Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що [PERSON] є власником квартири 30 в буд.35/1 по вул.Генерала Родімцева в м.Кременчуці. У даній квартирі зареєстровані його мати - [PERSON] та сестра - [PERSON], які фактично за даною адресою не проживають тривалий час. У зв'язку з реєстрацією відповідачів у вказаній квартирі, у нього виникають труднощі з приводу відчуження належного йому майна. Також він вимушений нести необґрунтовані витрати на оплату житлово-комунальних послуг. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд визнати [PERSON], [PERSON] таким, що втратили право користування жилим приміщенням квартирою 30 в буд.35/1 по вул. Генерала Родімцева в м.Кременчуці Полтавської області. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Від його представника надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі, [PERSON], [PERSON] повторно не зявились в судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Частиною 1 ст. 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Статтею 310 ЦК України визначено, що фізична особа має право на місце проживання, на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Стаття 391 ЦК України визначає, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири 30 в буд.35/1 по вул.Генерала Родімцева в м.Кременчуці, що підтверджується копією договору дарування, посвідченого 12.07.2004 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON]. У вказаній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON], що підтверджується довідками відділу ведення Реєстру територіальної громади Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради та довідкою ТОВ «Житлорембутсервіс» від 03.12.2015. Відповідачі за місцем реєстрації не проживають. Факт їх тривалого не проживання у квартирі 30 в буд.35/1, по вул.Генерала Родімцева в м.Кременчуці підтверджується актом ТОВ «Житлорембутсервіс» №1561, згідно з яким свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт не проживання [PERSON] і [PERSON] за адресою: Полтавська область, м.Кременчук, вул.Генерала Родімцева буд.35/1, кв.30 з 2005 року та 2012 року, відповідно. Враховуючи те, що відповідачі не проживають у спірному житлі більше 4 років, а їх реєстрація у спірному житлі створює перешкоди для власника квартири, викликані необхідністю сплачувати вартість комунальних послуг з урахуванням реєстрації відповідачів, а також позбавляє власника можливості вільно розпоряджатись своїм майном, суд вважає, що права позивача підлягають судовому захисту. Оскільки позовні вимоги [PERSON], в частині визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства суд вважає, що вони підлягають задоволенню. Таким чином, суд визнає [PERSON] і [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартирою 30 в буд.35/1, по вул.Генерала Родімцева в м.Кременчуці Полтавської області. Згідно ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення. За таких обстави, суд вважає, що вимога позивача про зобов'язання територіального міського відділу Державної міграційної служби України провести процедуру зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] та [PERSON], не підлягає задоволенню, оскільки є передчасною та необґрунтованою. Крім того, права власника будуть поновленні шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратила право користування жилим приміщенням Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, повязані з оплатою судового збору в сумі 137,80 з кожного, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved