Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Верховної Ради України та Долинської міської ради, в якому просив визнати його жертвою дій та бездіяльності влади, понесені грошові втрати в судових справах № 343/570/21 та № 343/947/21 в загальній сумі 8 010,00 грн. та судові витрати в розмірі 1 210,00 грн. компенсувати за рахунок держави, а також покласти на Верховну Раду України щомісячні стягнення на його користь в сумі 8,15 грн., з яких: 2,9 грн. обслуговування сантехнічних мереж та 5,25 грн. обслуговування електромереж за майбутні щомісячні втрати по обслуговуванню внутрішньобудинкових мереж до часу усунення дискримінації. Свої вимоги мотивував тим, що внаслідок дій та бездіяльності Верховної Ради України та Долинської міської ради він став жертвою, що проявилося у судовому рішенні від 11 червня 2021 року в справі № 343/947/21. Користуючись ст. 55 Конституції України кожен має право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність органу державної влади. Прийнятий Верховною Радою України Закон «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку» та його реалізація Долинською міською радою Калуського району Івано-Франківської шляхом прийняття рішення виконавчого комітету № 105 від 19.05.2017 року, згідно п. 4 якого уповноважено представника підписувати від співвласників договори з управителем багатоквартирних будинків, дозволяють захопити в управління його частку в спільній власності та пограбувати його шляхом накладення абонплати, що є доказом зловживання владою. Вказаний закон перевів його з розряду власників до категорії споживачів та позбавив права власності, оскільки дозволяє призначити управителя будинку без його згоди. Відповідачі, не спитавши його, позбавили його права самостійно управляти багатоквартирним будинком. Докази по діях Долинської міської ради Калуського району Івано-Франківської області прийняті і визнані судом у справі № 343/947/21. Цими діями було порушено владою ряд статей Конституції України, що є нормами прямої дії. Суд у справі № 343/947/21 виходив з позиції, що якщо він несе відповідальність за спільне майно, то повинен сплачувати абонплату за комунальні послуги, хоча будинок вже не перебуває в комунальній власності. До того ж забувши, що не тільки він несе відповідальність за спільне майно перед іншими, а й інші перед ним. При цьому затрати на утримання майна, з одного боку, мають бути достатніми та обґрунтованим, тобто для не нанесення шкоди майну, а з іншого не надлишковими, для не нанесення особистої шкоди. Під час розгляду справи йому не було відомо про докази, які б підтвердили виконані роботи та й взагалі, що хоч якісь роботи проводились саме по його будинку. Він ніколи не ухилявся від відповідальності за спільну власність, що підтверджується журналами обстеження димоходів з його підписом. Щодо освітлення його під`їзду, то йому не вдалось вияснити, чи виставлено рахунок за електроенергію саме за освітлення в його під`їзді, оскільки освітлення інших під`їздів його не стосуються. Проте, у справі №:343/947/21 взято до уваги саме абонплату, а не виконуваність робіт. Оскільки Долинська міська рада Калуського району Івано-Франківської області разом з управителем усунули його від контролю за спільною власністю і обклали абонплатою, він не став її сплачувати скориставшись ст. 55 Конституції, оскільки кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Коли ж управитель зв`язався з ним з приводу того, чому не платить кошти, він вказав, що не укладав договір і готовий заплатити тільки за огляд димоходів і за конкретно виконані роботи, проте управитель наполіг на повній оплаті. В судовому засіданні він позов не визнав через дискримінаційну складову та відсутність даних про фактично виконані роботи. Він від відповідальності за спільне майно не відмовляється і хотів би для цього бачити хоча б докази виконаних робіт, однак, судом будь-яка доказовість виконаних робіт була проігнорована і до уваги взято тільки розрахунки по абонплаті та договір, в якому зафіксовано домовленість однієї сторони з другою про оплату третьою стороною. Саме законодавець формує взаємовідносини в суспільстві. Абонплата за послуги носить дискримінаційний характер, оскільки він мусить проводити оплату за можливе пошкодження транспортних комунікацій наперед, без надання доказів необхідності ремонту. Так як суд приймав рішення на основі законів чи змін до них, що запровадила Верховна Рада України, то остання повинна відшкодовувати грошові втрати. Загальний розмір судових втрат становить 8 010,00 грн., які складаються: у справі № 343/570/21 - втрати у розмірі 143,50 грн. при подачі заяви про скасування судового наказу, у справі № 343/947/21 - втрати у розмірі 7 095,27 грн. та комісія банку 70,96 грн., за винятком 509,23, грн., що він визнавав, та відшкодування часу у всіх справах і послуг адвоката, які становлять 1 210,00 грн. Однак, при відшкодуванні нанесених втрат майбутні втрати по дискримінації не зникнуть, тому на Верховну Раду України слід накласти щомісячні стягнення на його користь в сумі 8,15 грн., з яких: 2,90 грн. обслуговування сантехнічних мереж та 5,25 грн. обслуговування електромереж за майбутні щомісячні втрати по обслуговуванню внутрішньобудинкових мереж до часу усунення дискримінації. Він не оскаржує жоден закон чи зміну до них, а лише просить визнати, що дія цих законів чи їх відсутність, які характеризують діяльність чи бездіяльність Верховної Ради України, призвела до порушення його основних прав та свобод і таких же утисків зазнають мільйони жителів багатоквартирних будинків. Представник Верховної Ради України Кот О.В. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] , оскільки вони є безпідставними, надуманими та необгрунтованими, тому не підлягають до задоволення. Статтею 75 Конституції України встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України. При наданні офіційного тлумачення статті 75 Конституції України Конституційний Суд України в рішенні від 17.10.2002 року № 17-рп/2002 зазначив, що «Верховна Рада України визначена в статті 75 Конституції України парламентом - є єдиним органом законодавчої влади в Україні. Як орган державної влади Верховна Рада України є колегіальним органом, який складають чотириста п`ятдесят народних депутатів України. Повноваження Верховної Ради України реалізуються спільною діяльністю народних депутатів України на засіданнях Верховної Ради України під час її сесій. Визначення Верховної Ради України єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони. Верховна Рада України здійснює законодавчу владу самостійно, без участі інших органів. При цьому, між позивачем та Верховною Радою України відсутні будь-які правовідносини, тобто відсутній спір про право цивільне, тому це виключає можливість звернення [PERSON] з цивільним позовом до парламенту про захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних та трудових відносин. Тобто, позивач безпідставно залучив Верховну Раду України в якості відповідача у цій справі. Представник відповідача Долинської міської ради Калуського району Івано-Франківської областіміський голова І.Дирів подав до суду відзив на позовну заяву, в якому також просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] . Вказав, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. В п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 року вказано, що суди повинні суворо дотримуватися передбаченого ст. 56 Конституції права особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної незаконними рішеннями бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Однак, в описаних в позовній заяві правовідносинах, судом не визнано неконституційним жодного нормативно-правового акту, а відтак немає підстав задоволення позовної заяви. Крім того, між відповідачем та позивачем відсутні будь-які правовідносини, а тому відсутній спір про право цивільне. Позивач подав до суду відповідь на відзив Верховної Ради України, в якому вказав, що твердження представника про те, що Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні та жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони, не заперечують його позову, а ще раз підтверджують однозначність відповідальності Верховної Ради України за дію прийнятих нею законів. Посилання на те, що між ним та Верховною Радою України відсутні будь-які правовідносини, а тому це виключає можливість звернення з цивільним позовом до парламенту, є невірним, оскільки він захищає свої конституційні права, а не цивільні і згідно ст. 8 Конституції, її норми є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод громадянина здійснюється безпосередньо на підставі Конституції України. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги, зіславшись на викладені в позовній заяві обставини та просив їх задоволити. Представник Верховної Ради України Кот О.В. та представник Долинської міської ради Калуського району Івано-Франківської області міський голова І.Дирів у відзивах на позов просили розглянути даний спір за їх відсутності. Дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступного: Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно з ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. В передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 10 ст. 10 ЦПК України, забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 даного кодексу, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (ст. 55 Конституції України, постанова Верховного Суду від 28.03.2018 року в справі № П/9901ІЗ 70/18). Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені нормами ст. 1166 ЦК України, відповідно до яких майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені ст.ст.1173,1174 ЦК України відповідно. Згідно з ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Судом встановлено, що 01 квітня 2021 року Долинським районним судом Івано-Франківської області по справі № 343/570/21 видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «Нова Долина» 2887,19 грн. заборгованості за послугу з управління багатоквартирним будинком за період з 01.04.2018 року до 31.03.2021 року, а також 227,00 грн. сплаченого судового збору та 660,00 грн. витрат на надання правничої допомоги. [PERSON] із вказаним судовим наказом був незгідний та подав заяву про його скасування, тому ухвалою суду від 09 квітня 2021 року вказаний судовий наказ скасовано. Після цього, ТзОВ «Нова Долина» звернулося до суду з позовом, в якому просили стягнути з [PERSON] на свою користь 3 027,97 грн. заборгованості за надану йому послугу з управління багатоквартирним будинком за період з 01.06.2017 року по 30.04.2021 року, 409,88 грн. інфляційних втрат та 177,42 грн. 3 % річних, а всього 3 615,27 грн., а також 2 270,00 грн. сплаченого судового збору та понесені витрати на професійну правову допомогу. Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 11 червня 2021 року по справі № 343/947/21 позов ТзОВ «Нова Долина» задоволено. Під час розгляду справи встановлено, що ТзОВ «Нова Долина» є управителем будинку [ADDRESS] , в якому проживає позивач, про що свідчить рішення виконавчого комітету Долинської міської ради від 19.05.2017 року № 105 «Про затвердження результатів конкурсу з визначення управителя багатоквартирного будинку», договір № 97 про надання послуг з управління будівлею, спорудами та прибудинковою територією від 24.05.2017 року та додаток № 1 до договору. Враховано, що [PERSON] позов не визнав з тих підстав, що він договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком з ТзОВ «Нова Долина» не укладав, цей договір укладено без його згоди, до визначення необхідності та об`єму робіт, що виконувалися управителем, його також не залучали. При цьому [PERSON] було роз`яснено, що рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду в 30-денний строк з дня виготовлення повного тексту судового рішення. Однак, вказане рішення суду [PERSON] в апеляційному порядку не оскаржував, воно набрало законної сили і останній добровільно сплатив присуджені кошти, про що він сам ствердив в судовому засіданні. Звертаючись в суд з даним позовом, [PERSON] просить визнати його жертвою дій та бездіяльності влади, однак при цьому не надав жодного доказу в обґрунтування заявлених позовних вимог. Вирішуючи вимоги відповідача про відшкодування понесених грошових втрат в судових справах № 343/570/21 та № 343/947/21 в загальній сумі 8 010,00 грн., а також судових витрат по справі в розмірі 1 210,00 грн., суд вважає за необхідне зазначити, що будь-яких підстав для стягнення цих коштів позивач не вказав та доказів на обгрунтування таких підстав не надав. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, підставою для стягнення судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, є задоволення позову, що в даному випадку відсутнє. [PERSON] рішення виконавчого комітету Долинської міської ради від 19.05.2017 року № 105 «Про затвердження результатів конкурсу з визначення управителя багатоквартирного будинку» та договір № 97 про надання послуг з управління будівлею, спорудами та прибудинковою територією від 24.05.2017 року не оскаржував, доказів того, що вони визнані недійсними чи скасовувалися, не надав. За таких обставин суд вважає позов [PERSON] безпідставним та необґрунтованим, а тому в його задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного, ст.ст. 55,124 Конституції України, ст.ст. 1166,1173,1174 ЦК України,

Outcome: dismissed