Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить суд стягнути з ДП «Бар'єр» на свою користь грошові кошти у розмірі 25.520 гривень 56 копійок в рахунок відшкодування середнього заробітку за весь час затримки заробітної плати, та грошові кошти у розмірі 9.063 гривні 34 копійки в рахунок відшкодування заборгованості за витратами на відрядження. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 18 червня 2013 року [PERSON] призначено виконуючим обов`язки директора ДП «Бар'єр», а 01 квітня 2014 року його було звільнено з цієї посади на підставі наказу міністра енергетики та вугільної промисловості України Продана Ю.В. № 41-к/к відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України. Однак, всупереч з вимогами ст. 116 КЗпП України, розрахунок по заробітній платі був зроблений лише 19 червня 2014 року, тобто через 53 дня. Крім того, ДП «Бар'єр» відмовилося [PERSON] компенсувати витрати на відрядження за час виконання ним своїх обов`язків на посаді директора підприємства у розмірі 9.063 гривні 34 копійки. На підставі викладеного [PERSON] вважає, що ДП «Бар'єр» повинно відшкодувати йому середній заробіток за весь час затримки заробітної плати, тобто за 53 дня виходячи з середньоденної заробітної плати в сумі 481 гривні 52 копійки, а також заборгованість за витратами на відрядження у розмірі 9.063 гривні 34 копійки. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник відповідача ДП «Бар'єр» у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак надав суду заяву про відкладення розгляду справи. Вислухавши пояснення [PERSON], дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що на підставі наказу міністра енергетики та вугільної промисловості України Ставицького Е.А. за № 80-к/к, [PERSON] з 18 червня 2013 року працював в ДП «Бар'єр» на посаді директора. Наказом міністра енергетики та вугільної промисловості України Продана Ю.В. за № 41-к/к від 01 квітня 2014 року [PERSON] звільнено від виконання обов'язків директора ДП «Бар'єр» у зв'язку із закінченням строку трудового договору, відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України. Положеннями ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожний має право при визначенні його громадянських прав та обов'язків на справедливий та публічний розгляд судом. Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на труд та громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. За приписами ст. 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ст. 117 КЗпП України). Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» за 13 від 24 грудня 1999 року роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Так, повний розрахунок по заробітній платі з [PERSON] було проведено лише 19 червня 2014 року, що підтверджується випискою з карткового рахунку № [NUMBER] на період 19 червня 2014 року від 22 липня 2014 року за № 969368, на якій нараховувалась заробітна плата, відкритого ПАТ «ПриватБанк», тобто заробітна плата [PERSON] була виплачена через 53 дня після його звільнення. З огляду на зазначене, суд вважає, що ДП «Бар'єр» порушило права [PERSON] на своєчасне отримання заробітної плати, що є недопустимим. Таким чином, суд вважає, що ДП «Бар'єр» повинно сплатити [PERSON] середній заробіток за весь час затримки розрахунку у розмірі 25.520 гривень 56 копійок, виходячи з наступного розрахунку: Середньоденний заробіток згідно довідки про середню заробітну плату складає - 481 гривню 52 копійки. Термін затримки виплати заробітної плати [PERSON] з 01 квітня 2014 року (день звільнення) по 19 червня 2014 року (день повного розрахунку у зв'язку із звільненням) складає - 53 дня. Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку з виплати заробітної плати складає: 53 дня помножити на 481 гривню 52 копійки в день = 25.520 гривень 56 копійок. Стосовно вимог [PERSON] в частині стягнення заборгованості за витратами на відрядження у розмірі 9.063 гривні 34 копійки, суд вважає, що слід відмовити в цій частині за недоведеністю, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази з цього приводу, а також відсутні будь-які розрахунки, які б підтверджували саме таку суму. Оцінивши встановлені по справі обставини у їх сукупності, суд вважає, що у зв'язку з простроченням ДП «Бар'єр» виконання грошових зобов'язань та невиплати заробітної плати, загальна грошова сума яка підлягає стягненню на користь [PERSON] становить 25.520 гривень 56 копійок, в іншої частині слід відмовити за безпідставністю. Положеннями ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Під час розгляду справи позивач [PERSON] частково довів суду ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог. Частиною 3 статті 88 ЦПК України встановлено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки [PERSON] звільнений від сплати судового збору, суд вважає, що судовий збір слід стягнути з ДП «Бар'єр» в дохід держави пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме в сумі 255 гривень 20 копійок. Отже, з огляду на вищевказане, оцінивши всі докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з ДП «Бар'єр» на його користь 25.520 гривень 56 копійок в рахунок сплати середнього заробітку за весь час затримки заробітної плати, в іншій частині відмовити за безпідставністю. Також з ДП «Бар'єр» в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі, яка буде пропорційна задоволенню позовних вимог, а саме в сумі 255 гривень 20 копійок.

Outcome: partial