Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], Жидичинської сільської ради Ківерцівського району Волинської області про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 09.12.2008 року помер його батько [PERSON], після смерті якого залишилася спадщина, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в с. Кульчин, по вул. Володимира Зарадюка (бувша Кірова), 27, Ківерцівського району Волинської області; земельна ділянка загальною площею 0,80 га.; мотоцикл марки «Днепр-11», чорного кольору; мотоцикл марки «МТ-12», чорного кольору; мотоцикл марки «ИЖ.П.2», сталевого кольору. У фактичне володіння спадковим майном після смерті [PERSON] вступила його дружина, мати позивача - [PERSON] однак документально факт прийняття спадщини не оформила, оскільки померла 14.11.2012 року. Крім того, після смерті його матері залишилось спадкове майно, до якого увійшла земельна ділянка загальною площею 1,81 га, яка включає в себе земельну ділянку площею 1,48 га та земельну ділянку 0,33 га, яка розташована на території с. Кульчин Жидичинської сільської ради. 16.07.2001 року [PERSON] склала заповітне розпорядження, відповідно до якого, приватизовану земельну ділянку площею 1,81 га, яка розташована на території с. Кульчин Жидичинської сільської ради заповіла своєму синові [PERSON] Однак, оскільки зміст вищевказаного заповіту не охоплює все спадкове майно, то спадкування майна не охопленого заповітом здійснюється за законом. Спадкоємцями майна померлої [PERSON] є її син [PERSON], тобто позивач по справі, та внучка, дочка позивача [PERSON] При зверненні до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом йому було відмовлено, у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно на імя спадкодавця. Просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в с. Кульчин, по вул. Володимира Зарадюка (бувша Кірова), 27, Ківерцівського району Волинської області, земельну ділянку загальною площею 0,80 га., мотоцикл марки «Днепр-11», чорного кольору, мотоцикл марки «МТ-12», чорного кольору, мотоцикл марки «ИЖ.П.2», сталевого кольору та земельну ділянку загальною площею 1,81 га, яка включає в себе земельну ділянку площею 1,48 га та земельну ділянку 0,33 га, яка розташована на території с. Кульчин Жидичинської сільської ради, в порядку спадкування за заповітом та за законом, після смерті [PERSON], яка померла 14.11.2012 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує та просить розгляд справи проводити у його відсутності /а.с. 38/. Відповідачі [PERSON] та представник Жидичинської сільської ради Ківерцівського району Волинської області в судове засідання не зявилися, подали до суду заяви, згідно яких позовні вимоги визнають та просять розгляд справи проводити у їх відсутності /а.с.37, 39/. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з цим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши обставини справи та надані докази, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії І-ЕГ №071888, актовий запис №32, виданого 10.12.2008 року виконавчим комітетом Жидичинської сільської ради Ківерцівського району Волинської області, [PERSON] помер 09.12.2008 року /а.с.15/. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії IV-ВЛ №033441 від 17.09.1997 року, технічних паспортів серій МХ №544908 від 03.04.1988 року, МЦ №133374 від 08.02.1989 року, МИ №838696 від 07.10.1979 року мотоцикл марки «Днепр-11», чорного кольору; мотоцикл марки «МТ-12», чорного кольору; мотоцикл марки «ИЖ.П.2», сталевого кольору та земельна ділянка площею 0,80 га, яка розташована на території Жидичинської сільської ради с. Кульчин, призначена для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд належить померлому [PERSON] /а.с.13-14/. Разом з тим, як вбачається зі свідоцтва про смерть серії І-ЕГ № 131560, актовий запис №27, виданого 15.11.2012 року виконавчим комітетом Жидичинської сільської ради Ківерцівського району Волинської області, [PERSON] померла 14.11.2012 року /а.с. 8/. Відповідно до витягу з погосподарської книги № 9 за 2009 рік, довідки для оформлення спадщини №1647 від 03.11.2016 року, витягу з рішення №99 від 29.07.2009 року виданих Жидичинською сільською радою Ківерцівського району Волинської області, державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ВЛ №033226 від 07.11.2000 року, сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВЛ №0076912 від 31.12.1996 року, житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в с. Кульчин, по вул. Володимира Зарадюка (бувша Кірова), 27, Ківерцівського району Волинської області та право на земельну ділянку загальною площею 1,81 га, яка включає в себе земельну ділянку площею 1,48 га та земельну ділянку 0,33 га, яка розташована на території с. Кульчин Жидичинської сільської ради належить [PERSON], яка померла 14.11.2012 року /а.с.9-11/. 16.07.2001 року [PERSON] склала заповітне розпорядження, відповідно до якого, приватизовану земельну ділянку площею 1,81 га, яка розташована на території с. Кульчин Жидичинської сільської ради заповіла своєму синові [PERSON] /а.с.28/. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1270 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом. Оскільки зміст заповіту від 16.07.2001 року, не охоплює все спадкове майно спадкодавця, то спадкування майна спадкодавця не охопленого заповітом здійснюватиметься за законом. В силу ч. 1 ст. 1261 ЦК України, спадкоємцями першої черги за законом, після смерті [PERSON] є її син [PERSON] Родинні відносини [PERSON] та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії ЯТ №664907 від [INFO], у якому матір'ю останнього вказано спадкодавця [PERSON] /а.с. 29/. Як вбачається з повідомлення Ківерцівської державної нотаріальної контори № 595/01-16 від 21.04.2017 року та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 47503882 від 21.04.2017 року, після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа № 101 за 2013 рік. 09.04.2013 року із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернувся син спадкодавця [PERSON] Інші спадкоємці до Ківерцівської нотаріальної контори не звертались і свідоцтво про право на спадщину не видавалося /а.с. 40-41/. Разом з тим, постановою Ківерцівської Державної нотаріальної контори № 525/02-31 від 03.04.2017 року, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на імя спадкодавця /а.с. 30/. Відповідно до ст. 328 ЦК України, особи вправі набути право власності на підставах, що не заборонені законом і згідно зі ст. 392 ЦК України, можуть звертатись до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити у відповідності до заявлених вимог. На підставі ст.ст. 328, 368, 370, 392, 1222, 1261, 1269-1270 ЦК України,

Outcome: approved