Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

[PERSON] завернулася в суд з позовом до КП «Чисте місто» і просить: стягнути з КП «Чисте місто» РМР на її користь компенсацію за затримку виплати заробітної плати у розмірі середнього заробітку по день фактичного розрахунку в сумі 12508 грн.; стягнути з КП «Чисте місто» в її користь моральну шкоду в сумі 2000 грн. В обґрунтування позову вказано, що з 7 липня 2015 року вона працювала в КП «Чисте місто» РМР на посаді бухгалтера. 6 вересня 2017 року звільнилася з займаної посади згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України. КП «Чисте місто» РМР не провело з нею усіх розрахунків при звільненні, тому вона була змушена звернутися до суду про видачу судового наказу. Заробітну плату в повному обсязі вона отримала від боржника 30.11.2017 р. Середньоденна заробітна плата складає 212 грн. Затримка виплати заробітної плати з 7 вересня по 29 листопада 2017 року включно складає 59 днів. Отже середній заробіток за ці дні складає 12508 грн. (212х59). Те, що КП «Чисте місто» в день її звільнення 06.09.2017 р. по 30.11.2017 р. не провело з нею повного розрахунку заподіяло їй моральної шкоди. Весь цей час вона знаходилася в стресовому стані, так як не має джерела прибутку, змушена була позичати гроші, не мала можливості сплачувати комунальні платежі. Тому вважає, що згідно ст. 237-1 КЗпП України зобов'язаний відшкодувати їй моральний збиток у розмірі 2000 грн. Відповідач КП «Чисте місто» надало відзив на позов в якому просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] В обґрунтування такої позиці вказано, що діяльність підприємства з надання послуг припинено з 1 серпня 2017 року. Працівник була попереджена про скорочення з 24.09.2017 року. Згідно поданої заяви [PERSON] від 05.09.2017 року, виданий наказ про звільнення [PERSON] № 105 від 06.09.2017 року згідно ч. 3. ст. 38 КЗпП України, згідно якого виплачено вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку. Працівник знала, що підприємство не надає послуги населенню і що надходження коштів на рахунки банків не буде, до вирішення питання виплати заробітної плати, звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заробітної плати при звільненні, про що було видано судовий наказ 12 вересня 2017 року. Вважають, що термін несвоєчасної виплати складає 3 дні з 6 вересня по 11 вересня 2017 року в сумі 636 грн. Вся сума розрахункових 19377,63 грн. була сплачена 30.11.2017 року. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги та їх обґрунтування, просив задволити позов. Підтвердив обставини вказані в позовній заяві. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені вимоги і просила задоволити. Суду пояснила, що звільнилася вона 6 вересня 2017 року. Середньоденний заробіток становить 212 грн., що підтверджено довідкою відповідача. Моральна шкода визначена в позовній заяві полягає в тому, що вона була позбавлена засобів для існування. Відповідач КП «Чисте місто» явку представника в судове засідання не забезпечило, в раніше наданому клопотанні просить проводити розгляд справи без їх участі згідно відзиву на позов. Судом встановлено, що [PERSON] працювала в КП «Чисте місто» РМР з 7 липня 2015 року по 6 вересня 2017 року на посаді бухгалтера. З наказу КП «Чисте місто» № 105, від 6 вересня 2017 року «Про звільнення [PERSON]І.» вбачається, що Бухгалтера [PERSON] звільнено на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України з 06.09.2017 р. В довідці про доходи, яка видана 6 вересня 2017 року КП «Чисте Місто» [PERSON], вказано, що середньоденна заробітна плата складає 212 грн. З Додаткової угоди № 1, від 20 липня 2017 року, до Договору № 37 від 29 березня 2016 року про надання послуг із збирання, вивезення, розміщення, захоронення твердих побутових, великогабаритних та ремонтних відходів, рідких побутових відходів, що утворюються на території міста Ромни та утримання міського полігону по складанню твердих побутових відходів, вбачається що замовник, в особі УЖКГ Роменської міськради і виконавець, в особі КП «Чисте місто», в звязку з неможливістю останнього виконувати умови договору, дійшли згоди розірвати договір № 37 від 29 березня 2007 року… З гідно штатного розпису, наданого відповідачем, який вводиться з 20 вересня 2017 року в КП «Чисте місто» мається 3 штатних одиниці. 24 липня 2017 року в КП «Чисте місто» видано наказ № 82 «Про звільнення з роботи у звязку із скороченням штату», за яким попереджено всіх працівників КП, в тому числі [PERSON], про скорочення з 24 вересня 2017 року. 12 вересня 2017 року Роменським міськрайсудом видано судовий наказ, яким стягнуто з КП «Чисте місто» на користь [PERSON] виплати при звільнені в розмірі 19377,63 грн. В заяві від 5 вересня 2017 року [PERSON] просить КП «Чисте місто» звільнити її з роботи з 6 вересня 2017 року та виплатити всі належні їй суми з урахуванням вихідної допомоги. У відповіді на відзив позивач вказала, що заперечення відповідача не аргументовані, на рахунки КП протягом серпня, вересня, жовтня та листопада 2017 року продовжували надходити достатні кошти від населення, тому відповідач мав можливість сплатити кошти працівникам. Розмір середньоденного заробітку відповідач не оспорює і визнав факт, що всі належні їй суми були сплачені 30.11.2017 року, фактично частково визнав позовні вимоги на суму 636 грн., але безпідставно просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вказане свідчить, що між сторонами склалися спірні правовідносини з приводу заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди, при вирішенні яких суд застосовує норми чинного законодавства, на які посилаються сторони. Згідно\~ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до\~ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Статтею 237-1 КЗпП\~\~України\~ визначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. В пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами) зазначено, що відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши зібрані в справі докази, надаючи оцінку зібраним у справі доказам в цілому, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд вважає позов в цілому обґрунтованим і доходить висновку про наявність підстав для його часткового задоволення. Вирішуючи спір в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку суд виходить з тих міркувань, що сторонами визнається розмір середньоденного заробітку позивача в сумі 212 грн., який вказаний відповідачем в довідці. Що стосується виплат за час з моменту звільнення позивача до моменту звернення в суд, вони визнані відповідачем в сумі 636 грн. Стосовно виплат, які позивач вважає необхідними стягнути з відповідача за період з часу звернення в суд до дня фактичного розрахунку, в законі відсутні будь-які обмеження права працівника отримати середній заробіток за весь час затримки розрахунку. При цьому законодавством не поставлено в залежність виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку в залежність від будь-яких обставин, в тому числі і звернення працівника в суд, крім наявності спору про розмір сум. З огляду на вказане суд вважає, що заперечення відповідача з цього приводу не ґрунтуються на норми чинного законодавства. Щодо заперечень відповідача про неможливість проведення своєчасного розрахунку в звязку з відсутністю коштів, суд позбавлений можливості прийняти такі твердження до уваги, оскільки виплата заробітної плати та інших сум, належних працівнику при звільнені, не ставиться законом в залежність від наявності у власника чи уповноваженого ним органу коштів для проведення відповідних виплат При вирішенні спору в частині стягнення моральної шкоди, суд вважає, що протиправною бездіяльністю КП «Чисте місто», яка полягає у не проведенні розрахунку в день звільнення, позивачу [PERSON] завдана моральна шкода, так як порушення її законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи характер та обсяг моральних страждань, яких зазнала позивач, обставини справи, виходячи з вимог розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в сумі 200 грн. В решті вимоги позивача про стягнення моральної шкоди на думку суду необґрунтовані і недоведені. При цьому, суд не бере до уваги додаткове обґрунтування позовних вимог моральної шкоди, що зазначене у відповіді на відзив, оскільки таке обґрунтування мало бути викладене не у відповіді на відзив, а в інший процесуальний спосіб. Оскілки позивач від сплати судових витрат при зверненні до суду у справах такої категорії звільнений, а спір виник з вини відповідача, суд вважає необхідним стягнути з відповідача судовий збір.

Outcome: approved