Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом, який в подальшому уточнив (а.с.24-26), в якому просив суд: скасувати розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області від 09.06.1997 року №344/97; вважати недійсним державний акт на право постійного користування землею ІІ-ОД №029586 від 09.07.1997 року, виданого [PERSON], зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №49. Обґрунтовуючи свої вимоги, [PERSON] зазначив, що розпорядженням Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області № 594/А-2012 від 20.08.2012 року [PERSON] було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,95 га, масив № 6-а, ділянка № 10, із земель сільськогосподарського призначення, що перебувають в запасі, яка розташована на території Семенівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, за межами населеного пункту, для ведення особистого селянського господарства. Аналогічні розпорядження отримали, ще 9 (девять) осіб, що стало підставою для розробки проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок [PERSON] та іншим (всього 10 чоловік) у власність для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Семенівської сільської ради, Білгород-Дністровського району Одеської області. Далі позивач зазначає, що відповідно до довідки відділу Держгеокадастру у Білгород-Дністровському районі Одеської області від 02.12.2015 року № 34-1510-99.11-1669/15-15 наданої [PERSON] вбачається, що земельна ділянка площею 0,9521 га, яка розташована за адресою: масив № 6-а, ділянка № 10, Семенівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (за межами населеного пункту), враховується в рядку 18 (селянські (фермерські) господарства), вид угіддя: графа 05 (рілля). *Примітка: в даному рядку враховується інформація щодо загальної площі земель в розрізі угідь, раніше наданих у користування членам СФГ «Аліна» на території Семенівської сільської ради. Позивач також зазначає, що оскаржуване розпорядження, а також державний акт на право постійного землекористування було видано вже після смерті [PERSON], який помер 02.06.1996 року. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, натомість голова Семнівської сільської ради надала суду лист, в якому просить справу розглядати без участі представника сільської ради. (а.с.41) Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, натомість надіслав на адресу суду письмові пояснення, в яких просив у задоволенні позову відмовити, у тому числі і з причин порушення позивачем строку позовної давності. (а.с.43-45) Представник третьої особи Білгород-Дністровської РДА, в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, надавши при цьому письмові заперечення. (а.с.60-62) Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з наступного. Так під час розгляд справи, судом встановлено, а також підтверджено письмовими матеріалами справи, що розпорядженням Білгород-Дністровської РДА №344/97 від 09.06.1997 року [PERSON], [PERSON] та Позивачу [PERSON] надано безкоштовно у приватну власність для ведення селянських, фермерських господарств із земель запасу Семенівської сільської ради, земельні ділянки, площею по 4,50 га. відповідно кожному та державні акти на вказані земельні ділянки. (а.с.46-49) На підставі зазначеного рішення [PERSON] 09.07.1997 року видано державний акт на право постійного користування на земельну ділянку, площею 19,00 га., розташованої на території Семенівської сільської ради, призначеної для ведення селянського фермерського господарства. (а.с.51) Дійсно, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] помер 02.06.1996 року . (а.с.15) Обгрутовуючи свої позовні вимоги позивач вказує на те, що на теперішній час він бажає оформити право користування на спірну земельну ділянку, але у звязку з тим, що існують оскаржуване розпорядження РДА та державний акт на право постійного землекористування, він не може реалізувати своє право. У відповідності до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідності до положень ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства у тому числі справедливість, добросовісність на розумність. Як випливає з приписів ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право, в порядку встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Таким чином суд не погоджується з доводами позивача, про те, що розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 09 червня 1997 року № 344/97, та державний акт на право постійного користування землею, який виданий на імя [PERSON], який помер 02.06.1996 року якимось чином порушує його права та законні інтереси при наявності бажання отримати спірну земельну ділянку у користування. Крім того в судовому засіданні представник Білгород-Дністровської РДА вказувала на пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом. Представник позивача не погодилася з думкою представника третьої особи, вважала, що строк позовної давності позивачем не пропущений, але при цьому визнала, що позивач знав про існування спірного розпорядження Білгород-Дністровської РДА, адже відповідно до вказаного розпорядження йому також було виділено земельну ділянку. Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Дійсно як вбачається з оскаржуваного розпорядження Білгород-Дністровської РДА позивачу також надано у користування земельну ділянку, тому він достовірно знав про його існування та мав можливість звернутися до суду в позовом в межах строку позовної давності. Незважаючи на пропуск позивачем строку позовної давності, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову саме з тих підстав, що розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 09 червня 1997 року № 344/97, та державний акт на право постійного користування землею, який виданий на імя [PERSON], який помер 02.06.1996 року взагалі ніяким чином не порушують права позивача.

Outcome: dismissed