Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] звернувся до Новомосковського міськрайонного суду з позовом до [PERSON], третя особа відділ реєстрації та обліку громадян виконкому Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: будинок № 28, розташований по вул. Травневій м. Новомосковську Дніпропетровської області. В обґрунтування свого позову [PERSON] зазначає, що він є власником буднику № 28, що розташований по вул. Травневій м. Новомосковську Дніпропетровської області. Підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу від 28 грудня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №4199, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 109533990 від 28 грудня 2017 року. На момент купівлі будинку позивачу було повідомлено продавцем, що в будинку залишився зареєстрованим [PERSON], який з січня 2015 року не проживає за вказаною адресою, оскільки перебуває на території РФ та не бажає повертатися в Україну. Таким чином, [PERSON] зазначає, що відповідач не проживаючи в будинку, який належить йому на праві власності, порушує його права власника, закон не передбачає перехід прав та обовязків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житловим приміщенням колишніх членів сім'ї колишнього власника, у випадку зміни власника будинку, а тому позивач наполягає на тому, що [PERSON] втратив право користування зазначеним жилим приміщенням. Відповідач в судове засідання не з'явився, вважається таким, що повідомлений належним чином, тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причину неявки суду не повідомив. Ухвалою суду від 30 березня 2018 року відкрите провадження у справі. За результатами підготовчого провадження відповідною ухвалою суду справу призначено до розгляду по суті. Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено,\~що позивач\~є власником\~будинку №\~27\~по вул.\~Травневій в\~м.\~Новомосковську Дніпропетровської\~області,\~який належить\~йому на\~підставі договору\~купівлі-продажу\~житлового будинку\~від 28\~грудня 2017\~року,\~посвідченого приватним\~нотаріусом Новомосковського\~міського нотаріального\~округу [PERSON],\~зареєстрованого в\~реєстрі за\~№ 4199,\~що також\~підтверджується інформаційною\~довідкою з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна №109533990 від 28.12.2017 року. У пунктах 7 вищезазначеного договору, продавець засвідчив зокрема, що на момент укладення договору відносно нерухомого майна не укладено будь-яких договорів з відчуження чи щодо користування з іншими особами, відносно цього майна не встановлено сервітуту ні за договором, ні за законом, ні за заповітом або рішенням суду, треті особи не мають прав на нерухоме майно, а також на момент підписання договору продавець підтвердив, що малолітні та/або неповнолітні діти, непрацездатні, недієздатні, обмежено дієздатні та інші особи, не мають права власності та/або користування на відчужуване нерухоме майно. Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеним законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Згідно домової книги, а також у відповідності до відомостей відділу адресно-довідкової роботи Управління паспортної роботи громадянства та реєстрації фізичних осіб ГУ ДМС України у Дніпропетровській області в зазначеному будинку зареєстрованим значиться відповідач по справі [PERSON]. Суду подано акт від 26 лютого 2018 року, складений за участю сусідів, у відповідності до якого [PERSON] зареєстрований, але не проживає в [INFO] з 2013 року. У відповідності до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавленні права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою. З огляду на те, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15). Як зазначає у своєму позові [PERSON], наявність реєстрації відповідача у належному йому на праві власності будинку, заважає йому вільно розпоряджатися своєю власністю, у звязку з чим суд вважає за необхідне визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком №27 по вул. Майській в м. Новомосковську Дніпропетровської області. Даних про наявність будь-якої домовленості між позивачем та відповідачем з приводу користування житловим приміщенням, а також доказів про поважність причин відсутності відповідача у житловому приміщенні за місцем реєстрації суду не надано. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved