Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визначення частки в майні подружжя. Свій позов обґрунтовує тим, що з 14.10.2001 року перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який на підставі рішення Луцького міськрапйонного суду від 13.07.2015 року було розірвано. В шлюбі народилося двоє дітей [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Вказує, що під час шлюбу за спільні кошти ними було придбано квартиру [ADDRESS]. На підставі викладеного просить визначити, що йому належить на праві власності ? частка в майні подружжя - квартири [ADDRESS]. До початку розгляду справи позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позов підтримав, просив його задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судове засідання не з'явилась, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що сторони з 14.10.2001 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Луцького міськрайонного суду від 13.07.2015 року було розірвано (а.с.7). В шлюбі на підставі договору купівлі-продажу квартири від 23.03.2007 року сторонами було придбано квартиру [ADDRESS] (а.с.4). Право власності на зазначену квартиру зареєстровано за відповідповідачем [PERSON].(а.с.6). Відповідно до ч 1. ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч.2 ст.60 цього Кодексу вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що на майно, набуте за час шлюбу, поширюється презумпція права спільної сумісної власності, що звільняє кожного з подружжя від обов'язку доводити право спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки за законом воно вважається таким, що належить подружжю. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом. Статтею 69 СК України передбачено право дружини і чоловіка на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно частин 1, 3 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.1 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. За таких обставин, суд приходить до висновку, що слід визнати, що [PERSON] належить на праві власності ? частка квартири [ADDRESS]. На підставі ст.368 ЦК України, ст.ст.60, 69, 70, 71 СК України, ст. 372 ЦК України,

Outcome: approved