Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом. Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що 20 березня 2008 року відповідно до договору купівлі-продажу жилого будинку [PERSON] продав, а він купив жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS]. Відповідно до п. 1 Договору будівлі знаходились на земельній ділянці Миргородської міської ради площею 600 кв. м. В 2014 році при вирішення питання про приватизацію позивачем земельної ділянки на якій розташоване будинковолодіння з'ясувалося що рішенням Миргородської міської ради Полтавської області від 28 травня 2008 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів та передачу у приватну власність земельної ділянки площею 541 кв. м. гр. [PERSON], за адресою: [ADDRESS], для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON], яка розташована за адресою: [ADDRESS], передано безоплатно у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 541 кв. м. за зазначеною адресою для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. На підставі зазначеного рішення [PERSON] видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 010088 від 21 жовтня 2008 року на земельну ділянку кадастровий № 5310900000:50:034:0096 площею 0,0541 га за адресою [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010854500994. Рішення Миргородської міської ради є незаконним, оскільки цим рішенням всупереч положенням ч. 1 ст. 118 ЗК України в порядку безоплатної приватизації земельної ділянки [PERSON] передано у власність земельну ділянку, яка вже не перебувала в його користуванні. Видача Державного акта на право власності на землю попередньому власнику будівлі, споруди та державна реєстрація цього права після переходу права власності на будівлі та споруди є порушенням встановленого законом порядку та порушенням прав позивача на земельну ділянку, оскільки до позивача перейшло право користування земельною ділянкою на якій розміщені житловий будинок з надвірними будівлями та земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування відповідно до положень ч. 4 ст. 334 ЦК України та ч. 2 ст. 377 ЦК України в редакції, що діяла на день укладення договору. [INFO] [PERSON] помер і тому втрачена можливість укладення додаткового договору щодо земельної ділянки. Оскільки ч. 1 ст. 393 ЦК України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується та враховуючи роз'яснення п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» змушений звернутися за захистом своїх прав до суду. В судовому засіданні позивач просив позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та пояснив суду, що скасування права власності на земельну ділянку на ім'я [PERSON] необхідно для реалізації його права на приватизацію земельної ділянки де розміщене домоволодіння по [ADDRESS] власником якого він є з 2008 року. Представник Миргородської міської ради не заперечуючи проти заявлених позовних вимог вказував, що оскаржувані рішення міською радою були прийняті в зв'язку з відсутністю інформації про відчуження [PERSON] домоволодіння розміщеного по [ADDRESS]. На підставі рішення був виданий Державний акт про право власності на землю. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явися, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяв про відкладення справи на адресу суду не надходило (а. с. 45,46). Представник управління Держземагенства в Миргородському районі повторно не з'явився в судове засідання, про місце та час розгляду справи належно повідомлений причину неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило(а.с.25,36). Представник Миргородського міськрайонного управління юстиції в судове засідання не з'явився, в направлених на адресу суду запереченнях вказував, що управління є неналежним відповідачем, оскільки реєстраційна служба Миргородського МРУЮ позбавлена права доступу до реєстру речових прав на нерухоме майно(земельну ділянку), який діяв до 01.01.2013 року. Просив справу розглянути за відсутності представника управління, при постановленні рішення покладався на розсуд суду (а.с.40,41). Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України в редакції, що діяла на день укладення договору, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Положеннями ч. 2 ст. 377 ЦК України на момент укладення договору, передбачалося якщо житловий будинок ,будівля або споруда розмішені на земельній ділянці наданій в користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, як необхідна для їх обслуговування. Частина 1 ст. 118 ЗК України на час прийняття оскаржуваного рішення передбачала, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до міської ради за місцем знаходження земельної ділянки. Судом встановлено: [PERSON] набув житловий з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS], відповідно до договору купівлі-продажу жилого будинку укладеного 20 березня 2008 року між ним та [PERSON] посвідченого приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі №1573, що підтверджується договором купівлі-продажу та Витягом Державного реєстру правочинів. Згідно п. 1 Договору будівлі знаходились на земельній ділянці Миргородської міської ради площею 600 кв. м. (а.с.7-8). 28 травня 2008 року 22 сесія 5 скликання прийняла рішення «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів та передачу у приватну власність земельної ділянки площею 541 кв. м. гр. [PERSON], за адресою: [ADDRESS], для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд», яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON], яка розташована за адресою: [ADDRESS], і передано безоплатно у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 541 кв. м. за зазначеною адресою для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд(а.с.13). 21 жовтня 2008 року на підставі вищевказаного рішення на ім'я [PERSON], видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 010088 кадастровий № 5310900000:50:034:0096 площею 0,0541 га за адресою [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010854500994(а.с.14). В 2014 році позивачу стало відомо, що земельна ділянка на якій розташоване належне йому домоволодіння належить [PERSON] [INFO] [PERSON] помер і тому втрачена можливість укладення додаткового договору щодо земельної ділянки(а.с.15). Спадкоємцем після смерті [PERSON] є відповідач [PERSON].(а.с.38). Оскільки судом встановлено, що оскаржуване рішення міської ради не відповідає вимогам ст.118 ЗК України, а згідно ч. 1 ст. 393 ЦК України якою передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується, тому вимога позивача про визнати недійсним рішення Миргородської міської ради Полтавської області від 28 травня 2008 року ґрунтується на законі і підлягає до задоволення. Так як рішення органу місцевого самоврядування на підставі якого виданий правовстановлюючий документ на спірну земельну ділянку визнане судом недійсним, отже виданий на підставі цього рішення Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0541 га за адресою [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, на ім'я [PERSON] є недійсним, а відтак державна реєстрація права власності [PERSON] на спірну земельну ділянку підлягає скасуванню, а заявлені позовні вимоги задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved