Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до Слов'янського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 19 березня 1994 року він уклав шлюб з [PERSON] і вона прийняла його прізвище. Шлюб зареєстрований Міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Горлівки Донецької області, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний актовий запис № 491 (Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]). У шлюбі народилися двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO] та син, [PERSON], [INFO]. Згідно даних Свідоцтв про народження ([NUMBER] та [NUMBER]) він та відповідачка є батьками цих дітей. Останніми роками взаємовідносини між ними погіршилися. Вони перестали досягати взаємопорозуміння у важливих життєвих та повсякденних побутових питаннях; навіть незначний привід міг спровокувати конфлікт. Найприкрішим був той факт, що свідками сварок ставали діти, що було для них психотравмуючою ситуацією. Враховуючи таке становище в сім'ї вони прийняли рішення, що подальше сумісне життя є нестерпним для них. Тому подружні стосунки між ними були припинені; 01 червня 2011 року він зібрав речі та покинув сім'ю. До цього часу вони з відповідачкою разом не проживають, спільного господарства не ведуть, сумісним побутом не пов'язані. Жодного разу за ці три роки вони не намагалися помиритися та поновити подружні стосунки. Кожен з них проживає окремо та має своє особисте життя. За взаємною згодою діти залишаться проживати з відповідачкою, яка займається їх вихованням. Матеріальну допомогу він надає і буде надавати в добровільному порядку. Спір про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, відсутній. Їх сім'я розпалася, зберегти її неможливо. Подальше перебування у шлюбі носить суто формальний характер та суперечить його інтересам. Просить суд розірвати шлюб між ним, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], укладений 19 березня 1994 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Горлівки Донецької області за актовим записом № 491. [PERSON] у судове засідання не з'явився, але надав до суду Заяву про розгляд справи за його відсутністю, на задоволенні позовних вимог наполягав (а.с.10). [PERSON] у судове засідання не з'явилася, але надала до суду Заяву в якій просила розглядати справу без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала, просила залишити їй шлюбне прізвище (а.с.13). Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обгрунтованість. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 19 березня 1994 року, який було зареєстровано Міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Горлівки Донецької області, актовий запис № 491 (а.с.4). Від шлюбу сторони мають двох дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER]) (а.с.5-6). Останніми роками взаємовідносини між сторонами погіршилися. Вони перестали досягати взаємопорозуміння у важливих життєвих та повсякденних побутових питаннях; навіть незначний привід міг спровокувати конфлікт. Свідками сварок ставали діти, що було для них психотравмуючою ситуацією. Враховуючи таке становище в сім'ї сторони прийняли рішення, що подальше сумісне життя є нестерпним для них. Тому подружні стосунки між ними були припинені. 01 червня 2011 року [PERSON] зібрав речі та покинув сім'ю. До теперішнього часу вони з відповідачкою разом не проживають, спільного господарства не ведуть, сумісним побутом не пов'язані. Жодного разу за ці три роки вони не намагалися помиритися та поновити подружні стосунки. Кожен з них проживає окремо та має своє особисте життя. За взаємною згодою діти залишаться проживати з відповідачкою, яка займається їх вихованням. Матеріальну допомогу на утримання дітей [PERSON] надає і буде надавати в добровільному порядку. Спір про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, відсутній. Їх сім'я розпалася, зберегти її неможливо. Подальше перебування у шлюбі носить суто формальний характер та суперечить інтересам позивача. В Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишити прізвище «[PERSON]». Таким чином у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї неможливе. На підставі викладеного,

Outcome: approved