Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

[PERSON] звернувсь до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, де просить стягнути із ТОВ «Восток-Руда» невиплачену йому при звільненні заробітну плату у розмірі 44755 гривен 34 копійки, середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення рішення і відшкодувати моральну шкоду, розмір якої оцінює у 3000 гривен 00 копійок. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що з 20 січня 2014 року по 04 червня 2015 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем. Наказом №132 Лс від 04 червня 2015 року він звільнений за власним бажанням, у звязку з невиконанням адміністрацією підприємства законодавства про працю, на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України. Однак, на порушення\~ст. 116 КЗпП України, при звільненні роботодавець не здійснив із ним остаточного розрахунку. Позивач вважає, що у відповідності до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» в разі не проведення відповідачем розрахунку з ним, як працівником, до розгляду справи, суд на підставі ст. 117 КЗпП України повинен стягнути на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судом рішення. Також позивач просить стягнути із відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 3000 гривен 00 копійок посилаючись на те, що порушення його законних прав на оплату праці спричинило йому моральні страждання, оскільки він не міг забезпечувати свою сімю матеріально, та призвело до втрати нормальних життєвих звязків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 01 вересня 2015 року, будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду справи, в судове засідання не зявилась. При цьому, до початку судового засідання, надала заяву про підтримання позовних вимог та розгляду справи за її відсутності. Відповідач, належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, свого представника в судове засідання не направив. У письмових запереченнях на позов відповідач визнав позовні вимоги частково, а саме у частині суми, що належали позивачу при звільненні, розмір яких станом на 27 жовтня 2015 року складає 43746 гривен 34 копійки. В іншій частині заявлених позовних вимог відповідач просив відмовити, посилаючись на відсутність вини підприємства у несвоєчасному розрахунку при звільненні з позивачем, який зумовлений несвоєчасним відшкодуванням підприємству державою податку на додану вартість та скрутну економічну ситуацію на ринку збуту продукції, яку виробляє ТОВ «Восток-Руда». При цьому, генеральний директор товариства просить розглядати справу за відсутності представника відповідача. Повно, всебічно та обєктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх\~ сум, належних\~ йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Із дослідженої копії трудової книжки позивача судом встановлено, що [PERSON] дійсно з 20 січня 2014 року по 04 червня 2015 року включно перебував у трудових відносинах з ТОВ «Восток-Руда» та наказом №132 Лс від 04 червня 2015 року звільнений за власним бажанням, у звязку з невиконанням адміністрацією підприємства законодавства про працю, у відповідності до ч.3 ст. 38 КЗпП України /а.с. 10/. Судом також встановлено, що відповідач після звільнення позивача здійснював перерахунок грошових коштів в рахунок сум, що належали останьому при звільненні, у звязку з чим загальна заборгованість відповідача перед позивачем по зазначеним сумам на день ухвалення судового рішення складає 43746 гривен 34 копійки, що підтверджується довідкою державного підприємства ТОВ «Восток-Руда» №1697 від 27 жовтня 2015 року /а.с. 35/. Згідно ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, законодавець чітко визначив, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, власник повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягає стягненню на користь працівника, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, з ТОВ «Восток Руда» на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 04 червня 2015 року по 17 листопада 2015 року включно, виходячи із наступного розрахунку. Згідно довідки ТОВ «Восток-Руда»\~середньоденна заробітна плата позивача становила 250 гривен 20 копійок /а.с. 12/. Остаточний розрахунок з позивачем відповідач затримав на 116 робочих днів. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 29023 гривен 20 копійок (250,20 гривен (середньоденна заробітна плата позивача) х 116 днів (кількість робочих днів затримки розрахунку). Саме така сума підлягає стягненю з відповідача на користь позивача. Вирішуючи питання щодо стягнення моральної шкоди, суд вважає, що така шкода позивачу дійсна причинена, оскільки останній, своєчасно не отримавши спочатку заробітну плату, а потім і остаточний розрахунок, змушений був докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Позивачем доведено, що невиплата йому заробітної плати призвела до моральних страждань та втрати нормальних життєвих звязків. Однак, з урахуванням вимог ст. 237-1 КЗпП України\~щодо підстав стягнення моральної шкоди\~та ст. 23 ЦК України щодо вимог розумності та справедливості її розміру, суд вважає за необхідне визначити розмір цієї моральної шкоди в розмірі 500 гривен, що менше ніж просив позивач. Оскільки позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору, він стягується із відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, відповідно ст.88 ЦПК України\~та Закону України «Про судовий збір». Зокрема, за вимогу майнового характеру про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід стягнути 727 гривен 70 копійки та за вимогу немайнового характеру про відшкодування моральної шкоди слід стягнути 121 гривен 80 копійок, а всього розмір судового збору складає 849 гривен 50\~\~копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial