Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому зазначає, що 31.05.2011 р. між ним та ПАТ «МОТОР-БАНК» було укладено договір поручительства № 36/11. Відповідно до розділу 3 даного договору поручитель зобов»язується перед кредитором солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання боржником - ТОВ «ФЕРРО-ВВ» основного зобов»язання, а також відшкодувати витрати, що будуть визначатись на момент фактичного задоволення, в т.ч. суму кредитів, проценти, пеню за несвоєчасне виконання зобов»язань, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання основного зобов»язання, інші понесені витрати внаслідок невиконання або несвоєчасного (неповного) виконання основного зобов»язання. 22.05.2013 р. між ПАТ «МОТОР-БАНК», як кредитором, та ТОВ «ФЕРРО-ВВ», як позичальником, в рамках генеральної угоди № GEN-3/11 від 31.05.2011 р. було укладено кредитний договір № 04/К/22/13, відповідно до якого ТОВ «ФЕРРО-ВВ» було надано кредит в межах кредитної лінії, в розмірі 2 500 000 грн., з кінцевим строком повернення 21.05.2014 р. 21.03.2014 р. додатковою угодою № 1 до кредитного договору № 04/К/22/13, було зменшено ліміт кредитної лінії до 1 900 000 грн. Зазначений кредитний договір та додаткова угода до нього є невід»ємними частинами генеральної угоди, та є останнім кредитним договором, укладеним між ПАТ «МОТОР-БАНК» та ТОВ «ФЕРРО-ВВ». В результаті зменшення кредитного ліміту були внесені зміни до договору поручительства № 36/11, шляхом підписання додаткової угоди (21.03.2014 р.), за умовами якої було змінено визначення кредитного договору, наведеного в розділі 1 договору поручительства, та зазначення розміру загального ліміту на рівні 1 900 000 грн. З огляду на вищевикладене, договором поручительства на той момент забезпечувалось, фактично, виконання зобов»язань боржника за кредитним договором № 04/К/22/13 від 21.05.2013 р., який був укладений в рамках генеральної угоди № GEN-3/11 від 31.05.2011 р. та розмір кредиту за яким становив 1 900 000 грн. Однак, у зв»язку з тим, що договором поруки встановлено строк дії поруки (п.3.2) її слід вважати припиненою, а вимоги, що випливають з укладеного договору такими, що не підлягають задоволенню. Однак, в липні 2014 р. ПАТ «МОТОР-БАНК» звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 04/К/22/13 від 21.05.2013 р., у зв»язку з неналежним виконанням боржником зобов»язань за даним кредитними договором, обґрунтовуючи свої вимоги до позивача, начеб то діючим договором поруки. Посилаючись на ст.ст.251, 252, ч.4 ст.559 ЦК України, за позовом [PERSON] просить суд визнати поруку за договором поручительства № 36/11 від 31 травня 2011 року, укладеним між ПАТ «МОТОР-БАНК» та ним, припиненою з 31 травня 2014 року. Посилаючись на ч.1 ст.553, ч.1 ст.554 ЦК України, також просить визнати поруку припиненою, оскільки ПАТ «МОТОР-БАНК» в односторонньому порядку збільшив відсоткову ставку за кредитним договором, про що надіслав листа на адресу ТОВ «ФЕРРО-ВВ». Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити в тому числі і з підстав, викладених в додаткових поясненнях (а.с.93). Представники ПАТ «МОТОР БАНК» в суді заперечували проти задоволення позову з підстав, викладених в письмових запереченнях (а.с.33-34). Представник третьої особи - ТОВ «ФЕРРО-ВВ» в судовому засіданні просила суд задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених в письмових поясненнях (а.с.82-83). Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та представника третьої особи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 22.05.2013 р. між ПАТ «МОТОР-БАНК», як кредитором та ТОВ «ФЕРРО-ВВ», як позичальником, в рамках генеральної угоди № GEN-3/11 від 31.05.2011 р. було укладено кредитний договір № 04/К/22/13, відповідно до якого ТОВ «ФЕРРО-ВВ» було надано кредит в межах кредитної лінії, в розмірі 2 500 000 грн., кінцевим строком повернення 21.05.2014 р. 21.03.2014 р. додатковою угодою № 1 до кредитного договору № 04/К/22/13, було зменшено ліміт кредитної лінії до 1 900 000 грн. Зазначений кредитний договір та додаткова угода до нього є невід»ємними частинами генеральної угоди, та є останнім кредитним договором, укладеним між ПАТ «МОТОР-БАНК» та ТОВ «ФЕРРО-ВВ» (а.с.18-25). В результаті зменшення кредитного ліміту були внесені зміни до договору поручительства № 36/11, шляхом підписання додаткової угоди (21.03.2014 р.), за умовами якої було змінено визначення кредитного договору, наведеного в розділі 1 договору поручительства, та зазначення розміру загального ліміту на рівні 1 900 000 грн. (а.с.17). В забезпечення виконання ТОВ «ФЕРРО-ВВ» умов кредитного договору генеральної угоди № GEN-3/11 від 31.05.2011 р. (з усіма чинними кредитними та іншими договорами, які є невід»ємними її частинами, а також усіма чинними додатками та додатковими угодами до генеральної угоди, які є невід»ємними її частинами), між ПАТ «МОТОР-БАНК» та [PERSON] 31.05.2011 р. було укладено договір поручительства № 36/11, згідно умов якого позивач взяв на себе зобов»язання боржника, передбачені вищевказаним кредитним договором (а.с.15, 16). П.3.2 договору поручительства № 36/11 від 31.05.2011 р. передбачено, що у випадку невиконання божником основного зобов»язання, передбаченого кредитним договором, кредитор має право вимагати виконання цього зобов»язання поручителем і відшкодування інших збитків кредитора, обумовлених невиконанням боржником основного зобов»язання, або звернути стягнення на належне йому майно чи грошові кошти відповідно до чинного законодавства України, при цьому строк пред»явлення кредитором такої вимоги до поручителя встановлюється сторонами у термін 3 (три) роки від дня укладення даного договору. З пояснень представника відповідача в судовому засіданні встановлено, що ПАТ «МОТОР-БАНК» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за вказаним вище кредитним договором, як з поручителя, 14.07.2014 р. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Оскільки умовами договору поручительства № 36/11 від 31.05.2011 р. було визначено строк пред»явлення вимоги до поручителя терміном у 3 роки від дня укладення договору, а вимога банку була пред»явлена лише 14.07.2014 р., то згідно ч.4 ст.559 ЦК України, порука [PERSON] припинилась 31.05.2014 року. Доводи представника відповідача, викладені у письмових запереченнях, фактично зводяться до трактування стороною відповідача норм діючого законодавства, та не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON], враховуючи вище наведене. Разом з тим позивач, звернувшись до суду з позовом про визнання поруки припиненою, в обґрунтування позову послався також на ч.1 ст.559 ЦК України, оскільки відповідач в односторонньому порядку збільшив відсоткову ставку за кредитним договором, про що надіслав листа на адресу ТОВ «ФЕРРО-ВВ». За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В матеріалах справи належні та допустимі докази того, що ПАТ «МОТОР-БАНК» в односторонньому порядку збільшив відсоткову ставку за кредитним договором, відсутні. Саме по собі направлення листа на адресу ТОВ «ФЕРРО-ВВ» не свідчить підвищення відсоткової ставки. А тому, судом не встановлено підстав для визнання поруки припиненою на підставі ч.1 ст.559 ЦК України, через недоведеність позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved