Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON], Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про визнання права власності на рухоме майно та зняття арешту з майна, в якому просить суд визнати за ним право власності на автомобіль марки «Opel Vivaro», 2004 року випуску, номер шасі (кузова,рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], а також зняти арешт з цього автомобіля та скасувати заборону на його відчуження, накладені постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Онищук Л.О. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04 вересня 2014 року ВП № 43493577. Позивач [PERSON] подав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить суд розглянути справу без його участі. Відповідач [PERSON] подав суду письмову заяву, в якій зазначив про те, що позовні вимоги визнає у повному обсязі та жодних заперечень проти позову не має. Також у своїй заяві повідомляє, що кошти за автомобіль були отримані ним у повному обсязі і претензії до [PERSON] щодо розрахунків у нього відсутні. Просить суд розглянути справу без його участі. Представник Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Кірянова І.В. подала суду письмову заяву, в якій просить суд справу розглянути без їх участі. Додатково повідомила суд про те, що у відділі перебувало зведене виконавче провадження про стягнення із [PERSON] боргів на користь держави. 27 червня 2017 року державним виконавцем винесені постанови про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 4 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», згідно яких зазначено, що стягував перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив фінансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 Закону України «Про виконавче провадження», незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа. Також повідомила про те, що згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень станом на 28 вересня 2017 року відкриті виконавчі провадження про стягнення із [PERSON] не надходили. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов пiдлягає задоволенню повнiстю, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними. Судом встановлено, що 12 серпня 2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу, відповідно до якого позивач отримав у власність автомобіль марки «Opel Vivaro», 2004 року випуску, номер шасі (кузова,рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] (далі - автомобіль) і сплатив відповідачу 160000 грн. Факт передачі автомобіля та отримання грошей за автомобіль підтверджується розпискою за підписами [PERSON] та [PERSON], який діяв в інтересах [PERSON] Також, відповідач [PERSON] видав позивачу [PERSON] довіреність на право керування вказаним автомобілем. Відповідно до змісту довіреності [PERSON], яка була посвідчена 01 червня 2016 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Стрільчуком М. М. та зареєстрована в реєстрі за № 2382, [PERSON] уповноважив [PERSON] розпоряджатися (продати, зняти з обліку, керувати) належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорту) [NUMBER] вид. ВРЕР ДАІ м.Рівне 09 серпня 2013 транспортним засобом марки «Opel Vivaro» 2004 року випуску, шасі (кузов, рама) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], для чого надав йому право представляти свої інтереси в органах нотаріату, Національної позиції, відповідних органах з надання сервісних послуг МВС або в будь-яких інших установах, підприємствах та організаціях, незалежно від їх підпорядкування і форм власності, судових установах, з усіх без винятку питань, пов'язаних з експлуатацією та відчуженням транспортного засобу, його переобладнанням (зміна типу і моделі, кольору, заміна у встановленому порядку двигуна, кузова, інших деталей), ремонтом, проходженням технічного огляду; визначити на власний розсуд місце стоянки транспортного засобу; передавати транспортний засіб в оренду чи в позичку; одержати транзитні номери, подавати та одержувати необхідні довідки і документи, включаючи заяви, тимчасовий реєстраційний талон, дублікат реєстраційного документа, дублікат довіреності в разі їх втрати, підписувати договори цивільно-правового характеру щодо розпорядження транспортним засобами заподіяну, укладати договори обов'язкового страхування цивільної відповідальності, якщо в тому буде необхідність, отримати поліс обов'язкового страхування, одержувати належні власнику за результатами згаданих угод грошові суми, у випадку спричинення транспортного засобу пошкодження іншими особами в результаті дорожньо-транспортної пригоди чи заподіяну шкоду повіреною особою іншим транспортним засобам, укладати, якщо в тому буде необхідність, від імені власника угоди про відшкодування заподіяної шкоди, одержувати та сплачувати по таких угодах грошові суми у розмірах згідно із калькуляціями або за домовленістю, отримувати страхові відшкодування, здійснювати тимчасовий виїзд транспортним засобом за кордон, а також вчиняти всі інші юридично значимі дії, пов'язані з цією довіреністю. Характер та зміст виданої [PERSON] [PERSON] довіреності свідчить про те, що фактичному набувачу автомобіля були передані всі права власника автомобіля по володінню, користуванню та розпорядженню ним. Після отримання довіреності [PERSON] перегнав автомобіль до місця свого проживання і вважав його своєю власністю, встановив магнітолу, сигналізацію, робив ремонт. Зазначеним автомобілем [PERSON] та члени його сім'ї користувалися і користуються безперервно, починаючи з серпня 2014 року і станом на день звернення до суду з даним позовом. Разом з тим, як встановлено судом, на теперішній час відповідач [PERSON] відмовляється належним чином оформити угоду купівлі-продажу згаданого автомобіля. Судом також встановлено, що на спірний автомобіль, який на теперішній час за даними реєстраційних обліків залишився бути зареєстрованим за відповідачем [PERSON], постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Онищук Л.О. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04 вересня 2014 року ВП № 43493577 накладено арешт, як на майно боржника [PERSON], та оголошено заборону на його відчуження. На теперішній час наявність арешту на автомобіль позбавляє [PERSON] можливості провести перереєстрацію придбаного ним автомобіля і, відповідно, позбавляє його можливості в повному обсязі здійснювати свої права власника автомобіля. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться. Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Статтею 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- або багатосторонніми (договори). Згідно з частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків Приписами частини першої та частини другої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). З огляду на положення частини першої статті 207 ЦК України наявність письмових документів, які свідчать про волю сторін на відчуження автомобіля, дає право суду зробити висновок про укладення сторонами у письмовій формі правочину щодо спірного автомобіля. Зміст укладеного між сторонами правочину не суперечить Цивільному кодексу України та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, що відповідає вимогам статті 203 ЦПК України. Під час укладення правочину щодо купівлі-продажу автомобіля сторонами була складена розписка, оформлена та нотаріально посвідчена довіреність на право розпоряджатися майном (автомобілем), що фактично відтворило письмову форму вказаного правочину, яка не суперечить вимогам частини другої статті 205, статті 206 та частини першої статті 207 ЦК України. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої, другої статті 205, частини першої статті 207 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна. Фактично спільні дії сторін та складені ними документи були направлені на зміну власника автомобіля. Нотаріально посвідчена довіреність забезпечувала позивачу право на повне розпорядження вказаним автомобілем як набувачем. Згідно статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другої сторони (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язкови для виконання сторонами. Як встановлено у частині першій статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Враховуючи встановлені по справі обставини, суд прийшов до висновку, що 12 серпня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] фактично був укладений договір купівлі-продажу спірного автомобіля. Відповідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею 16 ЦК України серед інших способів захисту цивільних прав є визнання права та інтересів. Відповідно до вимог статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту договору купівлі-продажу (стаття 655 ЦК України), за яким дії однієї сторони спрямовані на передачу майна у власність другій стороні, та приймаючи до уваги положення статті 328 ЦК України, суд, враховуючи встановлені по справі обставини, прийшов до висновку, що є достатні підстави для визнання за [PERSON] права власності на спірний автомобіль на підставі договору купівлі-продажу від 12 серпня 2014 року. За загальним правилом, передбаченим частиною першою статті 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна. Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Приймаючи до уваги ту обставину, що на час накладання відділом державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції арешту на спірний автомобіль (04 вересня 2014 року), автомобіль належав на праві власності [PERSON], а не [PERSON], на майно якого накладався арешт, і враховуючи правомірність відчуження [PERSON] спірного автомобіля [PERSON] 12 серпня 2014 року, для поновлення права останнього, за захистом якого він звернувся до суду, необхідно зняти арешт зі спірного автомобіля та скасувати заборону на його відчуження.

Outcome: approved