Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із заявою про встановлення факту приналежності [PERSON], померлого [INFO] до національності «поляк», Заяву обґрунтовує тим, що його дід, [PERSON], який помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] від [INFO] за національністю був поляком, оскільки народився на території тодішньої Польщі, все життя сповідував католицьку віру. Все життя підтримував у родині дух польської національності віросповідуючи успадковану католицьку віру. Зауважує, що у родині завжди святкувались польські свята, дідусь ходив на церковні служби до костелів, провідував на кладовищах своїх родичів. В радянський період [PERSON] не мав змоги вільно та відкрито виражати своє походження та віросповідання, так як боявся політичних переслідувань, а щоб уникнути гонінь зі сторони влади він приховував свою приналежність до польської національності. Попри це наша родина, засновником якої є мій дідусь жила та живе традиціями польської культури. За час життя [PERSON] не зміг підтвердити свою приналежність до польської національності. В судове засідання заявник не з'явився. До початку засідання представник заявника адвокат Нікольченко Б.Б. подав заяву в якій підтримав заявлені вимоги. Просить розгляд заяви провести без його участі. Представник відділу реєстрації актів цивільного стану Рівненського районного управління юстиції в судове засідання не з'явився, письмових пояснень суду не наддав. Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що заява підлагає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], який помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] від [INFO] за національністю був поляком, оскільки народився на території тодішньої Польщі, все життя сповідував католицьку віру. Відповідно до п.1.1. «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та регулювання», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року № 96/5 про внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції у випадках передбачених законодавством України. Згідно Указу Президента України №24 від 31 грудня 1991 року до 1999 року існувала можливість змінити або встановити національність за заявою, а станом на сьогодні необхідно звертатися до суду. Цим правом за життя дідусь не скористався. Пункт 2.13., 2.16.7 «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та регулювання» підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду, в якому зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. На підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Частиною 2 ст.256 ЦПК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, окрім зазначених в ч.1 ст.256 ЦПК України, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану №12 від 07 липня 1995 року» питання щодо встановлення неправильності в актовому записі про народження, зокрема щодо доповнення відомостей про національність та громадянство батьків, суд вирішує на підставі письмових (архівних матеріалів, відомостей, які містяться в паспорті, інших посвідчень тощо) та інших доказів, що з достовірністю підтверджують заявлену вимогу. З частини 1 ст.60 ЦПК України убачається, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як випливає із ст.300 ЦК України, кожна особа має право на індивідуальність та право збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм ат способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Правові приписи ст. ст.1, 3 Закону України «Про національні меншини в Україні» держава гарантує громадянам республіки незалежно від їх національного походження рівні політичної, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної самосвідомості і самовиявлення. Усі громадяни України користуються захистом держави на рівних підставах. При збереженні прав осіб, які належать до національних меншин, держава виходить з того, що вони є невід'ємною частиною загальновизнаних прав людини. До національних меншин належать групи громадян країни, які не є українцями за національність, виявлять почуття національного самоусвідомлення та суспільності між собою. Відповідно до ст.11 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати свою національність. На підставі та

Outcome: approved