overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначено, що 30.03.2002 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. Від данного шлюбу мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини фактично припинені з 2013 року. Спільне господарство не ведуть. Примирення неможливо. Спору про розподіл майна немає. Позивач у судове засідання не з»явився, але надав до суду заяву про підтримання ним позовних вимог, та розгляд справи без його участі. Відповідач у судове засідання також не з»явилась, але надала до суду заяву про розгляд справи за без її участі. При цьому зазначила, що не заперечує проти розірвання шлюбу, та прохає суд залишити прізвище, набуте під час реєстрації шлюбу «[PERSON]». Суд, дослідивши надані у справі докази, дійшов наступних висновків: Факт перебування сторін у шлюбі підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.4). Спільне господарство не ведуть, наміру на збереження шлюбу немають. Спору про розподіл майна немає. Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 24, ч.2 ст.112 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловік. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Враховуючи обставини, що подружні стосунки сторони тривалий час не підтримують, і підтримувати їх в подальшому наміру не мають, суд доходить висновку, про те, що сім»ю зберегти немає можливості, тому шлюб за вимогою позивача суд розриває. Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Оскільки позивач надала до суду відповідну заяву, суд залишає останній прізвище - «[PERSON]». На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначено, що 30.06.2007 року строни уклали шлюб. Від даного шлюбу дітей немають. Спільне господарство не ведуть. Примирення неможливо. Наміру на збереження шлюбу немає. Позивач у судове засідання не з»явився, але надав до суду заяву про підтримання ним позовних вимог, та розгляд справи без його участі. Також зазначив, що проти вирішення справи у заочному порядку не заперечує. Відповідач була повідомлена судом належним чином про час та місце розгляду справи, але в судове засідання не з»явилась. Про причини неявки суд не повідомила, своїх заперечень не надала, і згідно ч.4 ст. 169 ЦПК України справу розглянуто у її відсутності на підставі наявних даних і доказів. Таким чином, з урахуванням наданої позивачем згоди, суд провів заочний розгляд справи. Отже, судом встановлено, що відповідач та позивач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30.06.2007 року (а.с.3). Згідно змісту позовної заяви вбачається, що між сторонами спільне життя не склалося, спільне господарство не ведуть, наміру збереження сім»ї немає. Відповідно до ч.1 ст. 24, ч.2 ст.112 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловік. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Все вищевикладене переконує суд, що подальше спільне життя подружжя є неможливим і збереження шлюбу суперечить інтересам принаймні одного з них; відповідно до ч.2 ст.112 СК України, це є підставою для розірвання шлюбу, а тому позов підлягає задоволенню. При розірванні шлюбу, суд на підставі ч. 8 ст. 235 ЦПК України, вважає необхідним залишити останній прізвище - «[PERSON]». На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначено, що в жовтні 2004 року сторони уклали шлюб. Від данного шлюбу сторони мають дитину доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини припинені з серпня 2014 року. Спільне господарство не ведуть. Примирення неможливо. Спору про розподіл майна не має. Позивач у судове засідання не з»явився, але надав до суду заяву про підтримання ним позовних вимог, та розгляд справи без його участі. Відповідач у судове засідання також не з»явилась, але надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, не заперечує проти розірвання шлюбу. При цьому прохає суд залишити прізвище «Прядко». Суд, дослідивши надані у справі докази, дійшов наступних висновків: Факт перебування сторін у шлюбі підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.4). Спільне господарство не ведуть, наміру на збереження шлюбу немають. Спору про розподіл майна немає. Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 24, ч.2 ст.112 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловік. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Враховуючи обставини, що подружні стосунки сторони тривалий час не підтримують, і підтримувати їх в подальшому наміру не мають, суд доходить висновку, про те, що сім»ю зберегти немає можливості, тому шлюб за вимогою позивача суд розриває. Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Оскільки відповідач надала до суду відповідну заяву, суд залишає останній прізвище - «Прядко». На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду до [PERSON] про розірвання шлюбу. З позовної заяви вбачається, що [PERSON] і [PERSON] 05.09.2008 року уклали шлюб. Від данного шлюбу мають неповнолітніх дітей: доньок- [PERSON] та [PERSON], [INFO]. Фактично шлюбні відносини припинені. Спільне господарство не ведуть, примирення неможливо. Позивач у судове засідання не з»явився, але надав до суду заяву про розгляд позову за його відсутностю. При цьому зазначив, що на заявлених позовних вимогах наполягає. В судове засідання відповідач не з»явилась, також надала до суду заяву про визнання нею позову, та про розгляд справи за її відсутності. Суд, дослідивши надані у справі докази, дійшов наступних висновків: Факт перебування сторін у шлюбі підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.8). Спільне господарство не ведуть, наміру на збереження шлюбу немають. Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 24, ч.2 ст.112 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловік. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Враховуючи обставини, що подружні стосунки сторони не підтримують, і підтримувати їх в подальшому наміру не мають, суд доходить висновку, про те, що сім»ю зберегти немає можливості, тому шлюб за вимогою позивача суд розриває. Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Оскільки позивач надала до суду відповідну заяву, суд залишає останній прізвище - «[PERSON]». На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 50 % від заробітку відповідача. Але до початку розгляду справи по суті позивач змінив свої позовні вимоги, та прохає суд стягнути з відповідача 1/3 частину від всіх її доходів. Як зазначено у позові шлюб між стронами було укладено 04.08.1997 року. Шлюб розірвано 11.11.2013 року. Від данного шлюбу мають дітей: доньку [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON]»ю Костянтинівну, [INFO]. [PERSON] відмовляється добровільно виділяти кошти на утримання дітей. Позивач в судовому засіданні підтримав свої змінені позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з»явилась, була повідомлена судом належним чином про час та місце розгляду справи. В судове засідання з»вивилась представник відповідача – адвокат [PERSON], яка визнала змінені позовні вимоги у повному обсязі. Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Шлюб між сторонами розірвано 11.11.2013 року (а.с.2). Від даного шлюбу сторони мають спільних дітей: доньку [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON]»ю Костянтинівну, [INFO] (а.с.3, 5). Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов’язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд приймає до уваги вимоги ст.ст.181-183 Сімейного Кодексу України, а саме: стан здоров”я та матеріальне становище дитини, матеріальне становище платника аліментів. У відповідності до ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства” кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов доля всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити як найкращого забезпечення інтересів дітей. З урахуванням вищезазначеного, суд, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: доньку [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON]»ю Костянтинівну, [INFO], у розмірі 1/3 частини від усіх видів її доходів до досягненя повноліття донькою [PERSON], [INFO], але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.07.2014 р. Рішення у частині стягнення аліментів за 1 місяць підлягає негайному виконанню. Згідно з вимогами ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування вимог посилається на те, що 06 грудня 2019 року надав у борг [PERSON] 32 483 грн., про що була складена відповідна розписка. Відповідно до умов розписки [PERSON] отримує від [PERSON] у борг 32 483 грн. і зобов`язується повернути до 01 січня 2020 року за місцем проживання позивача. В строк відповідач борг не повернув. Тому просить стягнути з відповідача борг в розмірі 32 483 грн. В судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнає в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 грудня 2019 року надав у борг [PERSON] 32 483 грн., що підтверджується розпискою. Відповідно до умов розписки від 28.11.2019 року [PERSON] отримує від [PERSON] у борг 32 483 грн. і зобов`язується повернути до 01 січня 2020 року за місцем проживання позивача. В строк зазначений в розписках, а саме 10 січня 2020 року [PERSON] борг не повернув та від повернення боргу ухиляється. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ст.ст. 525, 526 одностороння відмова від договору не допускається, а зобов`язання має виконуватись належним чином. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За таких обставин, позовні вимоги про стягнення боргу в розмірі 32 483 грн підлягають задоволенню. Судові витрати, складаються з судового збору в розмірі 840,80 грн та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 525, 526, 1047, 1049, 1051 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування вимог посилається на те, що 06 грудня 2019 року надав у борг [PERSON] 32 483 грн., про що була складена відповідна розписка. Відповідно до умов розписки [PERSON] отримує від [PERSON] у борг 32 483 грн. і зобов`язується повернути до 01 січня 2020 року за місцем проживання позивача. В строк відповідач борг не повернув. Тому просить стягнути з відповідача борг в розмірі 32 483 грн. В судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнає в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 грудня 2019 року надав у борг [PERSON] 32 483 грн., що підтверджується розпискою. Відповідно до умов розписки від 28.11.2019 року [PERSON] отримує від [PERSON] у борг 32 483 грн. і зобов`язується повернути до 01 січня 2020 року за місцем проживання позивача. В строк зазначений в розписках, а саме 10 січня 2020 року [PERSON] борг не повернув та від повернення боргу ухиляється. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ст.ст. 525, 526 одностороння відмова від договору не допускається, а зобов`язання має виконуватись належним чином. