Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача - Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями працівників патрульної поліції. У позові вказував, що підставою для звернення з позовом до суду стали неодноразові протиправні дії працівників патрульної поліції, які спричинили йому душевні страждання, переживання та порушили нормальний ритм життя. Зокрема, 27.10.2018 року працівниками патрульної поліції складено відносно нього протокол серії БД №059735 за ст.130 ч.1 КУпАП. При цьому поліцейськими грубо порушено норми чинного законодавства та його конституційні права. Так, 27.10.2018 року, біля 05.00 год. із знайомим [PERSON] перебували на Театральній площі. Його автомобіль «Ауді Q7», реєстраційний номер [NUMBER] , румунської реєстрації, був припаркований неподалік на площі з боку вул. Шиллера. Неподалік площі до них підійшли працівники патрульної поліції, запитали чий автомобіль «Ауді Q7» та повідомили, що даний автомобіль рухався з боку вул. Шиллера до Театральної площі під знак «Проїзд заборонено». Пояснив, що з такими зауваженнями не згідний, оскільки рух в напрямку від вул. Шиллера до Театральної площі дозволений. Також запитав, звідки їм відомо, що він рухався саме таким маршрутом. На його прохання надати докази порушення правил проїзду вулиці та показати відповідне відео з відеореєстратора патрульного авто, працівники поліції не надали і відео не показали. Однак через те, що він почав з ними сперечатись, працівники поліції почали поводити себе агресивно, погрожувати та вимагати документи. Пояснив, що паспорта при ньому немає, але зателефонував дружині, яка їде до них з документами. У цей час, патрульні по рації викликали нібито «підмогу». Приїхали ще три екіпажі патрульних та пояснили першому патрулю, що проїзд через вул. Шиллера в напрямку Театральної площі дозволено. Після цього три екіпажі побачивши, що обстановка спокійна, конфлікту немає, поїхали. Проте, працівники першого патрульного екіпажу почали видумувати, що він чинить їм опір, одягли на нього кайданки, затримали та відвезли в райвідділ нібито для встановлення особи. Після чого повідомили про підозру в керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та запропонували пройти відповідний огляд. Від проходження огляду відмовився, оскільки не заперечував той факт, що вживав спиртне. У той же час пояснив працівникам поліції, що транспортним засобом у такому стані не керував, автомобіль залишив на Театральній площі давно і очікував дружину, яка повинна забрати його додому. На його пояснення патрульні уваги не звернули та склали відносно нього незаконний протокол за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та відмову від проходження огляду на стан наркотичного/алкогольного сп`яніння. Постановою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 22.12.2018 року по справі №727/11948/18 його визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного штрафу у розмірі 10200,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Постановою Чернівецького апеляційного суду від 08.02.2019 року зазначена постанова Шевченківського районного суду м. Чернівці скасована та провадження відносно нього закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП. У ході розгляду справи апеляційний судом встановлено, що аналіз відеозапису з боді-камер поліцейських, приєднаного до справи про адміністративне правопорушення, свідчить про те, що на ньому відсутні докази керування транспортним засобом, а містяться дані про застосування до нього в порушення вимог ст.45 ЗУ «Про національну поліцію» та ст.ст.260-262 КУпАП кайданок, затримання та незаконне утримання в приміщенні поліції при відсутності для цього підстав, передбачених ст.262 КУпАП, без повідомлення про затримання захисника центру надання безоплатної правової допомоги. При цьому поліцейські застосовують незаконні методи ведення слідства без роз`яснення його дружині положень ст.63 Конституції України вимагають в неї пояснення, що автомобілем керував чоловік, повідомляють їй недостовірну інформацію, що в цьому ніби то зізнався [PERSON] , пояснення якого в справі відсутні. Відеозапис з боді-камер поліцейських містить іншу інформацію про свавілля з боку поліцейських та перевищення ними своїх службових повноважень, спрямованих на завідоме притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.1 КУпАП. Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що поліцейські своїми діями грубо порушили Конституцію України, ст.ст.44, 45 ЗУ «Про національну поліцію», ст.ст.260-262 КУпАП, ст.3 Європейської Конвенції, які забороняють поліцейському здійснювати нелюдське або таке, що принижує гідність поводження. Однак, неправомірні дії працівників поліції відносно нього на цьому не закінчились. 16.02.2019 року перебував на території приватної мийки самообслуговування по вул. Головна, 200 в м.