Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-31 00:00:00

[PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання зобов`язання таким, що припинилося та припинення обтяження. Обгрнутовуючи вимоги даного позову, позивач вказує на те, що 26.06.2008 року між ПАТ «Сведбанк» та позичальником [PERSON] було укладено Кредитний договір № 0601/0608/98-051 за умовами якого позичальник отримав у строкове платне користування за умовах забезпеченості грошові кошти в сумі 75000 дол. США під 13,5% річних з кінцевим терміном погашення до 24.06.2018 року. В забезпечення виконання взятих на себе зобов`язань щодо повернення суми кредиту за Кредитним договором від 26.06.2008 року між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] був укладений Іпотечний договір № 0601/0608/98-051-Z-1, за умовами якого в іпотеку передано нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] . Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.04.2015 року тягнуто солідарно із [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») заборгованість за Кредитним договором № 0601/0608/98-051 від 26.06.2008 року в розмірі 467104,53грн., з яких 461886,14грн. - заборгованість за кредитом, 5218,39грн. - заборгованість по відсотками, а також 3654грн. на відшкодування витрат по справі судового збору. Рішення суду набрало законної сили та було звернуто до примусового виконання. Постановою державного виконавця від 21.09.2015 року ВП № 48760899. 29.09.2015 року вказане судове рішення про стягнення кредитної заборгованості було виконано в повному обсязі шляхом стягнення кредитної заборгованості, що підтверджується постановою державного виконавця ВП № 48760899 у зв`язку із фактичним повним виконанням судового рішення на підставі п.8 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження». Таким чином, позивач вказує на те, що пред`явивши позов до [PERSON] про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінив порядок, умови і строк дії кредитного договору, у зв`язку з чим на час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Оскільки рішення суду від 08.04.2015 року виконано в повному обсязі, то відповідно правовідносини, що виникли між [PERSON] та відповідачем з виконання Кредитного договору № 0601/0608/98-051 від 26.06.2008 року вважаються припиненими. А тому, у зв`язку із належним виконання основного зобов`язання презюмується і припинення права іпотеки, яке виникло у банку на підставі Іпотечного договору № 0601/0608/98-051-Z-1 від 26.06.2008 року. У жовтні 2018 року [PERSON] звернувся до Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію банку Кадирова В.В . із заявою про надання довідки про відсутність заборгованості, проте така заява залишилася без відповідного реагування. Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.11.2018 року відомості про обтяження іпотекою нерухомого майна не припинені. У зв`язку з цим просить суд задовольнити даний позов, та винести рішення, яким визнати правовідносини за кредитними та іпотечним договором від 26.06.2008 року № 0601/0608/98-051 та № 0601/0608/98-051-Z-1, відповідно які укладені між ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ Дельта Банк та [PERSON] такими, що припиненні внаслідок фактичного виконання, а також припинити обтяження у Державному реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень нерухомого майна, а саме магазин та офісу після реконструкції власного нежитлового приміщення в [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] забороною та іпотекою, а також вирішити судові витрати в порядку ст.141 ЦПК України. Представник позивача Шпуганич В.П. в останнє судове засідання не з`явився. Однак, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить суд провести розгляд справи за його відсутності. Суд констатує, що представником відповідача пелюшка Р.В. надано суду відзив на позову заяву, в якому відповідач заперечує поти задоволення даного позову, з огляду нате, що виконання [PERSON] рішення суду від 08.04.2015 року не підтверджує факт повного виконання зобов`язання за кредитним договором, оскільки станом на 11.03.2019 року у позивача наявна заборгованість в розмірі 1860746,49грн., в тому числі і за непогашеним тілом кредиту. А тому просив відмовити в задоволенні даного позову. Представник відповідача Петюшка Р.В. в останнє судове засіданя не з`явився. Однак, в попередніх судових засіданнях обставини, викладені ним у відзиві підтримав в повному обсязі, просив відмовити в задоволенні даного позову. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. По справі встановлено, 26.06.2008 року між ПАТ «Сведбанк» та позичальником [PERSON] було укладено Кредитний договір № 0601/0608/98-051 за умовами якого позичальник отримав у строкове платне користування за умовах забезпеченості грошові кошти в сумі 75000 дол. США під 13,5% річних з кінцевим терміном погашення до 24.06.2018 року. В забезпечення виконання взятих на себе зобов`язань щодо повернення суми кредиту за Кредитним договором від 26.06.2008 року між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] був укладений Іпотечний договір № 0601/0608/98-051-Z-1, за умовами якого в іпотеку передано нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] . Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.04.2015 року стягнуто солідарно із [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») заборгованість за Кредитним договором № 0601/0608/98-051 від 26.06.2008 року в розмірі 467104,53грн., з яких 461886,14грн. - заборгованість за кредитом, 5218,39грн. - заборгованість по відсотками, а також 3654грн. на відшкодування витрат по справі судового збору. Рішення суду набрало законної сили та було звернуто до примусового виконання. Постановою державного виконавця від 21.09.2015 року ВП № 48760899. 29.09.2015 року вказане судове рішення про стягнення кредитної заборгованості було виконано в повному обсязі шляхом стягнення кредитної заборгованості, що підтверджується постановою державного виконавця ВП № 48760899 у зв`язку із фактичним повним виконанням судового рішення на підставі п.8 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження». 12.11.2015 року та 03.10.2018 року на адресу відповідача [PERSON] була направлена заява про надання довідок про те, що кредитний договір та договір іпотеки є припиненими - виконаними, надання довідки про відсутність заборгованості по кредитному договорі, та зняття заборони на відчуження нерухомого майна, що є предметом іпотеки Однак, 01.11.2018 року на адресу позивача надійшла відповідь про те, що дані вимоги відповідачем задоволена не були, мотивуючи це тим, що станом на 01.11.2018 року заборгованість за кредитним договором складає: 64953,87 дол. США та 227136,60грн., з яких 37233,43 дол. США - сума заборгованості по кредиту, 27720,44 дол. США - нараховані проценти за користування кредитом, 227136,60грн. - нарахована пеня. Правовідносини між сторонами є цивільно - правовими та урегульовані положеннями ЦК України. Так, згідно ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати ВС у справі №444/9519/12 від 28.03.2018 року, яку суд вважає за необхідним застосувати в розгляді даної справи. Із ст.1050 ЦК України вбачається, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Як вбачається із вказаного вище рішення суду від 08.04.2015 року із позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором, яка станом на 22.01.2014 року становила 467104,53грн., з яких 461886,14грн. - заборгованість за кредитом, 5218,39грн. - заборгованість по відсотками. Із дослідження наданого суду представником відповідача розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість [PERSON] за тілом кредиту перед ПАТ «Дельта Банк» станом на 31.01.2014 року становила 57786,33 дол. США, що згідно курсу долара США станом на 31.01.2014 року становить 799,30 дол. США на 100 одиниць гривні, а загальною сумою 461886,14грн. Таким чином, суд констатує, що звернувшись до [PERSON] із позовом про стягнення заборгованість за Кредитним договором № 0601/0608/98-051 від 26.06.2008 року ПАТ «Дельта Банк» використав своє право вимоги дострокового повернення частини позики, що залишилася, передбачене ст.1050 ЦК України. Згідно висновку викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) вбачається що: звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставне майно засвідчує такі зміни. Якщо рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Отже, після направлення вимоги на ім`я позичальника [PERSON] про дострокове погашення всієї заборгованості та реалізація такого права через рішення суду від 08.05.2015 року банк (відповідач) змінив терміни повернення кредиту, а сам Кредитний договір № 0601/0608/98-051 від 26.06.2008 року припинив свою дію (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.02.2018р. у справі №564/2199/15-ц). Як вже було вище вказано, постановою державного виконавця від 21.09.2015 року ВП № 48760899. 29.09.2015 року заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 08.04.2015 року про стягнення кредитної заборгованості було виконано в повному обсязі шляхом стягнення кредитної заборгованості, що підтверджується постановою державного виконавця ВП № 48760899 у зв`язку із фактичним повним виконанням судового рішення на підставі п.8 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження». За таких підстав, суд приходить до висновку, що всі зобов`язання [PERSON] перед банком виконані. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).. Виходячи зі змісту статей 526, 599 ЦК України зобов`язання буде вважатися виконане належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться. Юридичним наслідком належного виконання зобов`язання відповідно до статей 598, 599 ЦК України є припинення зобов`язання. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно - правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XIIспоживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Враховуючи вищенаведена та у зв`язку зі сплатою всієї заборгованості по кредиту, суд вважає припиненим Кредитний договір № 0601/0608/98-051 від 26.06.2008 року, а відтак позовні вимоги в частині правовідносин за Кредитним договором № 0601/0608/98-051 від 26.06.2008 року припиненим у зв`язку з його фактичним виконанням підлягає до задоволення. Щодо позовних вимог в частині визнання правовідносин за Іпотечним договором № 0601/0608/98-051-Z-1 від 26.06.2008 року припиненим, то суд виходить із наступного. Відповідно до приписів статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Статтею 3 закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Співвідношення зазначених положень законодавства дає змогу дійти висновку про те, що Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо урегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення статті 17 Закону України «Про іпотеку» містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у статті 593 ЦК України. Статтею 3 закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання. Судом встановлено, що вищевказане заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 08.04.2015 року позивачем добровільно виконане. Виходячи із системного аналізу зазначених норм права іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконанням. При цьому законодавство не вимагає від іпотекодавця будь - яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом припинення виконанням основного зобов`язання. Таким чином, за відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника та вимог кредитора про стягнення заборгованості та припинення у зв`язку із цим основного зобов`язання іпотека припиняється. Частиною 1 ст.598, ст.599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Зазначені обставини дають підстави для висновку про те, що внаслідок виконання [PERSON] своїх зобов`язань по основному договору припиняються зобов`язання за договором іпотеки, а сам договір іпотеки визнається таким, що припинив свою дію. Суд враховує також положення статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Надаючи правову оцінку належності та ефективності обраного позивачем способу захисту, а саме про визнання припиненими правовідносин за Кредитним договором та Іпотечним договором у зв`язку з їх виконанням, суд виходить із того, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права є ефективним, таким, що забезпечить поновлення порушеного права, оскільки підтверджує припинення зобов`язання позивача перед відповідачем, усуває підстави відповідачу, як кредитору, висувати наступні вимоги до позивача. Враховуючи, що позивач як на правову підставу позову посилався на положення чинного законодавства, які передбачають підстави припинення зобов`язання, тому суд встановивши, що зобов`язання позивачем виконано у повному обсязі, дійшов висновку про задоволення позову та визнання припиненим зобов`язання за Кредитним договором № 0601/0608/98-051 від 26.06.2008 року та Іпотечним договором № 0601/0608/98-051-Z-1 від 26.06.2008 року. Однак, стосовно позовної вимоги про припинення обтяження у Державному реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень нерухомого майна, а саме магазину та офісу після реконструкції власного нежитлового приміщення в [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] забороною та іпотекою, суд доходить висновку, що така не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Пунктом 5.1 Глави 15 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 передбачено, що нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна, зокрема, при одержанні повідомлення про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки) або за рішенням суду. Згідно вимог ст.74 ЗУ «Про нотаріат» одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Згідно вимог ч.1 ст.76 ЦПК України Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ч.1 ст.81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно вимог п.1 ч.2 та ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання, що надані позивачем докази є належними, допустимими, а в своїй сукупності достатніми для часткового задоволення даного позову. На підставі наведеного,

Outcome: partial