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За таких обставин, позовні вимоги про стягнення боргу в розмірі 32 483 грн підлягають задоволенню. Судові витрати, складаються з судового збору в розмірі 840,80 грн та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 525, 526, 1047, 1049, 1051 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду до відповідача із зазначеним позовом, просив стягнути з відповідача на свою користь борг в розмірі 10244,47 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування позову зазначив, що надав відповідачу у борг 9990 грн., які він зобов'язався повернути до 01.08.2013 року. Станом на 10.04.2014 року борг відповідачем не сплачено, у зв'язку з чим утворився борг з урахуванням 3% річних від суми прострочення боргу та індексу інфляції в розмірі 10244,47 грн. В судове засідання позивач не з'явився. Надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності до ст.ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.08.2012 року [PERSON] надав у борг [PERSON] гроші 9900 грн., які зобов'язувався повернути до 01.08.2013 року, про що останній склав розписку. 25.01.2014 року [PERSON] направив відповідачу лист-вимогу щодо повернення йому боргу в сумі 9990 грн. Станом на 10.04.2014 року борг відповідачем не повернуто, у зв'язку з чим заборгованість складає: борг за договором позики у розмірі - 9990 грн., 3% річних від суми простроченого боргу - 205,87 грн., сукупний індекс інфляції за весь час прострочення - 138,60 грн. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, що передбачено ст. 1048 ЦК України. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та законні, а тому підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по справі. На підставі ст.ст. 526, 526, 625, 1047, 1048 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду до органу опіки та піклування Вижницької райдержадміністрації в інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: відділ реєстрації актів цивільного стану населення реєстраційної служби Вижницького РУЮ в Чернівецькій області про оспорювання батьківства, мотивуючи свої вимоги тим, що він після одруження з [PERSON] в 1995 році притягався до кримінальної відповідальності та з лютого 1995 року по серпень 1997 року перебував у місцях позбавлення волі. В 1986 році народився син [PERSON], у 1988 році - [PERSON], 1991 році - дочка [PERSON], які на теперішній час досягли повноліття. Крім того 1996 році його дружина народила сина [PERSON] та 1997 року - сина [PERSON], яких зареєструвала самостійно в сільській раді, вказавши батьком дини його імя. Вказував, що після того як він вийшов на волю дружина пояснила йому, що це її діти і вона сама буде їх виховувати. 1998 року дружина знову народила сина [PERSON], вже коли вони не проживали в шлюбі. В 1999 році шлюб між ними було розірвано та до теперішнього часу жодних претензій у [PERSON] не було. Посилався на те, що орган опіки і піклування звернувся до нього з позов про стягнення аліментів оскільки [INFO] [PERSON] померла а він в свідоцтві про народження дітей записаний як батько, а тому просив позов задовольнити. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному об'ємі. Відповідач визнав позовні вимоги та не заперечував щодо їх задоволення. Представник третьої особи в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи наведене, суд вважає, що вказану цивільну справу можливо розглянути при проведенні судового засідання та ухвалити рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову не суперечить закону і не порушує законних прав, свобод та інтересів сторін та інших осіб. Крім того висновком експерта № 207 судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи зразків рідкої крові, яку призначено з метою встановлення батьківства, встановлено, що [PERSON] не є біологічним батьком [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. На підставі ст.ст. 136 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду до суду із заявою в якій просить встановити той факт, що [PERSON], [INFO], померлий [INFO], є його батьком. Заявник у судове засідання не з'явився. До суду надав заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, заяву підтримує в повному обсязі. Розглянувши матеріали справи суд вважає, що заява [PERSON] є обґрунтованою і підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із свідоцтвом про народження виданого 05.04.1954 року батьком заявника [PERSON] є [PERSON]. Згідно із свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства від 19.05.2003 року батько заявника має право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства «Качурівське» с. Качурівка Котовського району Одеської області. Також згідно державного акту на право приватної власності на землю від 20.05.2002 року батькові заявника належить земельна ділянка площею 4,42 гектарів яка розташована на території Качурівської сільської ради. [INFO] [PERSON] помер. З метою оформлення спадщини після смерті свого батька [PERSON] звернувся до Котовської районної державної нотаріальної контори Одеської області, однак йому було роз`яснено, що відсутня можливість оформлення спадщини, так як в документах містяться розбіжності, а саме в паспорті заявника його прізвище вказано «[PERSON]», в свідоцтві про смерть його батька прізвище вказано «[PERSON]». Також в державному акті на право приватної власності на землю від 20.05.2002 року прізвище батька заявника вказано «[PERSON]». Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] підтверджується: - свідоцтвом про народження [PERSON]; (а.с. 3) - свідоцтвом про народження [PERSON]; (а.с. 4) - воєнним квитком [PERSON]; (а.с. 6) Факт родинних відносин знайшов своє підтвердження у ході судового засідання і підтверджується зібраними по справі доказами. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для встановлення того факту, що [PERSON], [INFO], померлий [INFO], є батьком [PERSON], [INFO].

Outcome: approved