Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом про визнання незаконним та скасування наказу Філії «Городоцький райавтодор» №51-ВК від 03.12.2014р., поновлення на роботі дорожнім робітником філії «Пустомитівська ДЕД» ДП «Львівський облавтодор» ПАТ ДАК «Автомобільні дороги України» з 04 грудня 2014р., стягнення з Дочірнього підприємства «Львівській облавтодор» ПАТ ДАК «Автомобільні дороги України» середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 2 000 грн. моральної шкоди. Вимоги обґрунтовує тим, що з 1995 року і по 03.12.2014р. працював дорожнім робітником ДП філія «Городоцький райавтодор». Наказом №51 - ВК від 03.12.2014р. його звільнено з роботи у зв»язку з виходом на пенсію по досягненню пенсійного віку на підстав ст. 38 КЗпП України, вважає звільнення з роботи незаконним, оскільки заяви про звільнення за власним бажанням не писав. В судовому засіданні [PERSON] мотиви викладені у заяві підтримав, вимоги збільшив, просить про скасування також Наказу Філії «Городоцький райавтодор» №52-ВК від 03.12.2014р. про його звільнення з роботи з підстав п.1 ст. 40 КЗпП України, оскільки про звільнення у зв»язку із скороченням штату працівників йому не відомо, у встановленому законом порядку його не попереджали. Звільнення з роботи завдало йому і моральну шкоду, яку оцінює у 2 000 грн., оскільки зазнав моральних переживань, втратив душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані, поніс витрати на правову допомогу, що в сукупності негативно відобразилось на його здоров'ї. Просить позов задовольнити. Адвокат [PERSON] в судове засідання не з» явився, хоча був належно повідомлений про дату час і місце судового розгляду. Представник відповідача Бродюк С.С. позов визнала частково, пояснила, що 03.12.2014р. керівником філії «Городоцький райвтодор» [PERSON] було видано наказ №51-ВК про звільнення [PERSON] з роботи за власним бажанням без відповідної заяви останнього з метою виплати йому належних коштів при звільненні у більшому розмірі, а ніж при скороченні, оскільки позивач не погодився писати таку заяву, тому Наказ №51-ВК викинули, та керівником видано новий Наказ за №52-ВК про звільнення [PERSON] з роботи з посади дорожнього робітника 3-го розряду на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. З наказом №57 від 30.09.2014р. про майбутнє звільнення або переведення на роботу у філію «Пустомитівська ДЕД» позивач не повідомлявся, вважає, що хоч оскаржувані накази №51-ВК і № 52-ВК від 03.12.2014р. видані з порушенням норм КЗпП України, між тим таке звільнення з роботи [PERSON] не можна вважати вимушеним прогулом. Просить у позові відмовити. Третя особа [PERSON] позов заперечив з мотивів наведених представником відповідача в суді, просить в позові відмовити за безпідставністю. Представник третьої особи філії «Пустомитівська ДЕД» в судове засідання не з»явився повторно, про час, дату і місце судового розгляду повідомлявся належно. Заслухавши позивача [PERSON], представника відповідача Бродюк С.С., третю особу [PERSON], вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до переконання про часткове задоволення позову. За положенням ст. 3 ч.1, ст. ст. 4, 10, 11, 60, 61, 213 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Рішення суду обґрунтовується лише тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Із пояснень в суді позивача, долучених до матеріалів справи копій наказів №2 від 05.07.2002р., №16-ВК від 17.10.2002р., №9/1-ВК від 14.03.2003р., №32-ВК від 16.10.2003р., №9-Вк від 02.04.2004р.,№42-ВК від 24.12.2004р., №8-ВК від 26.03.2005р., №37/1-ВК від 17.10.2005р., №1-ВК від 27.03.2006р., №13\\І-ВК від 19.02.2007р., №37-ВК від 20.10.2006р., №72/1-ВК від 02.12.2007р., №66/1-ВК від 24.10.2008р., №170ВК від 17.03.2009р., №24-ВК від -1.04.2009р., №68-ВК від12.10.2009р., №8/1-ВК від 28.02.2011р., №35/1-ВК від 29.04.2011р., №17 від 28.02.2012р., №1 від 02.01.2013р., №26-ВК від 24.04.2013р., №67-ВК від 01.11.2013р., №11-ВК від 24.03.2014р., копії трудової книжки (а.с. 43-46, 86-112) убачається, що [PERSON] з 05.07.2002р. прийнятий на роботу у філію «Городоцький райавтодор» ДП «Львівський облавтодор» по переведенню із Городоцького районного дорожнього державного підприємства, зокрема з 24 квітня 2013р. переведений на основне місце роботи - дорожнім робітником 3-го розряду. Із копій Наказу ПАТ ДАК «Автомобільні дороги України» №168 від 25.09.2014р., Наказу ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» ДП Львівський облавтодор» №469 від 29.09.2014р. видно, що філію Городоцький райавтодор» реорганізовано шляхом приєднання до Філії «Пустомитівська ДЕД» ДП «Львівський облавтодор (а.с.21-23). Як убачається з пояснень представника відповідача Бродюк С.С. в суді, копії Наказу начальника філії «Городоцький райавтодор» №57 від 30.09.2014р., що їй, як старшому інспектору кадрів доручено у відповідності до чинного законодавства України до 03.10.2014р. вручити [PERSON] під розписку повідомлення про майбутнє звільнення з 03.12.2014р. з роботи у зв»язку із скороченням штату працівників та пропозицією переведення у філію «Пустомитівська ДЕД» ДП «Львівський облавтодор», що означене доручення керівника вона не виконала, підпис у письмових повідомлення про ознайомлення з Наказом вчинено не [PERSON] (а.с. 26, 38), що заяву про звільнення з роботи за власним бажання позивач відмовився писати, тому Наказ №51-ВК від 03.12.2014р. вона анулювала. Так, із копії Наказу №51-ВК убачається, що [PERSON] звільнено з посади дорожнього робітника філії «Городоцький райавтодор» ДП «Львівський облавтодор» на підставі ст. 38 КЗпП України про що також зроблено відповідний запис у його трудовій книжці (а.с.46). Із пояснень в суді третьої особи [PERSON], копій штатного розпису робітників філії «Городоцький райавтодор» та штатного розпису робітників філії «Пустомитівська ДЕД» ДП «Львівський облавтодор», Наказу №52-ВК від 03.12.2014р. (а.с. 17, 18, 19, 20, 27, 28) видно, що у зв»язку з реорганізацією філії «Городоцький райавтодор» та скороченням однієї посади дорожнього робітника, прийняв рішення про звільнення від займаної посади згідно п.1 ст. 40 КЗпП України [PERSON], який є особою пенсійного віку, при цьому про прийняте ним рішення позивача не повідомляв, іншої посади йому не пропонував. Із копії відомостей на виплату грошей №66 і №67 від 29.12.2014р.видно, що позивачу виплачено вихідну допомогу і розрахункові кошти в сумі 2 779,86 грн. (а.с.24,25). Суд погоджується й приймає до уваги доводи позивача [PERSON] про те, що його звільнення з займаної посади незаконне, Накази №51-ВК і №52-ВК від 03.12.2014р. про звільнення видані з порушенням вимог чинного законодавства. Так, стаття 38 КЗпП України передбачає розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника, тобто за його власним бажанням. Між тим, як видно із копії Наказу керівника філії «Городоцький райавтодор» №51-ВК від 03.12.2014р. [PERSON], позивача [PERSON] звільнено на підставі ст. 38 КЗпП України у зв»язку з виходом на пенсію по досягненню ним пенсійного віку (а.с.6). За положенням ст. 40, ст. 49-2 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав зазначених у п.1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Як видно із пояснень представника відповідача Бродюк С.С. в суді, про майбутнє вивільнення [PERSON] не попереджався взагалі, підпис про ознайомлення з Наказом керівника №57 від 30.09.2014р. (а.с.15) вчинено іншою особою, повідомлення про звільнення з займаної посади за п.1 ст.40 КЗпП України у зв»язку із скорочення штату працівників та пропозицією переведення на посаду дорожнього робітника філії «Пустомитівська ДЕД» позивач не отримував, інша посада йому не пропонувалась. Більше того, як ствердив в суді [PERSON], питання щодо звільнення [PERSON] із займаної посади у зв»язку з скороченням штатної одиниці (дорожнього робітника), з трудовим колективом філії «Городоцький райавтодор» не обговорювалось, про прийняте ним рішення, позивач не знав. Доказів, які б свідчили про те, що [PERSON] про наступне вивільнення попереджався у встановленому законом порядку, що позивачу пропонували переведення на посаду дорожнім робітником філії «Пустомитівська ДЕД» або ж пропонували іншу роботу, а він відмовився, відповідачем не подано, в суді не здобуто. Отже, оскільки позивача звільнено з роботи з грубим порушенням встановленого порядку, суд поновлює [PERSON] на роботі дорожнім робітником філії «Пустомитівська ДЕД» ДП «Львівський облавтодор» ПАТ ДАК «Автомобільні дороги України» з 04 грудня 2014р. Задоволюючи позов [PERSON] в частині поновлення на роботі дорожнім робітником філії «Пустомитівська ДЕД» ДП «Львівський облавтодор» ПАТ ДАК «Автомобільні дороги України», суд враховує і ті обставини, що позивач по суті з 1995 року працює у філії «Городоцький райавтодор», за час роботи зарекомендував себе сумлінним працівником, знаючим свою справу спеціалістом, доведені йому виробничі завдання виконував добросовісно та відповідально, у спілкуванні із співпрацівниками ввічливий, порушень трудової дисципліни не допускав, шкоди підприємству не завдавав, заходи дисциплінарного стягнення до нього не застосовувались. Відповідно до ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Так, згідно довідки №7 від 26.01.20015р. (а.с.40) про середню заробітну плату заробіток позивача [PERSON] за останні два відпрацьовані місяці, жовтень і листопад 2014р. складає 2 827 грн. 92 коп., а середньоденний - 113.1168 грн. (1300.97+1526.95=2827.92:25=113.1168). Отже, за час вимушеного прогулу в період з 04.12.2014р. по 03.03.2015р. в користь позивача [PERSON] належить стягнути з Дочірнього підприємства «Львівській облавтодор» ПАТ ДАК «Автомобільні дороги України» 6 900 грн. 12 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відмовляючи у стягненні 2 000 грн. моральної шкоди, суд виходить з того, що до юридичного складу, що є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв'язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. Ці обставини повинні бути належно доведені. Не відповідає змісту ст.237-1 КЗпП України стягнення з власника моральної шкоди лише на підставі заяви про наявність такої шкоди, якщо немає обставин, зазначених у частині першій ст. 237-1 КЗпП України /моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і необхідності додаткових зусиль для організації працівником свого життя/. Позивачем не надано, а в суді не здобуто жодних доказів, які б підтверджували заподіяння йому моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і необхідності додаткових зусиль для організації позивачем свого життя. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: partial