Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] , Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, просить визнати недійсним заповіт [PERSON] посвідчений 07.12.2018 року секретарем Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області Шмігель М.Ю. зареєстрований за №64. Позов мотивовано тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги за законом майна [PERSON] являються його сини: [PERSON] і [PERSON] . Позивач в шестимісячний строк подав заяву про прийняття спадщини та Тернопільською районною державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 243/2019 після померлого [PERSON] . Йому стало відомо, що 07.12.2018 р. [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповів відповідачу [PERSON] , посвідчений секретарем Острівської сільської ради Тернопільського району Шмігель М.Ю., зареєстровано в реєстрі за № 64. Вважає, що цей заповіт складений з порушенням вимог закону і є недійсним. Звертає увагу, що із змісту заповіту слідує, що: «Заповіт підписано гр. [PERSON] в моїй присутності, особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено». Отже, заповіт від імені [PERSON] підписав не [PERSON] а [PERSON] . Тому, стверджує, що спірний заповіт не відповідає внутрішній волі [PERSON] . Тому, вважає, що є підстави для визнання вказаного заповіту недійсним. Від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову. Звертає увагу, що [PERSON] за життя посвідчив заповіт, яким все своє майно заповів йому. До смерті батька він опікувався ним, а позивач не бажав приймати будь-якої участі у догляді. Про посвідчення такого заповіту батько повідомив усіх родичів, в тому числі і позивача. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 червня 2020 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 грудня 2020 року суд ухвалив призначити по справі судову почеркознавчу експертизу, провадження по справі зупинити. Ухвалою суду від 22 червня 2021 року у зв`язку із надходженням висновку експерта провадження по справі відновлено. Ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання від 19 липня 2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав. Відповідач [PERSON] заперечив проти задоволення позову. Представник Острівської сільської ради в судове засідання не з`явився, сільський голова звернувся до суду із заявою проводити справу у його відсутності (а.с.54). Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] від 23.10.2019 р. (а.с.9). Відповідно до заповіту від 07 грудня 2018 року, який посвідчений секретарем Острівської сільської ради Шмігель Мартою Юріївною 07 грудня 2018 року, [PERSON] на випадок смерті все своє майно, з чого б воно не складалося і де б не знаходилося і все те, на що він за законом матиме право заповідає [PERSON] . Як видно з висновку експерта Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №1563/1564/20-22 від 09.06.2021 року за результатами проведення судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів підписи від імені [PERSON] у двох примірниках заповіту від 07 грудня 2018 року, посвідченого секретарем Острівської сільської ради Шмігель М.Ю., та підпис навпроти запису №64 від 07.12.2018 у реєстрі для реєстрації і нотаріальних дій Острівської сільської ради (всього 3 підписи) виконано рукописним способом, без попередньої підготовки до їх виконання та використання технічних засобів відтворення. Підпис у примірнику заповіту зі спадкової справи, укладеного від імені [PERSON] та посвідченого 07.12.2018 секретарем Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області Шмігель М.Ю., зареєстрованому в реєстрі за № 64, виконано [PERSON] . Підпис у примірнику заповіту з Острівської сільської ради, укладеного від імені [PERSON] та посвідченого 07.12.2018 секретарем Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області Шмігель М.Ю. (зареєстрованому в реєстрі за № 64), а також підпис від імені [PERSON] навпроти запису № 64 у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій Острівської сільської ради виконано [PERSON] . Згідно довідки Острівської сільської ради від 30.05.2019 року №625 на момент смерті [PERSON] проживав по [ADDRESS] , на реєстраційному обліку перебував сам. Після смерті [PERSON] Тернопільською районною нотаріальною конторою заведена 29 червня 2020 року спадкова справа 243/19. За матеріалами спадкової справи, спадщину після смерті [PERSON] прийняли [PERSON] , який звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом 29 червня 2019 року та [PERSON] , який звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька [INFO] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 травня 2020 року у справі №607/5079/20, суд ухвалив позов [PERSON] до Острівської сільської ради, третя особа - Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити. Визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинку (загальною площею 52,9 м.кв.) з надвірних побудовами та спорудами по [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Надавши оцінку доказам в їх сукупності, суд доходить висновку, що позов до задоволення не підлягає, зважаючи на таке. Відповідно до статтей 1216-1219 Цивільного Кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За нормами статті 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи визначені у заповіті. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Вимоги до форми заповіту встановлені статтею 1247 ЦК України, відповідно до якої заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; має бути особисто підписаний заповідачем, а якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу; заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251, 1252 цього Кодексу. Згідно частини другої статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Згідно статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.1-3,5,6 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частиною першою статті 225 ЦК України встановлено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (часина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як встановлено судом, заповіт [PERSON] від 07.12.2018 року складений у письмовій формі із зазначенням дати та часу, особисто підписаний заповідачем, посвідчений секретарем Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, як уповноваженою на вчинення такої нотаріальної дії особою органу місцевого самоврядування. Текст заповідального розпорядження складено від першої особи, що свідчить про складання заповіту особисто заповідачем. Заповіт власноручно підписано заповідачем у присутності секретаря сільської ради, який в свою чергу вчинив нотаріальну дію щодо посвідчення поданого йому заповіту, як передбачено частиною другою статті 1248 ЦК України. Особистий підпис заповідача у заповіті свідчить про його вільне волевиявлення та відповідність його волі розпорядження про призначення спадкоємцем за заповітом. Справжність підпису від імені заповідача у заповіті підтверджено висновком експерта. При цьому вимоги про внесення відомостей про заповіт до Спадкового реєстру виконано. Суд відхиляє покликання позивача в позовній заяві на помилкове зазначення особою, яка посвідчувала заповіт в засвідчувальному написі ініціалів [PERSON] як « [PERSON] », оскільки наявність формальних помилок при складанні заповіт не свідчить про його недійсність та не спростовує презумпцію правомірності цього правочину (подібні висновки викладені у постанові ВС від 20 травня 2019 року у справі №522/904/16-ц). Тому, суд доходить висновку, що оспорюваний заповіт складено та посвідчено з дотриманням вимог законодавства, а позивачем не доведено належними доказами підстав його недійсності. Призначення [PERSON] спадкоємцем є правом заповідача, визначеним частиною першою статті 1235 ЦК України. Волевиявлення заповідача було вільним і зміст заповіту щодо призначення відповідача спадкоємцем майна відповідало його внутрішній волі. Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд доходить остаточного висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним заповіту [PERSON] до задоволення не підлягають. Враховуючи положення статті 141 ЦПК України та висновки суду про відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати понесені стороною позивача розподілу не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed