Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-01 00:00:00

[PERSON] , діючи в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника - [PERSON] , на строк 6 (шість) місяців) з забороною щодо: - заборонити у будь-який спосіб контактувати (ведення листуваання, телефонних переговорів або контактування через інші засоби звязку особисто і через третіх осіб) з постраждалою особою - [PERSON] , [INFO] ; - зобов'язати [PERSON] залишити місце реєстрації постраждалої особи за адресою: [ADDRESS] ; - наближення на 50 метрів до місця навчання, інших місць частого відвідування [PERSON] , [INFO] , а саме: навчального закладу - Навчально-виховного комплексу №209 «Сузіря» за адересою: м.Київ, вул. Березняківська, 32; «Першої укораїнської академії тенісу» за адерсою: м.Київ, вулиця Драгомирова, 7-А; навчального центру «ХеленДорон Англійська Березняки» за адресою: м.Київ, вулиця Павла Тичини, 18-Б». Відповідно до ч.1 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Представник заявника - адвокат Сухомлинова Н.І. в судовому засіданні просила задовольнити заяву про видачу обмежувального припису стосовно кривдника - [PERSON] , на строк 6 (шість) місяців) та вжити визначені заходи заборони тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків шляхом заборони вчиняти певні дії відносно малолітньої дитини, оскільки з боку кривдника здійснюється психологічний тиск на малолітнього племінника, що пов`язане зі зверненнями [PERSON] з численними скаргами до служби у справах дітей з приводу неналежного виховання дитини з боку її батька; подання позовів від імені [PERSON] в інтересах малолітньої дитини з вимогами до батька дитини; висловлювання [PERSON] нецензурною лайкою в присутності дитини та застосування образливих висловів відносно батьків дитини, що викликає у батька дитини хвилювання за життя та безпеку дитини. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити у видачі обмежувального припису з підстав, викладених у письмових запереченнях, які долучені до справи, вважає звернення з такими вимогами безпідставними та надуманими, оскільки вона перебуває зі своїм племінником в добрих стосунках, допомагає сестрі у вихованні дитини, водить на дитячі та спортивні гуртки, регулярно спілкується з племінником, водить його на прогулянки та розважальні заходи, не існує жодних причин обмежувати їх у спілкуванні. Представник заінтересованої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Самойленко А.В. в судовому засідання просив задовольнити заяву та видати обмежувальний припис відносно кривдника - [PERSON] , оскільки вона негативно впливає на психологічний стан дитини, регулярно звертається до служби у справах дітей з різними заявами відносно неналежного виховання батьком його малолітньої дитини, що стало підставою для проведення перевірок, обстеження умов проживання дитини разом з батьками, вважає, що у такий спосіб можна вплинути на кривдника та припинити її протиправні дії по відношенню до малолітньої дитини. Вислухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , згідно свідоцтва про народження батьками дитини записані - [PERSON] та [PERSON] . За даними, які викладені у довідці ЖБК «Кристал-16» від 13 лютого 2018 року за вих.№20, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , 2011 р.н. ( дата реєстрації - 06.02.2018 року). На звернення [PERSON] ,батька дитини, в період з 05 - 06 лютого 2019 року працівниками Дніпровського районного в місті Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді складено Акт №76/22 оцінки потреб сім`ї/особи за місцем проживання (на момент оцінювання) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , яким встановлено, що «в квартирі створені всі необхідні умови для проживання дитини, санітарний стан помешкання задовільний, дитина має окрему кімнату», до Акту долучено Висновок оцінки потреб сім`ї №78 соціальна картка №68. Згідно Інформаційної довідки про результати роботи та психологічного стану неповнолітньої на момент обстеження №1 щодо [PERSON] , 2011 року народження, яка складена 08 лютого 2019 року директором Дніпровського районного в місті Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді [PERSON] та психологом [PERSON] , де зазначено наступне, що «при бесіді зі спеціалістом [PERSON] багато розказує про спільні справи з мамою та татом, що може вказувати на високу потребу в даному спілкуванні, важливості такого спілкування для даної дитини, при цьому хлопчик досить самостійно проявляється на побутовому рівні. Також під час розмови про родинні стосунки [PERSON] з бабусями та його рідними тітками почав розповідати, що він багато раз бачив та чув як тітка [PERSON] б`є і штовхає бабусь, та говорить на них погані слова. І це його дуже лякає. Для [PERSON] важлива підтримка і безпека з боку батьків та постійне спілкування з поясненням ситуації в родині. А також обмеження спілкування з тіткою [PERSON] для захисту психоемоційного стану дитини». Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом У країни «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитини (діти). Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновийзаборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальнийприпис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Правилами глави 13 ЦПК України визначено, що розгляд справ про видачу і продовження обмежувального припису провадиться в порядку окремого провадження, а правилами ст. 294 цього Кодексу встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України) Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Брати участь у доказовій діяльності можуть усі особи, які беруть участь у справі, це їх право. Однак доказування кожної обставини, яка має значення для ухвалення рішення у справі, на підставі закону стає обов`язком певного суб`єкта. У процесуальній діяльності небайдуже, хто зобов`язаний бути активним у встановленні факту, оскільки завжди має бути можливість покласти наслідки його недоведеності на когось із учасників процесу. Розподіл і роз`яснення сторонам їх обов`язку щодо доказування - це функція суду в рамках юрисдикційної процедури, це завдання суду організувати дійсно змагальний процес. Розподілити тягар доказування у справі - це означає зробити припущення про наявність або відсутність юридичних фактів на користь однієї із сторін. Якщо противна сторона твердженнями і доказами не може переконати суд у хибності такого припущення, то припущення трансформується у твердження про наявність відшукуваного факту, яке буде відображено у мотивувальній частині судового рішення. Висуваючи вимогу про видачу обмежувального припису стосовно кривдника - [PERSON] відносно постраждалої особи малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , законний представник малолітньої дитини [PERSON] посилається на наявність обставин, які доводять чинення психолічного насильства, а саме: звернення [PERSON] з численними скаргами до служби у справах дітей з приводу неналежного виховання дитини з боку її батька; подання позовів від імені [PERSON] в інтересах малолітньої дитиниз вимогами до батька дитини; висловлювання [PERSON] нецензурною лайкою в присутності дитини та застосування образливих висловів відносно батьків дитини, що викликає у батька дитини хвилювання за життя та безпеку дитини. Висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. ( ч.1 та ч.2 ст.102 Цивільного процесуального кодексу України). З метою доведення обставин чинення кривдником психологічного тиску на дитину, до заяви про видачу обмежувального припису законним представником малолітньої дитини долучено Висновок №2742 експертного дослідження відеозаписів, які містяться на пристрої рухомого зв`язку за зверненням [PERSON] , складений 11 лютого 2019 року членом Асоціації експертів України, експертом І кваліфікаційного класу Усковим Кирилом Юрійовичем , який має вищу технічну освіту та досвід експертної роботи в галузі комп`ютерно-технічної експертизи та у галузі експертизи матеріалів та засобів відео- звукозапису. Відповіднодо положень, викладених у ч.1 та ч.5 ст. 106 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення, який судом буде оцінений у сукупності із іншими доказами у даній справі. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлений для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Оцінивши наданий суду висновок експертного дослідження, суд вважає цей висновок неналежним та недопустимим доказом у справі, оскільки даний висновок не відповідає вимогам ч.5 ст. 106 ЦПК України. Вирішуючи питання належності та допустимості наданого суду доказу -диска для оптичних систем зчитування серійний номер А3121W614081299, який приєднаний до Висновку№2742 експертного дослідження відеозаписів, які містяться на пристрої рухомого зв`язку за зверненням [PERSON] , відеозаписи з цього диску відтворенні в судовому засіданні, яке відбулось 02 серпня 2019 року, суд вважає цей диск таким, що не може слугувати доказом чинення [PERSON] психологічного тиску на малолітнього [PERSON] , [INFO] , оскільки відео, зафіксоване на диску, не містить запису про особу (її прізвища, посаду), яка здійснювала цей відеозапис, відсутні дані щодо самого пристрою та його технічних характеристик, яким здійснено відео-зйомку, не зафіксовано дата та час проведення відео- зйомки, з наданого відеозапису неможливо встановити коло осіб, які зображені на відео, також особа, яка, нібито, здійснювала відеозапис перебувала поза кадром, що фактично унеможливлює надати оцінку конфліктній ситуації, яка зафіксована на відеозапису. Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. За змістом положень ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Разом з тим, визначені законним представником малолітньої особи заходи тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків шляхом заборони наближатись на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, інших місць частого відвідування постраждалої особи; заборонити вести листування, телефоні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, визначений спосіб захисту не конкретизований, а тому не зможе бути виконаним у порядку виконання рішення суду. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи) (ч. 3 ст. 26 цього Закону). Згідно вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст. 77-80 ЦПК України. Нормами статті 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] , який діє в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , заінтересовані особи: [PERSON] , Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про видачу обмежувального приписує необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки суду не надано беззаперечних доказів на підтвердження вчинення домашнього насильства, у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», тому підстав вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для малолітньої дитини немає, у зв`язку з чим слід відмовити у видачі обмежувального припису. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed