Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Лисичанського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, в якій зазначив, що він з відповідачем по справі перебував у шлюбі, зареєстрованому 15.09.2000 року Бутівською сільською радою Старобільського району. 09.09.2008 року шлюб розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 367 від 09.09.2008 року. Від спільного подружнього життя мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], матір'ю якої у свідоцтві про народження вказано відповідача. Відповідач має неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Непрацездатного чоловіка, батьків відповідач не має. Стягнень за виконавчими документами з неї не справляється. Добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач не надає, не приймає участі у вихованні дитини. На підставі викладеного, просив суд стягнути з відповідача [PERSON], [INFO], на його користь аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 600 гривень, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви та до повноліття дитини, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтвердив обставини, викладені в позовній заяві. На позовних вимогах наполягав, просив позов задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні відповідач [PERSON]. позовні вимоги не визнала, зазначила, що отримує заробітну плату у розмірі 1250 гривень на місяць. Суду пояснила, що дійсно дитина проживає разом із батьком. Вислухавши позивача, відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991 р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частині від доходу її матері, батька та (чи) в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. З матеріалів справи вбачається, що згідно з свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER], виданим 09 вересня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції, шлюб між чоловіком [PERSON] і дружиною [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 367 від 09.09.2008 року. Згідно з свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим 01 жовтня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Лисичанського міського управління юстиції у Луганській області, [PERSON] народилась [INFO], про що зроблено відповідний актовий запис № 682. Батьком дитини записаний [PERSON], матір'ю - [PERSON]. Згідно з довідкою № 406 від 20.11.2014 року, наданою ЛКП «Паспортна служба», у [ADDRESS] зареєстровані та мешкають разом [PERSON] та на його утримані знаходиться донька - [PERSON]. Як вбачається з доводів позивача, у відповідача на утриманні перебуває неповнолітня донька [PERSON], [INFO], що також підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим 07 жовтня 1997 року виконкомом Чмирівської с/р Старобільського району Луганської області. Згідно з довідкою про доходи, наданою ПП [PERSON], [PERSON] працює у ПП [PERSON] та займає посаду продавець продовольчих товарів. Загальна сума доходу за період з червня 2014 року по листопад 2014 року становить 7500 гривень. Згідно з свідоцтвом про шлюб [NUMBER], виданим 14 листопада 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Лисичанського міського управління юстиції, [PERSON] та [PERSON] 14 листопада 2014 року зареєстрували шлюбу, про що зроблено відповідний актовий запис № 549. Прізвище дружини (відповідача) після реєстрації шлюбу - [PERSON]. Задовольняючи позов частково та визначаючи частку заробітку від доходу, яку потрібно стягувати з відповідача в якості аліментів, суд виходить з того, що відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Враховуючи, що неповнолітня донька відповідача [PERSON] потребує від неї матеріальної допомоги, а також матеріальне становище сторін, той факт, що у відповідача на утриманні перебуває неповнолітня донька [PERSON], [INFO], відповідач [PERSON] не надає матеріальну допомогу донці [PERSON] у добровільному порядку, з урахуванням витрат, які потрібні на утримання самого відповідача та її неповнолітньої доньки, суд вважає, що справедливим буде стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Відповідно до підп. 3 п. 5 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати державного мита звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 243 гривні 60 копійок. У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial