Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до Київської міської ради, третя особа: [PERSON] , з позовом про визнання права власності на земельну ділянку. Позивач зазначив, що він є власником житлового будинку та споруд загальною площею 164,9 кв.м, розташованих за адресою: [ADDRESS] . Право власності на житловий будинок та споруди зареєстроване 4 вересня 2019 року (витяг з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 6 вересня 2019 року). Житловий будинок та споруди розташовані на земельній ділянці площею 0,10 га з кадастровим номером: 8 000 000 000:90:239:035. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 8 000 000 000:90:239:035 в реєстрі відсутні. Вказаною ділянкою та спорудами, розміщеними на ній, безперервно користувалася ще з 1980-х років тітка позивача [PERSON] . Крім того, [PERSON] сплачувала земельний податок відповідно до чинного на той час законодавства. На підставі особистої заяви [PERSON] наказом Держплемзаводу «Бортничі» від 21 травня 1987 р. № 327-в земельна ділянка для будівництва індивідуального житлового будинку та господарських споруд закріплена за [PERSON] . Позивач та [PERSON] у 2004 році домовилися про передачу позивачу у власність споруд та земельної ділянки, на якій вони розміщені, після виготовлення технічної документації на житловий будинок, споруди та земельну ділянку. Невеликий житловий будинок та побутова будівля (сарай) були розміщені на земельній ділянці ще до 1992 року, який позивач почав постійно добудовувати. Право власності на житловий будинок та споруди виникло у позивача на підставі Довідки про показники об`єкта нерухомого майна. Запис про реєстрацію права власності на житловий будинок та споруди внесено на підставі Рішення про державну реєстрацію від 6 вересня 2019 року державним реєстратором КП «Реєстраційне бюро» м. Київ - Сорокою В.М. Позивач звернувся з листом до Департаменту земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської ради із заявою про приватизацію зазначеної земельної ділянки, на що отримав відповідь від 25 листопада 2020 року із зазначенням порядку отримання земельної ділянки у власність, проте не надано відповідь щодо приватизації. Посилаючись на положення статей 120 Земельного кодексу України, 377 ЦПК України позивач просить визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер : 8 000 000 000:90:239:035 із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, за адресою: [ADDRESS] , під належними на праві власності позивачу об`єктами нерухомості. 17 грудня 2020 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу вказану позовну заяву передано судді Гусак О.С. 21 грудня 2020 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. 1 лютого 2021 року до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків та клопотання про витребування доказів. 2 лютого 2021 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 2 березня 2021 року. 23 лютого 2021 року до суду надійшла заява позивача про уточнення позовних вимог, в якій позивач просить визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер 8 000 000 000:90:239:035 із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, за адресою: [ADDRESS] , під належними на праві власності позивачу об`єктами нерухомості - житловим будинком та спорудами, загальною площею 164,9 кв. м., розташованих за адресою: [ADDRESS] . 1 березня 2021 року до суду надійшло клопотання позивача про відкладення підготовчого судового засідання у зв`язку із зайнятістю представника в іншій справі. 2 березня 2021 року у судове засідання прибула представник відповідача [PERSON] , яка не заперечувала проти задоволення клопотання позивача про відкладення підготовчого судового засідання, підготовче судове засідання відкладено на 29 березня 2021 року. 2 березня 2021 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому зазначено, що передача ділянки у приватну власність є виключною компетенцією Київської міської ради. Таке рішення Київська міська рада може прийняти виключно за заявою особи стосовно земельної ділянки вже сформованої, тобто яка міститиме кадастровий номер і яка буде внесена у Державний земельний кадастр. Оскільки оспорювана земельна ділянка не сформована в розумінні ЗК України та не є об`єктом цивільних прав Київською міською радою не могло бути прийняте відповідне рішення. 16 березня 2021 року до суду надійшли пояснення третьої особи: [PERSON] , в яких вона зазначила, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , є лишками земельної ділянки, яка раніше належала її померлому батьку [PERSON] . Підтвердженням належності цієї ділянки їй вказала на наказ Держплемзаводу «Бортничі» від 21 травня 1987 р. № 327-в, згідно з яким земельна ділянка площею 0,28 га закріплена за [PERSON] . Вказала, що домовилась із племінником, що після будівництва будинку позивач зможе оформити право власності на земельну ділянку на нього. 29 березня 2021 року підготовче судове засідання знято з розгляду у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді, підготовче судове засідання призначено на 21 квітня 2021 року. 21 квітня 2021 року у судове засідання прибули позивач та представник позивача [PERSON] 21 квітня 2021 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва задоволено клопотання позивача про витребування доказів, витребувано з архівного відділу Бориспільської райдержадміністрації Київської області копії розпорядження Бортницької селищної ради щодо прав [PERSON] на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , яке датоване в період від 21 травня 1987 року по 26 серпня 1988 року, оголошено перерву до 18 травня 2021 року. 28 квітня 2021 року до суду надійшло клопотання представника відповідача про розгляд справи за їх відсутності. 18 травня 2021 року у підготовче судове засідання прибули позивач та представник позивача [PERSON] , вирішено повторно витребувати докази, оголошено перерву до 17 червня 2021 року. 17 червня 2021 року у підготовче судове засідання прибули позивач та представник позивача [PERSON] , у зв`язку із ненадходженням витребуваних судом доказів вирішено відкласти підготовче судове засідання на 9 серпня 2021 року. 22 липня 2021 року до суду надійшов лист-відповідь Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, в якому зазначено про те, що в Архівному відділі запитуваних документів не виявлено. 9 серпня 2021 року у підготовче судове засідання прибули позивач та представник позивача [PERSON] 9 серпня 2021 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва підготовче судове засідання закрито, призначено розгляд справи по суті на 6 вересня 2021 року. 6 вересня 2021 року у підготовче судове засідання прибули позивач та представник позивача [PERSON] , розгляд справи відкладено на 11 жовтня 2021 року. 6 вересня 2021 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва явку відповідача на наступне судове засідання 11 жовтня 2021 року визнано обов`язковою. 11 жовтня 2021 року у підготовче судове засідання прибули позивач та представник позивача [PERSON] , у зв`язку із неявкою відповідача розгляд справи відкладено на 18 листопада 2021 року. 11 жовтня 2021 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва явку відповідача на наступне судове засідання 18 листопада 2021 року визнано обов`язковою. 18 листопада у судовому засіданні позивач та представник позивача [PERSON] просили задовольнити позов з мотивів, викладених у позовній заяві; представник відповідача [PERSON] заперечив проти задоволення позову з міркувань, викладених у відзиві на позовну заяву. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, заслухавши сторони, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 4 вересня 2019 року здійснено державну реєстрацію права приватної власності позивача на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Частиною першою статті 377 ЦК України (в редакції, яка діяла на час набуття позивачем права власності на житловий будинок) передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно із частиною першою статті 120 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на час набуття позивачем права власності на житловий будинок) до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з позицією Великої палати Верховного Суду у справі № 689/26/17 при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Така правова позиція також висловлена Верховним Судом України в постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та інших. Таким чином, незважаючи на те, що норми статей 120 ЗК України, 377 ЦК України в редакціях, які діяли на момент набуття позивачем права власності на житловий будинок, встановлювали правовий режим земельних ділянок після переходу права власності від попередніх власників, враховуючи позицію Верховного Суду щодо принципу цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою, позивач, набувши 4 вересня 2019 року право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , не внаслідок цивільно-правової угоди, а внаслідок самостійного його спорудження, має право на набуття права власності на земельну ділянку, на якій цей житловий будинок знаходиться. Разом з тим, визнання права власності на таку земельну ділянку можливо виключно у разі наявності певних ознак, які будуть підставою для формування із землі земельної ділянки. Відповідно до частини першої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. З огляду на набуття позивачем права власності на житловий будинок у 2019 році, правовідносини щодо набуття позивачем права власності на земельну ділянку регулюються чинним на цей час нормами. Відповідно до частини першої статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Згідно з моніторингом Публічної кадастрової карти України відомості щодо земельної ділянки з кадастровим номером 8 000 000 000:90:239:035 відсутні. На підтвердження площі та меж ділянки з кадастровим номером 8 000 000 000:90:239:035 позивач додає проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS] , розроблений ТОВ «Науково виробниче підприємство «Топос». Разом з тим, фактично, вказує, що земельна ділянка була сформована раніше, коли цей проект розроблявся - з 2007 року. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (частина третя статті 5 ЦК України). ЗК України доповнено статтею 79-1 на підставі Закону України від 7 липня 2011 року «Про Державний земельний кадастр», який набрав чинності 1 січня 2013 року. У пункті 2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» «Про Державний земельний кадастр» визначено випадки формування земельної ділянки, право власності на які виникло до 2004 року. Визначальним критерієм формування земельної ділянки, право власності на яку виникло до 2004 року, є встановлення меж такої ділянки. Тобто, навіть, за відсутності кадастрового номеру формування земельної ділянки можливе, проте державна реєстрація таких земельних ділянок має відбуватись на підставі документів, які б посвідчували межі цієї ділянки - технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Позивач набув право власності на житловий будинок у 2019 році, проте здійснював дії щодо розробки технічної документації щодо земельної ділянки ще до доповнення ЗК України статті 79-1. Позивач надав суду проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS] , розроблений ТОВ «Науково виробниче підприємство «Топос». На титульному аркуші цього проекту зазначено «Київ - 2007», а подальші висновки компетентних органів щодо можливості відведення цієї земельної ділянки датуються з цього періоду та в наступні роки. Разом з тим, рішення про погодження цього проекту відповідним органом (Київською міською радою) суду не надано. Розробка проекту землеустрою без його погодження відповідною радою не може свідчити про наявність у позивача технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Позивач просить визнати право власності на земельну ділянку площею 0,10 га. Як зазначає позивач у позовній заяві та [PERSON] у поясненнях позивач побудував житловий будинок на лишках земельної ділянки площею 0,28 га, яка закріплена за [PERSON] згідно з наказом Держплемзаводу «Бортничі» від 21 травня 1987 р. № 327-в, копія якого долучена до матеріалів справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України), у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом (частина перша статті 84 ЦПК України). Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21 квітня 2021 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів, витребувано з архівного відділу Бориспільської райдержадміністрації Київської області копії розпорядження Бортницької селищної ради щодо прав [PERSON] на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , яке датоване в період від 21 травня 1987 року по 26 серпня 1988 року, оголошено перерву до 18 травня 2021 року. Згідно з відповіддю Бориспільської районної державної адміністрації Київської області в Архівному відділі запитуваних документів не виявлено. Таким чином, належних доказів, які б підтверджували межі оспорюваної земельної ділянки суду не надано. Межі земельної ділянки, на якій збудовано житловий будинок позивача; яка частина земельної ділянки [PERSON] зменшилась з 0,28 га; чи не накладаються межі зменшеної з 0,28 га земельної ділянки [PERSON] на межі земельної ділянки, на яку позивач просить визнати право власності, встановити не є можливим. Враховуючи наведене, у задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed