Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до Новомосковського міськрайонного суду з позовом до [PERSON], в якому просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], 10 березня 2004 року у них народився син [PERSON]. 27 травня 2009 року шлюб між подружжям було розірвано. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду від 18 березня 2009 року з [PERSON] на користь відповідача, на утримання сина [PERSON], [INFO], стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення нею повноліття. 07.11.2015 року позивач зареєстрував шлюб з [PERSON], та 04 серпня 2017 року у них народився син [PERSON]. Оскільки тепер на утриманні позивач має ще одну малолітню дитину, яка потребує матеріального забезпечення, тому просить зменшити розмір аліментів, що стягуються на утримання сина [PERSON], з 1/4 частини до 1/6 частини від його заробітку (доходу) щомісяця. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просить задовольнити у повному обсязі, пояснивши, що у звязку зі зміною свого сімейного стану, він не має можливості сплачувати аліменти у визначеному раніше судом розмірі, тому задля забезпечення свого нормального існування та створення необхідних умов для забезпечення потреб новонародженої дитини та її матері, яка не має можливості працювати, просить зменшити розмір аліментів, що стягуються на утримання старшого сина. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, надала пояснення про те, що з моменту винесення рішення і до цього часу їх неповнолітній син проживає з нею, повністю знаходиться на її утриманні, вона також працює, отримує постійний дохід, несе всі витрати по вихованню дитини. Відповідач вважає, що одруження колишнього чоловіка та народження у нього другої дитини не повинно впливати на розмір аліментів, оскільки ні майновий стан дитини, ні її майновий стан з того часу не змінився. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилася, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с.27). Ухвалою суду від 11 вересня 2017 року відкрито провадження у справі. За результатами підготовчого судового засідання справу ухвалою суду від 16.02.2018 року справу призначено до судового розгляду по суті. Справа у відповідності до положень п.9 ч.1 ст.1 Розділу ХІІІ ЦПК України в редакції, встановленій Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII розглянута за правилами чинного ЦПК України з урахуванням вимог до заяви, в редакції ЦПК України, що діяли до набрання чинності Законом України № 2147-VIII. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2009 року з [PERSON] на користь [PERSON], на утримання сина [PERSON], [INFO], стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення нею повноліття, починаючи з 13 лютого 2009 року (а.с. 9). У відповідності до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось з них. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує зокрема: стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. В п.23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~роз'яснено, що відповідно до\~ст.192 СК України\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід зясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоровя сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів, а не зобовязаний це зробити, як наполягав на тому позивач, вважаючи, що закон визначає чіткий розмір аліментів і не може бути більшим, ніж ? частка на одну дитину. Частиною 1 ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування. Суд бере до уваги, що з моменту винесення рішення про стягнення аліментів змінився сімейний стан позивача, останній 07 листопада 2015 року зареєстрував шлюб з [PERSON] (а.с.10) та 11 серпня 2017 року у подружжя народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с.6). Подані позивачем докази, у своїй сукупності, не дають суду достатніх підстав вважати, що з моменту винесення рішення про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина, у нього як у платника аліментів, суттєво змінилося матеріальне становище. Доказів зміни стану здоровя платником аліментів суду не надавалося. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про недоведеність позову, що є підставою для відмови у його задоволенні. Крім того, у відповідності до п.1 ч.1 ст. 141 ЦПК України, з позивача на користь держави належить стягнути судовий збір.

Outcome: approved