Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» про визнання кредитором та стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні. Позов мотивовано тим, що 28.08.2017року Вінницьким міським судом Вінницької області по справі №127/10129/17 було за\-доволено позов позивача до [PERSON] акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» про зо\-бов'язання до вчинення дій та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 88 623 грн. 29.12.2017року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПАТ «Всеукраїнський акціонер\-ний банк», в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію [PERSON] на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28.08.2017 року, ухвалила апеля\-ційну скаргу задовольнити частково, змінити рішення Вінницького міського суду в частині стягнення се\-реднього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. А саме, стягнути з ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в роз\-мірі 86 104 грн. з утриманням при виплаті, означеної суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів. В іншій частині залишити рішення Вінницького міського суду від 28.08.2017 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Беручи до уваги, що предметом розгляду позовної заяви у справі N9127/10129/17 була фактична відмова від виконання ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію [PERSON] рішень Вінницького міського суду від 29.01.2016 року та від 01.02.2017 року у справах №127/6535/15-цта №127/12879/16-ц відповідно, у позивача є всі підстави вважати, що рішення Вінницького міського суду від 28.08.2017року у справі №127/10129/17 в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні буде проігноровано до виконання. Рішенням у справі №№127/6535/15-ц від 29.01.2016 р. встановлено, що середньоденна заробітна пата [PERSON] складала 458,00 грн. Відповідно, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 23.08.2017 р. по 04.01.2018 р. (95 робочих днів) складає 95*458,00=43 10,00 грн. Просить зобовязати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію [PERSON] акціонерного товариства «Всеукраїнський [PERSON] банк» (код ЄДРПОУ 19017842) визнати [PERSON] (ІПН [NUMBER]) кредитором ПАТ «Всеукраїнський [PERSON] банк» (код ЄДРПОУ 19017842) та включити вимоги в розмірі 86 104 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (Рішення Вінницького місь\-кого суду Вінницької області по справі №127/10129/17 від 28.08.2017р.) до реєстру акцептованих ви\-мог кредиторів [PERSON] акціонерного товариства «Всеукраїнський [PERSON] банк» (код ЄДР\-ПОУ 19017842) як вимоги, що підлягають задоволенню згідно другої черги порядку черговості з утриманням при виплаті означеної суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів. Стягнути з [PERSON] акціонерного товариства «Всеукраїнський [PERSON] банк» (код ЄДРПОУ 19017842) на користь [PERSON] (код [NUMBER]) суму середнього заробітку за час затримки при звільненні, починаючи з 23 серпня 2017 року по 04 січня 2018 року, в розмірі 43 510 грн., включити дану вимогу до реєстру акцептованих вимог кредиторів [PERSON] акціонерного товариства «Всеукраїнський [PERSON] банк» (код ЄДР ПОУ 19017842) як вимогу, що підлягає задоволенню згідно другої черги порядку черговості з утриманням при виплаті означеної суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів. В судове засідання представник позивача не зявився надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав, просив задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не зявився з невідомих суду причин. Враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників судового процесу, постановивши по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні фати та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29.01.2016 року №127/6535/15-ц, яке набуло чинності згідно ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 08.04.2016 року, з ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» на користь [PERSON] стягнуто додаткову заробітну плату у відповідності до трудового договору, укладеного 01.10.2014 року між [PERSON] та ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» в розмірі 48850 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 97700 грн. (а.с. 13-15). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01.02.2017 року №127/12879/16-ц, яке набуло чинності згідно ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 13.04.2017 року, було задоволено позов [PERSON] та стягнуто на його користь з ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 108\~317,00 грн. (а.с. 16-17). 28.08.2017 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області справа №127/10129/17 зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» визнати [PERSON] кредитором ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» (код ЄДРПОУ 19017842) та включити вимоги на суму 48850 грн. додаткової заробітної плати, вимоги на суму 97 700 грн.\~ середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 127/6535/15-ц від 29.01.2016 року, а також середній заробіток\~ за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 108317 грн. на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 127/12879/16-ц від 01.02.2017 року до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» як вимоги, що\~ підлягають задоволенню згідно другої черги порядку черговості. Стягнуто з ПАТ\~ «Всеукраїнський [PERSON]» (код ЄДРПОУ 19017842) на користь [PERSON] суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.11.2016 року до 22.08.2017 року в сумі 88 623 грн.\~\~\~(а.с.5-7). Постановою апеляційного суду Вінницької області від 29.12.2017року рішення вінницького міського суду Вінницької області від 28.08.2017року змінено в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Стягнуто з ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.11.2016року по 22.08.2017року в сумі 86104грн., з утриманням при виплаті означеної суми, передбачених законом податків та обовязкових платежів. В іншій частині залишено рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28.08.2017року без змін (а.с.8-12). Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Положенням про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого Рішенням № 2 виконавчої дирекції Фонду від 05.07.2012 року (далі Положення). Так, на підставі постанови Правління НБУ «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» від 19.03.2015 року № 188, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON] строком на 1 рік з 20.03.2015 по 19.03.2016 року включно. На підставі п. 2 ч. 5 ст. 12, ч. 1 ст. 35, ч. 5 ст. 44, ч. 3 ст. 48 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 22.02.2016 року № 213 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» на два роки до 19.03.2018 року включно. Відповідно до зазначеного рішення продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» [PERSON], визначені ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема ст.ст. 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону, строком на два роки, до 19.03.2018 року включно. Опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» відбулось 26.03.2015 року в газеті «Голос України». Відповідно до п. 1.10 р. 5 Положення, ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до такого банку. У разі призначення Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку, якій делеговано Фондом повноваження щодо складання реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду на ліквідацію банку. Тому, кредитори банку мали право подати кредиторські вимоги в період з 26.03.2015 року до 24.04.2015 року включно. Відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону уповноважена особа визначає суму заборгованості кожному кредитору та вносить вимоги до певної черги погашення, складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Згідно ч. 4 ст. 49 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та п. 4.31 р. 5 Положення будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню в судовому порядку. Пунктом 4.30 глави 4 Розділу V Положення Фонд в особі відповідного структурного підрозділу Фонду або уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку вносить пропозиції щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 2 ст. 52 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та п. 6.1 р. 5 «Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку» грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобовязань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку підлягають задоволенню вимог кредиторів по другій черзі порядку черговості. В судовому засіданні було встановлено, що позивач був звільнений з посади начальника відділення банку № 85 ПАТ «ВіЕйБі Банк» 19.02.2015 року і на момент звільнення з ним не був проведений повний розрахунок по зарплаті. Тому позивач звернувся із позовом до суду до ПАТ «ВіЕйБі Банк» про стягнення зарплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в березні 2015 року, тобто в період прийняття банком кредиторських вимог. Рішення про задоволення позову і стягнення зарплати в розмірі 48 850 грн. та середнього заробітку 97 700 грн. ухвалене судом 29.01.2016 року, яке набрало чинності лише 08.04.2016 року (а.с. 4-8). Рішення від 01.02.2017 року про стягнення середнього заробітку в сумі 108 317 грн. за період з 21.12.2015 року до 21.11.2016 року набрало чинності 13.04.2017 року. Виплата роботодавцем середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є мірою відповідальності, що передбачена ст. 117 КЗпП України. Після ухвалення судом рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов`язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці. Оскільки зобов`язання банку щодо виплати належної заробітної плати [PERSON] виникло до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, його вимоги по стягненню заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають включенню до другої черги порядку черговості. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] в частині зобов`язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» визнати його кредитором та включення вимог в розмірі 86104грн. є обґрунтованим. Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата винагорода, обчислена, як правило, в грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів /годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. В судовому засіданні встановлено, що позивач був звільнений з ПАТ «ВіЕйБі Банк» 19.02.2015 року. Рішеннями Вінницького міського суду Вінницької області від 29.01.2016р. від 01.02.2017р. встановлено, що за період з 01.12.2014року по 31.01.2015р. позивачу нарахована заробітна плата в розмірі 19695,90 грн. Середньоденна заробітна плата [PERSON] складала 458 грн. Середньомісячне число робочих днів - 21,5 день. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені ;уми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абзацом першим пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. З огляду на викладене при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року. Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 23.08.2017 року до 04.01.2018 року складає 43510 грн. (95 роб. дні х 458 грн.). Посилання представника відповідача у відзиві на позовну заяву про те, що заявлені позивачем вимоги підлягають розгляду за правилами різного судочинства суд не приймає до уваги, з огляду на таке. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов'язків суб'єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації. Відповідно до статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Закон установлює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати відшкодування за вкладами, а також регулює відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначає повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Відповідно до частини другої статті 3 Закону Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду. Відповідно до статті 47 Закону уповноважена особа Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду) визначається виконавчою дирекцією Фонду. До неї застосовуються правила та вимоги, визначені статтею 35 цього Закону. Рішення уповноваженої особи Фонду є обов'язковими для виконання працівниками банку, що ліквідується. Уповноважена особа Фонду: 1) діє без довіреності від імені банку, що ліквідується; 2) звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю; 3) виконує організаційно-розпорядчі функції для реалізації процедури ліквідації банку; 4) здійснює повноваження Фонду, визначені цим Законом та делеговані їй Фондом; 5) звітує про результати своєї роботи перед виконавчою дирекцією Фонду. Разом з тим, згідно зі статтею 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням субєкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно правового спору надано такому субєкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони», за винятком спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень». Частиною 3 статті 19 КАС України визначено, що адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно - правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду. В даній справі спірні правовідносини виникли у зв'язку з порушенням банком цивільного права позивача, а саме: невиплата банком заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що звернення позивача до Фонду не є підставою для розгляду спору в порядку адміністративного судочинства, оскільки позивач звернувся в суд за захистом порушених трудових правовідносин, а тому даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 07.10.2015року, 16.02.2016року, 09.11.2016року, 14.12.2016року, які згідно вимог ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції є обовязковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи. Згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» на користь позивача 704,80грн. та на користь держави 704,80грн. На підставі викладеного згідно ст. ст. 94, 117 КЗпП України, ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ЗУ «Про оплату праці»,

Outcome: approved