Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про визначення місця проживання дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 липня 2011 року по 01 грудня 2014 року. Від шлюбу мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. У зв`язку з чим, позивач вважає за необхідне встановити місце проживання малолітньої дитини з нею, оскільки вона повністю усвідомлює свою особисту відповідальність за її виховання та піклування, створює для неї належні соціально - побутові умови проживання. Ухвалою суду від 05 жовтня 2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, однак надали заяву, в якій позовні вимоги підтримали. просили їх задовольнити та розгляд даної справи проводити за їх відсутністю та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак надав заяву про визнання позовних вимог та просив суд розгляд справи здійснювати за його відсутності. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації надали висновок про визначення місця проживання малолітньої дитини та просили суд розгляд справи здійснювати за відсутності їхнього представника. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 липня 2011 року по 01 грудня 2014 року. Від даного шлюбу мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження, копія якого наявна в матеріалах справи. Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. А відповідно до ст. 161 цього Кодексу, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як вбачається з матеріалів справи, на даний час малолітній син проживає з матір`ю. Для проживання, виховання та всебічного розвитку дитини позивачем створено необхідні умови. Позивач належним чином виконує свої батьківські обов`язки, піклується про здоров`я та навчання дитини. Відповідно до Висновку про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , №101-3052/02 від 29.04.2021 року, з урахуванням рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, встановлено місце проживання малолітньої дитини разом з матір`ю - [PERSON] . Врахувавши наведений висновок та те, що відповідач проти встановленого у ньому місця проживання малолітнього не заперечував, суд вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього сина з матір`ю. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. А згідно з частиною 4 цієї статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оцінюючи в сукупності надані до суду докази та те, що дії відповідача стосовно визнання позову не суперечать закону та не порушують прав, свобод та інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved