Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Свій позов обґрунтовує тим, що він є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування квартири від 25.11.1996 року серії ААА №851735, посвідченого державним нотаріусом Другої Луцької державної нотаріальної контори. У вказаній квартирі також зареєстровані відповідачі [PERSON] , який є його сином та [PERSON] , який не є членом його сім`ї. Однак, за вказаною адресою не проживають з 2013 року, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть. Покликаючись на викладені обставини, просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням: квартирою [ADDRESS] . Представник позивача подала суду заяву про розгляд справи у її та позивача відсутності, заявлені вимоги підтримує із підстав вказаних у позовній заяві. Просить суд позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідачі в судове засідання не з`явилися будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчать матеріали справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування квартири від 25.11.1996 року серії ААА №851735, посвідченого державним нотаріусом Другої Луцької державної нотаріальної контори (а.с. 8). Згідно будинкової книги вбачається, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані, зокрема, [PERSON] , [PERSON] (а.с. 9-12). При перевірці Луцького ВП ГУНП України у Волинській області за адресою [ADDRESS] встановлено, що [PERSON] , [PERSON] за вказаною адресою не проживають з 2013 року (а.с.14). Відповідно до ст.ст.\~319\~\~ч.1,\~321\~ч.1,\~391\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та права розпорядження своїм майном. Права власника квартири визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України, згідно з якими власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб, розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. За змістом ч.1\~ст. 405 ЦК України\~та ч.1\~ст. 156 ЖК України\~члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у\~квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником, а якщо такої угоди не було укладено, то - нарівні з власником. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином,\~вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.\~71,\~72,\~116,\~156 ЖК України;\~ст. 405 ЦК України). Саме таку правову позицію висловила\~колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у рішенні від 31 січня 2011 року та Верховний Суд України в постанові від 16.01.2012 року. У відповідності до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Отже, судом були вчинені усі процесуальні дії з метою реалізації сторонами своїх процесуальних прав та здійснення ними процесуальних обов`язків, зокрема належним чином були повідомлені відповідачі, однак вони в судове засідання не з`явилися, не надали суду заперечень проти позову та доказів того, що їм чинились перешкоди у користуванні спірним житлом або причини, у зв`язку з якими вони були відсутні за місцем своєї реєстрації є поважними. На підставі ст.ст. 150, 156 ЖК України,

Outcome: approved