Чернівці, двигун автомобіля не працював, а він здійснював його прибирання. В цей час до нього підійшли працівники патрульної поліції та попросили пред`явити документи. На їх вимогу пред`явив посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб. Однак, після пред`явлення документів та слушних запитань щодо підстав та претензій до нього, працівники поліції почали звинувачувати його в тому, що він перебуває у стані наркотичного сп`яніння та запросили пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння. Від огляду відмовився, оскільки вважав такі звинувачення безпідставними (враховуючи, що ніколи в житті наркотичні речовини не вживав), а також те, що взагалі на час звернення працівників поліції автомобілем не керував, а здійснював його прибирання і авто було припарковано. Проте, працівники поліції пояснення не слухали та склали відносно нього незаконні протокол за ч.1 ст.130 КУпАП та постанову за ч.2 ст.122, ч.1 ст.126, ст.36 КУпАП. Так, інспектором роти №3 батальйону УПП в Чернівецькій області Довгаником Ю.Р. складено відносно нього протокол серії БД №226246 від 16.02.2019 за ст.130 ч.1 КУпАП за відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. У ході розгляду протоколу Шевченківським районним судом м.Чернівці справа двічі (25.02.2019 року та 08.03.2019 року) поверталась на доопрацювання, оскільки були відсутні докази його вини. Однак, враховуючи, що недоліки усунуті не були, а строк притягнення до адміністративної відповідальності минув, постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23.05.2019 року провадження у справі за ч.1 ст.130 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. Одночасно, ним оскаржено постанову інспектора цієї ж роти Опаєць В.Г. відносно нього про накладення адміністративного стягнення за ч.2 ст.122, ч.1 ст.126, ст.36 КУпАП. Під час розгляду справи, оглянувши відеозаписи, Садгірським районним судом м. Чернівці встановлено, що ним на вимогу працівників поліції було пред`явлено для перевірки посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, відповідно до яких було встановлено його особу. При цьому, судом встановлено, що страховий поліс працівники поліції у нього не вимагали, хоча він був у нього в наявності. Постановою Садгірського районного суду м. Чернівці від 19.03.2019 року протиправна постанова інспектора роти №3 взводу №2 БПП в Чернівецькій області Опаєць В.Г. серії НК №402887 від 16.02.2019 року скасована. Всі вищенаведені судові рішення набрали законної сили. Вважає, що наведеними доказами підтверджено його невинуватість у інкримінованих правопорушеннях та протиправність дій працівників патрульної поліції. Зазначав, що у зв`язку з незаконними діями та рішеннями поліцейських - незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, протиправним складанням протоколів про адміністративне правопорушення та безпідставним вимаганням пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, йому завдано значної моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою та незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, а також у приниженні честі та гідності, коли у присутності сторонніх людей посеред міста його звинувачують у зловживанні алкогольними напоями, а потім і у вживанні наркотичних засобів. Більше того, його незаконно, без будь-яких підстав, не роз`яснивши право на захисника, в центрі міста одягли в кайданки і повезли в райвідділ, як злочинця. Все відбувалось на очах дружини, якій спеціально повідомили неправдиву інформацію щодо нього, не дали їй можливості поспілкуватись з ним і почали вимагати пояснень і в неї. У цей час він перебував у кайданках в приміщенні поліції і, бачив всю зухвалість та протиправність дій працівників поліції, хвилювався, щоб вони не заподіяли шкоди також і дружині. Для того, щоб довести свою правоту у відносинах із поліцейськими, довелося затратити багато зусиль та значної кількості часу, поки тривав розгляд справ у суді, підготовка позову, апеляційної скарги. З метою участі у судових засіданнях доводилось неодноразово змінювати свої плани, відлучатись з роботи, що порушило його нормальний ритм життя. Сильно хвилювався через таку несправедливість та беззаконність дій працівників поліції. Було соромно перед дружиною та рідними за те, що його виставили в їх очах злісним правопорушником, мало не алкоголіком та наркоманом. Через це порушився сон, довелось вживати заспокійливі ліки. Враховуючи наведене, завдані йому душевні хвилювання, оцінює завдану незаконними діями працівників поліції моральну шкоду у суму 60000 гривень. Посилаючись на ст.56 Конституції України, ст.ст.16, 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України просив стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь моральну шкоду у розмірі 60000,00 гривень. У судовому засіданні позивач [PERSON] заявлений позов підтримав, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заявлений позов не визнала. Підтримала відзив на позов, у якому зазначила, що Державна казначейська служба України не вступала у правовідносини з позивачем та своїми діями або бездіяльністю не порушувало його законні права та інтереси. Складені працівниками поліції протоколи про адміністративні правопорушення не є актами, які встановлюють, змінюють чи скасовують норми права у відповідній сфері відносин, або породжують права та обов`язки для позивача. Протокол про адміністративне правопорушення є лише фіксацією порушення, які виявлені працівниками поліції, та відповідно до ст.251 КУпАП є одним із джерел доказів та підставою для подальшого провадження у справі. Протокол, доказ, який підлягає оцінці при розгляді уповноваженою особою справи про адміністративне правопорушення і не може бути скасований. При складанні протоколу у відношенні до позивача працівники поліції діяли в межах наданих їм повноважень відповідно до ст.255 КУпАП та ЗУ «Про національну поліцію», а доказів про визнання дій працівників поліції неправомірними позивачем не надано, як і не доведено факту завдання йому цими діями моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку з протиправністю дій і завданням шкоди. Зазначає, що у позивача відсутні правові підстави для задоволення позову, оскільки у даному випадку відсутні усі обов`язкові складові цивільно-правової відповідальності. Посилання позивача на протиправність та неправомірність дій працівників поліції щодо складання протоколів про адміністративні правопорушення підтверджуються постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23.05.2019 року по справі №727/4738/19, рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 19.03.2019 року по справі №726/365/19, постановою Чернівецького апеляційного суду від 08.02.2019 року по справі №727/11948/18 про закриття провадження у справі є необґрунтованими, оскільки вказаними постановами (рішеннями) неправомірність працівників поліції не встановлено. Рішення про встановлення факту неправомірності вищевказаних дій працівників поліції відсутнє. Вважає, що зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 27.06.20218 року по справі №640/17380/16-ц. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог. У судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Замерзляк О.В. заявлений позов не визнав. Підтримав пояснення щодо позову, у яких зазначив, що аргументи позивача, якими той обґрунтовує обов`язок відповідача, на його думку, відшкодувати йому шкоду, є неналежними, не узгоджуються з нормами чинного законодавства та не можуть бути підставами для задоволення позовних вимог та відшкодування, нібито завданої шкоди. Вимога позивача про стягнення з відповідача збитків, завданих внаслідок незаконного (на думку позивача) рішення органу державної влади, незаконним затриманням та порушенням його прав за обставин, що виникли в даних правовідносинах, є зловживанням позивачем своїми правами з метою отримання безпідставної вигоди та збагачення за рахунок відповідача. Жодного рішення, дії або бездіяльності будь-якої посадової особи третьої особи незаконними та протиправними визнані не були. У постанові Чернівецького апеляційного суду від 08.02.2019 року у справі №727/11948/18 єдиною обставиною, яка встановлена рішенням суду є відсутність у позивача складу правопорушення, встановленого ст.130 КУпАП. Натомість аналіз відеозапису з боді-камер поліцейських є оцінкою суду подій, відображених на відеозаписі, а відтак не встановлює преюдицію в даному цивільному позові. У зазначеній справі не брали участі ні відповідач, ні третя особа. Отже незаконність та неправомірність дій посадових осіб третьої особи стороною відповідача не визнаються та є предметом доказування в судовому процесі. Посадові особи третьої особи, в свою чергу виконали всі передбачені чинним законодавством дії для виявлення та припинення адміністративного правопорушення. Складаючи протоколи, посадові особи третьої особи не приймали жодних процесуальних рішень щодо притягнення заявника до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП. Жодним рішенням у цивільній або адміністративній справі дії чи бездіяльність відповідача чи посадових осіб третьої особи не були визнані незаконними, а всі дії на місці зупинки транспортного засобу були виконані у суворій відповідності до норм чинного законодавства, зокрема: вимога про пред`явлення документів, що посвідчують право керування транспортним засобом - на підставі ст.32 ЗУ «Про Національну поліцію», п.2.4 ПДР України; після встановлення факту відсутності в особи будь-яких документів, що посвідчують право керування та встановлюють особу, опитування особи на підставі ст.33 ЗУ «Про Національну поліцію» для встановлення її особи; перевірка особи на стан сп`яніння після виявлення відповідних ознак на підставі ст.260, 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС/МОЗ від 09.11.2015 року №1452/735; після встановлення факту відмови від проходження огляду на стан сп`яніння - складено відповідні протоколи про адміністративні правопорушення на підставі ст.ст.254, 255 КУпАП. Вважає, що у спірних правовідносинах відсутній сам факт протиправної дії або бездіяльності посадової або службової особи органу державної влади (відповідача) та третьої особи при здійсненні ними своїх повноважень, внаслідок якої позивач, на його думку, зазнав моральної шкоди. Позивач не вказав у позові та не довів наявність будь-якого незаконного рішення з боку відповідача, внаслідок якої позивач міг би зазнати моральних страждань. Також позивач не надав в суд жодних доказів, які б доводили б сам факт наявності моральної шкоди та обґрунтовували б його розмір. Просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі. Суд, заслухавши позивача [PERSON] , представника відповідача [PERSON] , представника третьої особи, яка не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача Замерзляка О.В. , вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному об`ємі з таких підстав. На підтвердження позовних вимог позивачем [PERSON] надано такі докази: - копію постанови Чернівецького апеляційного суду від 08.02.2019 року по справі №727/11948/18 провадження №33/822/70/19, якою апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, скасовано постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22.12.2018 року щодо [PERSON] і провадження у справі закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП. Чернівецьким апеляційним судом на підставі аналізу відеозапису з боді камер поліцейських встановлено, що на ньому відсутні докази керування [PERSON] транспортним засобом, а містяться дані про застосування до нього в порушення вимог ст.45 ЗУ «Про національну поліцію» та ст.ст.260, 261,262 КУпАП кайданок, затримання та незаконне утримання в приміщенні поліції при відсутності для цього підстав, передбачених ст.262 КУпАП, без повідомлення про затримання захисника центру надання безоплатної правової допомоги. Апеляційним судом встановлено, що поліцейські застосовують незаконні методи ведення слідства без роз`яснення дружині [PERSON] положень ст.63 Конституції України вимагають в неї пояснення, що автомобілем керував чоловік, повідомляють їй недостовірну інформацію, що в цьому ніби то зізнався [PERSON] пояснення якого в справі відсутні. Відеозапис з боді камер поліцейських містить іншу інформацію про свавілля з боку поліцейських та перевищення ними своїх службових повноважень спрямованих на завідоме притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.130 ч. КУпАП. Апеляційний суд дійшов висновку, що поліцейські своїми діями грубо порушили Конституцію України, ст.ст.44, 45 ЗУ «Про національну поліцію», ст.ст.260, 261, 262 КУпАП, ст.3 Європейської Конвенції, які забороняють поліцейському здійснювати нелюдське або таке, що принижує гідність поводження. Зазначені обставини, вихід поліцейських за межі наданих їм повноважень та явна незаконність їх дій виключає відповідальність [PERSON] за ст.130 ч. КУпАП. Постанова набрала законної сили; - копію рішення Садгірського районного суду м. Чернівців від 19.03.2019 року по справі №726/365/19 провадження №2-а/726/10/19, яким задоволено адміністративний позов [PERSON] до інспектора роти №3 взводу №2 БУПП в Чернівецькій області лейтенанта Опаєць В.Г., третя особа Управління патрульної поліції в м. Чернівці про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення. Визнано протиправною і скасовано постанову інспектора роти №3 взводу №2 батальйону УПП в Чернівецькій області лейтенанта Опаєць В.Г. серія НК №402887 від 16.02.2019 року, про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, винесену відносно [PERSON] за ч.2 ст.122, ч.1 ст.126, ст.36 КУпАП. Суд дійшов висновку, що постанова по справі про адміністративне правопорушення є протиправною, а висновок про порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху недоведеним та безпідставним, оскільки з матеріалів справи та відеозапису з нагрудних камер поліцейських вбачається, що [PERSON] на вимогу патрульного поліцейського надав для перевірки посвідчення водія та реєстраційний документ на т/з, а також вбачається, що патрульні не вимагали у [PERSON] поліс обов`язкового страхування для перевірки, хоча він був наявний у позивача. Рішення набрало законної сили 19.04.2019 року. Судом також відтворено та досліджено у судовому засіданні наданий позивачем електронний доказ - DVD-R диск «ARITA», на якому наявні два відеофайли, на яких зафіксовано розмову, в ході якої поліцейський підтвердив, що [PERSON] пред`явив для перевірки посвідчення водія; - копію постанови Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23.05.2019 року по справі №727/4738/19 провадження №3/727/1702/19, якою закрито провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] , [INFO] , мешканця [ADDRESS] по адміністративному правопорушенню, передбаченого ст.130 ч.2 КпАП України у зв`язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. На спростування позовних вимог представниками відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача суду не надано. Вирішуючи позовні вимоги суд застосовує такі норми права. Відповідно до частин 1 та 2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди). Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. У частині 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У частині 1 ст.18 ЗУ «Про Національну поліцію» визначені основні обов`язки поліцейського, серед яких зокрема: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Загально конституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статтю 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України, ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зав`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Статтями 2, 4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. На підставі пункту 2 частини першої статті 1 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Така позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 09.06.2021 року по справі №726/837/20 провадження №61-2647св21. Частиною 3 ст.19 ЗУ «Про Національну поліцію» визначено, що держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, у практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема, через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди («Рисовський проти України», «Антоненков та інші проти України»). Більше того, у рішеннях від 25.07.2001 року у справі «Перна проти Італії» та від 09.02.2007 року у справі «Білуха проти України» Європейський Суд з прав людини вказав, що в окремих випадках, визнання судом порушення, саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану особі. Таким чином, суд дійшов висновку, що психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді істотного погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння їй моральної шкоди. Верховний Суд у рішенні від 27.11.2019 року по справі №750/6330/17 висловив правову позицію, в силу якої у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу приписів ст.1173 ЦК України, шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року по справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема, й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано. Враховуючи загальні засади доказування у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. Відповідно до чч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З наданих позивачем та безпосередньо досліджених у судовому засіданні письмових доказів судом установлено, що: - постановою Чернівецького апеляційного суду від 08.02.2019 року по справі №727/11948/18 провадження №33/822/70/19 провадження у справі відносно [PERSON] закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП; - рішенням Садгірського районного суду м. Чернівців від 19.03.2019 року по справі №726/365/19 провадження №2-а/726/10/19 визнано протиправною і скасовано постанову інспектора роти №3 взводу №2 батальйону УПП в Чернівецькій області лейтенанта Опаєць В.Г. серія НК №402887 від 16.02.2019 року, про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, винесену відносно [PERSON] за ч.2 ст.122, ч.1 ст.126, ст.36 КУпАП. Тобто судом установлено, що відносно позивача [PERSON] здійснювалися провадження у справах про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.ст.122 ч.2, 126 ч.1, 130 ч.1 КУпАП, які в подальшому закриті судами за відсутністю складу адміністративних правопорушень, що підтверджує незаконність дій та рішень посадових осіб Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, які ініціювали та здійснювали вказані провадження. Доводи позивача в сукупності з безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами переконують суд в тому, що незаконними діями та рішеннями посадових осіб Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, які виразилися у незаконному притягненні позивача до адміністративної відповідальності, протиправному складанні протоколів про адміністративні правопорушення, безпідставному вимаганні пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння та застосуванні спеціальних засобів (кайданок), йому спричинено страждання та приниження, тобто завдано моральну шкоду. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом враховуються: характер порушень прав позивача, їх тривалість, повторюваність, глибина страждань та принижень, а також кількість часу та зусиль, затрачених позивачем для відновлення справедливості. Тому виходячи із засад виваженості, розумності і справедливості, суд дійшов висновку, що незаконними діями та рішеннями працівників поліції позивачу заподіяна моральна шкода саме в такому розмірі, який заявлений ним у позові, тобто у розмірі 60000,00 гривень. З урахуванням наведених вище вимог закону, правових позицій Верховного Суду, досліджених судом доказів та встановлених на їх підставі обставин, Суд дійшов висновку, що порушені права [PERSON] підлягають захисту шляхом стягнення з Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державною казначейською службою України на його користь моральної шкоди в розмірі 60000,00 гривень. Досліджені в судовому засіданні докази та встановлені на їх підставі обставини в сукупності з наведеними правовими позиціями Верховного Суду, повністю спростовують викладені представниками відповідача та третьої особи доводи про те, що працівники поліції діяли правомірно і жодної моральної шкоди позивачеві не заподіяно. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Відповідно до п.13 ч.2 ст.3 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. На підставі наведеного, ст.ст.19, 56 Конституції України, ст.ст.15, 16, 23, 1166, 1167, 1176 ЦК України, ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ЗУ «Про Національну поліцію»,

Outcome: approved