Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до [PERSON] про захист честі, гідності і ділової репутації та спростування недостовірної інформації. В обґрунтування позову вказує, що 11.12.2018 року мало відбутись 59 пленарне засідання другої сесії Черкаської міської ради з розгляду галузевих питань, скликане депутатами Черкаської міської ради, які складають не менше як одну третину складу ради. Під час публічного виступу в сесійній залі [INFO], на якому були присутні депутати Черкаської міської ради, представники засобів масової інформації та громадськості міста Черкаси, депутатом Черкаської міської ради, членом політичної партії « Блок Петра Порошенка «Солідарність» [PERSON] була поширена наступна інформація, яка стосується [PERSON] : «...недавно готувався рейдерський захват в ліце пана [PERSON] і компанії [PERSON] . Вони заслали туди виконуючого обов`язки директора водоканала, депутата міської ради від ВО «Черкащани» пана [PERSON] щоб ви зрозуміли, наступним це було б що? Приватизація водоканала.» (з 42:52 хв. по 43:21 хв. першого відеозапису та з 19:08 хв. по 19:37 хв. другого відеозапису). Відеозапис даного публічного виступу в сесійній залі Черкаської міської ради, на якому було поширено вищевказану інформацію, був отриманий представником позивача у відповідь на адвокатський запит і додається до даної позовної заяви на електронному носії інформації. Вважає, що поширена щодо нього відповідачем інформація є недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію. Вказує, що відповідач в своєму публічному виступі зазначив про те, що ним (позивачем) нібито «готувався рейдерський захват» «водоканалу», тобто дії, охоплені складом злочину, передбаченого ст. 206-2 КК України - «Протиправне заволодіння майном підприємства, установи, організації». Відповідно до статті 62 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Поширення відповідачем інформації стосовно нього (позивача) у вказаний спосіб має обвинувальний нахил звинувачення позивача у вчиненні злочину, створює у суспільстві думку про те, що він, будучи керівником містоутворюючого підприємства, фактично вчиняє кримінально-карані діяння. При цьому у відповідача відсутні будь-які фактичні дані, які б підтверджували пряме чи опосередковане відношення позивача до зміни керівництва КП «Черкасиводоканал». Крім того, він (позивач) не має жодної адміністративно-господарської можливості якимось чином впливати на призначення чи звільнення керівного складу КП «Черкасиводоканал», в тому числі, «засилати туди виконуючого обов`язки директора водоканала, депутата міської ради від БО «Черкащани» пана [PERSON]» (як стверджував відповідач в своєму публічному виступі). Також вказує, що він (позивач) ніколи не був підозрюваним у будь-якому кримінальному провадженні, є поважною людиною, відомою особою в громаді міста Черкаси та Черкаської області, тривалий час займає посаду керівника місто- та бюджетоутворюючого підприємства м. Черкаси - Публічного акціонерного товариства «АЗОТ», до якої йшов наполегливою працею. Неодноразово нагороджений дипломами, нагрудними і пам`ятними знаками за значні внески в розвиток вітчизняної хімічної промисловості, сумлінну працю, високий професіоналізм. Також нагороджений орденом «Флагман економіки України» (за вагомий особистий внесок в розвиток економіки України 2012 року), є лауреатом загальнонаціональної програми «Людина року - 2012» в номінації «Промисловець року». Тривалою та наполегливою працею в інтересах суспільства він здобував авторитет та довіру працівників ПАТ «АЗОТ», мешканців міста Черкаси та Черкаської області. Поширена відповідачем інформація вводить в оману громадськість міста Черкаси та Черкаської області, ганьбить його ділову репутацію, принижує діяльність в громадській думці з точки зору дотримання законів, принижує честь та гідність. Згідно ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визначаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно положень статті 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Вказує, що поширена про нього відповідачем інформація була поширена шляхом публічного виступу в сесійній залі Черкаської міської ради, на якому були присутні представники засобів масової інформації, громадськості міста Черкаси; така інформація поширена відносно нього (позивача) та є недостовірною, оскільки не відповідає дійсності, має негативний характер, так як повідомляє третім особам про порушення ним вимог чинного законодавства, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, та прийнятих у суспільстві принципів моралі, етики тощо; поширена інформація є такою, що порушує його (позивача) немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію. А тому, просить: - визнати недостовірною та такою, що принижує честь і гідність, та порушує право на недоторканість ділової репутації [PERSON] інформацію, поширену [PERSON] під час публічного виступу [INFO] в сесійній залі Черкаської міської ради наступного змісту: «...недавно готувався рейдерський захват в ліце пана [PERSON] і компанії [PERSON] . Вони заслали туди виконуючого обов`язки директора водоканала, депутата міської ради від ВО «Черкащани» пана [PERSON] щоб ви зрозуміли, наступним це було б що? Приватизація водоканала.»; - зобов`язати [PERSON] на найближчому засіданні сесії Черкаської міської ради після набрання законної сили рішенням суду спростувати недостовірну та таку, що порушує немайнові права [PERSON] на повагу до честі та гідності, а також недоторканість ділової репутації, інформацію шляхом виступу з повідомленням наступного змісту: «Я, [PERSON] , спростовую недостовірну інформацію, що була поширена мною під час публічного виступу [INFO] в сесійній залі Черкаської міської ради щодо готування рейдерського захвату Комунального підприємства «Черкасиводоканал» в особі [PERSON] , та повідомляю, що вказана інформація у судовому порядку була визнана недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] .»; - судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.04.2019 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 11.05.2019 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву [PERSON] в якому останній вказує, що пред`явлені до нього позовні вимоги є безпідставними та недоведеними. Також вказує, що він є депутатом Черкаської міської ради і завжди займав та займає активну громадянську позицію в питаннях, що стосується життя міста Черкаси і його мешканців, відстоюючи їх права. Дійсно він [INFO] виступав в сесійному залі Черкаської міської ради в присутності свідомої частини депутатів Черкаської міської ради, які зібралися для проведення 59-го пленарного засідання другої сесії Черкаської міської ради. При цьому, його виступ зокрема стосувався тих депутатів, які, знехтувавши потребами жителів м. Черкаси, не бажаючи виконувати своїх депутатських обов`язків, - умисно не з`явилися в сесійну залу Черкаської міської ради із єдиною метою, - щоб не було необхідного кворуму для проведення указаного пленарного засідання, оскільки цього не бажав міський голова м.Черкаси [PERSON]. У числі цих депутатів були також і депутати ВО «Черкащани», на яке має прямий вплив позивач у даній справі - [PERSON] , який є відомою і впливовою публічною особою, і про що в своєму виступі, даючи політичну та громадянську оцінку таким несвідомим діям депутатів, він (відповідач) акцентував увагу. При цьому він також зазначив про причину такого лояльного ставлення депутатів від БО «Черкащани» до «прохань» міського голови [PERSON] - надання п. [PERSON] , а якщо точніше, - його дочці [PERSON] , земельної ділянки і дозволу будувати автомийку в рекреаційній зоні м.Черкаси, якою є район біля Обласної лікарні, де за вказівкою [PERSON] заради цього навіть було вирізано вікові сосни. Також вказує, що у його зверненні йшла мова про опосередкований вплив п. [PERSON] , як публічної особи, що має вплив на формування бюджету м.Черкаси, оскільки він очолює найбільше промислове підприємство ПАТ «Азот», - на критичну ситуацію, яка на той час склалася на комунальному підприємстві «Черкасиводоканал», що в своїй діяльності в значній мірі залежить від ПАТ «Азот» і на яке в протизаконний спосіб були спроби призначити нового директора п. [PERSON], який, у свою чергу, є депутатом Черкаської міської ради від ВО «Черкащани» і колишнім підлеглим п. [PERSON] , оскільки працював на керівних посадах «ПАТ «Азот». Однак [PERSON] не був призначений на вказану посаду лише завдяки тому, що проти цього виступило більше 2000 осіб, які зібрали підписи під зверненням зокрема до Президента України на захист діючого керівника КП «Черкасиводоканал» п. [PERSON] , замість якого і мав бути призначений [PERSON] з єдиною метою - підконтрольної «приватизації» даного комунального підприємства з допомогою колишнього менеджменту ПАТ «Азот». В контексті оприлюднення цього звернення ним (відповідачем) було здійснено депутатський виступ-звернення в сесійній залі Черкаської міської ради, окремі слова та цитати якого позивач у поданій позовній заяві намагається трактувати як такі, що посягають на його честь, гідність ділову репутацію, як публічної особи, керівника ПАТ «Азот», що має значні заслуги перед громадою м. Черкаси. Однак такий виступ є нічим іншим, як повідомленням про звернення 2000 черкащан до Гаранта Конституції, яким є Президент України, - з приводу протиправних дій, що пов`язані з КП «Черкасиводоканал» і підлягають перевірці відповідними контролюючими та правоохоронними органами. І при цьому є в першу чергу вираженням фактів і думок тих двох тисяч осіб, які підписали це звернення, а по-друге - є його оціночним критичним судженням діяльності ВО «Черкащани» та дій п. [PERSON] , як публічної особи, який не заперечує проти того, що має вплив на життєдіяльність і функціонування м. Черкаси, як керівник бюджетоутворюючого підприємства, яким є ПАТ «Азот». При цьому, в контексті його депутатського виступу та оголошення указаного звернення до президента України, висловлювання на які посилається позивач, не можуть бути витлумачені, як такі, що містять будь-які фактичні дані, а є донесенням до оточуючих при допомозі мовностилістичних засобів у вигляді гіпербол (перебільшення) та метафор, як власної оцінки подій, що розгорнулися навколо КП «Черкасиводоканал» і безпосередньо прямої чи опосередкованої участі в них осіб близьких до оточення позивача [PERSON] , так і бачення цих подій жителями м. Черкаси, яких він, як депутат, представлє і волю яких, в силу покладених на нього депутатських обов`язків, він виконує. Також просить взяти до уваги, що чинне законодавство, у тому числі діючі Кодекс України про адміністративні правопорушення та Кримінальний кодекс України не містять такого визначення складу правопорушення та злочину як «рейдерське захоплення», а вказане словосполучення є використанням певного мовного засобу, тому посилання позивача на те, що він (відповідач) ніби-то безпідставно його звинуватив у кримінально карному правопорушенні, що передбачене ст. 206-2 КК України - є надуманим та таким, що не відповідає дійсності. Відповідно до статті 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Кожен має право на свободу вираження поглядів в розумінні статті 10 Конвенції пpo захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Згідно з частиною першою статті 302 ЦК України фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію. Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Згідно статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Оскільки висловлювання стосовно позивача, які були здійснені ним, депутатом Черкаської міської ради, в залі засідань Черкаської міської ради 11.12.2018 року є оціночними судженнями діяльності [PERSON] , то його позовні вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають. Також просить врахувати, що ті висловлювання, які були здійснені стосовно діяльності [PERSON] та ВО «Черкащани», були висловлені ним саме як депутатом Черкаської міської ради, що під час поширення спірної інформації він (відповідач) перебував в сесійній залі, а позивач є публічною особою, оскільки займає посаду генерального директора ПАТ «АЗОТ», яке має виключно великий вплив на формування бюджету м. Черкаси та функціонування його комунікацій і в т.ч. очисних споруд, які пов`язані з КП «Черкасиводоканал». Крім того, в матеріалах позовної заяви відсутні факти, які б доводили, що зазначені висловлювання щодо позивача, як публічної особи, мотивовані цілеспрямованими діями з метою принизити його честь, гідність чи ділову репутацію, а тому, також і з урахуванням і цих обставин та норм права, практики їх застосування і позицій ЄСПЛ у подібних справах, - підстави для задоволення вимог позивача відсутні. Згідно ст. 30 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», - депутат місцевої ради наділений усією повнотою повноважень, передбачених цим та іншими законами України. Ніхто не може обмежити повноваження депутата місцевої ради інакшу як у випадках, передбачених Конституцією та законами України. Депутат місцевої ради не несе відповідальності за виступи на засіданнях ради та її органів, за винятком відповідальності за образу чи наклеп. Відповідно до статті 11 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутат місцевої ради має право: офіційно представляти виборців свого виборчого округу та інтереси територіальної громади в місцевих органах виконавчої влади, відповідних органах місцевого самоврядування, підприємствах, установах і організаціях незалежно від форми власності з питань, що належать до відання органів місцевого самоврядування відповідного рівня; порушувати перед органами і організаціями, передбаченими пунктом 1 частини першої цієї статті, та їх посадовими особами, а також керівниками правоохоронних та контролюючих органів питання, що зачіпають інтереси виборців, та вимагати їх вирішення. При здійсненні депутатських повноважень депутат місцевої ради має також право: 1) на депутатське звернення, депутатський запит, депутатське запитання; 2) на невідкладний прийом; 3) вимагати усунення порушень законності і встановлення правового порядку. А згідно ст. 24 зазначеного Закону, депутат місцевої ради має право порушувати в раді та її органах питання про необхідність проведення перевірок з питань, віднесених до компетенції відповідної ради, діяльності розташованих на її території підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, виконавчих органів ради, а депутати обласних, районних рад - відповідних місцевих державних адміністрацій в частині повноважень, делегованих їм обласними, районними радами, а також за дорученням ради або її органів брати участь у перевірках виконання рішень ради. Депутат місцевої ради має право вносити пропозиції щодо усунення недоліків і порушень керівникам підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, і органів, діяльність яких перевірялася відповідно до частини першої цієї статті, а також органам, яким вони підпорядковані, порушувати питання про притягнення до відповідальності осіб, з вини яких сталося порушення. У разі виявлення порушень законодавства України депутат місцевої ради звертається з цього приводу до відповідних органів державної влади. У позові йдеться про т.з. «публічний виступ». Про те, такого поняття як «публічний виступ» чинне законодавство не містить. Так, висловлюючи свої оціночні судження щодо певних аспектів діяльності публічної особи - позивача, він (відповідач) звертався, насамперед, до своїх колег. Сесія Черкаської міської ради при цьому не проводилась, прес-конференція не оголошувалась. Згоди на запис його діалогу невстановленій особі з Черкаської міської ради він не надавав. Це має значиме процесуальне значення, хоча, разом з тим, і по суті своїх висловлювань, не вбачає порушення будь- яких прав позивача. Вказує, що Черкаська міська рада, у відповідь на запит позивача, надала відомості, які їй не належать. Зокрема-відомості із Фейсбук сторінки відомого блогера [PERSON] . При цьому дозволу на поширення у такий спосіб отриманої інформації - до відповіді на адвокатський запит не долучила. Також вказує, що вимога №2 - «зобов`язати [PERSON] на найближчому засіданні сесії Черкаської міської ради спростувати недостовірну інформацію», попри її безпідставність, сама по собі є абсурдною, оскільки ним у приміщенні колишнього Придніпровського райвиконкому перед невстановленою групою осіб було висловлено свої оціночні судження щодо публічної особи- позивача і на сесії такі висловлювання не проголошувались. А тому, просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації. 15.05.2019 року позивачем [PERSON] подано відповідь на відзив, в якому останній вказує, що поширена відповідачем інформація не може вважатися оціночним судженням, а є фактичними твердженнями, оскільки такі фактичні твердження відповідача можливо перевірити на предмет їх відповідності дійсності, здійснивши перевірку істинності фактів. Також просить врахувати, що вислови відповідача мають негативний характер і є його фактичними твердженнями, а їх відповідність дійсності підлягає доведенню, оскільки відповідачем не вживалися мовностилістичні засоби про ймовірність або припущення висловленої ним інформації, а конкретно зазначалося, які саме дії вчинив позивач та з яким наміром. Оприлюднена відповідачем інформація про його (позивача) причетність до протиправної діяльності є недостовірною, а отже наклепом, а також створює у широкого кола осіб викривлене уявлення про його (позивача) діяльність та спрямовується як звинувачення останнього. Тому просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.06.2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Корж В.М. позовні вимоги [PERSON] підтримав та просив їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - адвокат Міщенко С.В. просив відмовити в задоволенні даного позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Також просив врахувати, що доданий позивачем в якості електронного доказу диск з відеозаписом не може бути належним доказом в розумінні чинного законодавства. Суд, заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] - адвоката Корж В.М., пояснення представника відповідача [PERSON] - адвоката Міщенка С.В., дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України ст. 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Як вбачається із матеріалів справи 11.12.2018 року мало відбутися 29 пленарне засідання другої сесії Черкаської міської ради з розгляду галузевих питань. За матеріалами справи, 11.12.2018 року депутат Черкаської міської ради Радуцький О.Р. (відповідач) виступав в сесійному залі Черкаської міської ради в присутності інших депутатів, що зібралися для проведення пленарного засідання другої сесії Черкаської міської ради. Вказана обставина не заперечувалася представником відповідача. Згідно позовної заяви під час вказаного виступу в сесійній залі Черкаської міської ради 11.12.2018 року [PERSON] була поширена інформація наступного змісту: «...недавно готувався рейдерський захват в ліце пана [PERSON] і компанії [PERSON] . Вони заслали туди виконуючого обов`язки директора водоканала, депутата міської ради від ВО «Черкащани» пана [PERSON]. І щоб ви зрозуміли, наступним це було б що? Приватизація водоканала.». Відповідно до статей 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. Під діловою репутацією особи розуміється оцінка її підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної та юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною необхідно вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому і самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення у справі « Карпюк та інші проти України» від 06 жовтня 2015 року). Суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини щодо різниці між поняттями «оціночне судження» та «факти». Так, у пункті 39 рішення Європейського суду з прав людини від 28.03.2013 року у справі «Нова Газета і Бородянський проти Росії» вказано, що правдивість оціночних суджень не піддається доведенню і їх потрібно відрізняти від фактів, існування яких може бути доведено. У пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини від 12.07.2001 року у справі «Фельдек проти Словаччини» суд зазначив, що на відміну від оціночних суджень, реальність фактів можна довести. Частиною другою статті 302 ЦК України передбачено обов`язок особи, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності. Аналіз чинного законодавства дає підстави стверджувати про існування презумпції неправдивості відомостей, які завдають шкоди честі, гідності та діловій репутації, а тому обов`язок доведення правдивості такої інформації покладається на особу, яка таку інформацію поширила. В даній справі позивач звернувся до суду з позовом про захист честі, гідності та ділової репутації у зв`язку з поширенням відносно нього неправдивої інформації. Згідно зі статтею 277 ЦК України та статтею 81 ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Факт поширення відповідної інформації у спосіб, зазначений позивачем, заперечувався стороною відповідача. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. В даному ж випадку позивачем та його представником не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт поширення відповідачем [PERSON] 11.12.2018 року в сесійній залі Черкаської міської ради відносно позивача [PERSON] інформації, яку позивач вважає недостовірною та такою, що порушує його честь, гідність та ділову репутацію. Надана до позовної заяви копія електронного доказу (диск з відеозаписом, а с. 12), в силу чинного цивільно процесуального законодавства не може бути належним доказом, оскільки не містить необхідних реквізитів електронного доказу. Такий доказ поданий до суду в розпакованому конверті, без зазначення про те, що це за доказ, без посвідчення його електронним підписом. Клопотань про витребування оригіналу вищевказаного електронного доказу при подачі даного позову та на стадії підготовчого судового засідання стороною позивача не заявлялося. Проти задоволення такого клопотання, заявленого вже на стадії судового розгляду, сторона відповідача категорично заперечувала, зіславшись на порядок подачі доказів, визначений цивільно-процесуальним кодексом. А тому, з урахуванням вищевикладеного, з урахуванням доказів, якими обґрунтовуються позовні вимоги, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed