Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

[PERSON] звернувся в із позовом до Музею історії сільського господарства Волині-Скансен про поновлення на роботі та зміни формулювання причин звільнення. Вказує, що у 2009 році був прийняти на посаду реставратора в музеї історії с/г Волині-Скансен, а з жовтня цього ж року був переведений на посаду охоронця-робітника, з 2013 року переведений на посаду сторожа в зв'язку із перейменуванням посади. Будучи на роботі добровільно виконував свої функціональні обов'язки, справно відпрацьовував всі години, зі сторони керівництва музею не було жодних претензій, він не мав зауважень чи будь-яких дисциплінарних стягнень. Зазначає, що у зв'язку із неповним табелюванням робочого часу з боку відповідача, звернувся до останнього із вимогою про оплату за всі відпрацьовані години, на що відповідач відмовився проводити оплату у зв'язку із економічною ситуацією в країні, та вказав на необхідність пошуку нової роботи. Водночас, 31.03.2014 року відповідач звільнив його із підстав передбачених п.п. 2,3 ст. 40 КЗпП України, хоча він не мав дисциплінарних стягнень. Просить поновити його на посаді сторожа і змінити формулювання причин звільнення, стягнути із відповідача на його користь середній заробіток за час прогулу. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити повністю. Представник відповідача Харитонюк Ю.В. позовні вимоги заперечила із підстав наведених у письмових запереченнях, просила у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши та оцінивши подані докази у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 22.09.2009 року позивач [PERSON] буй прийнятий на посаду реставратора Музею історії сільського господарства Волині-Скансен, з 02.10.2009 року був переведений на посаду охоронця-робітника в цій же установі, а у зв'язку із перейменуванням посади наказом від 01.02.2013 року був переведений на посаду сторожа (а.с.6-8). 01.04.2014 року на підставі наказу від 31.03.2014 року «Про розірвання трудового договору» на підставі п. 2,3 ст. 40 КЗпП України, позивач був звільнений із посади сторожа у зв'язку з систематичним невиконанням своїх посадових обов'язків, ігноруванням розпоряджень дирекції та наказів про поточний план роботи музею, які виливають у грубому поводженні та постійними неадекватними діями з його сторони, що дестабілізує нормальну роботу колективу в час інтенсивної підготовки до початку весняно-літнього екскурсійного сезону (а.с.3). Наказом № 19 від 07.07.2014 року «Про зміну наказу № 19» у зв'язку із допущеною помилкою в наказі № 19 від 31.03.2014 року, відповідачем було внесено зміни до резолютивної частини п. 1 наказу № 19 від 31.03.2014 року та виключено з тексту слово «п.2» (а.с.40). Із диспозиції п. 3 ст. 40 КЗпП України вбачається, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Водночас, із роз'яснень викладених у п.п. 22-23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» вбачається, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. За передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року. Судом встановлено, що наказом № 33 від 03.06.2013 року «Про трудову дисципліну» позивачу [PERSON] було оголошено догану, у зв'язку із тим, що останній перебував після обіду у легкому стані алкогольного сп'яніння, про що останньому було оголошено на нараді, проте [PERSON] від ознайомлення із наказом відмовився (а.с.24-27). Наказом № 38п від 18.06.2013 року «Про порушення трудової дисципліни» позивачу [PERSON] було оголошено догану у зв'язку із невиконанням розпорядження директора покосити траву в подвір'ї, щодо складання соломи, що є порушенням посадових інструкцій. Позивач відмовився надавати будь-які пояснення за вищевказаним фактом та відмовився ознайомлюватися із наказом про дисциплінарне стягнення, про що були складені відповідні акти (а.с.28-31). Вказані накази не були скасовані та оспорені позивачем [PERSON] в порядку передбаченому трудовим законодавством. Як вбачається із посадових обов'язків сторожа Музею історії сільського господарства Волині-Скансен, з якими під підпис був ознайомлений позивач [PERSON], до посадових обов'язків останнього входило контроль в'їзду і виїзду гостей із території музею, слідкування за чистотою, закріплених за ним територій, ведення порядку на території музею, вивід худоби на випас, піклування про неї, піклування про чистому приміщення де знаходиться худоба, заготівля сіна, вивіз сміття, заготівля дрів та інші обов'язки. Окрім того, позивачу заборонялось вживати будь-які алкогольні напої під час чергування та виконання своїх посадових обов'язків. (а.с.34-35). Вищевказані обставини також були підтверджені у судовому засіданні показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які також зазначили, що позивач систематично не виконував покладені на нього обов'язки, внаслідок чого вони час від часу виконували його трудові обов'язки. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позивачем [PERSON] систематично порушувались покладені на нього трудові обов'язки, від надання будь-яких пояснень щодо порушення трудової дисципліни останній відмовлявся, а тому при притягненні останнього до дисциплінарної відповідальності відповідачем не було порушено вимог 147-1, 148, 149 КЗпП України, а також вимог ст.ст. 43- 43-1 КЗпП України, оскільки в даній установі немає первинної профспілкової організації. Таким чином, звільнення позивача [PERSON] було підставним та законним, а тому у задоволенні позову [PERSON] до Музею історії сільського господарства Волині-Скансен про поновлення на роботі та зміни формулювання причин звільнення, слід відмовити за недоведеністю та безпідставністю.

Outcome: dismissed