Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON]) звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до Відкритого акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» (далі по тексту - відповідач, ВАТ НАСК «Оранта») про стягнення суми страхового відшкодування з урахуванням пені, понесених витрат та моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до умов укладеного між позивачем та відповідачем договору добровільного страхування транспортного засобу 100-37 № 118/11 від 28 травня 2013 року (далі по тексту - договір страхування) та додаткової угоди до нього, позивач зобов'язався здійснювати страхові платежі, а відповідач взяв на себе зобов'язання здійснити виплату страхового відшкодування у разі настання страхового випадку. Під час дії договору страхування, а саме 10 вересня 2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої застрахований автомобіль отримав механічні пошкодження. На виконання умов договору страхування, в цей же день позивачем було повідомлено відповідача про страховий випадок - пошкодження автомобіля KIA Soul, д.н. [NUMBER], внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, надавши всі необхідні документи для отримання страхового відшкодування. Оскільки виплату страхового відшкодування у встановлені законом строки відповідач не здійснив, позивач просить суд стягнути з нього дану виплату з урахуванням пені, витрат за послуги евакуатора, моральної шкоди та витрат на правову допомогу. Ухвалами суду від 17 березня 2014 року та 08 травня 2014 року відкрито провадження у даній справі, залучено до участі у ній в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] (далі по тексту - третя особа, [PERSON]) та призначено розгляд справи у судовому засіданні. У відбувшихся судових засіданнях позивач та його представник підтримали позовні вимоги, вважали їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Представник відповідача у відбувшихся судових засіданнях не заперечував проти задоволення позовних вимог, визнавши їх у повному обсязі, проте суд не приймає дане визнання, оскільки у наданій ним довіреності відсутні повноваження на вчинення таких дій. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що відмовляється від свого першочергового права на звернення з позовом до суду, передає це право [PERSON] та не заперечує проти того, щоб кошти були стягнуті на користь позивача. Вислухавши пояснення позивача, представників позивача, відповідача та третю особу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, 28 травня 2013 року між сторонами укладено договір добровільного страхування транспортного засобу 100-37 № 118/11, відповідно до умов якого було застраховано KIA Soul, д.н. [NUMBER]. Строк дії договору страхування встановлено з 01.06.2013 року по 31.05.2014 року з визначенням порядку розрахунку страхових платежів. Згідно з п. 2.2 частини 2 Загальних умов страхування даного Договору, страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі (премії, внески) у визначені Договором строки та виконувати інші умови цього Договору і Правил, а Страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування в порядку і на умовах, визначених цим Договором. Крім того, судом також встановлено, що 16 вересня 2013 року між сторонами було укладено Додаткову угоду до Договору добровільного страхування транспортного засобу 100-37 № 118/11 від 28.05.2013 року, відповідно до умов якої було змінено вигодонабувача зазначено у Договорі страхування на [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 985 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування. Згідно із ст. 3 Закону України «Про страхування» (далі по тексту - ЗУ «Про страхування») страхувальники мають право при укладанні договорів особистого страхування призначати за згодою застрахованої особи фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів) для отримання страхових виплат, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування. Частиною 4 статті 636 ЦК України визначено, що якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. Пунктом 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року встановлено, що договір страхування надає право третій особі (вигодонабувачу) вимагати від страховика здійснити страхову виплату на свою користь, тобто наділяє вигодонабувача правами страхувальника, хоча і не покладає на нього обов'язків останнього. У разі якщо судом буде встановлено, що вигодонабувач відмовився від пред'явлення позову до страховика або сума страхової виплати більша, ніж має отримати вигодонабувач, страхувальник/потерпілий не позбавлений права на пред'явлення позову про виплату страхового відшкодування на свою користь на загальних підставах. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалось сторонами у справі, вигодонабувач [PERSON] відмовилась від свого першочергового права на звернення з позовом до суду, в зв'язку з чим позивач [PERSON] має право на звернення до суду за захистом своїх порушених прав. Відповідно до ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Такі ж положення зазначені в ст. 16 ЗУ «Про страхування. За нормами ст. 6 ЗУ «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Згідно зі ст. 8 ЗУ «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Судом встановлено, що під час дії договору страхування, сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме 10 вересня 2013 року близько 10.40 годині на а/д Бердичів-Хмільник-Літин [PERSON], керуючи автомобілем KIA Soul, д.н. [NUMBER], не вибрала безпечної швидкості та не врахувала дорожню обстановку, стан транспортного засобу щоб постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого з'їхала на узбіччя та шляхом перевертання автомобіль занесло в кювет, в результаті було пошкоджено належний їй автомобіль. На виконання умов договору страхування, позивач 10 вересня 2013 року позивачем було повідомлено відповідача про страховий випадок - пошкодження автомобіля KIA Soul, д.н. [NUMBER], внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, надавши всі необхідні документи для отримання страхового відшкодування. Частиною 1 ст. 990 ЦК України, передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Так, пунктом 13.2. частини 2 Загальних умов страхування Договору встановлено, що виплата страхового відшкодування здійснюється на підставі заяви страхувальника (вигодонабувача) на страхову виплату та складеного Страховиком страхового акта, із визначенням розміру страхового відшкодування і, в строк до 15 (п'ятнадцяти) робочих днів після прийняття рішення (складання страхового акта) про виплату страхового відшкодування Страховик здійснює виплату страхового відшкодування. Відповідно до страхового акту № СТО-13-11824/1 від 19.11.2013 року, який погоджений з позивачем, відповідач зобов'язався здійснити виплату страхового відшкодування у розмірі 82 156,15 грн. Однак до теперішнього часу оплата не була проведена. За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. А частиною 1 статті 530 цього Кодексу встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до п. 10.4.3 частини 2 Загальних умов страхування Договору встановлено, що страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування у передбачений цим Договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування шляхом сплати страхувальнику (вигодонобувачу) пені у розмірі 0,1 % суми заборгованості за кожний день прострочення, але не більше з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє у період, за який нараховується пеня. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем та перевіреного судом, пеня за період з 10.12.2013 року по 11.03.2014 рік становить 3 106,18 грн. Беручи до уваги наведене, та те, що відповідач не заперечував факт настання страхового випадку, надання позивачем всіх необхідних документів для виплати страхового відшкодування, а також розміру виплат, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 82 156,15 грн., пені в сумі 3 106,18 грн. та витрат за послуги евакуатора у розмірі 2 000 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується заявленої позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди, судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушення нормальних життєвих зв'язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При визначенні суми моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд враховує моральні та фізичні страждання позивача, порушенням нормальних життєвих зв'язків та інші негативні наслідки та вважає, що позивачем доведено наявність моральних та фізичних страждань, а тому дана позовна вимога підлягає задоволенню. Крім того, у зв'язку із зверненням до суду позивачем були понесені витрати за юридичні послуги в розмірі 2 000 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи відповідним договором та квитанцією. Згідно зі ст. 79 Цивільного процесуального кодексу України витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат пов'язаних з розглядом судової справи та підлягають розподілу за правилами ст. 88 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved