Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] (далі відповідач) на свою користь інфляційні втрати за період з 01.03.2017 по 31.01.2020 в сумі 4200,18 грн., 3 % річних за період з 01.03.2017 по 29.02.2020 в сумі 1375,47 грн., проценти від суми боргу за безпідставне користування за період з 02.03.2017 по 29.02.2020 в розмірі 7111,98 грн., всього 12687,63 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 30.03.2005 відповідач взяв у [PERSON] в позику грошові кошти в розмірі 500,000 доларів США, які зобов`язався повернути до 31.12.2005, та 150,00 доларів США, які зобов`язався повернути до 31.08.2005. На підставі договору про відступлення права вимоги від 29.06.2006, [PERSON] відступив свої права кредитора у вказаному зобов`язанні позивачу. У зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язань щодо повернення позики, позивач звернувся до суду з позовом. В ході розгляду справи сторони уклали мирову угоду, визнану ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 20.11.2008, згідно умов якої відповідач зобов`язався сплатити заборгованість протягом 2009. Відповідачем було частково виконано умови мирової угоди. Залишок заборгованості в розмірі 3423,42 грн. відповідач позивачу не повернув. У зв`язку з наведеним позивач звернувся до суду з позовом. Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11.02.2013 з відповідача на користь позивача стягнуто інфляційні втрати в розмірі 674,02 грн. та 3 % річних в розмірі 359,41 грн., всього 1033,43 грн. Виконавчі листи були подані до органів державної виконавчої служби, проте заборгованість не була сплачена. Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24.05.2017 стягнуто з відповідача на користь позивача інфляційні втрати за період з січня 2013 по лютий 2017 в сумі 4278,30 грн., 3 % річних 517,86 грн., проценти від суми позики за період з 01.12.2008 по 01.03.2017 в сумі 3385,66 грн., моральну шкоду в сумі 7051,28 грн. та судові витрати в розмірі 50,00 грн. Виконавчий лист був пред`явлений до виконання, проте заборгованість не була сплачена. Сума заборгованості відповідача станом на 01.03.2017 складає 15283,10 грн. Внаслідок цього інфляційне збільшення суми боргу за період з 01.03.2017 по 31.01.2020 складає 4200,18 грн.. 3 % річних від суми боргу за весь час прострочення складають 1375,47 грн., проценти від суми боргу за період з 01.03.2017 по 29.02.2020 складають 7111,98 грн. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 16.11.2020 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи, суд проводить заочний розгляд справи та вирішує її на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Згідно заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 24.05.2017, стягнуто з відповідача на користь позивача інфляційні витрати за період з січня 2013 по лютий 2017 в сумі 4278,30 грн., 3 % річних за період з 26.12.2012 по 01.03.2017 в сумі 517,86 грн., проценти від суми позики за період з 01.12.2008 по 01.03.2017 в сумі 3385,66 грн., моральну шкоду в сумі 7051,28 грн. та судові витрати в розмірі 50,00 грн. Всього згідно вказаного вище рішення Московського районного суду м. Харкова від 24.05.2017 стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 15283,10 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається з доводів позовної заяви та листа Московського ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 25.02.2020, вказане вище рішення не виконано, заборгованість не сплачена. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3 % річних. Всього індекс інфляції за період з 01.03.2017 по 29.02.2020 складає 24,6 %. Відповідно, інфляційні втрати від знецінення національної валюти, в якій виражене грошове зобов`язання, складають 3759,64 грн. (15283,10 грн. Х 24,6 %). Три проценти річних від невиконаного грошового зобов`язання за період з 01.03.2017 по 29.02.2020, тобто за 1095 днів, складають 1375,48 грн. (15283,10 грн. Х 3% /365 днів Х 1095 днів). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача індексу інфляції та трьох процентів річних в загальному розмірі 5135,12 грн. Як вбачається з доводів позовної заяви, розрахунку процентів від суми боргу та листа НБУ від 19.02.2020 № 31-0005/8914, позивач також просить стягнути з відповідача проценти за користування грошовими коштами в розмірі облікової ставки НБУ на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Між тим, як вбачається із заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 24.05.2017, грошові кошти в розмірі 15283,10 грн. є не сумою позики, а мають іншу правову природу. Вказані грошові кошти в розмірі 15283,10 грн. складаються з інфляційних втрат, процентів за користування грошовими коштами, судових витрат та суми, стягнутої в якості відшкодування моральної шкоди. Крім того, як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в п. 91, 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, відповідно до частини першої статті\~1048\~та частини першої статті\~1054 ЦК України\~кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Враховуючи, що строк договору позики сплив та грошові кошти в розмірі 15283,10 грн. є не сумою позики, а мають іншу правову природу, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування зазначеними грошовими коштами на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, суд на підставі ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial