Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «БК «Азур Груп» (далі по тексту - відповідач, ТОВ «БК «Азур Груп») про стягнення заборгованості по заробітній платі та грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки. Позов обґрунтований такими обставинами. З 14.08.2012 позивач працював в ТОВ «БК «Азур Груп» та був звільнений з роботи 20.08.2019 на підставі частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України (далі по тексту з КЗпП України). За період роботи позивача в ТОВ «БК «Азур Груп» виникла заборгованість по заробітній платі у загальній сумі 86 343 грн., включаючи грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17.07.2020 суд відкрив провадження у справі за даним позовом та призначив її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засіданні. Позивач у судове засідання не з`явився, при цьому ним подано заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач про розгляд справи був повідомлений у встановленому законом прядку, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, проте його представник до суду не з`явився без повідомлення причин неявки, відзив на позов від відповідача не надійшов. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 14.08.2012 [PERSON] прийнято на роботу в ТОВ «БК «Азур Груп» на посаду електрослюсаря будівельного шостого розряду. Наказом від 20.08.2019 №120к [PERSON] звільнено з роботи за угодою сторін на підставі частини 1 КЗпП України. Вказані обставини підтверджуються записами у трудовій книжці позивача. Основний закон України проголошує право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (стаття 43 Конституції України). Відповідно до положень статті 94 КЗпП України та статті 1 Закону України «Про заробітну плату» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Згідно статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. За приписами зазначеної норми при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до статті 83 Кодексу законів про працю України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Аналогічна норма міститься і в статті 24 Закону України «Про відпустки». З позовної заяви вбачається, що починаючи з квітня 2019 р. відповідач взагалі не виплачував позивачу заробітну плату і в день звільнення не провів з ним повний розрахунок, що включає заборгованість по заробітній платі та грошову компенсацію за невикористані ним дні щорічної відпустки. За загальним правилом, встановленим статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, проте жодних доказів на спростування стверджень позивача про невиплату нарахованої йому за період з квітня 2019 року заробітної плати та не проведення розрахунку при звільненні відповідачем не надано. Згідно з даними Пенсійного фонду України (Реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, Індивідуальні відомості про застраховану особу) відповідачем нараховано позивачу заробітну плату за квітень 2019 року по серпень 2019 року в загальному розмірі 86 343 грн. З огляду на вищенаведені положення трудового законодавства наявні підстави вважати, що нарахована позивачу при звільненні виплата (у серпні 2019 року) включає і грошову компенсацію за невикористані ним дні щорічної відпустки. Отже, на підставі оцінки наведених позивачем аргументів і наданих ним доказів суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність його вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі та грошової компенсації за невикористані ним дні щорічної відпустки в загальному розмірі 86 343 грн. та задовольняє їх. Сума, яку суд визначає до стягнення з відповідача на користь позивача, обрахована без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із цієї суми підлягають нарахуванню роботодавцем як податковим агентом при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із присудженої суми, внаслідок чого належна до сплати працівнику на підставі судового рішення сума повинна бути зменшена на суму податків і зборів. Позивачі у справах про стягнення заробітної плати звільнені від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір», а тому суд з урахуванням положень статті 141 ЦПК України стягує судовий збір з відповідача в дохід держави за ставкою, встановленою для фізичних осіб за подання позовної заяви майнового характеру. На підставі викладеного,

Outcome: approved