Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про припинення зобов`язання (договору позики (розписки) та повернення суми сплачених коштів. Позовні вимоги мотивує тим, що 8 серпня 2012 року між [PERSON] та відповідачем було укладено договір позики (розписки). Відповідно до умов даної розписки, [PERSON] гарантував оплату [PERSON] в сумі 2300 доларів США до 10 вересня 2012 року. Цього ж дня, відповідачем дана розписка в тім, що він отримав аванс в сумі 1000 доларів США за 1/2 частину житлового будинку, який розташований в смт. Великий Бичків по вул. Лапшин 51, від [PERSON]. Тобто, відповідно до умов даної розписки, позивач повинен був віддати відповідачу ще 2300 доларів США, а він зобов`язувався передати 1/2 частину житлового будинку.Однак, [PERSON] в 2013 році звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики (розписки). 25.03.2013 року рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області стягнуто з [PERSON] на користь відповідача 18383, 90 грн. та 214,60 грн. судових витрат. У відповідності до виконавчого листа №305/466/13-ц від 05.04.2013 року, що видав Рахівський районний суд, щодо нього було відкрито виконавче провадження за №37785491 про стягнення 18 383, 90 грн. боргу та 214,60 грн. судового збору на користь [PERSON] Згідно листа, виданого виконавчою службою Рахівського РУЮ у період з 10.12.2013 року по 01.03.2016 року, стягнуто 7037, 95 грн. заборгованості. Вважає, що відповідно до вимог договору позики (розписки) позивач та відповідач виступають одночасно кредиторами та боржниками, оскільки наділені як правами так і обов`язками (позивач зобов`язаний віддати відповідачеві 2300 доларів США та наділений правом на отримання 1/2 частини житлового будинку, а відповідач в свою чергу зобов`язаний віддати позивачеві 1/2 частини житлового будинку, та має право на отримання 2300 доларів США). Відповідач по сьогоднішній день не виконав взяті на себе зобов`язання за договором позики (розписки), а саме не передав [PERSON] 1/2 частину житлового будинку, тоді коли з позивача стягнуто в його користь 7037,95 грн заборгованості в порядку виконання рішення суду. Крім того, після смерті колишньої дружини відповідача - [PERSON], з якою [PERSON] проживав у фактичних шлюбних відносинах з 2012 року до дня її смерті, а саме до квітня 2015 року, позивачу стало відомо, що житловий будинок в смт. Великий Бичків по вул. Лапшин 51, на відповідача не зареєстрований та йому не належить. З наведених підстав, просив суд винести рішення, яким зупинити виконавче провадження № 37785491 та стягнення по даному виконавчому провадженню до розгляду даної справи по суті; стягнути в порядку регресу з [PERSON] на його користь 1000 доларів США, що станомить 26 000 гривень та 7037, 95 грн. суми заборгованості, сплаченої при примусовому виконанні рішення а також судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримала, покликаючись на доводи наведені в позовній заяві, просить позов задовольнити в повному обсязі. Винести рішення суду, яким зупинити виконавче провадження №37785491 та стягнення по нього до розгляду справи по суті. Стягнути в порядку регресу з [PERSON] в користь [PERSON] 1000 доларів США, що становить на день подачі позовної заяви 26000 грн. за договором позики (розписки) та 7037 , 95 грн. суми заборгованості, сплаченої при примусовому виконанні рішення, а також судові витрати. Відповідач, [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та показав суду, що, згідно письмової розписки [PERSON] боргував йому 2300 доларів США. Не дивлячись на рішення суду про стягнення з позивача на його користь даної заборгованості, по сьогоднішній день, в повному обсязі кошти йому не сплачені . Просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до положень частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України (ч.1 ст. 4 ЦПК України). У відповідності до положень ст.ст.10,11,58,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, на підставі доказів сторін та інших осіб, які брали участь у розгляді справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень частин 1-2 статті 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (стаття 212 ЦПК України). Згідно ст.ст.1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (кредитор) передає \~іншій стороні (позичальнику) у власність грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язаний \~ повернути кредитору таку ж суму грошових коштів \~ або таку ж \~ кількість речей того ж роду і такої ж \~ якості . Договір позики вважається укладеним в\~ момент передачі грошей. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. \~ \~ \~ \~ З досліджених матеріалів справи встановлено, що 08 серпня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладеного договір позики, виражений у вигляді розписки. Згідно вказаної розписки [PERSON] гарантував оплату 2300 доларів США [PERSON] до 10 вересня 2012 року. Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 25 березня 2013 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] 18383, 90 грн. заборгованості по вищевказаній розписці. Постановою державного виконавця від 29 квітня 2013 року, відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного рішення суду. Згідно листа ДВС Рахівського РУЮ, станом на 01 березня 2016 року, заборгованість [PERSON] зі сплати боргу складає 11560, 55 грн. [PERSON]В.у позові стерджує, що вказані кошти, він зобов`язався передати [PERSON] як оплату за 1/2 частину житлового будинку, яка належала [PERSON], про що в матеріалах справи міститься розписка [PERSON], отже, позивач намагається доаести у суді, що у формі письмової розпики, між ним та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку. Однак, суд не може розцінювати дану розписку як договір купівлі-продажу частини житлового будинку, оскільки відповідно до ст. 657 Цивільного Кодексу України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. За загальним правилом, встановленим ст. 215 ЦК наслідком недотримання форми договору, передбаченої коментованою статтею, є його недійсність. Це означає, що такий договір не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ст. 216 ЦК). Щодо самої боргової розписки, як наведено вище, така була предметом судового розгляду та, на сьогодні, наявне рішення Рахівського суду від 25 березня 2013 року, що набуло законної сили та знаходиться в процесі виконання. Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, із змісту вказаного рішення суду вбачається, що при вирішенні справи про стягнення боргу за договором позики (розписки), [PERSON] зазначав, що грошей у [PERSON] не брав, а згідно розписки від 08.08.2012 року повинен був сплатити [PERSON] 3300 доларів США за частину житлового будинку. Вказані обставини були досліджені судом, однак, не взяті до уваги, як недоведені, внаслідок чого й було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг за розпискою від 08.08.2012 р. Отже, беручи до уваги наведене вище, суд прийшов до висновку що позивачем не доведено, а матеріалами справи не встановлено підстав для стягнення з відповідача вищезазначених сум, в порядку регресу, тому у задоволенні заявлених позовних вимог слід відмовити, як у недоведених. На підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України, у звязку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати слід залишити за позивачем [PERSON]. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed