Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Марїнського районного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, в якому просить визначити місце проживання [PERSON], [INFO] з батьком [PERSON], [INFO]. Позивач у судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, заяву про розгляд справи у її відсутність не подавав, тому відповідно до п. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Представник зацікавленої особи у судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Всебічно, об'єктивно, повно та безпосередньо у судовому засіданні дослідивши наявні у справі докази, оцінюючи ці докази з огляду на їх належність, допустимість, достовірність, кожного окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наданих доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновків, які наведені нижче. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 15 жовтня 2009 року між позивачем [PERSON], та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу сторони по справі мають неповнолітню доньку, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-НО № 324948, виданого виконкомом Богоявленської сільської ради Марїнського району Донецької області, актовий запис № 5. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідно до характеристики № 1732/02-27 від 27.12.2016 року виданої головою Богоявленської сільської ради [PERSON] за місцем мешкання характеризується з позитивної сторони. Згідно довідки № 2 від 13 січня 2017 року [PERSON] дійсно є ученицею 1-го класу Богоявленської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Марїнської РДА Донецької області. Як вбачається з довідки виданої Богоявленською сільською радою [PERSON] зареєстрований та мешкає за адресою: Донецька область, Марїнський район, село Богоявленка, вул. Горького, 24 та має слідуючий склад сімї: батько [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO]. Відповідно до акту обстеження родини [PERSON], в якій виховується малолітня [PERSON], [INFO] за адресою: село Богоявленка, вул. Горького, 24, будинок складається з пяти кімнат, заборгованості за опалення не має, для дівчинки обладнана окрема кімната, в якій створені належні умови для навчання [PERSON]. Також є речі та іграшки відповідно до віку дитини. Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Відповідно до ч.1 ст.163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Відповідно до ч.3 ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно із\~ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст.\~10,\~11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України). На підставі ст.ст.160-163 СК України, ЗУ «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved