Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що позивач є власником будинку за адресою: вул. Пушкіна, 9, с. Іркліїв, Чорнобаївський район, Черкаська область. У вказаному будинку зареєстрований відповідач, який з 2014 року в будинку не проживає. Реєстрація відповідача у будинку перешкоджає позивачу в оформленні належної їй субсидії на житлово-комунальні послуги. У звязку з цим, посилаючись на приписи ЦК України та ЖК УРСР, позивач просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 06 грудня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання сторони не зявилися. Представник позивача за дорученням [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила слухати справу без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримала (а.с. 34). Відповідач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував (а.с. 35). Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлені наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10 грудня 2018 року № 148683347 позивач є власником житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Пушкіна, 9, с. Іркліїв, Чорнобаївський район, Черкаська область (а.с. 31). Факт реєстрації відповідача за адресою: вул. Пушкіна, 9, с. Іркліїв, Чорнобаївський район, Черкаська область підтверджується довідкою Іркліївської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 01 листопада 2018 року № 2285 (а.с. 16). Згідно з актом від 01 листопада 2018 року № 26, складеним депутатом Іркліївської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області [PERSON], свідками - [PERSON], [PERSON], засвідченим секретарем сільської ради [PERSON], відповідач не проживає у вказаному будинку з березня 2014 року (а.с. 17). Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. За ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 163 ЖК УРСР у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених ч. 1, п.п. 1 і 5 ч. 3 і ч. 4 ст. 71 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 71 ЖК УРСР встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК РСР). Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Враховуючи те, що відповідач більше чотирьох років не проживає у будинку за вказаною адресою реєстрації, домовленості про користування жилим приміщенням між сторонами у справі не встановлено, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Судом встановлено, що до розгляду справи по суті відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, а тому позивачу підлягає до повернення з державного бюджету 50 % судового збору, що складає 352,40 гривень. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved