Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про виселення з житлового будинку. Позов обґрунтовує тим, що він є власником житлового будинку, який знаходиться у [ADDRESS] . Відповідач є його сином, однак останній систематично порушує правила співжиття, влаштовує сварки, зловживає спиртними напоями. З огляду на наведене, просить виселити [PERSON] з вищевказаного приватного житлового будинку. Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 30.08.2019 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 24.09.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, який знаходиться у [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.06.2018 року /а.с.7/. Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно із ст. 157 ЖК УРСР членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Частиною 1 ст. 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права, правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Як встановлено судом та не заперечується сторонами, що відповідач [PERSON] є членом сім`ї [PERSON] . Згідно із ст. 116 ЖК УРСР, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов`язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Із інформації Ківерцівського відділу поліції Головного управління національної поліції у Волинській області від 12.11.2018 року вбачається, що працівниками ківерцівського ВП ГУНП розглянуто повідомлення [PERSON] з приводу вчинення стосовно нього протиправних дій з боку сина [PERSON] . Із вказаними особами було проведено профілактичну бесіду з приводу недопущення зловживання спиртними напоями та вчинення протиправних дій в подальшому. Разом з тим, зазначено, що [PERSON] із відповідними скаргами звертався неодноразово, а саме: 10.07.2012 року, 02.11.2012 року, 22.04.2013 року, 23.06.2015 року, 28.06.2015 року, 17.12.2015 року, 31.05.2017 року та 30.08.2018 року /а.с.8/. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Дослідженими у справі доказами доведено, що відповідач як члени сім`ї позивача систематично порушує правила співжиття в належному [PERSON] будинку. Характер цих порушень свідчить про неможливість його спільного проживання з позивачем. Звернення до правоохоронних органів не змінили його протиправної поведінки, поведінка відповідача позбавляє позивача права володіння, користування і розпорядження своїм майном, через що ці права підлягають захисту шляхом виселення [PERSON] з житлового будинку. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про виселення з житлового будинку підлягають до задоволення. Судові витрати по справі залишити за позивачем. На підставі ст. ст. 109, 116, 156-157 ЖК України, ст.ст. 16, 321, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved