Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з вказаним вище позовом, в обгрунтування якого посилається на те, що 22 лютого 2001 року він уклав шлюб з [PERSON]М, який був зареєстрований відділом ДРАЦСу по м.Дрогобич Дрогобицького МРУЮ Львівській області, актовий запис № 63. Від даного шлюбу в них народилося двоє дітей: син [PERSON] 18.05.2002р.н. та [PERSON] 12.06.2008р.н.. Подружнє життя у них не склалося, так як у них виявились різні характери та погляди на життя, вони втратили один до одного почуття любові, вже більше двох років жодних подружніх відносин не підтримують, не ведуть спільного господарства. За наведених обставин їхній шлюб носить лише формальний характер, сім»я фактично розпалась, в зв»язку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні їхнього розлучення, а тому в нього виникла необхідність звернутися з даним позовом в суд. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явився, в матеріалах справи мається клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, не повідомивши причин неявки, хоч була своєчасно та належним чином, повідомленою про час та місце судового засідання, рекомендованою коресподенцією. Отже виходячи з вищенаведеного, суд вважає цю особу повідомленою про дату судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у її відсутності, провівши заочний розгляд справи. Оскільки сторони в судове засідання не з?явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України - не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України Із свідоцтва про шлюб виданого відділом ДРАЦСу по м.Дрогобичу Дрогобицького МРУЮ Львівській області, вбачається, що 22 лютого 2001 року [PERSON] та [PERSON] у відділі ДРАЦСу по м.Дрогобич Дрогобицького МРУЮ Львівській області уклали шлюб, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище «Слобода». Із свідоцтва про зміну імені [PERSON] І-СГ № 017839 виданого 17.03.2015 року відділом ДРАЦСу по м.Дрогобич Дрогобицького МРУЮ Львівській області, вбачається, що [PERSON] змінив прізвище та ім»я на: [PERSON] Згідно ст. 24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч.3 та 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом встановлено, що відносини між сторонами не склалися, сторони не мають бажання зберегти сім'ю та перебувати у шлюбі надалі через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, втрату почуттів. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам \~сторін та моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату ними почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому на підставі ст. ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved