Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні, володінні та розпорядженні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що йому на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] зареєстрований та постійно мешкає в зазначеній квартирі. За зазначеною адресою, крім позивача, зареєстровані та фактично проживають його неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , та малолітня донька [PERSON] , [INFO] . Також, за вказаною адресою зареєстровані колишня дружина позивача [PERSON] та спільний з нею син [PERSON] , [INFO] . В 2013 році [PERSON] виїхав з квартири, так як бажав жити окремо. Відповідач у справі не бажає добровільно знятися з реєстрації за вказаною адресою. При цьому, [PERSON] участь в утриманні квартири з 2013 року не приймає, будь-які платежі за комунальні послуги не сплачує, квартирою за призначенням не користується. Реєстрація [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS] , перешкоджає позивачу користуватись належним йому майном, володіти ним та розпоряджатись на власний розсуд. Будь-які угоди з приводу проживання [PERSON] в зазначеній квартирі, збереження за ним права на проживання в квартирі у разі його тривалої відсутності сторони у справі не укладали, домовленостей щодо збереження за відповідачем права на житло на більший строк, ніж передбачено чинним законодавством, не мали. З цих підстав, [PERSON] змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] \~та його\~представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, та просили суд їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] . Крім того, пояснив, що в 2013 році виїхав з квартири за адресою: [ADDRESS] , за домовленістю з батьками. Згодом відповідач у справі повернувся проживати в квартиру за місцем своєї реєстрації. В 2018 році позивач у справі створив нову сім`ю. У зв`язку з цим, батько попрохав [PERSON] виїхати з квартири за адресою: [ADDRESS] . З цих підстав, в травні 2018 року [PERSON] був змушений покинути спірну квартиру. Також, відповідач зазначив, що на даний час знімає житло та не має власного житлового приміщення. Представник третьої\~особи заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] . Крім того, зазначила, що ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09.07.2019 року у справі №333/2676/19 затверджено мирову угоду від 09.07.2019 року між [PERSON] та [PERSON] , та визнано, зокрема, за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з чим, зазначена квартира не є приватною власністю лише позивача у цій справі. Також вказала, що відповідач, як спільний син позивача та третьої особи, має право на реєстрацію в частині квартири, яка належить саме [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні у якості\~свідка в порядку, визначеному ст. 92 ЦПК України, [PERSON] , крім зазначеного в якості відповідача, зазначив, що дійсно участь в утриманні квартири з 2013 року не приймає, будь-які платежі за комунальні послуги не сплачує, оскільки фактично не проживає у спірній квартирі. Заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідача та представника третьої особи, розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст.\~319\~ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що згідно з свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.12.2005 року серії ЯЯЯ №941920, власником квартири за адресою: [ADDRESS] , станом на час видачі вказаного свідоцтва, є [PERSON] (а.с. 7). Вказана обставина також підтверджується витягом про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.01.2006 року №9514801 (а.с. 8). Згідно з\~ст.\~358\~ЦК України,\~право спільної\~часткової власності\~здійснюється співвласниками\~за їхньою\~згодою (ч.\~1). Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю (ч. 2). Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності (ст. 361 ЦК України). Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09.07.2019 року у справі №333/2676/19 затверджено мирову угоду від 09.07.2019 року, укладену між [PERSON] та [PERSON] та визнано, зокрема, за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] . Зазначена ухвала набула законної сили - 30.07.2019 року (а.с. 32-33). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.\~383\~ЦК України та ст.150\~ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Статтею 405 ЦК України унормовано, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (ч. 1). Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч. 2). В судовому засіданні встановлено, що відповідач у справі - [PERSON] , [INFO] , є сином позивача [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вказана обставина визнана сторонами в судовому засіданні, доказів протилежного матеріали справи не містять та учасниками справи не надано. Відповідно до відповіді на запит Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 22.08.2019 року №01-71/13332, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ,\~з 17.02.2012\~року по\~теперішній час\~(а.с.\~19). Згідно з довідками про реєстрацію місця проживання особи від 06.04.2018 року №04-26/3-6450 (а.с. 13), від 18.06.2019 року №04-26/3-11082 (а.с. 15), від 19.09.2019 року №04-26/3-14824 (а.с. 14), за адресою: [ADDRESS] , також зареєстровані позивач у справі [PERSON] , [INFO] , його неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 18.12.2001 року серії [NUMBER] , актовий запис №1245 (а.с. 11), його малолітня донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 11.01.2018 року серії [NUMBER] , актовий запис №24 (а.с. 12). В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідач у справі з травня 2018 року не проживає за адресою: [ADDRESS] . Однак, [PERSON] заперечував проти визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вказаною вище адресою, оскільки, власного житла, де можна зареєструвати місце свого проживання, останній не має. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає,зокрема, житло (ст. 48 Конституції України). Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно з 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання порушенню його прав. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з п. 33 постанови Пленуму\~Вищого спеціалізованого\~суду України\~з розгляду\~цивільних і\~кримінальних справ\~«Про судову\~практику в\~справах про\~захист права\~власності та\~інших речових\~прав» від 07.02.2014 року № 5, застосовуючи положення\~статті 391 ЦК,\~відповідно до\~якої власник\~майна має\~право вимагати\~усунення перешкод\~у здійсненні\~ним права\~користування та\~розпорядження своїм\~майном,\~навіть якщо\~вони не\~пов`язані\~із позбавленням\~права володіння,\~суд має\~виходити із\~такого. Відповідно до положень статей 391,\~396 ЦК\~позов про\~усунення порушень\~права,\~не пов`язаних\~із позбавленням\~володіння,\~підлягає задоволенню\~у разі,\~якщо позивач\~доведе,\~що він\~є власником\~або особою,\~яка володіє\~майном (має\~речове право)\~з підстави,\~передбаченої законом\~або договором,\~і що\~діями відповідача,\~не пов`язаними\~з позбавленням\~володіння,\~порушується його\~право власності\~чи законного\~володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, заслухавши пояснення сторін у справі та представника третьої особи про те, що [PERSON] , як співвласник житла, заперечує проти визнання їх з позивачем спільного сина відповідача у справі, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, суд приходить до висновку, що [PERSON] не довів належними та допустимими доказами того, що реєстрація [PERSON] чинить йому перешкоди в користуванні належною йому часткою у квартирі за адресою: [ADDRESS] , оскільки відповідач за вказаною адресою на даний момент фактично не проживає. Так, суд виходить з того, що станом на час розгляду справи по суті частки спільного майна квартири за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] , між співвласниками не виділено. У зв`язку з чим, можливість вселення [PERSON] у зазначену квартиру гарантовано останньому як члену сім`ї співвласника вказаного майна [PERSON] , оскільки, відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї та інших осіб. З огляду на викладене, враховуючи норми ст. 47 Конституції України, ст. 383 ЦК України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 768,40 грн. судом покладається на позивача.

Outcome: dismissed