Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до Пятихатського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до визначення додаткового строку\~ в два місяці з дня вступу рішення в законну силу для подачі позивачем заяви про прийняття спадщини, що залишилася після смерті 05.07.2013 року матері позивача [PERSON] Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач як спадкоємець померлої 05.07.2013 року матері [PERSON] у звязку з віддаленістю розташування Пятихатської держнотконтори від його місця проживання, відсутністю громадського транспорту та необізнаністю на початку листопада 2013 року направив до нотаріальної контори замовним листом заяву про прийняття спадщини після смерті матері. Заява як неналежно оформлена не була прийнята нотконторою та повернута заявникові, та оскільки після звернення позивача до вищевказаної держнотконтори у грудні 2015 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на підставі пропуску строку для прийняття спадщини, позивач просить суд визначити йому додатковий строк у два місяці для подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав при викладених в позовній заяві обставинах та просив задовольнити у повному обсязі. Представник Саврівської сільської ради Пятихатського району Дніпропетровської області в засідання не зявився, до суду 30.05.2017 року надано заяву сільського голови про розгляд справи за відсутності представника відповідної ради, заперечень проти позову не надано. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Положеннями ч.ч.2-4 ст.10 ЦПК України, які закріплюють зміст принципу змагальності цивільного судочинства, передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно положень ч.ч.2,3 ст.58 ЦПК України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України). Положення ст.60 ЦПК України встановлюють, що саме кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ч.1 ст.137 ЦПК України передбачає, що у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі. Суд зазначає, що після неодноразових розяснень позивачеві як прав та обовязків, передбачених ст.ст.27,31 ЦПК України, так і положень ст.137 ЦПК України, в т.ч. щодо права витребування спадкової справи від нотаріуса для всебічного та обєктивного розгляду справи за позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, позивачем клопотання/заяви про витребування доказів до суду не заявлено, як і не вказано як про неможливість/наявність складнощів у отриманні будь-яких доказів, так і про підстави для звільнення від доказування обставин, на які позивач посилається в обґрунтування вказаних ним обставин та заявлених вимог. З цього приводу суд зазначає, що відповідно до положень чинного законодавства судовий орган позбавлений права за власною ініціативою збирати докази для обґрунтування вимог/заперечень осіб, які беруть участь у справі, що б порушувало основоположні принципи цивільного судочинства. Відповідно до ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Згідно до п.п.1),2) ч.1 ст.214 ЦПК України суд під час ухвалення рішення суд окрім іншого вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. У звязку з викладеним суд зазначає, що розгляд даної справи проведено на підставі доказів, наданих сторонами до суду, та пояснень позивача, наданих у судовому засіданні. За копією свідоцтва про смерть (повторне) серії І-КИ №578256, виданого відділом держреєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Пятихатського рай управління юстиції у Дніпропетровській області 11.06.2014 року, [PERSON] померла 05.07.2013 року в м.Пятихатки Дніпропетровської області. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України (в редакції станом на час смерті спадкодавця) для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За положеннями статті 1269 ЦК України (в редакції станом на час відкриття спадщини) спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Суд зазначає, що відповідно до паспорту громадянина України серії ЕА 746232, виданого позивачеві 10.05.2000 року Олександрійським МВ УМВС України в Кіровоградській області, місце проживання позивача з 05.07.2000 року зареєстровано за адресою [INFO], що визнано позивачем в судовому розгляді, доказів проживання в обгрунтуванн проживання позивача разом з померлою 05.07.2013 року в м.Пятихатки [PERSON] до суду не надано та під час судового розгляду не досліджено. Постановою державного нотаріуса Пятихатської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області [PERSON] про відмову у вчинені нотаріальної дії від 21.12.2015 року позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва право на спадщину через пропуск шестимісячного строку для подачі заяви на прийняття спадщини з дня смерті особи. Так, згідно з вищевказаною постановою [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва право на спадщину через пропуск строку для подачі заяви на прийняття спадщини, оскільки 21.12.2015 року [PERSON] звернувся до відповідної нотаріальної контори з проханням про видачу на його імя свідоцтва про право на спадщину за законом (на обовязкову долю на земельну ділянку), що відкрилася після смерті його матері [PERSON], померлої 05.07.2013 року, проте нотаріусом зазначено, що видати на імя заявника свідоцтво про право на спадщину, не є можливом, оскільки [PERSON] до шести місяців з дня смерті [PERSON]А померлої 06.07.2013 року до Пятихатської державної нотаріальної контори надіслав заяву про прийняття спадщини, приславши її поштою, заява надійшла до нотаріальної контори 05.11.2013 року, про що зроблено запис у вхідній книзі відповідної контори та у Книзі обліки реєстрації спадкових справ за №1052 від 05.11.2013 року. Проте зазначена заява позивачем подана з порушенням, а саме є незавіреною належним чином (не завірено справжність підпису на заяві), про що 05.11.2013 року за №1623/02-14 нотаріальною конторою повідомлено позивача, що не оспорюється останнім. В цьому листі заявникові розяснено про порядок подачу заяви, а також які документи йому потрібно надати для оформлення спадщини, але [PERSON] зявився до нотаріальної контори вже після спливу шестимісячного строку з дня смерті його матері. Також в даній постанові нотаріуса зазначено, що нотаріальною конторою 06.08.2013 року заведено спадкову справу за №260/2013 до майна померлої 05.07.2013 року [PERSON] за заявою сина померлої [PERSON], який прийняв спадщину за заповітом посвідченим Саврівською сільською радою Пятихатського району Дніпропетровської області №167 від 19.08.2004 року на ? частки земельної ділянки, ? частка земельної ділянки лишилась відкритою, проте враховуючи те, що [PERSON] пропущено строк для прийняття спадщини, нотконторою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на обовязкову долю. Суд зазначає, що строк для прийняття спадщини, передбачений ч.1 ст.1270 ЦК України, є преклюзивним (присікальним) строком, протягом якого існує суб'єктивне право спадкування, тобто право на прийняття спадщини, сплив цього строку зумовлює припинення права на прийняття спадщини. Відповідно ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, при цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Таким чином, визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини не є «автоматичним», а можливе лише за наявності поважних причин, повязаних з суттєвими обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, в т.ч. через відсутність інформації про смерть спадкодавця, необхідність звернення до нотаріуса, правову необізнаність та інш., то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Відтак суд зазначає, якщо ж у спадкоємця таких перешкод, повязаних з обєктивними, непереборними, істотними труднощами на вчинення цих дій, для подачі заяви по прийняття спадщини не було, проте спадкоємець не скористався правом на прийняття спадщини (через відсутність інформації про спадкову масу, необізнаність про необхідність звернення із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, віддаленість місця проживання та інш.), то положення ч.3 ст.1272 ЦК України не застосовуються. Вищевказані положення підтверджуються відповідними правовими висновками, викладеними в постановах Верховного суду України (постанова ВСУ по справі №6-85цс12 від 26.09.2012 року, постанова ВСУ по справі №6-1486цс15 від 04.11.2015 року). Таким чином, посилання в позовній заяві на віддаленість місця проживання, відсутність громадського транспорту та необізнаність позивача щодо порядку та строків звернення до нотаріальної контори не може вважатися поважною причиною пропуску шестимісячного строку, окрім іншого суд відзначає, що будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження цих вказаних заявником обставин до суду не надано та під час судового розгляду не досліджено. Крім того, вищевказані в позові заявником причини ним пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини спростовуються фактом подання позивачем поштою неналежно оформленої заяви про прийняття спадщини (отриманої нотаріальною конторою у листопаді 2013 року), після чого в межах встановленого законодавством шестимісячного строку з дня смерті спадкодавця позивач не звернувся з належно оформленою заявою до нотаріальної контори, докази про будь-які інші поважні причини пропуску до суду не надані та під час судового розгляду не досліджені. Таким чином, оскільки позивач звернувся поштовим звязком до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої матері, проте заява не відповідала вимогам чинного законодавства, про що зявнику розяснено державним нотаріусом Пятихатської державної нотаріальної контори із зазначенням законного порядку звернення до нотаріальної контори, проте [PERSON] в межах встановленого законодавством строку із заявою про прийняття спадщини після померлої матері [PERSON] до нотаріальної контори не звернувся, жодних належних та допустимих доказів щодо наявності поважних причин, повязаних з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини в установлений законодавством строк позивачем не надано та в судовому розгляді не досліджено, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визначення додаткового строку заявникові з підстав, вказаних ним в позові, та вважає заявлені позовні вимоги про визнання додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини необґрунтованими, непідтвердженими дослідженими доказами, у звязку з чим відмовляє у позові повністю. В судовому засіданні за згодою позивача відповідно до ч.1 ст.218 ЦПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення. На підставі ст.1270, ч.3 ст.1272 ЦК України,

Outcome: dismissed