Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до Чернівецького обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості про стягнення боргу із заробітної плати, мотивуючи свої вимоги тим, що наказом по Чернівецькому ОДОСП від 29.04.2005 р. № 22к його було призначено на посаду технічного керівника-головного інженера вказаного об'єднання та на протязі часу з лютого 2010 року по день звільнення - 29.09.2010 року останньому нараховувалася заробітна плата, проте не виплачувалася через тимчасову відсутність коштів на підприємстві. Вказує на те, що кількамісячні затримки із виплатою заробітної плати неодноразово траплялися і до цього періоду, а саме до січня 2010 р., але вони регулярно ліквідовувалися отриманими коштами від проведення господарських операцій. Зазначає, що з квітня 2010 року через численні звернення трудового колективу Чернівецького ОДОСП в інспекцію по праці, вищестоящу організацію - концерн «Укрспирт», органи прокурорського нагляду різних рівнів з питання невиплати заробітної плати, призначалися перевірки фінансово-господарської діяльності Чернівецького ОДОСП і перед проведенням перевірок, для створення видимості позитивної динаміки у питанні погашення боргу із зарплати, покращення статистичної звітності, на вимогу директора підприємства Шамра С.В., котрий суміщав також обов'язки бухгалтера, та він був вимушений підписувати так звані «угоди про зворотну фінансову допомогу», також копії наявних у нього квитанцій до прибуткового касового ордера за №№ 33 і 34. Посилався на те, що при укладанні цих угод жодні грошові кошти ним не передавалися, а укладалися угоди виключно на суму нарахованої йому на той час зарплати, що і відображено в п. 1.3 угод «фінансова допомога надається з метою погашення боргу по зарплаті» та всього було укладено вісім угод за період з 11.2009 р. по 11.2010 р. на суму 31089,35 гривень, що в свою чергу про наявність цієї заборгованості зафіксовано матеріалами перевірки КРУ в Чернівецькій області відповідно до листа КРУ за №24-04-10-14/8126. Крім того вказував, що борг по зарплаті в розмірі близько 9900 гривень, оформлений двома з таких угод, йому було із затримкою повернуто до квітня 2010 року, що відображено в бухгалтерській документації об'єднання та після розірвання його трудових відносин із Чернівецьким ОДОСП, погашення заборгованості припинилося, а керівник Шамро С.В. виїхав за межі держави, а представниками об'єднання, роз'яснено йому, що зазначені угоди про виплату заробітної плати борговими зобов'язаннями, як правочини, не відповідають вимогам чинного законодавства і є недійсними (нікчемними), а тому просив задовольнити позов, з врахуванням компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати за період з листопада 2010 року по грудень 2013 року. Позивач в судовому засіданні підтримав позов в повному об'ємі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак подав заяву, в якій даний позов визнає та просив справу розглянути без його участі. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи наведене, суд вважає, що вказану цивільну справу можливо розглянути при проведенні судового засідання та ухвалити рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову не суперечить закону і не порушує законних прав, свобод та інтересів сторін та інших осіб. На підставі рішенням Конституційного Суду України від 15.10.2013р. № 9-рп/2013 «Про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати без обмеження будь-яким, строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем», ст.ст. 116, 117, 233 КЗпП України, положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати», ст.. 203, 215, 216 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved