Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернулася до суду з позовною заявою до Петрівської селищної ради Іванівського району Одеської області (далі - відповідач) про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] (далі - спадкодавець). При цьому позивач вказує, що після смерті спадкодавця відкрилась спадщина на житловий будинок 9 з господарськими та спорудами, по [ADDRESS], який розташований на земельній ділянці загальною площею 0,1174 га. Нерухоме майно належить спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 19 червня 1990 року державним нотаріусом Іванівської державної нотаріальної контори та свідоцтвом про прийняття спадщини за законом, виданого 19 червня 1990 року державним нотаріусом Іванівської державної нотаріальної контори. 28 лютого 1991 року спадкодавець склала заповіт який був посвідчений секретарем Петрівської селищної ради Іванівського району Одеської області та зареєстрований в реєстрі за №25 відповідно до якого зазначене майно заповідала позивачу, [PERSON], [PERSON] [PERSON] надав нотаріусу заяву про відмову від спадщини на користь позивача. Позивач звернулася до Іванівської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проте отримати свідоцтво про право на спадщину вона не може оскільки [PERSON] у встановлений законом строк не надав нотаріусу заяву про відмову від спадщини на користь позивача. Виходячи з вищенаведеного позивач просить визнати за нею право власності на житловий будинок 9 з господарськими та спорудами, по [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті [PERSON] В судове засідання позивач не з'явилася надала до суду заяву в якій просила задовольнити позовні вимоги та розглядати справу у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився про причини своєї неявки суд не повідомив проте надав до суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення, просить розглядати справу у його відсутність. Встановивши зазначені обставини і визначивши відповідно до них правовідносини, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В абзаці 3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» пленум роз'яснив, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. В абзаці 2, 3 п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють правовідносини у справі до судового розгляду» пленум роз'яснив, що у разі визнання відповідачем (або його представником за відсутності у дорученні відповідних обмежень) позову можливе лише ухвалення рішення про задоволення позову, а не про задоволення позову частково чи про відмову в його задоволенні. Якщо для цього немає законних підстав, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує розгляд справи. Визнання позову повинно бути безумовним, а якщо у справі беруть участь кілька відповідачів, то ухвалення рішення про задоволення позову за наявності для цього законних підстав можливе лише у разі визнання позову всіма відповідачами. В абзаці 6 п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» пленум роз'яснив, що за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Вирішуючи питання про застосування норм матеріального права, суд застосовує чинне на час відкриття спадщини законодавство та виходив з такого. Виходячи з п.1 ч.1 ст.6 ЦК УРСР захист цивільних прав здійснюється в установленому порядку судом шляхом визнання цих прав. З ч.1 ст.112 ЦК УРСР вбачається, що майно може належати на праві спільної власності двом чи кільком громадянам. Відповідно до ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За ч.1 ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вирішуючи справу

Outcome: approved