Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з цивільним позовом до [PERSON] про припинення стягнення аліментів на повнолітню дитину у зв`язку з припиненням навчання. Позов мотивований тим, що постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 12.03.1999 року з позивача стягувались аліменти на користь відповідача на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 04.03.1999 року до досягнення сином повноліття. [INFO] сину сторін [PERSON] виповнилось 18 років і стягнення аліментів з позивача на його утримання припинено. Проте, син продовжував навчання, так як був учнем 1-го курсу Вищого професійного училища №11 м. Вінниці за професією «Слюсар-електрик з ремонту електроустаткування» денної форми навчання, а тому потребував матеріальної допомоги з боку батька, так як мати не в змозі самостійно утримувати сина. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.10.2014 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на утримання повнолітнього сина [PERSON] , аліменти у розмірі 1/5 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом, тобто з 15.09.2014 року до закінчення сином навчання у Вищому професійному училищі м. Вінниці, тобто до 30.06.2017 року, але не більше як до досягнення ним 23 років. Проте, позивачу стало відомо, що з 21.11.2014 року син у Вищому професійному училищі №11 м. Вінниці не навчається, про що свідчать лист Вищого професійного училища №11 м. Вінниці №02/75 від 16.02.2016 року та відповідний наказ №53 «В-УДЗ» від 21.11.2014 року про відрахування, згідно з яким відраховано зі складу учнів первинної професійної підготовки на базі базової загальної середньої освіти з навчальної групи №15 за професією «Слюсар-електрик з ремонту електроустаткування» [PERSON] у зв`язку з невідвідуванням занять та небажанням продовжувати навчання. Таким чином, на думку позивача, відпала правова підстава для стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина. Ці обставини і стали підставою звернення до суду з відповідною позовною заявою про припинення стягнення аліментів. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 11.04.2016 року. Відповідач та її представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували та просили в його задоволенні відмовити, а стягнення аліментів просили припинити з березня 2016 року. При судовому розгляді в справі встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 11.09.1996 року, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Шлюб між сторонами розірвано згідно з свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів громадського стану Вінницької міської ради Вінницької області від 10.10.2000 року. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.10.2014 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на утримання повнолітнього сина [PERSON] аліменти у розмірі 1/5 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом, тобто з 15.09.2014 року до закінчення сином навчання у Вищому професійному училищі м. Вінниці, тобто до 30.06.2017 року, але не більше як до досягнення ним 23 років. Починаючи з 21.11.2014 року син [PERSON] у Вищому професійному училищі №11 м. Вінниці не навчається, що підтверджується листом Вищого професійного училища №11 м. Вінниці №02/75 від 16.02.2016 року та наказом №53 «В-УДЗ» від 21.11.2014 року про відрахування, згідно з яким відраховано зі складу учнів первинної професійної підготовки на базі базової загальної середньої освіти з навчальної групи №15 за професією «Слюсар-електрик з ремонту електроустаткування» [PERSON] у зв`язку з невідвідуванням занять та небажанням продовжувати навчання. Відповідно до наданих відповідачем довідок виданих Добровольчим батальйоном «ОУН» установлено що з 03.12.2014 р. по 03.01.2015 р. та з 16.03.2015 р. по 15.04.2015 р. [PERSON] проходив службу в Добровольчому батальйоні ОУН в зоні проведення АТО без нарахування заробітної плати.\~ Відповідно до постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 10.03.2016 року виконавчий лист №127/19825/14-ц, виданий 25.11.2014 року, повернуто [PERSON] у зв`язку з поданою нею 29.02.2016 року заявою про повернення виконавчого документа без подальшого виконання. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд дійшов переконання про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати\~ матеріальну допомогу. Згідно з ч 2 ст. 199 Сімейного кодексу України право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких\~ юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Частиною 1 статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до положень частини 4 статті 223 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. В ході судового розгляду встановлено, що у сторін в шлюбі народився син [PERSON] [INFO] . Шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.10.2014 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на утримання повнолітнього сина [PERSON] , аліменти у розмірі 1/5 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом, тобто з 15.09.2014 року, до закінчення сином навчання у Вищому професійному училищі м. Вінниці, тобто до 30.06.2017 року, але не більше як до досягнення останнім 23 років. Однак сина [PERSON] наказом №53 «В-УДЗ» від 21.11.2014 року відраховано зі складу учнів первинної професійної підготовки на базі базової загальної середньої освіти з навчальної групи №15 за професією «Слюсар-електрик з ремонту електроустаткування» у зв`язку з невідвідуванням занять та небажанням продовжувати навчання. Встановлені судом обставини переконують суд у відсутності необхідних умов, передбачених законом, для стягнення із позивача аліментів, починаючи із 21.11.2014 року, а відтак заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до положень статті 88 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved