Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-31 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Міністерства оборони України про стягнення коштів. Свої вимоги мотивує тим, що між ним та Міністерством оборони України 21 січня 2011 року було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України строком на 5 років, на посаду старшого офіцера відділу оперативної підготовки управління Генерального штабу Збройних Сил України, з військовим званням полковник. Наказом Міністра оборони України від 06 травня 2016 року № 400 його було звільнено з військової служби у запас за станом здоров`я. Наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 31 травня 2016 року № 103 його було звільнено у запас відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та з цієї ж дати виключено зі списків особового складу. 27 травня 2016 року він направив рапорт з вимогою виплатити йому грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно. Проте, рапорт погоджено не було, довідка про вартість речового майна надана не була та відповідний наказ не видано. 07 червня 2016 року начальником Центру забезпечення службової діяльності МО та ГШ Збройних Сил України був підписаний лист № 292/2138, адресований Головному оперативному управлінню Генерального штабу ЗСУ, з якого вбачається, що виплата компенсації може бути здійснена після реєстрації Міністерством юстиції України та набрання законної сили проектом наказу Міністра оборони України, яким будуть визначені норми і терміни речового забезпечення. 21 липня 2016 року ним було направлено інформаційний запит щодо видачі довідки про вартість належного йому до видачі речового майна та щодо виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно. Листом від 29 липня 2016 року йому було повідомлено про необхідність прибути до відділу речового забезпечення Центру забезпечення службової діяльності МО та ГШ Збройних Сил України. У відділі ним була отримана довідка № 127 від 02 серпня 2016 року про вартість речового майна, що належить до видачі, згідно з якою вартість складає 58452 гривні 44 копійки. Центр забезпечення службової діяльності МО та ГШ Збройних Сил України листом від 21 травня 2018 року № 292/2439 повідомив його про те, що для виплати компенсації йому необхідно було звернутись до Центру в термін до 31 травня 2016 року з відповідним рапортом та наданням довідки про вартість речового майна, а у зв`язку з тим, що він цього не зробив, тому грошова компенсація за неотримане речове майно не може бути виплачене. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача грошову компенсацію\~вартості за\~неотримане речове\~майно у розмірі 58452 гривні 44 копійки. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 10 червня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. З відзиву на позовну заяву представника відповідача вбачається, що він просить відмовити в задоволенні позову. Зазначено, що позовна заява підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки стосується сфери публічно-правових відносин. Крім того, позивач повинен був звернутися з позовом до Центру забезпечення службової діяльності МО та ГШ Збройних Сил України, а не до Міністерства оборони України стосовно виплати грошової компенсації, оскільки останнім місцем проходження служби позивача є Головне оперативне управління Генерального штабу Збройних Сил України, яке є структурним підрозділом Генерального штабу Збройних Сил України. Також, позивач не є військовослужбовцем на даний час, а законодавством не передбачена виплата грошової компенсації вартості за неотримане речове майно особам, звільненим з військової служби та які втратили статус військовослужбовця. Крім того, наказ начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 31 травня 2016 року № 103 всупереч п. 4 Порядку не містить розміру грошової компенсації. З відповіді\~на відзив\~на позовну\~заяву позивача\~вбачається,\~що він\~підтримує викладене\~у позовній\~заяві.\~Зазначено,\~що згідно\~постанови Великої\~Палати Верховного\~Суду від\~13\~червня 2018\~року №\~161/13250/15-ц\~звернення позивача\~до суду\~з позовом\~про стягнення\~грошової компенсації\~за неотримане\~речове майно\~спрямоване на\~відновлення його\~майнового стану,\~на захист\~якого спрямовані\~засоби і\~норми,\~визначені саме\~цивільним та\~цивільним процесуальним\~законодавством.\~Центр забезпечення\~службової діяльності\~МО та\~ГШ Збройних\~Сил України\~не є\~окремою юридичною\~особою,\~а тому\~не може\~бути відповідачем\~у справі.\~Крім того,\~Центр був\~створений 10\~серпня 2016\~року,\~тобто вже\~після його\~звільнення з\~військової служби.\~ \~ Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що між позивачем та Міністерством оборони України 21 січня 2011 року було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (а.с. 7, 9). Наказом Міністра оборони України від 06 травня 2016 року № 400 [PERSON] було звільнено з військової служби у запас за станом здоров`я (а.с. 10). Наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 31 травня 2016 року № 103 [PERSON] було звільнено у запас відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та з цієї ж дати виключено зі списків особового складу (а.с. 11). 27 травня 2016 року [PERSON] направив рапорт з вимогою виплатити йому грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно (а.с. 12). З позову вбачається, що рапорт погоджено не було, довідка про вартість речового майна надана не була та відповідний наказ не видано. 07 червня 2016 року начальником Центру забезпечення службової діяльності МО та ГШ Збройних Сил України був підписаний лист № 292/2138, адресований Головному оперативному управлінню Генерального штабу ЗСУ, з якого вбачається, що виплата компенсації може бути здійснена після реєстрації Міністерством юстиції України та набрання законної сили проектом наказу Міністра оборони України, яким будуть визначені норми і терміни речового забезпечення (а.с. 13). 21 липня 2016 року [PERSON] було направлено інформаційний запит щодо видачі довідки про вартість належного йому до видачі речового майна та щодо виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (а.с. 14). Листом від 29 липня 2016 року [PERSON] було повідомлено про необхідність прибути до відділу речового забезпечення Центру забезпечення службової діяльності МО та ГШ Збройних Сил України для отримання довідки про вартість речового майна, що належить до видачі (а.с. 15). З позову вбачається, що у відділі [PERSON] була отримана довідка № 127 від 02 серпня 2016 року про вартість речового майна, що належить до видачі, згідно з якою вартість такого майна складає 58452 гривні 44 копійки (а.с. 16). Центр забезпечення службової діяльності МО та ГШ Збройних Сил України листом від 21 травня 2018 року № 292/2439 повідомив [PERSON] про те, що для виплати компенсації йому необхідно було звернутись до Центру в термін до 31 травня 2016 року з відповідним рапортом та наданням довідки про вартість речового майна, та інших довідок. За час проходження військової служби [PERSON] до Центру в зазначеному порядку не звертався, а тому немає достатніх законних підстав для виплати грошової компенсації за неотримане речове майно (а.с. 17-18). Згідно з абзацом 2 п. 1 ст. 9-1 Закону України\~«Про соціальний\~і правовий\~захист військовослужбовців\~та членів\~їх сімей» речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України. Згідно з абзацом 3 п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних сил України в мирний час та особливий період, затвердженої\~наказом Міністра\~Оборони України\~від 29\~квітня 2016\~року №\~232 військовослужбовці, які звільняються у запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна. Відповідно до п. 4 розділу І цієї Інструкції майно особистого користування - це предмети військової форми одягу, взуття та спорядження, які видаються у користування військовослужбовців. Пунктом 28 розділу ІІ Інструкції визначено, що речове майно особистого користування офіцерам, прапорщикам, мічманам та військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, видається у власність. Відповідно до п. 3 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки. Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого Постановою КМУ\~№ 178\~від 16\~березня 2016 року, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі звільнення з військової служби. Пунктом 4 цього Порядку визначено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Відповідно до довідки № 127 від 02 серпня 2016 року про вартість речового майна, що належить до видачі позивачу, вартість такого майна складає 58452 гривні 44 копійки (а.с. 16). Встановлено, що зазначена компенсація позивачу не виплачена. Частиною 1 ст.\~177\~ЦК України визначено, що об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Згідно із ч. 1 ст.\~190\~ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. За змістом ч. 3 ст.\~386\~ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Неотримання позивачем речового майна (військової форми, одягу) за час проходження служби та під час звільнення в запас, а також відповідної компенсації за це майно, стало причиною позбавлення права власності позивача, зокрема, володіти, користуватися й розпоряджатися об`єктом власності (грошовими коштами). З огляду на наведене, права позивача є порушеними, а тому позовні вимоги про стягнення компенсації вартості за неотримане речове майно ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. Сторона відповідача у відзиві на позовну заяву посилається на те, що спір щодо компенсації за неотримане речове майно має розглядатись в порядку адміністративного судочинства. Разом з тим, у ч. 3 ст.\~3\~ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст.\~19\~ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин; крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Разом з тим, відповідно до п. 2 ч. 1 ст.\~19\~КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби. Публічна служба діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України). При цьому ст.\~2\~КАС України завданням адміністративного судочинства визначає справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. З огляду на вказані норми, можна зробити висновок, що законодавець встановив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування у сфері дотримання прав і свобод фізичних та юридичних осіб за допомогою процесуального закону. Отже, участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового. Однак не кожен спір за участю суб`єкта владних повноважень є публічно-правовим. Однією з визначальних особливостей адміністративного судочинства також є те, що позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб`єкти владних повноважень (ч. 2 ст. 46 КАС України). При цьому, частиною 5 ст.\~46\~КАС України передбачено, що громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, громадські об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності громадського об`єднання; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) громадського об`єднання; 3) про затримання іноземця або особи без громадянства чи примусове видворення за межі території України; 4) про встановлення обмежень щодо реалізації права на свободу мирних зібрань (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, коли право звернення до суду надано суб`єкту владних повноважень законом. Тобто, за пунктом 5 ч. 5 ст.\~46\~КАС України суб`єкт владних повноважень може звертатися до суду з адміністративним позовом до громадян України, іноземців чи осіб без громадянства, громадських об`єднань, юридичних осіб, які не є суб`єктами владних повноважень, виключно для превентивного судового контролю своєї ж діяльності і у випадках, визначених законом. Водночас, за змістом ст. 177 ЦК України майно є об`єктом цивільних прав. Отримавши речове майно, фізична особа набула право власності на нього. У справі, що розглядається, спір виник щодо правомірності набуття фізичною особою права власності на речове майно та стягнення з нього частини вартості цього майна, як набутого без достатньої правової підстави, тобто спір має приватно-правовий характер. Окрім того, спір у даній справі не можна вважати публічно-правовим спором з приводу прийняття, проходження чи звільнення з публічної служби, оскільки він не пов`язаний з захистом прав громадянина від порушень з боку суб`єкта владних повноважень. Також, спір не підпадає під дію п. 5 ч. 5 ст. 46 КАС України, оскільки стосується відшкодування вартості речового майна, яке мало бути передано у власність позивача. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року в справі № 533/934/15-ц. З урахуванням задоволення позову та на підставі статті 141\~ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 768 гривень 40 копійок.

Outcome: approved