Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] в якому просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму заборгованості за договором позики від 16.07.2014 року в розмірі 183 834,56 грн., яка складається з: 51 152,40 грн. - заборгованість по тілу позики, 2 783,20 грн. - 3% річних та суму заборгованості за договором позики грошових коштів від 29.01.2016 року, яка складається з заборгованості по тілу позики в розмірі 127 881,00 грн. та 3% річних в розмірі 2 017,96 грн. Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності просив позов задоволити. Відповідач в судове засідання не зявилась, про місце і час розгляду справи повідомлялась належним чином, про що свідчить конверт з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, який повернувся на адресу суду з відміткою поштового органу за закінченням терміну зберігання(а.с.53-55). В матеріалах справи зазначено, що 16.07.2014 р. між сторонами укладено договір позики грошових коштів, за яким [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти у сумі 2 000 доларів США з кінцевим терміном їх повернення до 16.01.2015 року. В подальшому, 29.01.2016 року позивачем надано відповідачу у тимчасове користування грошові кошти у розмірі 5 000 дол. США з кінцевим терміном повернення заборгованості 30.04.2016 року. Оскільки відповідач належним чином не виконувала взятих на себе зобовязань за договорами позики, тому позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі: 183 834,56 грн. ( сто вісімдесят три тисячі вісімсот тридцять чотири грн. 56 коп.), а саме, за договором позики грошових коштів від 16.07.2014 року: 51 152,40 грн. - забогованість по тілу позики, 2 783,20 грн. - 3% річних. За договором позики грошових коштів від 29.01.2016 року 127 881,00 грн. - заборгованість по тілу позики, 2 017,96 грн. - 3% річних. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне. Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. 16 липня 2014 року між сторонами було укладено договір позики грошових коштів, за яким [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти у сумі 2 000 дол. США, про що відповідачем надано розписку, з кінцевим терміном їх повернення до 16.01.2015 року. 29 січня 2016 року між сторонами було укладено договір позики грошових коштів, за яким [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти у сумі 5 000 дол.США, про що відповідачем надано розписку, з кінцевим терміном їх повернення до 30.04.2016 року. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В силу ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Судом встановлено, що за вищевказаними договорами позики на даний час згідно з розрахунком заборгованості щодо договору від 16.07.2014 року відповідачем неповернуто заборгованість за зобовязанням в розмірі 51 152,40 грн. та проценти за користування коштами в розмірі 2 783,20 грн. ( а.с.6). Згідно з розрахунком заборгованості щодо договору від 29.01.2016 року відповідачем не повернуто заборгованість за зобовязанням в розмірі 127 881,00 грн. та проценти за користування коштами в розмірі 2 017,96грн. ( а.с.8). Будь-яких доказів, які б спростовували надані Позивачем докази заборгованості за вказаними договорами позики, Відповідачем не надано. За таких обставин позовна вимога щодо стягнення з Відповідача суми заборгованості в розмірі 183 834,56 грн. основного боргу в користь Позивача є обґрунтованою та такою, що підлягають до задоволення. В той же час, відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи зазначене, Позивач також просила стягнути з Відповідача 3% річних за просторочення виконання грошового зобовязання. Проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання і, на відміну від пені, не є санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Таким чином, три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобов'язання. За розрахунком позивача, який не спростовано належними засобами доказування, сума 3% річних від простроченої суми за договором позики від 16.07.2014 року становить 2 783, 20 грн. , сума 3% річних від простроченої суми за договором позики від 29.01.2016 року становить 2 017,96 грн. За таких обставин позов у частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі є обгрунтованим та підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 526, 527 ч.1, 612, 625, 1046, 1049 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ч.1 ЦПК України,

Outcome: approved