Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (далі по тексту - відповідач) про стягнення суми вкладу за Договором банківського строкового вкладу (депозиту) «Пенсійний» № 300937/51289/3-14 в іноземній валюті від 02.09.2014р. в розмірі 10 000 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 16.04.2015р. становить 217 830, 27 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.09.2014р. між сторонами було укладено Договір про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» № 300937/51289/3-14 (далі по тексту - Договір) на суму 10 000 доларів США, строком з 02.09.2014р. по 02.12.2014р., процентна ставка 10, 60 % річних, який в подальшому був пролонгований на три місяці до 03.03.2015р. Позивач виконав умови Договору, вніс грошові кошти в сумі 10 000 доларів США на вкладний рахунок [NUMBER]. 02.03.2015р. Позивач звернувся до відповідача із вимогою щодо повернення грошових коштів, разом з тим, відповідач кошти не повернув позивачу. У зв'язку з вище викладеним позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав. Позивач в судове засідання не з'явились, через канцелярію суду від позивача надійшла заява, в якій останній просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився. Судом вживалися заходи щодо повідомлення Відповідача про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 02 вересня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір-заяву № 300937/512289/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на три місяці в іноземній валюті (а.с. 4). Відповідно до умов вказаного Договору-заяви, позивач вніс на Вкладний рахунок [NUMBER] грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США, на строк з 02.09.2014р. по 02.12.2014р., банк нараховує та сплачує позивачу проценти за ставкою 10,60 % річних (п.п. 1., 2 Договору). В подальшому Договір було пролонговано до 03.03.2015р. Відповідно до п. 6 Договору-заяви, після закінчення строку, визначеного п. 1 цього Договору-заяви, вклад повертається Вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п. 5.2 Основних умов. Положеннями п. 7 Договору визначено, що строк розміщення Вкладу може бути продовжено в порядку, строки та на умовах, визначених п. 5.2. Основних умов. Позивач виконав умови Договору, вніс на Вкладний рахунок [NUMBER] грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США, що підтверджується випискою по рахунку (а.с. 5). 02.03.2015р., 03.03.2015р., 02.04.2015р. Позивач звертався до відповідача із вимогою про повернення вкладу, разом з тим вказані вимоги були залишені відповідачем поза увагою. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Також, ч.ч. 1, 2, ст. 319 та ч. 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно із ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Також, слід зазначити, що згідно вимог ч. 3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. При цьому, положеннями ст. 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Проте, представником відповідача не надано до суду жодних доказів, з яких би вбачалося, що фінансові операції щодо видачі належних позивачу коштів обмежені за рішенням суду або зупинені в порядку, визначеному ст. 17 Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму», як такі, що можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у зв'язку з невиконанням Відповідачем своїх зобов'язань по поверненню вкладу у строки, встановлені у Договорі-заяві, позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума вкладу за Договором-заявою № 300937/512289/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на три місяці в іноземній валюті від 02.09.2014р. в розмірі 10 000 доларів США. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 2214, 77 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved