Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

[PERSON], за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці позивача - [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [PERSON] та його брат [PERSON] є співвласниками житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], в якому їм на праві спільної сумісної власності належить по 1/2 частки. Право власності на будинок підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 22 березня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2- 373. Відповідач по справі зареєстрований в будинку з 25.11.2000 року, але фактично не проживає в ньому з 2010 року і по теперішній час. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням, щоб він добровільно знявся з реєстрації з належного позивачу та третій особі будинку, так як вони із-за цього несуть додаткові матеріальні витрати на комунальні платежі, також виникають труднощі з оформленням субсидії, тощо, тобто відповідач створює позивачу додаткові перешкоди в користуванні його власністю. Відповідач обіцяв це зробити, але до цього часу так і залишається зареєстрованим в будинку. На підставі викладеного позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судове засідання позивач не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. За таких обставин, на підставі ст. 224 ЦПК України, суд, розглядає справу у відсутність відповідача, оскільки наявних в справі доказів достатньо для встановлення прав та взаємовідносин сторін. Відповідно до ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить по 1/2 частці житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS]. (а.с. 8(зворот), 22) З матеріалів цивільної справи вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], що довідкою про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради № 21020 від 28.07.2017 року. (а.с. 13). Факт не проживання [PERSON] за місцем прописки підтверджується актом від 10.04.2017 року та довідкою № 283 від 25.05.2017 року, з яких вбачається, що він не проживає в будинку [ADDRESS] з 2010 року, комунальні платежі не сплачує, так як переселився в інше місце проживання за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 4 (зворот), 8). Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Разом з тим, виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадянин, який має у приватній власності будинок (квартиру), має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд та має право звернутися в суд про виселення. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно із ст. 72 ЖК УРСР, суд визнає особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 157 ЖК УРСР передбачено, що членів сім'ї власника житлового будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст. 116 ЖК України. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Таким чином, якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт відсутності відповідача за адресою: [ADDRESS], понад сім років, суд приходить до переконливого висновку, що вимоги позовної заяви про визнання відповідача таким, що втратив право користування зазначеним вище жилим приміщенням, підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 640, 00 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved