Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулася до суду із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) про розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів на утримання спільної дитини, посилаючись на те, що 02.09.2005 року вона з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва. Разом з тим, сторони разом не проживають, відповідач пішов з помешкання, де сторони спільно проживали, спільного господарства не ведуть, стосунків не підтримують, шлюб існує формально. Позивач вважає, що збереження шлюбу є неможливим, оскільки вони мають різні погляди на шлюб та сім'ю, у зв'язку з чим просила розірвати шлюб. Також у шлюбі [INFO] року у сторін народилась донька - [PERSON], яка проживає разом з позивачем. Оскільки обов'язки щодо виховання та утримання доньки лежать на позивачу, а відповідач не бере жодної участі у вихованні дитини, не перераховує кошти, які необхідні на її утримання та не надає матеріальної допомоги, позивач просила стягнути з останнього аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 6000,00 грн. щомісячно, починаючи з дати подання позову й до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 03.05.2018 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 03 серпня 2018 року о 09.30 год. 03.08.2018 року відповідач подав заяву про часткове визнання позову, відповідно до якої визнав позовні вимоги про розірвання шлюбу в повному обсязі, а також зазначив про часткове визнання позову в частині стягнення аліментів у розмірі 1860,00 грн. щомісячно до досягнення донькою повноліття. Ухвалою суду від 03.08.2018 року із занесенням до протоколу судового засідання закрито підготовче провадження по справі та призначено розгляд справи по суті на 25.09.2018 року об 11.30 год. 20.09.2018 року позивач подала додаткові пояснення щодо предмета спору та стягнення аліментів, відповідно до яких просила стягувати з відповідача аліменти на утримання їх спільної дитини у розмірі 5000,00 грн. Позивач та представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, з приводу розірвання шлюбу не заперечував та просив визначити розмір аліментів до 2000,00 грн. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як убачається із матеріалів справи, 02 вересня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м.Києва між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 936. У шлюбі у сторін народилась донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER], яка проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. Сторони спільного господарства не ведуть, стосунків не підтримують, шлюб носить лише формальний характер. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Як убачається зі змісту позовної заяви, позивач вказує, що почуття любові та поваги між сторонами зникли, тому збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їхньої дитини. Відповідач з приводу розірвання шлюбу не заперечує. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст. ст. 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача та відповідача, позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить із наступного. Як убачається із матеріалів справи, відповідач не надає допомоги на утримання спільної дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Статтею 141 СК України передбачено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, до досягнення ними повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до довідки ТОВ «КРАМАР РІСАЙКЛІНГ» від 02.08.2018 № 135, [PERSON] з 03.10.2014 року працює на вказаному товаристві та займає посаду спеціаліста з експлуатації та реалізації послуг. Дохід за період з 01.02.2018 року по 31.07.2018 року склав 22350, 00 грн. Беручи до уваги вищенаведене, зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини, суд вважає за можливе прийняти рішення про стягнення аліментів з відповідача у твердій грошовій сумі. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею ст.191СКУкраїни встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Статтею 27 Конвенції про захист прав дитини визначено, що батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частин 1 та 2 ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII ( 789-12 ) від 27.02.91 та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Враховуючи обставини справи, з урахуванням обов'язку матері щодо утримання дитину, беручи до уваги матеріальне становище відповідача, суд приходить до висновку про задоволення позову частково та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини [PERSON] в розмірі 3000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь позивача в сумі 704,80 грн. та на користь держави в сумі 704,80 грн. Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: partial