Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до [PERSON] , Державного підприємства Парламентський телеканал «Рада» про захист честі, гідності та ділової репутації, в якій зазначив наступне. 28 лютого 2019 року позивачу стало відомо про поширення щодо нього відповідачем недостовірної інформації в прямому ефірі парламентського телеканалу «Рада», чим порушено його немайнові права на честь, гідність і ділову репутацію. [PERSON] фактично було звинувачено його у злочинній діяльності щодо розкрадання бюджетних коштів та порушення законодавства про вибори Президента України шляхом підкупу виборців. Поширення інформації відбулось 17 січня 2019 року в прямому ефірі парламентського телеканалу «Рада», який транслював брифінг народного депутата України [PERSON] . Під час брифінгу народним депутатом України [PERSON] було надано можливість виступити [PERSON] , який повідомив про відомі йому факти начебто злочинного «відмивання» бюджетних коштів, які планується використовувати для підкупу виборців на користь кандидата в Президенти України [PERSON] . Ним дослівно було сказано таке: «Для этого в Луганской области, в Луганской государственной администрации в лице исполняющего обязанности главы [PERSON] , который является креатурой и работает в связке и под прикрытием народного депутата от « [PERSON] края» [PERSON] , осуществляется тотальний отмыв бюджетных средств. Напомню, что в Луганской области из-за российской агрессии отсутствует областной совет и бюджетные средства области единолично распределяются главами областных администраций. Всего на подкуп голосов за президентскую кампанию, по подсчетам многих аналитиков и то, что обещали около 30 % Луганской области, что проголосуют за нынешнего Президента, необходимо примерно 100-120 миллионов гривен, из них планируют отмыть через фиктивные предприятия, представляя им многомиллионные подряды. Контролировать эти незаконные процессы через курирование сферы ЖКХ поставлен заместитель областной администрации Юрий [PERSON] . …Так вот, если как раз вернуться к тому, о чём я говорил: о тех подкупах и о тех суммах, которые сегодня так необходимы - это примерно 100-120 миллионов, как раз в договоре, который предусмотрен для этой фирмы, 400 миллионов, которые выиграла практически без конкурентов, предусмотрена сразу подпись предоплаты 30 %, это как раз 120 миллионов. То есть эта сумма, которую и тот же господин [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] планируют потратить на тот избирательный беспредел, который планируется проводиться у меня на Луганщине». Позивач вважає, що в даному випадку юридичний склад правопорушення має всі складові, які дають підстави для задоволення його позову. По-перше, інформація щодо позивача була поширена [PERSON] в прямому ефірі парламентського телеканалу «Рада», який транслював брифінг народного депутата України [PERSON] [INFO] року та того ж дня була розміщена в мережі Інтернет на каналі YouTube. Доказами цього є відеозапис виступу, який є в загальному доступі в мережі Інтернет. По-друге, поширена інформація стосується позивача, виконуючого обов`язки голови Луганської облдержадміністрації - обласної військово-цивільної адміністрації Філя Сергія Олександровича. У виступі відповідача його звинувачено у злочинній діяльності, яка полягає у зловживанні службовим становищем, розкраданні бюджетних коштів та підкупі виборців на користь одного з кандидатів у Президенти України. По-третє, поширена інформація є недостовірною. Позивач стверджує, що він не порушував законодавство України, не скоював злочинів, не займається підкупом виборців. Четверте, поширена щодо позивача недостовірна негативна інформація порушує його немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію. Вона створює в очах мільйонів глядачів образ його як злочинця, який нехтує законами України, вчиняє злочини, передбачені Кримінальним кодексом України. У поданій позовній заяві позивач просить: 1. Визнати недостовірною та такою, що принижує [PERSON] честь, гідність і ділову репутацію, інформацію про те, що він здійснював «відмивання» бюджетних коштів та планував їх використовувати на підкуп виборців, поширену під час брифінгу народного депутата України [PERSON] в прямому ефірі парламентського телеканалу «Рада» 28 лютого 2019 року. 2. Зобов`язати відповідача [PERSON] у строк 7 календарних днів з дня набрання законної сили судовим рішенням спростувати, поширену 28 лютого 2019 року в прямому ефірі парламентського телеканалу «Рада», недостовірну інформацію про [PERSON] , а саме те, що він здійснював «відмивання» бюджетних коштів та планував їх використовувати на підкуп виборців, шляхом оголошення на телеканалі «Рада» повідомлення наступного змісту: «Поширена мною інформація стосовно виконуючого обов`язки голови Луганської обласної державної адміністрації [PERSON] 28 [INFO] року в прямому ефірі телеканалу «Рада» під час брифінгу народного депутата України [PERSON] щодо «відмивання» ним бюджетних коштів та підкупу виборців, є недостовірною, не відповідає дійсності». 3. Зобов`язати відповідача парламентський телеканал «Рада» у строк 7 календарних днів з дня набрання законної сили судовим рішенням: - спростувати недостовірну інформацію про [PERSON] у спосіб оголошення про те, що судовим рішенням визнано недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність і ділову репутацію, інформацію, поширену [PERSON] [INFO] в прямому ефірі телеканалу «Рада» про те, що [PERSON] здійснював «відмив» бюджетних коштів та планував їх використовувати на підкуп виборців; - здійснити відеозапис спростування [PERSON] поширеної ним недостовірної інформації та оприлюднити його шляхом трансляції в ефірі телеканалу і розміщення у загальному доступі в мережі Інтернет на каналі [INFO] під назвою « [INFO] »; - видалити із загального доступу на каналі YouTube в мережі Інтернет відеозапис виступу [PERSON] [INFO] в прямому ефірі телеканалу «Рада»; - надати [PERSON] можливість надати відповідь шляхом створення відеозапису його виступу із спростуванням недостовірної інформації, поширеної [PERSON] , та трансляції цього виступу в ефірі телеканалу і розміщення його у загальному доступі на каналі YouTube в мережі Інтернет. 4.\~Стягнути з\~відповідача [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] \~понесені судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~у сумі\~1604,\~75\~грн., а також сплачені банківські послуги з прийому платежів у сумі 23,05 грн., сплачені поштові послуги з надсилання позовної заяви до суду у сумі 44,90 грн. 5. Стягнути з відповідача Державного підприємства Парламентський телеканал «Рада» на користь [PERSON] понесені судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у сумі 768, 40 грн. На виконання ухвали суду від 27.06.2019 представником відповідача [PERSON] адвокатом Постельгою І.В. до суду подано відзив на позов, згідно з яким відповідач позовні вимоги не визнає та зазначає наступне. Як вбачається\~з позовної\~заяви,\~позивач був\~виконуючим обов`язки\~голови Луганської\~облдержадміністрації -\~обласної військово-цивільної\~адміністрації,\~тобто був\~публічною особою. Якщо позивач\~-\~публічна особа,\~вона має\~бути готовою\~до підвищеного\~рівня критики,\~у порівнянні\~з приватною\~собою,\~в тому\~числі до\~критики у\~грубій формі.\~Адже публічні\~особи є\~об`єктом прискіпливої,\~інколи доскіпливої\~уваги суспільства,\~на яку\~вони погодилися,\~коли обрали\~політичну кар`єру.\~Аналізуючи виступ\~відповідача,\~тему для\~обговорення,\~місце його\~висловлювань,\~застосування засобів\~мовлення,\~слід зазначити\~про те,\~що висловлювання\~не можуть\~бути витлумачені\~як такі,\~що містять\~фактичні дані,\~незважаючи на\~те,\~що останні\~містять критичну\~оцінку подій,\~пов`язаних з\~діяльністю позивача. Інформація [PERSON] оголошена у виступі носить оціночний характер. Оціночні судження не підлягають доказуванню, а отже, не можуть бути спростовані. На виконання ухвали суду від 27.06.2019 представником відповідача Парламентський телеканал «Рада» до суду подано відзив на позов, згідно з яким телеканал «Рада» заперечує проти наведених позивачем правових підстав позову та повністю відхиляє позовні вимоги позивача до телеканалу «Рада». У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. В судове засідання представник відповідача [PERSON] адвокат Постельга І.В. не з`явилась, до суду подала заяву про розгляд справи без її участі. В судове засідання представник відповідача ДП Парламентський телеканал «Рада» не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи без його участі. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З досліджених\~в судовому\~засіданні фактичних\~обставин справи\~судом встановлено,\~що спір\~між сторонами\~виник з приводу того, що позивач [PERSON] вважає відповідача [PERSON] таким, що порушує його немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію, шляхом розповсюдження недостовірної інформації в прямому ефірі Парламентського телеканалу «Рада».\~Вказані правовідносини регулюються нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України та Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України\~№ 1\~від 27.02.2009 «Про судову\~практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України\~«Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Відповідно до ст. 7 Загальної декларації прав людини всі люди рівні перед законом і мають право, без будь-якої різниці, на рівний їх захист законом. Загальна декларація прав людини у статті 8 гарантує право кожної людини\~на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими\~главою 3\~цього Кодексу. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. З наведеного вище суд доходить висновку, що обраний позивачем спосіб захисту своїх цивільних прав та інтересів відповідає ст. 16 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Водночас, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв`язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Позивач [PERSON] , як особа, відносно якої\~поширено, як він вважає, недостовірну інформацію, скористався своїм правом та звернувся до суду з даним позовом до [PERSON] , Державного підприємства Парламентський телеканал «Рада», як до осіб, які поширили недостовірну інформацію, шляхом висловлення [PERSON] в прямому ефірі Парламентського телеканалу «Рада». Суд нагадує, що свобода преси дає громадськості одну з найкращих можливостей дізнатися про ідеї та позиції політичних лідерів і сформувати свій погляд на них. У більш загальному плані свобода політичних дискусій лежить в самій основі концепції демократичного суспільства, якою пройнята вся Конвенція. \~Відповідно, межі допустимої критики є ширшими, коли вона стосується власне політика, а не приватної особи. На відміну від останньої, перший неминуче і свідомо відкривається для прискіпливого аналізу кожного свого слова і вчинку як з боку журналістів, так і громадського загалу і, як наслідок, повинен виявляти до цього більше терпимості. Безсумнівно, пункт 2 статті 10 дає можливість захищати репутацію інших осіб, тобто всіх людей, і цей захист поширюється і на політиків також, навіть коли вони не виступають як приватні особи; але в цьому разі вимоги такого захисту мають розглядатися у зв`язку з інтересами відкритого обговорення політичних питань\~(рішення у справі\~«Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria) від 08.07.1986 р., статус рішення остаточне).\~ Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України\~«Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», позовна заява має містити, зокрема, відомості про те, в який спосіб була поширена інформація, що порушує особисті немайнові права позивача (заявника), яка саме інформація поширена відповідачем (відповідачами), із зазначенням часу, способу й осіб, яким така інформація повідомлена, інші обставини, які мають юридичне значення, посилання на докази, що підтверджують кожну з таких обставин, а також зазначення способу захисту, в який позивач бажає захистити своє порушене право. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Отже, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, право на спростування та відповідь має певний момент виникнення, що пов`язується з юридичним фактом правопорушення, протиправність якого полягає у складі правопорушення. Щодо\~поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, судом встановлено наступне. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Згідно з переглянутим у судовому засіданні переносним оптичним диском для збереження інформації,\~доданим до\~позовної заяви\~позивачем,\~на якому\~міститься відео\~з виступом\~ [PERSON] \~на брифінгу\~народного депутата\~України Гулака\~О.М.\~28.02.2019, відповідач [PERSON] зазначив: «Для этого в Луганской области, в Луганской государственной администрации в лице исполняющего обязанности главы [PERSON] , который является креатурой и работает в связке и под прикрытием народного депутата от « [PERSON] края» [PERSON] , осуществляется тотальний отмыв бюджетных средств. Напомню, что в Луганской области из-за российской агрессии отсутствует областной совет и бюджетные средства области единолично распределяются главами областных администраций. Всего на подкуп голосов за президентскую кампанию, по подсчетам многих аналитиков и то, что обещали около 30 % Луганской области, что проголосуют за нынешнего Президента, необходимо примерно 100-120 миллионов гривен, из них планируют отмыть через фиктивные предприятия, представляя им многомиллионные подряды. Контролировать эти незаконные процессы через курирование сферы ЖКХ поставлен заместитель областной администрации Юрий [PERSON] . …Так вот, если как раз вернуться к тому, о чём я говорил: о тех подкупах и о тех суммах, которые сегодня так необходимы - это примерно 100-120 миллионов, как раз в договоре, который предусмотрен для этой фирмы, 400 миллионов, которые выиграла практически без конкурентов, предусмотрена сразу подпись предоплаты 30 %, это как раз 120 миллионов. То есть эта сумма, которую и тот же господин [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] планируют потратить на тот избирательный беспредел, который планируется проводиться у меня на Луганщине». Таким чином, поширена інформація, що міститься у\~виступі [PERSON] , який був переглянутий у судовому засіданні, дійсно\~стосується позивача [PERSON] . Зазначена інформація, транслювалась в прямому ефірі Парламентського телеканалу «Рада» та, як зазначає позивач, в подальшому була розміщена на сайті YouTube, тобто була поширена в мережі Інтернет, таким чином зазначена інформація була доведена до невизначеного кола осіб. Вирішуючи питання про достовірність та визначаючи характер поширеної щодо позивача інформації, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до п. 19\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Оскільки, відповідно до діючого законодавства, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію, то тягар доказування того, що зазначена у виступі [PERSON] на брифінгу народного депутата, який транслювався в прямому ефірі Парламентського телеканалу «Рада», є достовірною покладається на відповідача [PERSON] . Стосовно інформації у виступі [PERSON] в прямому ефірі Парламентського телеканалу «Рада», а саме: «щодо відмивання [PERSON] бюджетних коштів та підкупу виборців», суд вважає цю інформацію фактичним твердженням, а не оціночним судженням, а отже ця інформація повинна бути доказана. Відповідно до ч. 3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Проте, під час розгляду цивільної справи судом, відповідач [PERSON] не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які підтверджували б зазначену у виступі інформацію щодо позивача. Достовірність інформації, відповідачем [PERSON] в суді не доведена. Аналізуючи зміст інформації, поширеної щодо позивача, суд доходить висновку, що вона є суспільно необхідною, тобто є предметом суспільного інтересу, і в даному випадку право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення. Проте поширення її без належного закріплення в рамках діючого законодавства порушує права позивача, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, а саме: мати репутацію особи, що не вчиняла протиправних дій та перешкоджає позивачу повно і своєчасно здійснювати свої особисті немайнові права. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст. 10 Конвенції. Суд, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, повинен визначити характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. В даному випадку відповідачем поширена негативна та недостовірна інформація про [PERSON] , а тому виходячи зі змісту висловів, зазначених у виступі відповідача, вона не може бути визнана судом оціночними судженнями, а є фактичним твердженням, однак належних та допустимих доказів щодо достовірності цієї інформації відповідачем [PERSON] суду надано не було. Отже, суд вважає встановленим факт поширення відповідачем [PERSON] невизначеному колу осіб недостовірної інформації, яка порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача [PERSON] , а позовні вимоги позивача щодо визнання інформації недостовірною такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про спосіб спростування інформації, суд враховує положення п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до якого, якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформація, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що способом спростування поширеної відповідачем інформації, який би сприяв найбільш повному відновленню порушення немайнового права позивача є зобов`язання [PERSON] спростувати поширену ним 28.02.2019 [INFO] в прямому ефірі Парламентського телеканалу «Рада» недостовірну інформацію про [PERSON] та зобов`язання спростувати недостовірну інформацію у розумний строк достатній для спростування, але не пізніше місяця з дня набрання судовим рішенням законної сили. Щодо вимог позивача про зобов`язання Державне підприємство Парламентський телеканал «Рада» спростувати недостовірну інформацію про [PERSON] у спосіб оголошення про те, що судовим рішенням визнано недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність і ділову репутацію, інформацію, поширену [PERSON] [INFO] в прямому ефірі телеканалу «Рада» про те, що [PERSON] здійснював «відмив» бюджетних коштів та планував їх використовувати на підкуп виборців; здійснити відеозапис спростування [PERSON] поширеної ним недостовірної інформації та оприлюднити його шляхом трансляції в ефірі телеканалу і розміщення у загальному доступі в мережі Інтернет на каналі [INFO] під назвою « [INFO] [PERSON] »; видалити із загального доступу на каналі YouTube в мережі Інтернет відеозапис виступу [PERSON] [INFO] в прямому ефірі телеканалу «Рада» та надати [PERSON] , можливість надати відповідь шляхом створення відеозапису його виступу із спростуванням недостовірної інформації, поширеної [PERSON] , та трансляції цього виступу в ефірі телеканалу і розміщення його у загальному доступі на каналі YouTube в мережі Інтернет, суд виходить з наступного. Відповідно до пунктів «б» та «в» частини першої етапі 67 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» телерадіоорганізація та її працівники не несуть відповідальності за поширення інформації, що не відповідає дійсності, у разі: б) якщо ця інформація є дослідним цитуванням заяв і виступів (усних і друкованих) посадових осіб органів державної влади та органів місцевого самоврядування, народних депутатів України, кандидатів на пост Президента України, кандидатів у народні депутати України та у депутати рад усіх рівнів, кандидатів на посади сільських, селищних, міських голів; в) якщо ця інформація розповсюджувалася без попереднього запису та містилася у виступах осіб, які не є працівниками телерадіоорганізації. Отже, оскільки 28 лютого 2019 року брифінг народного депутата Гулака Олександра Миколайовича, під час якого народними депутатом було надано можливість виступити відповідачу [PERSON] , розповсюджувався телеканалом «Рада» без попереднього запису і монтажу в прямій\~трансляції та\~розповсюджена інформація\~містилася у\~виступах осіб,\~які не\~є працівниками\~телеорганізації, на підставі пункту «в» частини першої статті 67 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» телеканал «Рала» та його працівники не несуть відповідальності за поширення інформації, яка в установленому законом порядку може бути визнана такою, що не відповідає дійсності. Відповідно до абзацу першого частини четвертої статті 276 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Телеканал «Рада» не є автором поширеної інформації, не поширював таку інформацію у своїй програмі чи передачі, а розповсюджував без попереднього запису (в прямому ефірі) виступ осіб, які не є працівниками телерадіоорганізації. Абзацом першим частини шостої статті 276 ЦК У встановлено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. У разі винесення судом рішення про спростування текст спростування поширюється телерадіоорганізацією в порядку, визначеному цим Законом (ч. 13 статті 64 Закону України «Про телебачення і радіомовлення»). Згідно із пунктом «і» частини першої статті 59 Закону Україна «Про телебачення і радіомовлення» телерадіоорганізація зобов`язана розмістити спростування поширеної інформації, визнаної недостовірною. Згідно із частиною першою статті 64 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» громадянин або юридична особа мають право вимагати від телерадіоорганізації спростування поширених у її програмі чи передачі відомостей, які не відповідають дійсності та/або принижують честь і гідність особи. Частиною сьомою статті 277 ЦК України визначено, що спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. У спростуванні має бути зазначено, які відомості не відповідають дійсності, коли і в якій програмі чи передачі вони були поширені телерадіоорганізацією (ч. 8 статті 64 Закону України «Про телебачення і радіомовлення»). Враховуючи вищевикладене, вимога позивача до ДП Парламентський телеканал «Рада» про зобов`язання спростувати недостовірну інформацію не ґрунтується на нормах Закону, оскільки відповідно до п. «і» частини першої статті 59 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» телеканал зобов`язаний саме розмістити спростування, а не спростовувати недостовірну інформацію. Частиною сьомою статті 64 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» визначено, що спростування повинно бути поширено тією ж телерадіоорганізацією і в такій же програмі чи передачі, що й відомості, які не відповідають дійсності, або в інший час за домовленістю з особою, права якої були порушені. Телеканал «Рада» відповідно до статутних завдань та цілей здійснює висвітлення діяльності Верховної Ради України, комітетів, комісій, народних депутатів України шляхом забезпечення трансляції та розміщення в ефірі телеканалу програм та передач. До повноважень телеканалу не належить організація діяльності парламенту, в тому числі і організація брифінгів народних депутатів України. Телеканал «Рада» не впливає на підготовку, порядок та хід проведення брифінгів народних депутатів (час початку та закінчення, порядок виступів, тривалість та ін.), а тільки здійснює їх трансляцію в прямому ефірі. Таким чином, оскільки телеканал «Рада» не є організатором брифінгів народних депутатів, на нього не може бути покладено обов`язок поширити спростування саме в програмі Брифінги народних депутатів України. Щодо вимог позивача до телеканалу «Рада» в частині зобов`язання телеканалу оприлюднити відеозапис спростування «шляхом розміщення в загальному доступі в мережі Інтернет на каналі YouTube. Спростування повинно бути поширено телеорганізацією в програмі чи передачі (ч. 7 статті 64 Закону України «Про телебачення і радіомовлення»). Позивачем не доведено, що Закон зобов`язує телеканали розміщувати власний продукт телеорганізації (програми та передачі, їх частини) у загальному доступі в мережі Інтернет, в тому числі створювати канали YouTube та поширювати на них відео. Також позивачем не повідомлено адресу електронного посилання, за яким, за його твердженням, розміщено в мережі Інтернет на каналі YouTube відеозапис виступу [PERSON] [INFO] в прямому ефірі телеканалу «Рада», який позивач просить видалити із загального користування. Крім того, право на відповідь регламентовано нормами статті 65 Закону України «Про телебачення і радіомовлення». Телеорганізація може\~відмовити особі\~у спростуванні\~поширеної інформації,\~якщо заяву\~про спростування\~та,\~аналогічно -\~заяву на\~відповідь (коментар\~чи власне\~тлумачення обставин\~справи),\~-\~було подано\~з порушенням\~вимог цього\~Закону (ч. 14 статті 64 Закону України «Про телебачення і радіомовлення»). Позивачем не було подано письмову заяву на відповідь (коментар чи власне тлумачення обставин справи у визначений законом термін. Таким чином, телеканал «Рада» не зобов`язана надавати позивачу право на відповідь. Враховуючи зазначене вище, суд вважає за необхідне зобов`язати Державне підприємство Парламентський телеканал «Рада» у строк не пізніше місяця з дня набрання судовим рішенням законної сили розмістити спростування [PERSON] поширеної ним 28 лютого [INFO] в прямому ефірі Парламентського телеканалу «Рада» недостовірної інформації про [PERSON] , а саме те, що він здійснював «відмивання» бюджетних коштів та планував їх використовувати на підкуп виборців. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] ,\~Державного підприємства\~Парламентський телеканал\~«Рада» про\~захист честі,\~гідності та\~ділової репутації підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 70 від 13.03.2019 про сплату судового збору у сумі 2 305, 20 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у цій справі, суд враховує, що позовна заява задоволена частково лише в частині позовних вимог до відповідача [PERSON] , а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача судовий\~збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1\~536 грн. 80 коп.

Outcome: partial