Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-20 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «БМ Банк» про визнання недійсним кредитного договору. Позовні вимоги мотивує тим, що 09.04.2008 року ним згідно відповідної заяви укладено кредитний договір №4/55/090408 про надання на власні потреби коштів в сумі 60 000 доларів США. Зазначає, що вказаний договір укладений в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, оскільки банк не надав повну інформацію щодо сукупної вартості кредиту, умов кредитування тощо. Вважає запропонований банком ануїтетний метод погашення кредиту невигідним перед класичним методом, що підтверджується відповідними математичними розрахунками. Вказує, що не підписував повідомлення позичальника про умови кредитування. Просить суд на підставі вимог ст.203, 215 ЦК України визнати недійсним укладений між сторонами кредитний договір №4/55/090408 від 09.04.2008 року та застосувати наслідки недійсності правочину. Ухвалю суду від 19.04.2018 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого ПАТ «БМ Банк» просив суд відмовити в задоволенні даного позову, оскільки, банком у відповідності до вимог закону належним чином повідомлено позивача про умови кредитування, сукупну вартість кредиту, а тому немає підстав для визнання недійсним оспорюваного кредитного договору. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених в позовній заяві. Просили суд позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала з підстав, зазначених у відзиві. Просила суд відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов безпідставний та не підлягає до задоволення. Відповідно до ст.1050 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п?ятою та шостою ст. 203 цього кодексу. Судом встановлено, що 09.04.2008 року між [PERSON] та ТзОВ «БМ Банк» (який в подальшому змінив назву на ПАТ «БМ Банк») укладено кредитний договір №4/55/090408 (далі кредитний договір), за яким позивачу надано кредит у розмірі 60000 доларів США строком погашення до 06.04.2018 року під 14 % річних шляхом перерахування вказаних коштів на відповідний розрахунковий рахунок для поточних потреб (а.с. 59-70). Для забезпечення виконання взятих зобов?язань по кредитному договору, між сторонами було укладено договір іпотеки №4/55/090408 від 29.04.2008 року (а.с.73-77). Із змісту ст. 56 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст.1, 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції що була чинною на момент укладення кредитного договору), ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» в їх системному звязку вбачається, що банк, які фінансова установа при видачі споживчого кредиту зобовязаний надати споживачу усю необхідну інформацію, в тому числі і щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. В обґрунтування позовних вимог, позивач вказував про недотримання банком вимог вищезазначених норм закону, проте, суд вважає такі доводи безпідставними, виходячи з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ч.3 ст.639 ЦК України якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Судом встановлено, 07.04.2008 року позивачем підписано та подано відповідачу заяву на отримання кредиту із застосування ануїтетного способу та повідомлення позичальника про умови кредитування ТзОВ «БМ Банк» (а.с.78-81). Отже, підписавши спірний кредитний договір з додатками, позивач підтвердив своє волевиявлення на умови повернення кредиту, що конкретно зазначені у даному правочині та його додатках. Крім того, за змістом повідомлення про умови кредитування від 08.04.2008 року позивач отримав від банку інформацію, зазначену в ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Із матеріалів справи також вбачається, що в якості додатків до кредитного договору позивач отримав графік погашення платежів та інформацію про сукупну вартість кредиту (а.с.65-70). За таких обставин суд вважає, що банк належним чином з дотриманням вимог закону при укладенні кредитного договору повідомив позивача про усю необхідну інформацію щодо кредиту. Крім того, позивач, підписавши заяву та отримавши кредитні кошти, вчинив дії, що свідчать про прийняття ним умов кредитного договору, оскільки, [PERSON] сплачував наявну у нього кредитну заборгованість та 29.12.2014 року між сторонами було укладено додаткову угоду до кредитного договору, що свідчить про прийняття та погодження позивача з мовами кредитного договору (а.с.714-72). Доводи позивача та його представника про факт підробки підпису [PERSON] у повідомленні позичальнику про умови кредитування не підтверджені висновком експертизи, а сам факт порушення з цього приводу кримінальної справи не являється належним доказом (а.с. 24, 25). Крім того, позивач, із посиланням на дані онлай-калькулятора, вказував, що за наявних істотних умов кредитного договору, перевага класичного методу отримання кредиту перед ануїтетним становить 9944,56 доларів США (а.с.18, 19). Однак, такі математичні розрахунки, в даному випадку, не впливають на правильність вищевикладених висновків суду. Зокрема, позивач у заяві на кредит з власної ініціативи вибрав ануїтетний метод погашення кредиту (а.с.78), а із змісту проведених розрахунків (а.с.18, 19) не вбачається застосування формули розрахунку, вказаної банком у повідомленні позичальника про умови кредитування (а.с.80). Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що всупереч ст. 60 ЦПК України позивач та його представник не довели та не підтвердили жодними належними та допустимими доказами факт умисного приховування чи ненадання працівниками банку будь-якої інформації, яка впливає на вчинення оспорюваного правочину. Отже, при укладенні оспорюваного позивачем правочину, суд не вбачає порушень вимог ст. ст.203 210, 215, 216, 1054 Цивільного кодексу України, Закону України «Про захист прав споживачів», а тому приходить до висновку що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю вимог.

Outcome: dismissed