Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області із заявою, якою просив встановити факт його роботи у Рубіжанській міській раді Луганської області та виконання ним обов'язків міського голови міста Рубіжне у квітні 2013 року. У судове засідання для розгляду справи з'явились і заявник, і представник заінтересованої особи. Позиція заявника полягала у тому, що він і фактично, і юридично, у квітні 2013 року працював у Рубіжанській міській раді Луганської області та виконував обов'язки міського голови міста Рубіжне, про що свідчать записи у його трудовій книжці (копію витягу з якої він надав), а також інформація, що розміщена у всесвітньо відомій мережі інтернет на офіційному сайті Рубіжанської міської ради Луганської області (адреси розміщення інформації також були надані заявником). Наполягав на тому, що у квітні 2013 року, він на лікарняному чи у відрядженнях не знаходився і свої повноваження нікому не передавав. Однак через те, що на протязі 2014-2015 років у нього виникали колізії при спілкуванні з окремими мешканцями міста та деякими керівниками громадських організацій, які ставлять під сумнів його роботу та виконання ним обов'язків голови міста саме у квітні 2013 року, а також наводились окремі приклади існування офіційних документів з підписами інших осіб, як би з повноваженнями міського голови міста Рубіжне, він і просить встановити необхідний йому факт. Позиція заінтересованої особи полягала у тому, що встановлювати такий факт немає необхідності, оскільки заявник має трудову книжку, яка підтверджує його роботу та виконання ним обов'язків міського голови. Крім того, якщо заявник вважає, що трудової книжки не достатньо для підтвердження такого факту, він має можливість звернутись до Рубіжанської міської ради Луганської області для отримання довідки, якою остання може засвідчити його роботу та виконання ним обов'язків міського голови саме у квітні 2013 року, однак заявник до Рубіжанської міської ради Луганської області не звертався. Суд, на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини: У листопаді 2010 року, [PERSON] було обрано на посаду міського голови міста Рубіжне Луганської області, але 27 червня 2012 року, на підставі рішення Рубіжанської міської ради Луганської області №22/65 від 27 червня 2012 року його було звільнено у зв'язку із достроковим припиненням повноважень міського голови міста Рубіжне Луганської області, про що у трудову книжку було внесено запис під №30 (а.с.17,39). На підставі постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2013 року, яким було визнано протиправним та скасовано рішення Рубіжанської міської ради Луганської області №22/65 від 27 червня 2012 року, у трудову книжку [PERSON] було внесено запис під №31 про визнання недійсним запису під №30 (а.с.17). А 20 червня 2013 року, у його трудову книжку було внесено запис під №32 про те, що [PERSON] звільнено у зв'язку із достроковим припиненням повноважень міського голови міста Рубіжне (а.с.17). За даними Рубіжанської міської ради Луганської області, у періоди з 24 листопада 2010 року по 27 червня 2010 року та з 27 березня 2013 року по 20 червня 2013 року, [PERSON] працював у Рубіжанській міській раді Луганської області та виконував у цей період обов'язки міського голови (а.с.39). За даними [PERSON], на протязі 2014-2015 років у нього виникали колізії при спілкуванні з окремими мешканцями міста та деякими керівниками громадських організацій, які ставлять під сумнів його роботу та виконання обов'язків голови міста Рубіжне саме у квітні 2013 року, при цьому йому наводились окремі приклади існування офіційних документів з підписами інших осіб, як би з повноваженнями міського голови міста Рубіжне (а.с.15). Отже, метою [PERSON] у встановленні факту його роботи у квітні місяці 2013 року в Рубіжанській міській раді Луганської області та виконання ним у цей період обов'язків міського голови є усунення сумнівів будь-яких осіб у тому, що такий факт мав місце та бажання заявника мати про це саме рішення суду. Встановлена судом мета, власне, було підтверджена і заявником у судовому засіданні під час надання ним пояснень. Під час вирішення поставленого перед судом питання, суд, виходячи із встановлених ним обставин, застосував такі норми процесуального і матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів. Відповідно до положень частини 1 статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Даючи офіційне тлумачення наведеної норми, Конституційний Суд України, у своєму рішенні (абзац перший пункту 2) від 25 грудня 1997 року у справі №9-зп (справа за зверненнями жителів міста Жовті Води) зазначив, що частина 1 статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. А в рішенні від 25 листопада 1997 року (справа громадянки [PERSON]. щодо права на оскарження в суді неправомірних дій посадової особи) Конституційний Суд України констатував, що Конституцією України гарантовано і забезпечено кожній людині і громадянину право на звернення до суду за захистом саме своїх прав чи свобод (абзац дев'ятий пункту 2). При цьому, Конституція України гарантує кожному судовий захист його прав у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України (абзац третій пункту 4 рішення Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року у справі №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб)). Так, стаття 3 Цивільного процесуального кодексу України, гарантує право кожної особи на звернення до суду, в порядку, встановленому цим кодексом, але за захистом саме своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів. Згідно положень глави 1 та 6 розділу IV цього ж кодексу, заяви про встановлення фактів, що мають юридичне значення розглядаються в порядку окремого провадження, при цьому перелік фактів, які суд може встановити не є вичерпним. Проте, в силу положень частини 2 статті 256 Цивільного процесуального кодексу України, у судовому порядку можуть бути встановлені такі факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, і якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Однак, ні у своїй заяві про встановлення факту, ні під час надання пояснень суду, заявник не зміг пояснити, так виникнення, зміна або припинення яких саме його особистих чи майнових прав залежить від встановлення того факту, який заявник просить встановити. При цьому, суд враховує й те, що заявник має в себе оригінал трудової книжки, яка містить відповідні записи щодо періоду його роботи на відповідній посаді у певному місці (копію витягу з якої ним надано до суду). А на підставі статей 48 і 49 Кодексу законів про працю України, заявник і фактично, і юридично має можливість на його вимогу одержати у Рубіжанській міській раді Луганської області документ у вигляді довідки, яка буде посвідчувати факт того, що він працював у Рубіжанській міській раді Луганської області на відповідній посаді та виконував обов'язки міського голови міста Рубіжне Луганської області саме у квітні місяці 2013 року. Причини неможливості одержання такої довідки, заявником не доведені. Також суд бере до уваги і те, що у судовому засіданні заявник вже отримав довідку, яка оформлена належним чином на підтвердження того факту, що він працював у Рубіжанській міській раді Луганської області у період з 24 листопада 2010 року по 27 червня 2010 року і з 27 березня 2013 року по 20 червня 2013 року, та виконував у цей період обов'язки міського голови. Доводи заявника про те, що вказана довідка є загальною та не підтверджує факту його роботи на посаді міського голови та виконання ним обов'язків саме у квітні 2013 року, суд приймає, але одночасно констатує, що заявнику нічого не заважає звернутись до Рубіжанської міської ради Луганської області для отримання довідки із таким змістом, яка власне і буде тим документом, що посвідчить необхідний заявнику факт. Таким чином, з огляду на викладене, у задоволенні заяви [PERSON] слід відмовити. При цьому, в силу статті 88 та 89 Цивільного процесуального кодексу України, підстави для розподілу судових витрат відсутні. Отже,

Outcome: dismissed