Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач ), звернулась до суду з позовом до Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації (далі по тексту - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Київська міська рада (далі по тексту - третя особа ), відповідно до якого просила визнати право власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS] (далі по тексту - квартира, спірне нерухоме майно). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне житлове приміщення було надане діду позивача по лінії батька, [PERSON] на підставі ордера № 12840 від 30.10.1959. В 1971 році матір позивача, [PERSON] , уклала шлюб з сином [PERSON] - [PERSON] та почала проживати у спірній квартирі. Дід позивача з сім`єю в подальшому виселився з вказаної квартири в 1979 році. В 1989 році батьки позивача розлучились. Батько позивача знявся з реєстрації у вказаній квартирі та виселився. 30.06.1999 матір позивача переоформила договір найму житлового приміщення на своє ім`я, а в 2016 році звернулась до Відділу приватизації з проханням приватизувати вказану квартиру. Однак матері позивача було незаконно відмовлено у здійсненні приватизації зазначеного нерухомого майна, оскільки у останньої був відсутній ордер на жиле приміщення. 28.03.2019 [PERSON] повторно зверталась до Відділу приватизації з проханням про приватизацію квартири, однак 18.04.2019 Відділом було відмовлено останній у проведенні приватизації. Вказану відмову позивач вважає незаконною, оскільки відсутність ордеру не свідчить про відсутність права на приватизацію. При цьому, зазначає, що типовий договір найму житла, укладений з матір`ю позивача, є доказом права на приватизацію, оскільки власником до теперішнього часу не пред`являються претензії щодо незаконності проживання у спірній квартирі. Разом з тим, матір позивача раптово померла та не встигла оскаржити зазначену відмову. Так як позивач є єдиним спадкоємцем за законом, то остання успадкувала від матері право приватизації квартири, оскільки спадкодавець за життя не встигла подати заяву про її приватизацію. З врахуванням наведеного, позивач звернулась до суду з вказаним позовом. Представник відповідача в своєму відзиві заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні. Зазначив, що позивачем не надано до матеріалів справи доказів порушення прав останньої відповідачем. Позивач у спірній квартирі не зареєстрована, сама квартира не приватизована. Від третьої особи пояснення щодо позовної заяви не надходили. 08.07.2019 ухвалою суду відкрито провадження, призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. 15.07.2019 від відповідача надійшов відзив. 21.10.2019 ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків [PERSON] . 21.10.2019 ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги не предмет спору Київську міську раду. 19.11.2019 ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. 19.11.2019 судом направлено запит щодо витребування матеріалів спадкової справи з Третьої КДНК. 21.01.2020 у відповідь на запит суду з Третьої КДНК надійшли матеріали спадкової справи після померлої [PERSON] . Позивач, представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, просив відмовити в їх задоволенні з підстав недоведеності та необґрунтованості. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 30.10.1959 [PERSON] було видано Ордер № 128540 на жиле приміщення на сім`ю, яка складалась з чотирьох чоловік / [PERSON] , його дружина [PERSON] , діти - [PERSON] та [PERSON] / на право зайняття двокімнатної квартири [ADDRESS] . Згідно ч. 1 ст. 58 ЖК УРСР, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Положеннями ч. 1,2 ст. 64 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 65 ЖК УРСР, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Судом також встановлено, що [PERSON] (син [PERSON] ) та [PERSON] перебували в шлюбі до 198 року та є рідними батьками позивача, [PERSON] , про що свідчить Свідоцтво про народження Серія [NUMBER] , актовий запис № 2193. [INFO] помер дід позивача, [PERSON] /Свідоцтво про смерть [NUMBER] , актовий запис № 3432/. 02.11.1989 батьки позивача розлучились /Свідоцтво про розірвання шлюбу серія [NUMBER] , актовий запис № 650/, прізвище матір позивача не змінювала. Відповідно до Витягу з Рішення Виконкому Радянської райради народних депутатів м. Києва від 16.05.1989, особовий рахунок на спірну квартиру був переведений на [PERSON] . 16.08.1996 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] »/ Свідоцтво про одруження Серія [NUMBER] , актовий запис № 281/. Відповідно до Витягу з Розпорядження № 541 Радянської райдержадміністрації м. Києва від 30.06.1999, Договір найму на квартиру [ADDRESS] переоформлено на [PERSON] з прізвища « [PERSON] » після укладення шлюбу. З відповіді Державного архіву м. Києва від 30.03.2017 за № 02-12/Б-33/729 вбачається, що відомості про видачу в 1956 році ордеру на зайняття квартири [ADDRESS] на ім`я [PERSON] не виявлено. [INFO] помер чоловік [PERSON] - [PERSON] Свідоцтво про смерть Серія [NUMBER] , актовий запис № 18082/ З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , актовий запис № 9959, Свідоцтво про смерть Серія [NUMBER] . При цьому, на момент смерті матір позивача була зареєстрована у спірній квартирі з 01.02.1979, інших зареєстрованих фізичних осіб немає /Лист Шевченківської РДА від 23.05.2019 за № 109/05/50-4675/. З матеріалів справи вбачається, що позивач у спірній квартирі не зареєстрована, при цьому з 10.07.2017 місце реєстрації позивача згідно відміток в паспорті громадянина України значиться за адресою: [ADDRESS] . Судом також встановлено, що право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстроване відповідно до Інформаційної довідки № 185248195 від 18.10.2019. 18.11.2019 позивач звернулась до Третьої КДНК із заявою про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] та видачу свідоцтва про право на спадщину, до складу якої, як вважає позивач, входила спірна квартира. Позивач зазначає, що після смерті матері відкрилась спадщина, до складу якої увійшла, втому числі і спірна квартира, проте матір позивача, [PERSON] за життя на встигла оформити на неї право власності. Так, відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Статтею 345 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Відповідно до статей 1, 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність. У разі не передання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві(частина 5 пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року N 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»). Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 09.02.2018, справа № 61-1728св 17. Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, зазначає, що її матері двічі незаконно відмовлено в здійсненні приватизації спірної квартири, оскільки відсутність ордеру не свідчить про відсутність права на приватизацію. При цьому, типовий договір найму житла, укладений з матір`ю позивача, є належним доказом права на приватизацію, оскільки власником до теперішнього часу не пред`являються претензії щодо незаконності проживання у спірній квартирі. Згідно ч. 3 ст. 9 ЖК УРСР, громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені Законом України «8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». В свою чергу, Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, визначений порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків (далі - квартири (будинки)), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - кімнати у комунальних квартирах), які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян. Згідно п. 17, 18 Положення, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Зразок бланка заяви наведено у додатку 2. Громадянин подає до органів приватизації такі документи: заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним; копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо); довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі; технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок; копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку; документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності); заява-згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі. Як вбачається з матеріалів справи, 29.03.2019 [PERSON] звернулась до АО Відділу (органу) приватизації державного житлового фонду управління ЖКГ Шевченківського району із заявою на оформлення та видачу свідоцтва про право власності на житло та надала наступні документи: Заяву-опис від 29.03.2019, заяву щодо оформлення та передачі в приватну власність спірної квартири від 28.03.2019,Витяг з Розпорядження № 541 Радянської РДА від 30.06.1999 про переоформлення договору найму у зв`язку із зміною прізвища, Витяг з рішення Виконкому Радянської райради народних депутатів м. Києва № 343 від 16.05.1989 про переведення особового рахунку на квартиру на [PERSON] , довідка КК «Центр комунального сервісу» від 29.01.2019 за № 02/10-5 про відсутність копії ордеру на спірну квартиру в архіві Підприємства, Свідоцтво про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 16.08.1996, технічний паспорт на спірну квартиру, копію паспорту та копію ІНН [PERSON] Листом Відділу (органу) приватизації державного житлового фонду від 18.04.2019 за № 260 матір позивача було повідомлено про результати розгляду заяви [PERSON] про надання адміністративної послуги «Оформлення та видача свідоцтва про право власності на житло» від 28.03.2019, відповідно до якого останній відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на житло, оскільки заявником не було пред`явлено копію ордера на жиле приміщення. Допитаний в судовому засіданні свідки [PERSON] пояснив, що позивач є його рідною донькою, а [PERSON] - колишньою дружиною. Вказав, що після розлучення колишня дружина проживала у спірній квартирі, в 2016 році мала намір приватизувати квартиру, разом з тим, не встигла, так як померла. Так, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. При цьому, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). За таких обставин, враховуючи все вище викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не надано доказів того, що [PERSON] як наймач після 18.04.2019 зверталась з належно оформленою заявою про передання їй у власність спірної квартири до відповідача, проте така заява не була розглянута в установлений строк, як не надано доказів і того, що в задоволенні попередньо поданих [PERSON] заяв відповідачем було незаконно відмовлено. Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed