Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-19 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі Відповідач) про стягнення аліментів на дитину. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 2008 року вона та Відповідач проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу до березня 2019 року. Від спільного проживання у них народився син, [PERSON] , [INFO] , який проживає та в подальшому буде проживати з нею. Оскільки вони не перебували у шлюбі нею та відповідачем спільно було прийнято рішення про запис сина сторін на прізвище матері, у зв`язку з чим, у свідоцтві про народження сина прізвище « [PERSON] ». Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини з березня 2019 року, з власної ініціативи не виконує батьківські обов`язки, тому просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з лютого 2020 року до досягнення сином 18 років, а також стягнути з Відповідача на її користь заборгованість по аліментах з серпня 2019 року по січень 2020 року в розмірі 11898 грн. Ухвалою суду\~від 14\~лютого 2020\~року відкрито\~спрощене провадження\~у даній\~справі,\~сторонам по\~справі було\~направлено зазначену\~ухвалу суду,\~а відповідачу\~-\~копію позовної\~заяви разом\~з доданими\~до неї\~документами. 27 лютого 2020 року від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому Відповідач проти позову заперечує, вважає позовні вимоги необґрунтованими, оскільки Позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] , при цьому надає суду свідоцтво про народження дитини, в якому зазначено, що батьком дитини є [PERSON] . Зазначає,\~що відповідно\~до частини\~другої статті\~125\~Сімейного кодексу\~України -\~визначення походження\~дитини,\~батьки якої\~не перебувають\~у шлюбі\~між собою походження дитини від батька визначається за\~заявою матері\~та батька\~дитини,\~або за\~рішенням суду.\~При реєстрації\~дитини [PERSON] \~до нього\~не зверталась,\~ніяких спільних\~рішень щодо\~запису дитини\~на прізвище\~матері ними\~не приймалось\~і не\~могло бути\~прийнято,\~оскільки це\~не його\~дитина.\~Запис у\~свідоцтві про\~народження дитини\~було зроблено\~відповідно до\~ч.1\~ст.\~135\~Сімейного кодексу\~України. Крім того, йому відомо, що [PERSON] виховувала дитину як мати одиначка і отримувала матеріальну соціальну допомогу від держави. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, оскільки позов пред`явлено неналежному відповідачу. Відповідей на відзив від Позивача у встановлений судом строк не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено, сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Глухову Глухівського міськрайонного управління юстиції у Сумській області від 18.11.2010 вбачається, що батьком [PERSON] , [INFO] , в графі «Батько» зазначено [PERSON] (а.с.8). Згідно частини\~другої статті\~125\~СК України\~якщо мати\~та батько\~дитини не\~перебувають у\~шлюбі між\~собою,\~походження дитини\~від батька\~визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Відповідно до частини першої статті 135 СК України \~при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно частини першої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00025835734 від 04.03.2020, вбачається, що батьком дитини [PERSON] , [INFO] , вказано [PERSON] зі слів матері, а не відповідача [PERSON] . Як вбачається із матеріалів справи, до позовної заяви позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували, що саме відповідач [PERSON] є батьком її неповнолітнього сина [PERSON] . Згідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Також, із матеріалів справи вбачається, що Позивачем на надано жодних доказів, на яких ґрунтуються позовні вимоги, які б підтверджували наявність у Відповідача заборгованості по аліментам у розмірі 11898 грн. (рішення суду, виконавчий лист, розрахунок заборгованості, тощо). Статтею 194\~СК України\~передбачено,\~що аліменти\~можуть бути\~стягнуті за\~виконавчим листом\~за минулий\~час,\~але не\~більш як\~за десять\~років,\~що передували\~пред`явленню\~виконавчого листа\~до виконання. Якщо\~за виконавчим\~листом,\~пред`явленим\~до виконання,\~аліменти не\~стягувалися у\~зв`язку\~з розшуком\~платника аліментів\~або у\~зв`язку\~з його\~перебуванням за\~кордоном,\~вони мають\~бути сплачені\~за весь\~минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього\~Кодексу,\~погашається за\~заявою платника\~шляхом відрахувань\~з його\~заробітної плати,\~пенсії,\~стипендії за\~місцем їх\~одержання або\~стягується за\~рішенням суду. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього\~Кодексу,\~-\~до досягнення\~нею двадцяти\~трьох років. Положення частин першої - третьої цієї статті, а також статей 195-197 цього Кодексу застосовуються і до стягнення аліментів іншим особам, які визначені цим Кодексом. Згідно частини першої статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Враховуючи вищенаведене, а також те, що позивачем жодним чином не обґрунтовано стягнення аліментів та заборгованості по аліментам, суд вважає позовні вимоги недоведеними, а тому у їх задоволенні слід відмовити. Відповідно до частини першої статті 263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Outcome: dismissed