Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до фізичної особи - підприємця [PERSON] про захист прав споживачів. \~ \~ \~ \~В підтвердження позову позивач посилається на те, що 08 червня 2020 року він уклав з договір (індивідуальний номер замовлення ІО 00021) з Фізичною особою - підприємцем [PERSON] про виготовлення та передачу у власність ПВХ конструкцій. Відповідно до п. 2.1 договору, вартість виробів становить 10 583,00 ( десять тисяч п`ятсот вісімдесят три) гривні. В день укладання договору ним було внесено завдаток у розмірі - 3 853,00 ( три тисячі вісімсот п`ятдесят три) гривні, що відображено у п. 2.2. договору та підтверджується платіжним документом від 08.06.2020. В п. 3.1.1. договору встановлено, що борг до «передачі у власність» повинен бути погашений замовником не пізніше 20 днів з дня внесення завдатку. На виконання своїх зобов`язань за договором, 09.06.2020, він сплатив відповідачу ще 1 000,00 ( одну тисячу) гривень та 12.06.2020, сплатив ще 6 000,00( шість тисяч) гривень, що підтверджується товарними чеками № 1193 від 09.06.2020 та № 1741 від 12.06.2020. Таким чином, мною було вчасно сплачено повну вартість виробів у відповідності до умов пунктів 2.1. та 3.1.1. договору. Разом з цим, п. 3.2 договору покладено на відповідача обов`язок передати у його власність виготовлені вироби упродовж 21-го робочого дня після оплати виробів у повному обсязі. \~ \~ \~ \~З урахуванням здійснення ним 12.06.2020 останнього платежу у розмірі 6 000,00 гривень, яким було повністю сплачено вартість виробів, кінцевою датою передачі йому у власність виготовлених виробів є 14.07.2020. Проте, до теперішнього часу вироби йому не передано. \~ \~ \~ \~Таким чином, на теперішній час він залишився без виробів та без сплачених грошових коштів за них. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Також за вимогами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Свій обов`язок з оплати вартості виробів він виконав у повній відповідності до умов договору. Проте, в порушення п. 2.1. договору відповідачем не передано йому вироби до теперішнього часу. \~ \~ \~ \~Нечесна підприємницька практика включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Таким чином, відповідачем було грубо порушено умови укладеного договору та чинного законодавства, внаслідок чого, він має право на розірвання договору, повернення сплаченої суми коштів і відшкодування збитків. У зв`язку з відсутністю у нього можливості за договором розірвати його у випадку збільшення ціни, така норма договору порушує його права та є недійсною. Поведінка відповідача свідчить про ведення останнім нечесної підприємницької практики, що спрямована на отримання неправомірного прибутку. \~ \~ \~ \~Таким чином, він вважає, що має право на розірвання договору та повернення сплачених ним грошових коштів у розмірі 10 853,00 гривень. \~ \~ \~ \~У відповідності до положень статей 4, 22 Закону «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди в разі порушення їх прав. \~ \~ \~ \~Так, внаслідок порушення його прав, як споживача, змінився його звичний спосіб життя, адже раніше він міг займатися своїми справами. Він не тільки не отримав продукцію, за яку сплатив кошти у повному обсязі, але й змушений тепер витрачати свій час і сили на повернення своїх грошей. Спостерігаючи за порушеннями відповідача умов договору, в нього взагалі виникають сумніви щодо виконання останнім вимог Закону у добровільному порядку. Будучи чесним і законослухняним громадянином, він змушений виступати в\~ролі прохача,\~чим грубо\~порушується його\~людська гідність\~ все\~це негативно\~позначається на\~його здоров`ї\~і самопочутті. Перелічені обставини порушують його права та законні інтереси, як споживача. Ситуація, що виникла між ним та відповідачем, негативно відображається на його психічному та емоційному стані, він став знервованим та дратівливим. У зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі 20 000,00 ( двадцять тисяч) гривень, розірвати договір від 08.06.2020, укладений між ним та фізичною особою - підприємцем [PERSON] , стягнути з відповідача на його користь: сплачені кошти відповідно до умов договору в розмірі - 10 853,00 гривень та судові витрати у вигляді витрат по оплаті юридичних послуг у розмірі 7 870,00 гривень. 29 вересня 2020 року ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 29 жовтня 2020 року на 12 годин 00 хвилин. 29 жовтня 2020 року ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 16 лютого 2021 року ухвалою суду підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду на 16 березня 2021 року на 09 годин 00 хвилин. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, в адресованій суду заяві підтримує позовні вимоги і просить розглядати справу за його відсутності за наявними в справі матеріалами, не заперечує проти заочного розгляду справи. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, повідомлялася про час і місце розгляду справи належним чином, відзив на позов і заперечення суду не подала. Про поважні причини неявки суду не повідомила, тому суд вважає за можливе розглянути справу за її відсутністю в заочному судовому засіданні. Як передбачено ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як, відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання та не подала відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини на які посилалася позивач, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до наступного. На підставі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених сторонами обставин. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними (ст. 77 ЦПК України) та допустимими (ст. 78 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, згідно ст.82 ЦПК України, підставою для звільнення від доказування є обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набуло законної сили, які не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з матеріалів справи, позивач 08 червня 2020 року уклав договір (індивідуальний номер замовлення ІО 00021) з відповідачем фізичною особою - підприємцем [PERSON] про виготовлення та передачу у власність ПВХ конструкцій. Відповідно до п. 2.1 договору, вартість виробів становить 10 583,00 ( десять тисяч п`ятсот вісімдесят три) гривні. В день укладання договору позивачем було внесено завдаток у розмірі - 3 853,00 ( три тисячі вісімсот п`ятдесят три) гривні, що відображено у п. 2.2. договору та підтверджується платіжним документом від 08.06.2020. В п. 3.1.1. договору встановлено, що борг до «передачі у власність» повинен бути погашений замовником не пізніше 20 днів з дня внесення завдатку. На виконання своїх зобов`язань за договором, 09.06.2020, позивач сплатив відповідачу 1 000,00 ( одну тисячу) гривень та 12.06.2020, сплатив ще 6 000,00 ( шість тисяч) гривень, що підтверджується товарними чеками № 1193 від 09.06.2020 та № 1741 від 12.06.2020. Таким чином, він вчасно сплатив повну вартість виробів у відповідності до умов пунктів 2.1. та 3.1.1. договору. Разом з цим, п. 3.2 договору покладено на відповідача обов`язок передати у власність позивачу виготовлені вироби упродовж 21-го робочого дня після оплати виробів у повному обсязі. З урахуванням здійснення позивачем 12.06.2020 останнього платежу у розмірі 6000,00 ( шість тисяч) гривень, було повністю сплачено вартість виробів, кінцевою датою передачі йому у власність виготовлених виробів є 14.07.2020. Проте, до теперішнього часу відповідачем вироби йому не передано. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (п. 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (п. 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (п. 3). Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:1) договори та інші правочини;2) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Ст. 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Також за вимогами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Позивач свій обов`язок з оплати вартості виробів виконав повністю. Відповідач до теперішнього часу не виконав свої зобов`язання за договором після тримання коштів позивача у повному обсязі. У відповідності до положень п. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Відповідно до ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється. Відповідачем було грубо порушено умови укладеного договору та чинного законодавства, внаслідок чого, суд вважає, що позивач має право на розірвання договору, повернення сплаченої суми коштів і відшкодування збитків. Пунктом 1 ст. 6 Закону «Про захист прав споживачів» також встановлює обов`язок продавця (виробника, виконавця) передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. У відповідності до положень статей 4, 22 Закону «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди в разі порушення їх прав. Крім того, відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно з положеннями пункту 2\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами\~Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію\~Закону України «Про захист прав споживачів»\~чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.03.1995, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за положеннями Конституції України, зокрема статей 32, 56, 62 чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів. За таких обставин позовні вимоги в частині стягнення з фізичної особи\~-\~підприємця [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди підлягають задоволенню частково, а саме у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень. У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Суд вважає, що відповідач ФОП [PERSON] порушила права позивача, отримавши грошові кошти за виготовлену продукцію, але до теперішнього часу виготовлені вироби позивачу не передала, тому повинна бути за це відповідальною. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 10\~853 (десять\~тисяч вісімсот\~п`ятдесят три)\~гривні підлягають задоволенню повністю. У відповідності до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до ч.1 ст.259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. На підставі ст. 15 ЦК України,

Outcome: partial