Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області із цією заявою. Свої вимоги заявник мотивував тим, що [INFO] в м. Носівка Чернігівської області померла його тітка по лінії батька [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на право на земельну частку (пай), яке підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0281710. На день смерті [PERSON] проживала разом із сином [PERSON] , який є спадкоємцем першої черги за законом після її смерті відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР. Після смерті своєї матері [PERSON] прийняв в управління та користування спадкове майно матері: прийняв її особисті речі та документи, зокрема, оригінал сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0281710. [PERSON] уважається таким, що фактично прийняв спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] [INFO] в м. Носівка Чернігівської області помер двоюрідний брат заявника [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому право на земельну частку (пай), що належало його матері [PERSON] на підставі вищезгаданого сертифіката на право на земельну частку (пай), спадщину після якої [PERSON] фактично прийняв, але юридично не оформив своїх спадкових прав, а також на належне йому право на земельну частку (пай), яке він набув за життя як член колишнього КСП ім. Кірова в м. Носівка Чернігівської області та яке посвідчене сертифікатом серії ЧН № 0281782. За життя [PERSON] заповіту не складав. Заявник є спадкоємцем [PERSON] п`ятої черги за законом. Після смерті [PERSON] [PERSON] проживав сам, мав слабке здоров`я, потребував допомоги, тому заявник забрав його на постійне проживання до свого будинку по [ADDRESS] . [PERSON] до самої смерті жив у будинку заявника. Коли він помер, заявник проводив його поховання. Однак, заявник не може підтвердити факт постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] на час його смерті, оскільки запис про постійне місце реєстрації [PERSON] в будинку заявника не був внесений до будинкової книги. Крім того, не збереглося письмових доказів того, що батько заявника [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , були рідними братом і сестрою, адже не збереглося свідоцтво про народження [PERSON] та актові книги про народження за 1924 рік. Саме тому [PERSON] звернувся до суду та просив винести рішення, яким: - установити факт родинних відносин між фізичними особами, що [PERSON] , який помер [INFO] , був рідним братом [PERSON] , яка померла [INFO] ; - установити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] ; - установити факт, що [PERSON] , який помер [INFO] , постійно на час своєї смерті проживав за адресою: [ADDRESS] ; - установити факт постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто станом на 06 травня 2005 року за адресою: [ADDRESS] . У судовому засіданні 10 вересня 2020 року заявник підтримав свою заяву та просив її задовольнити. У судовому засіданні 10 вересня 2020 року представник заявника [PERSON] підтримав заяву, просив її задовольнити. У судове засідання 12 жовтня 2020 року заявник та представник заявника не з`явилися, представник заявника подав до суду заяву, у якій указав, що підтримує заяву, просив її задовольнити та розглянути справу за відсутності заявника та представника заявника. Представник заінтересованої особи Носівської ОТГ в особі Носівської міської ради Чернігівської області в судове засідання не з`явився. Представник заінтересованої особи направив до суду заяву, у якій просив справу розглянути без участі представника міської ради, не заперечував проти задоволення заяви. Представник заінтересованої особи Носівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про поважні причини неявки не повідомив, не просив про відкладення розгляду справи, не подавав заяви про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Отже, суд розглядає справу за відсутності заінтересованої особи Носівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу 12 жовтня 2020 року без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Допитаний у судовому засіданні 10 вересня 2020 року свідок [PERSON] дав показання, що він є сусідом заявника, проживає по [ADDRESS] . Свідку достовірно відомо, що батько заявника [PERSON] мав рідну сестру [PERSON] , вони обоє нині є покійними. У [PERSON] був син [PERSON] . [PERSON] був одиноким, мав слабке здоров`я, потребував стороннього догляду, тому заявник [PERSON] забрав його на постійне проживання до свого будинку по [ADDRESS] . До часу своєї смерті [PERSON] проживав у будинку свого двоюрідного брата [PERSON] . У судовому засіданні допитана свідок [PERSON] дала показання, аналогічні показанням свідка [PERSON] . Підстав для сумніву в достовірності таких показань свідків у суду немає. Вислухавши пояснення заявника, представника заявника, показання свідків, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд робить нижченаведений висновок. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України доказами у цивільному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Отже, у силу вимог ст. ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з п. 5 ч. 2ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Пунктом 10 вказаної вище постанови визначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання свідоцтва про право на спадщину в органах, що вчиняють нотаріальні дії. Судом установлено, що [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 8). [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 26). У Державному реєстрі актів цивільного стану громадян інформація щодо актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , відсутня. За результатами перевірки актовий запис про народження [PERSON] по м. Носівка Чернігівської області не виявлено. Книги державної реєстрації актів про народження за 1925-1931 роки за зазначеним населеним пунктом не збереглися, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану (а. с. 27). [PERSON] , який народився [INFO] та помер [INFO] , був сином [PERSON] , яка померла [INFO] . Актові книги про народження за 1924 рік не збереглися, що підтверджується копією повідомлення Носівського районного відділу ДРАЦС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (а. с. 9). Судом встановлено, що [PERSON] за життя отримала сертифікат серії ЧН № 0281710 на право на земельну частку (пай) площею 5,62 умовних кадастрових гектарів із земель колишнього КСП ім. Кірова на території Носівської міської ради, що підтверджується копією повідомлення відділу у Носівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області № 29-25-0.32-45/112-20 від 16 січня 2020 року (а. с. 15) та копією відповідного сертифіката на право на земельну частку (пай) (а. с. 13). Судом установлено, що [PERSON] за життя отримав сертифікат серії ЧН № 0281782 на право на земельну частку (пай) площею 5,62 умовних кадастрових гектарів із земель колишнього КСП ім. Кірова на території Носівської міської ради, що підтверджується копією повідомлення відділу у Носівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області № 29-25-0.32-45/112-20 від 16 січня 2020 року (а. с. 15) та копією відповідного сертифіката на право на земельну частку (пай) (а. с. 14). Заявник зазначає, що встановлення факту родинних відносин, а саме того факту, що [PERSON] , який помер [INFO] , був рідним братом [PERSON] , яка померла [INFO] , необхідне заявникові для подальшого одержання свідоцтва про право на спадщину в органах, що вчиняють нотаріальні дії. Отже, виходячи з досліджених доказів в їх сукупності та взаємозв`язку, ураховуючи те, що документи, які можуть підтвердити родинні зв`язки цих осіб, не збереглися, відновити їх неможливо, суд робить висновок про те, що [PERSON] , який помер [INFO] , був рідним братом [PERSON] , яка померла [INFO] , а тому заява [PERSON] у частині встановлення факту родинних відносин підлягає задоволенню. У п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.05.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. Як зазначалося вище, [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. [PERSON] був сином померлої [PERSON] , а, отже, він був спадкоємцем першої черги за законом після її смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного суду № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року. У судовому засіданні встановлено, що в силу ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР спадщину після смерті [PERSON] фактично прийняв її син [PERSON] , оскільки постійно спільно проживав та був зареєстрований разом з [PERSON] на день її смерті, а, отже, вступив в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується копією будинкової книги по [ADDRESS] (а. с. 10-12). Із копії рішення Носівської міської ради від 17 травня 2001 року вбачається, що [ADDRESS] . Отже, заява [PERSON] в частині встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] також підлягає задоволенню. Судом установлено, що [PERSON] помер [INFO] . Також судом установлено, що [PERSON] є двоюрідним братом [PERSON] . У судовому засіданні встановлено, що на день смерті [PERSON] постійно проживав разом із заявником [PERSON] у будинку [ADDRESS] , що підтверджується поясненнями заявника, показаннями свідків, однак зареєстрований за цією адресою не був. Відсутність у заявника доказів спільного проживання разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини є перешкодою в отриманні в нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Здійснення права на спадкування визначено главою 87 ЦК України. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї. Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. Згідно з п. п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Статтею 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають юридичне значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.23 Постанови № 7 від 30 травня 2007 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Також передбачено, що відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем має для заявника юридичне значення. Юридичний факт встановлюється з метою реалізації заявником права на отримання спадщини після смерті [PERSON] . Отже, з огляду на вищезазначене, беручи до уваги всі обставини справи, докази надані заявником, суд робить висновок, що заява [PERSON] у частині встановлення фату місця відкриття спадщини та факту постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини також підлягає задоволенню. Заявник позбавлений можливості в іншому порядку встановити вищезазначені факти, тому суд ухвалює рішення про задоволення заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved