Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позов обґрунтовано тим, що 29.11.2014 року між позивачем та відповідачем у справі, було укладено договір позики грошей в сумі 5700 доларів США та згідно вказаного договору позивач передав відповідачу визначену договором суму грошей, натомість відповідач зобовязувалась повернути позивачу таку ж суму грошей не пізніше 29.02.2015 року, про що відповідачем було написано письмову розписку. В порушення взятих на себе зобовязань по договору позики, не зважаючи на численні нагадування відповідачем не виконано умов договору позики. Посилаючись на викладені обставини та враховуючи середньомісячний індекс інфляції, розмір відсотків від простроченої суми, суму боргу, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 176484 грн. боргу за договором позики. Крім цього, просив стягнути з відповідача судові витрати по справі в сумі 1764,84 грн. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19.03.2018 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачу визначено п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач подала відзив на предявлений позов, з якого вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає та просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю. Зокрема зазначила, що наведені в позові факти є необєктивними, надуманими та не відповідають обставинам справи. Так, відповідач вказує, що дійсно 29.11.2014 року нею було отримано від позивача позику в розмірі 5700 доларів США, про що нею було написано розписку про отримання коштів з 29.11.2014 року по 29.02.2015 року, без визначення дати повернення позики. Крім цього, відповідач вказує, що у період з березня по вересень 2015 року вона разом з [PERSON] виконували для позивача будівельні роботи на загальну суму 2000 доларів США. Таким чином відповідач вказує, що з моменту отримання позики до дати звернення позивача до суду в вищевказаним позовом, розмір зобовязань відповідача перед позивачем суттєво зменшився, а тому позивач без достатньої правової підстави вимагає виконання зобовязання за договором позики. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, зясувавши обставини справи та дослідивши наявні серед матеріалів справи докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач подав докази, які підтверджують існування між сторонами договірних відносин, докази невиконання умов договору позики відповідачем. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно вимог ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 1046 ЦК України, за договором позики, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Матеріалами справи встановлено, що позивач 29.11.2014 року передав відповідачу, згідно з письмовою розпискою останньої, грошові кошти на загальну суму 5700 доларів США з терміном повернення позики до 29.02.2015 року. Натомість, як встановлено в судовому засіданні, відповідач своїх зобов'язань по договору позики не виконала. Причини невиконання таких зобов'язань правового значення для справи не мають. При цьому суд відхиляє доводи відповідача про те, що розписка не має кінцевого терміну повернення боргу, оскільки таким строком в розписці зазначено 29.02.2014 року. Та обставина, що борг відповідача на даний час є меншим, не підтверджена жодним належним та допустимим доказом. Станом на 17.04.2018 року (день розгляду справи), сума позики в гривнях за курсом НБУ складає 148708,44 грн. (5700 х 26,0892). Таким чином, зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача борг в сумі 148708,44 грн. за укладеним між ними договором позики. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Прострочення виконання грошового зобовязання відповідача почалось на другий день після закінчення строку повернення позики, а саме з 01.03.2015 року. А тому, 3 % річних слід нараховувати з 01.03.2015 року по день подання позовної заяви до суду, тобто до 30.01.2018 року, виходячи із суми 148708,44 грн. З відповідача слід стягнути 3% річних за період з 01.03.2015 року по 30.01.2018 року, виходячи із встановленої судом суми боргу за договором позики 148708,44 грн., що становить 13014,30 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості з врахуванням 3% річних становить 161722,74 грн. Будь-яких доказів на спростування вказаних обставин відповідач не подала, а обставини викладені у відзиві на позов ніякими доказами не підтверджено. Таким чином суд повно, всесторонньо та об'єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за договором позики в сумі 161722,74 грн. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім цього, згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову, судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, до стягнення з відповідача в користь позивача підлягає\~1617,23 грн.\~понесених судових витрат по справі.

Outcome: partial