракинська селищна рада вказала, що вбиральня споруджена із порушенням санітарних норм. Добровільно відповідачка перенести вбиральню відмовилася. У зв`язку з цим позивач просить суд зобов`язати [PERSON] перенести дворову вбиральню, розташовану на земельній ділянці відповідача на відстань не менше 7 метрів. В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги, просив їх задовольнити. Представник позивача у судовому засіданні надав аналогічні викладеним у позовній заяві пояснення, просив позов задовольнити. Відповідачка у судовому засіданні позов не визнала, проти його задоволення заперечувала, посилаючись на те, що вона прав позивача не порушила. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази кожен окремо та в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно копії паспорту позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.4). Вказаний будинок належить позивачу на праві власності на підставі свідоцтва про право приватної власності на домоволодіння (а.с.8-9). На звернення позивачка [PERSON] Білокуракинська селищна рада надала лист від 27.09.2018 року (а.с.6) та акт обстеження від 26.09.2018 року (а.с.7), в якому вказала на порушення санітарних норм при будівництві вбиральні. Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Ст. 104 ЗК України встановлено, що власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше. Ст. 152 ЗК України дає право землекористувачу вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці права не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Так,ст. 41 Конституції України, встановлено, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У статті 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З роз`яснень, які містяться у пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 05 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», слідує, що застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Відповідно до п. «г» та п. «е» ч. 1 ст. 91 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства. Зі змісту п. 3 ч. 2 ст.16 ЦК України випливає, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право. На підставі ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно з пунктом 3.26 ДБН 360-92, відповідно до санітарних вимог майданчики для компосту, дворові вбиральні та очисні споруди каналізації повинні знаходитись у глибині двору - не ближче 8-10 м від вікон житлових будинків, а тому числі і сусідніх житлових будинків. За положеннями державних санітарних норм та правил по утриманню території населених місць СанПіН 145-11, будівництво вигребу (зливної ями), повинно бути водонепроникним та мати щільну кришку, об`єм вигребу розраховується виходячи з чисельності осіб, які ним користуються. Місце розміщення вигребу на присадибній ділянці та відстань від нього до власного житлового будинку визначає власник цього будинку з додержанням правил добросусідства. Розташування вбиральні поряд із вікнами літньої кухні та погребом позивача є порушенням санітарних норм та прав позивача. На підставі викладеного суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved