Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], Вижницького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, про визнання батьківства. У позові вказував, що у 2012 році почав зустрічатися, а з 2013 року став разом проживати без реєстрації шлюбу з [PERSON] однією сім'єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, були поєднані спільним побутом до березня 2014 року. Після припинення спільного проживання, [INFO] року [PERSON] народила сина, [PERSON], якого він визнає своєю дитиною, намагається допомагати матеріально, однак відповідач чинить йому у цьому перешкоди. На даний час син проживає з відповідачем. Стверджує, що є батьком дитини [PERSON], однак у його свідоцтві про народження до 13.04.2016 року батьком був записаний [PERSON], тобто запис про батька сина у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст.135 СК України - за прізвищем матері, а ім'я та по батькові дитини записано за вказівкою матері. У зв'язку з цим подав позовну заяву до [PERSON], відділу ДРАЦС Вижницького РУЮ, про визнання батьківства. Судом була призначена судово-медична молекулярно-генетична експертиза щодо встановлення батьківства відносно дитини. Але [PERSON] не дозволила відібрати біологічні зразки від дитини для встановлення батьківства. Зазначав, що після відкриття провадження у справі стало відомо, що 13.04.2016 року [PERSON] та [PERSON] подали до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Вижницького РУЮ у Чернівецькій області спільну заяву про визнання батьківства у зв'язку з чим в актовий запис про народження [PERSON] внесені зміни шляхом внесення відомостей про батька, яким записаний [PERSON], а також змінено по батькові дитини з [PERSON] на [PERSON]. Таким чином, його син [PERSON] став [PERSON]. Вважає, що внесення таких змін у актовий запис про народження дитини є не коректним, адже зроблено під час розгляду справи у суді. Внесення таких змін порушує його право на батьківство, а також права дитини щодо здійснення її прав знати та мати рідного батька і перебувати з ним у правовому зв'язку. Посилався на те, що [PERSON], [INFO] не є біологічним батьком дитини, він не проживав та не вів спільного господарства з [PERSON], між ними не було інтимних стосунків, а тому даний позов пред'являється і до нього. Він з матір'ю дитини не подавав спільну заяву до органу РАЦСу, передбачену ст.126 СК України. У даний час мати дитини, [PERSON], не бажає подавати до органу РАЦСу спільну заяву про добровільне визнання батьківства, а тому змушений звернутися до суду з даним позовом. Той факт, що він є батьком дитини, підтверджується тим, що постійно відвідує дитину за її місцем проживання у [ADDRESS] Також, у жовтні-листопаді 2016 року [PERSON] перебував на лікуванні у Чернівецькій обласній дитячій лікарні у неврологічному відділенні. Він разом з ним та його матір'ю на протязі декількох днів лежали в одній палаті. Він купував ліки, надавав іншу необхідну допомогу. Посилаючись на ст.ст.7, 10, 50, 121, 125, 126, 128, 129, 134, 135 СК України просив встановити, що він, [PERSON], [INFO], громадянин України, є батьком неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] та зобов'язати Вижницький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Чернівецькій області внести зміни до актового запису про народження, здійсненого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вижницького районного управління юстиції Чернівецької області в Книзі реєстрації народжень, зазначивши його, [PERSON], [INFO], громадянина України, українця, батьком дитини - [PERSON], [INFO] та виключивши з Книги реєстрації народжень запис про те, що батьком дитини є «[PERSON]», та змінити по батькові дитини з [PERSON] на [PERSON], та видати нове свідоцтво про його народження. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] заявлений позов підтримали, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини, просили позов задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позов визнали. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, належно повідомлений про місце, день та годину слухання справи, причини неявки суду не повідомив. У судовому засіданні 21.02.2017 року надав пояснення, що не є батьком дитини [PERSON], але це була його ініціатива подати спільну заяву про визнання батьківства. Представник відповідача - Вижницького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області у судове засідання не з'явилася, в заяві просила справу розглядати без їх участі, проти позову не заперечують. У судовому засіданні 21.02.2017 року надала пояснення, що 11.04.2014 року Черешенською сільською радою було зареєстровано народження дитини на одиноку матір, оскільки вона не перебувала у шлюбі і не подала спільну заяву. Пояснила, що 13.04.2016 року [PERSON] та [PERSON] подали спільну заяву про визнання батьківства, на підставі якої вони видали нове свідоцтво про народження дитини із змінами. Вважала, що [PERSON] та [PERSON] мали право звернутися з вказаною заявою. [PERSON] із заявою про визнання батьківства до них не звертався. У судовому засіданні 21.02.2017 року свідок [PERSON] пояснила, що виїжджала в Італію, а дочку залишила вдома. Їй допомагав сусід [PERSON] та її чоловік. На той час у неї був інший хлопець. Чи приходив до дочки позивач їй невідомо. Через деякий час їй зателефонувала дочка і повідомила, що виходить заміж. Також сказала, щоб вона приїхала бо позивач її б'є. Дочка була вагітна, а позивач зі слів дочки приходив і бив її. Вона не впевнена, що позивач батько дитини. Дочка не казала, хто батько її дитини. Позивач не говорив, що є батько дитини, а лише казав, що хоче одружитися з її дочкою. Вважає, що батьком дитини є [PERSON], оскільки дає гроші на дитину. Їй невідомо, чи зустрічався позивач з її дочкою. Коли вона приїхала з-за кордону, то вони відмовились робити весілля. У судовому засіданні 21.02.2017 року свідок [PERSON] пояснила, що відповідач [PERSON] її племінниця. Їй відомо, що [PERSON] зустрічалася з [PERSON], але вони разом не проживали. Коли [PERSON] була вагітна, і з її слів [PERSON] бив її, на весілля ніхто не запрошував. У судовому засіданні 21.02.2017 року свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] приходила до неї, вона не питала від кого дитина. Їй відомо, що [PERSON] та [PERSON] зустрічалися. У судовому засіданні 21.02.2017 року свідок [PERSON] пояснила, що їй невідомо, хто є батьком дитини [PERSON], однак знає, що позивач та відповідач зустрічалися. До народження дитини [PERSON] приходив до [PERSON], а після народження не бачила. У судовому засіданні 21.02.2017 року свідок [PERSON] пояснив, що він сусід [PERSON] і йому відомо, що [PERSON] з нею разом не жив, а лише приходив до неї. Це було до народження дитини. Суд, заслухавши позивача [PERSON], відповідача [PERSON], представників сторін [PERSON], [PERSON], свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом установлено, що з 2013 року до березня 2014 року [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Вказані обставини визнає відповідач [PERSON], а отже вони в силу положень ч.1 ст.61 ЦПК України не потребують доказуванню. Після припинення спільного проживання з [PERSON], [INFO] року [PERSON] народила сина - [PERSON], що підтверджується витребуваним судом повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00016417859 від 11.03.2016 року, наданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вижницького районного управління юстиції у Чернівецькій області. У актовому записі про народження №07 від 11.07.2014 року батьком [PERSON] був записаний [PERSON], тобто запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України - за прізвищем матері, а ім'я та по батькові дитини записано за вказівкою матері, що підтверджується зазначеним вище оригіналом повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження. 13.04.2016 року, тобто після відкриття провадження у справі, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] звернулися до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Вижницького районного управління юстиції у Чернівецькій області із спільною заявою про визнання батьківства [PERSON], що підтверджується її копією. На підставі зазначеної заяви, 13.04.2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вижницького районного управління юстиції у Чернівецькій області внесено зміни у актовий запис №07 від 11.07.2014 року про народження [PERSON], а саме: відомості про дитину змінено на [PERSON]; відомості про батька змінено на [PERSON], [INFO], громадянин України, житель [ADDRESS]; відомості про матір залишено без змін; змінено, що державна реєстрація проводиться відповідно до ст.126 СК України, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень №00016565594 від 19.04.2016 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вижницького районного управління юстиції у Чернівецькій області. 13.04.2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вижницького районного управління юстиції у Чернівецькій області видано повторне свідоцтво про народження серія [NUMBER], у якому зазначено, що [INFO] року народився [PERSON], про що 11.07.2014 року складено відповідний актовий запис №07, батьком зазначений [PERSON], матір'ю - [PERSON], що підтверджується його копією. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні визнали, що останній не є біологічним батьком [PERSON], а тому вказані обставини відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України не потребують доказуванню. Від проходження призначеної судом судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи відповідач [PERSON] відмовилася, однак визнала, що [PERSON] є батьком її дитини - [PERSON], [INFO]. З довідки про склад сім'ї №541 від 26.02.2016 року та характеристики №89 від 26.02.2016 року, виданих виконавчим комітетом Черешенської сільської ради вбачається, що позивач [PERSON], [INFO], зареєстрований та проживає в [ADDRESS] не одружений, характеризується позитивно. З копій довідки про склад сім'ї №477 від 20.02.2017 року та характеристики №69 від 20.02.2017 року, виданих Вижницькою міською радою Вижницького району Чернівецької області вбачається, що відповідач [PERSON], [INFO] разом з сином [PERSON], [INFO] зареєстровані та проживають у будинку матері [PERSON], в [ADDRESS], не одружена, характеризується позитивно. На даний час [PERSON] не бажає подавати до органу РАЦСу спільну заяву про добровільне визнання батьківства. Приписами ч.3 ст.10 та ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.7 СК України, суд при розгляді справ про регулювання сімейних відносин повинен забезпечити можливість здійснення прав дитини, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визнаними в Україні та максимально можливо враховувати інтереси дитини. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Умовами повноцінного виховання дитини є постійний контакт з батьками та контакт з іншими родичами. Вказана стаття закріплює право на спілкування в широкому розумінні, яке включає в себе не тільки особисті зустрічі, але й спілкування по телефону, поштою, електронною поштою та іншими засобами зв'язку. Відповідно до ст.121 СК України права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров'я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду. Відповідно до ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст.126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст.135 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. У п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч.3 ст.128 СК України, приймаються до судового розгляду, якщо дитина народжена матір'ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім'я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч.1 ст.135 СК України). Відповідно до ст.134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у ст.126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Пленум Верховного Суду України в п.9 постанови №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснив, що відповідно до ст.ст.213, 215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Відповідно до п.п.20 п.1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року №52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п.2.16.4. Розділу ІІ Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року №96/5, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов'язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Згідно ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З досліджених у судовому засіданні доказів Судом установлено, що: з 2013 року до березня 2014 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу; [PERSON] ([PERSON]) народився [INFO] року, тобто після закінчення спільного проживання [PERSON] та [PERSON]; на час народження дитини [PERSON] у шлюбі не перебувала; спільної заяви про добровільне визнання батьківства, передбаченої ст.126 СК України, [PERSON] та [PERSON] не подавали і запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень 11.07.2014 року було вчинено відповідно до ч.1 ст.135 СК України - за прізвищем матері, а ім'я та по батькові дитини записано за вказівкою матері; після відкриття провадження у справі [PERSON] та [PERSON] звернулися до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Вижницького районного управління юстиції у Чернівецькій області із спільною заявою про визнання батьківства, на підставі якої відповідачем у справі - Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вижницького районного управління юстиції у Чернівецькій області було внесено зміни у актовий запис про народження дитини та видано нове свідоцтво про народження; відповідач [PERSON] у судовому засіданні визнав, що не є біологічним батьком [PERSON]; відповідач [PERSON] позов визнала. Таким чином, наведені доводи, аналіз доказів та їх належна оцінка переконують суд в тому, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Суд вважає, що спільна заява про визнання батьківства [PERSON] та [PERSON], який не є біологічним батьком дитини, подана ними після відкриття провадження у справі, та внесення на її підставі Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вижницького районного управління юстиції у Чернівецькій області змін у актовий запис про народження дитини грубо порушує права дитини знати своїх батьків, закріплених у ст.7 Конвенції про права дитини і є нічим іншим, як спроба затягнути розгляд справи та перешкоджання для прийняття законного та обґрунтованого рішення судом. Покази допитаних у судовому засіданні свідків встановлених судом обставин не спростовують. На підставі наведеного, ст.ст.7, 121, 125, 128, 134, 135 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»,

Outcome: approved