Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що він являється власником житлового будинку та господарських будівель в с. Оршівці, вул. Молодіжна, 20, Кіцманського району, Чернівецької області, в якому також значиться зареєстрованим відповідач, який фактично в ньому не проживає. Зазначає, що неодноразово звертався до відповідача, щоб той знявся з реєстраційного обліку, однак в добровільного порядку він цього робити не бажає. Реєстрація відповідача в його господарстві перешкоджає йому користуватися та розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд. Вказує, що оскільки відповідач не проживає в його господарстві вже більше року, він втратив будь-які звязки із господарством, а тому просив позов задовольнити. Позивач в судове засідання не зявився, однак подав заяву про підтримання позову та розгляд справи у його відсутність. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча завчасно та належним чином був повідомлена про час і місце слухання справи, про свідчить розписка про отримання повістки. Клопотань про відкладення справи від нього не надходило. Згідно ст. 197 ч. 2 ЦПК України фіксація судового засідання не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити. Так, судом встановлено, що позивачу відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом серії НВ0489271 та технічного паспорта №478, належить житловий будинок в с. Оршівці, вул. Молодіжна, 20, Кіцманського району, Чернівецької області. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов від 09.06.2015 року затвердженого в.о. сільського голови Оршовецької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області, вбачається, що відповідач [PERSON], дійсно зареєстрований в [INFO], однак за вказаною адресою не проживає. Ст. 319 ЦК України зазначає, що власник вправі володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей, і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Ст. 405 ЦК України передбачено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Реєстрація відповідача у будинку позивача порушує його права у володінні, користуванні та розпорядженні цим житлом і він як власник вправі вимагати усунення будь - яких порушень його права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням права володіння. Крім того, згідно\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. У звязку із цим, відповідно до ст.16 ЦК України вимоги про зняття особи з реєстрації за місцем проживання можливе лише при вирішенні спору про житлові права. Відповідно до ст..7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, питання про зняття з реєстрації особи за місцем проживання взаємоповязане і залежить від вирішення питань про житлові права особи, які регулюються нормами житлового і цивільного законодавства. Суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог за наявності законних на те підстав і оскільки це відповідає вимогам закону стосовно захисту права власності, не порушує прав, свобод та інтересів третіх осіб. На підставі викладеного та у відповідності до ст. ст. 15, 16, 319, 391, 405 ЦК України, та

Outcome: approved