Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 19 лютого 2011 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 7. Від даного шлюбу у них народилася одна дитина, а саме донька [PERSON], [INFO]. Однак подружнє життя у сторін не склалося, оскільки вони з відповідачкою мають різні характери, погляди на сімейне життя та сімейні цінності, що призвело до втрати почуття любові, довіри та поваги один до одного. Тривалий час вони спільним сімейним життям не проживають, спільне господарство не ведуть. Питання розірвання шлюбу ним обдумане, примирення вважає неможливим, оскільки сімейні відносини відновити не бажає. Тому просить розірвати шлюб між ними та залишити доньку на подальше проживання при матері. Позивач [PERSON] у підготовче судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. У підготовче судове засіданні відповідачка [PERSON] також не зявилася, однак подала заяву, в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі, просила розглянути справу у її відсутності та залишити їй шлюбне прізвище «Шукаль». Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.\~\~ Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У підготовчому судовому засіданні встановлено, що 19 лютого 2011 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 7, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії 1-ФМ № 075731, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області 19 лютого 2011 року (а. с. 9). Також встановлено, що від даного шлюбу у сторін народилася одна дитина, а саме донька [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії 1-ФМ № 204511, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області 03 серпня 2011 року (а. с. 10).\~ Крім цього встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося. Про це свідчать ті обставини, що позивач та відповідач сімейних стосунків не підтримують та разом не проживають. Неявку сторін у судове засідання суд розцінює як байдуже ставлення до шлюбу. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони повністю втратили почуття поваги, любові та довіри один до одного і їх сімя розпалася остаточно. Умови для їх примирення відсутні, а цей шлюб є формальним і подальше його збереження суперечить інтересам сторін. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи зі змісту ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам їх малолітньої дитини, суд вважає, що шлюб між ними слід розірвати. Тому,

Outcome: approved