Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Регіонального сервісного центру МВС в Запорізькій області в особі Територіального сервісного центру № 2341, товариства з обмеженою відповідальністю «СТЕЛС», в якому просить суд визнати за ним право власності за забувальною давністю на транспортний засіб ППЦ 21.2-2Т18, шасі № [NUMBER] , VIN: [NUMBER] , білого кольору, 1998 року випуску. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 20 січня 2009 р. позивач придбав у відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЕЛС» транспортний засіб: марки ППЦТ, модель 21.2-2Т18, шасі (рама) № [NUMBER] , рік випуску - 1998, колір білий, тип-напівпричіп цистерна д/п небез-Е-спеціалізований, згідно біржового контракту купівлі-продажу транспортного засобу від 20.01.2009 реєстраційний № [NUMBER] . Право власності продавця на транспортний засіб було підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданим РЕП 2-го МРВ ДАІ м. Кременчука ВДАІ у Полтавській обл. За згодою сторін була встановлена ціна транспортного засобу в сумі 61000,00 грн., яка була сплачена позивачем продацю у повному обсязі. В день укладення контракту купівлі-продажу, зазначений транспортний засіб було передано продавцем покупцю. Вказаний транспортний засіб постійно знаходився у володінні позивача з 20.01.2009, та зберігався за адресою: [ADDRESS] , проте як транспортний засіб не експлуатувався, тому позивач вказаний транспортний засіб і не зареєстрував. 14.01.2020 позивач звернувся до територіального сервісного центру № 2341 Регіонального сервісного центру МВС України в Запорізькій області із заявою № 255130880 щодо реєстрації зазначеного вище транспортного засобу на підставі біржового контракту купівлі-продажу транспортного засобу від 20.01.2009, реєстраційний № [NUMBER] , однак у реєстрації транспортного засобу позивачу було відмовлено, пославшись на пункт 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів, усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» чинній на час звернення, а саме у зв`язку із тим, що договір від 20.01.2009 укладений не на зареєстрованому в уповноваженому центрі МВС бланку. Вважає, що він є власником цього майна, оскільки він відкрито та безперервно володіє та користується зазначеним рухомим майном більше п`яти років, хоча не зареєстрував своє право власності на майно, у перебачений законом спосіб. Посилаючись на викладене, враховуючи те, що іншим шляхом здійснити державну реєстрацію належного позивачу транспортного засобу є неможливим, [PERSON] вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Позивач та його представник адвокат Петров Г.М. в судове засідання не з`явилися, подали суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, у зв`язку із карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), з проханням позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі про день, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, проте в судове засідання відповідачі не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, заяв про відкладення слухання справи, або про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходило. Представником відповідача Регіонального сервісного центра МВС в Запорізькій області подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, перевіривши надані докази у їхній сукупності, суд всстановив наступне. Судом встановлено, що 20.01.2009 між [PERSON] (покупець) та ТОВ «СТЕЛС» (продавець) було укладено біржовий контракт купівлі-продажу транспортного засобу на товарній біржі «З-Р», реєстраційний номер [NUMBER] . За вказаним договором продавець продає, а покупець купує транспортний засіб: марки ППЦТ, модель 21.2-2Т18, шасі (рама) № [NUMBER] , рік випуску - 1998, колір білий (п. 1). Форма та строки розрахунку договірні (п. 2). У зв`язку із укладенням зазначеного біржового контраку, згідно облікової картки АМТ юридичної особи від 20.01.2009 вказаний транспортний засіб було знято з обліку. 14.01.2020 позивач звернувся до територіального сервісного центру № 2341 Регіонального сервісного центру МВС України в Запорізькій області із заявою № 255130880 щодо реєстрації зазначеного вище транспортного засобу на підставі біржового контракту купівлі-продажу транспортного засобу від 20.01.2009, реєстраційний № [NUMBER] . У реєстрації транспортного засобу позивачу відповідачем 1 було відмовлено, пославшись на пункт 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів, усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» (чинній на час подання заяви про реєстрацію), а саме у зв`язку із тим, що біржовий контракт купівлі-продажу транспортного засобу від 20.01.2009, реєстраційний № [NUMBER] укладений не на зареєстрованому в уповноваженому центрі МВС бланку. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ст. 41 Конституції України від 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (зі змінами) - Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України змістом права власності є право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Як передбачено ч. 1 ст. 318 ЦК Українис суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів, усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, чинній на даний час державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяви власників, поданих особисто або уповноваженим представником , і документів, що посвідчують їх особу, а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі-правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку: - договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих вуповноваженому органі МВС бланках; - укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі - продажу (міни,поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, напідставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; - нотаріально посвідчені договори купівлі - продажу (міни, поставки),дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі якихздійснюється набуття права власності на транспортний засіб; - договори купівлі - продажу транспортних засобів, що підлягають першій державній реєстрації в сервісних центрах МВС, за якими продавцями виступають суб`єкти господарювання, що здійснюють оптову та/абороздрібну торгівлю транспортними засобами, і які підписані від імені такихсуб`єктів уповноваженою особою; - договір комісії між власником транспортного засобу та суб`єктомгосподарювання, який за таким договором є комісіонером, та договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким продавцем є такий суб`єкт господарювання, які підписані від імені суб`єкта господарюванняуповноваженою особою, - у разі продажу транспортних засобів суб`єктамигосподарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлютранспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного звласником транспортного засобу; - свідоцтва про право на спадщину, видані нотаріусом або консульськоюустановою, чи їх дублікати; - рішення про закріплення транспортних засобів на праві оперативногоуправління чи господарського відання, прийняті власниками транспортнихзасобів чи особами, уповноваженими управляти таким майном; - рішення власників майна, уповноважених ними органів про передачутранспортних засобів з державної у комунальну власність чи з комунальноївласності в державну; - копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційнихномерів їх складових частин; - довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків навиробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль чимотоколяску; - акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно здодатком 6, виданим підприємством - виробником або підприємством, якепереобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрійзгідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодозабезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційнихномерів такого транспортного засобу та конкретного одержувача; - митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа напаперовому носії або в електронна митна декларація, або видане органомдоходів і зборів посвідчення про реєстрацію в уповноважених органах МВСтранспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційніномери; - договір фінансового лізингу; -акт про проведені електронні торги або постанова та акт про передачумайна стягувану в рахунок погашення боргу, видані органом державноївиконавчої служби або приватним виконавцем. На час придбання транспортного засобу, біржова угода викладена на звичайному бланку, значилась у переліку документів, які підтверджують право власності та на підставі яких Регіональні сервісні центри МВС здійснюють реєстрацію транспортних засобів. Починаючи з 01.01.2010 почали діяти зміни до п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів, усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів тамопедів, згідно яких, документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, зокрема є оформлені в установленому порядку: договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих вуповноваженому органі МВС бланках. Тобто, з 01.01.2010 біржова угода викладена на звичайному бланку, не зареєстрованому в органі МВС, не являється документом, який підтверджує право власності на транспортний засіб. Однак, судом встановлено, що позивач [PERSON] відкрито та безперервно володіє та користується зазначеним рухомим майном більше п`яти років, але не зареєстрував своє право власності на майно, у перебачений законом спосіб, оскільки не експлуатував вказане майно як транспортний засіб. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦКУкраїни особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. При цьому п. 8 Прикінцевих та перехіднихположень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 р., норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01.01.200, відтак визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 01.01.2011. На підставі викладеного чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Згідно узагальнень Верховного Суду України та аналізу деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство). По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна, як до власного) експлуатувати, вживати необхідних заходів для утримання майна в належному стані тощо. По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків. Така сама позиція закріплена і у п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Судом встановлені, всі три умови, при яких можливо застосування ст. 344 ЦК України, а саме добросовісність заволодіння майном, відкритість володіння та безперервність цього володіння позивачем [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Також, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Згідно з ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. Згідно з ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. За таких обставин, на основі повно та всебічно досліджених доказів, на які посилався позивач в якості своїх обґрунтувань, прийнявши до уваги те, що позивач не може захистити своє невизнане право у позасудовий спосіб, його право підлягає захисту у судовому порядку шляхом визнання права власності на транспортний засіб, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та підлягаючими задоволенню.

Outcome: approved