Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду 27 листопада 2013 року з позовом до відповідача [PERSON] мотивуючи свої вимоги тим, що 30 серпня 2012 року [PERSON] отримала від нього 5 000,00 доларів США, про що свідчить відповідна розписка. Термін повернення боргу було визначено у розписці - 01 травня 2013 року. За весь час відповідач повернула лише 200,00 доларів США, потім почала уникати його, змінила номер телефонного зв'язку та взятих на себе грошових зобов'язань не виконує. Станом на 18 листопада 2013 року у [PERSON] утворився боргу у розмірі 4 800,00 доларів США, що відповідно до курсу НБУ на день подачі позову і складання розписки становить 38 366,40 грн. (100 доларів США=799,3000 грн.) Позивач просить стягнути з відповідачки суму основного боргу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 38 443,13 грн., 3% річних у розмірі 76,73 грн. та сплачений ним судовий збір у розмірі 389,82 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, представник позивача [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягає (а.с.13). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином (а.с.10-11). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] 30 серпня 2012 року взяла у [PERSON] в борг грошові кошти в розмірі 5 000,00 доларів, які зобов'язувалась повернути до 01 травня 2013 р., однак в обумовлений сторонами строк відповідач борг не повністю не повернула, сплативши лише 30 жовтня 2012 року 200,00 доларів США (а.с. 6 - копія розписки). Згідно зі ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. У листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] надала позивачу розписку про отримання в борг грошей, а отже сторони дотримались письмової форми договору. В судове засідання відповідач не з'явилася, докази на спростування позовних вимог суд не надала. Спірні правовідносини регулюються статтями1046-1049 ЦК України, відповідно до положень яких за договором позики позикодавець передає позичальнику у власність гроші, а позичальник зобов'язується повернути таку ж суму. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких встановлюється договором. Позичальник повинен повернути гроші в обумовлений договором позики термін. За змістом положень ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Нормами ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд вважає встановленим факт невиконання відповідачем грошового зобов'язання, тому вимоги позивача щодо стягнення основного боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних підлягають задоволенню. Борг відповідача перед позивачем становить 38 366,40 гривень, згідно заявлених вимог відповідно до курсу валют встановленого розпорядженням Національним банком України станом на 18.11.2013 р. з розрахунку 799,30 грн. за 100 доларів США (а.с.16 - витяг). 3 % річних на момент пред'явлення позову становить 539 грн. 18 коп.: 38 366,40 грн. х 3% / 365 днів х 171 днів = 539,18 грн. На підставі ч. 1ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач [PERSON] поніс і документально підтвердив витрати по сплаті судового збору в сумі 389,82 грн. (а.с. 1), які підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved