Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - Позивач) звернувся до суду з позовом до ПАТ «АЛЬФА-БАНК» (далі по тексту - Відповідач ) про визнання недійсним пункту 6 кредитного договору № 500429905 від 13.11.2013 року щодо третейського застереження. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.11.2013р. між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 500429905, відповідно до запропонованої відповідачем стандартної форми. Разом з тим, кредитний договір містить третейське застереження, а отже на час його вказаний пункт договору суперечив законодавству, що є підставою для визнання його недійсним з моменту укладення. У зв'язку з вище викладеним, позивач звернувся до суду. Позивач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву в якій просив розглядати справу у його відсутність, позов просив задовольнити з вказаних в ньому підстав. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Через канцелярію суду надав письмові заперечення, відповідно до яких просив відмовити в задоволенні позову. Заперечення обґрунтовані тим, що дійсно між сторонами був укладений кредитний договір, в якому міститься третейське застереження. Разом з тим у позивача на момент укладення вказаного договору жодних зауважень чи застережень не було. Підписання вказаного договору свідчить про намір сторін прийняти на себе прав та обов'язки, зазначені у договорі. Додатково зазначає, що договорі сторін про передачу спору на розгляд третейського суду у випадках, передбачених законом, не є відмовою від права на звернення до суду за захистом, а одним із способів реалізації права на захист свої прав та інтересів. Посилається на ту обставину, що п. 14 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» щодо справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у томі числі споживача банківських послуг банку, не підвідомча третейським судам, не розповсюджується на спори про стягнення заборгованості з боржників, до яких відповідач звертається не з позовом щодо захисту прав споживачів, а звертається з позовом про стягнення заборгованості. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 2 ст. 16 ЦК України, визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. В судовому засіданні встановлено, що 13.11.2013 року між сторонами було укладено кредитний договір № 500429905 (а.с. 4). Відповідно до п. 6 кредитного договору, сторони погодились внести до Кредитного договору застереження, яке є третейською угодою в розумінні ст. 12 Закону України «Про третейські суди», про те що судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони у зв'язку з Кредитним договором та розгляд і вирішення всіх невирішених сторонами шляхом переговорів спорів, які виникають або можуть виникнути між сторонами з питань виконання, зміни, розірвання ними цього договору відбувається у постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту. Частиною першою ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно до положень ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Ч. 2 ст. 1 ЗУ «Про третейські суди» передбачає, що до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних, господарських правовідносин, крім випадків передбачених законом. Законом України від 03 лютого 2011 року № 2983-VI «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Цей закон набрав чинності 12 березня 2011 року. Отже, на час виникнення спірних правовідносин (13.11.2013 року) Закон України «Про третейські суди» містив заборону на укладення третейської угоди. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача, викладені в його письмових запереченнях, оскільки кредитний договір, що містить третейське застереження, укладений 13.11.2013 року, тобто після внесення змін до п. 14 ст. 6 Закону України «Про третейські суд», а отже, суперечить законодавству, що є підставою для визнання його недійсним з моменту його укладення. Крім того, представником відповідача не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження обставин, викладених в своїх запереченнях. Оцінюючи належність, достовірність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, пункт 6 Кредитного договору № 500429905 від 13 листопада 2013 року, укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «АЛЬФА-БАНК» суперечить законодавству, що є підставою для визнання його недійсним з моменту його укладення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягнути з Відповідача на користь Позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved