Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, обґрунтовуючи заявлені вимоги тим, що 08 червня 2010 року зареєстровано шлюб з відповідачем, сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], проте оскільки сімейні стосунки між сторонами з листопада 2013 року припинені, спільне господарство сторони не ведуть, з листопада 2013 року [PERSON] проживає окремо від позивача та їх дитини, матеріальної допомоги на виховання та утримання дитини не надає, син знаходиться на повному утримання позивача, у зв'язку з чим [PERSON] просить суд розірвати шлюб сторін та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити у повному обсязі, окремо зазначивши, що просить стягнути аліменти саме в частці заробітку (доходу) відповідача. Крім того, позивач вказав на те, що відповідач дуже рідко відвідує дитину, матеріально дитину не підтримує. Відповідач [PERSON] заявлені позовні вимоги визнала частково в частині розірвання шлюбу, оскільки з листопада 2013 року з позивачем та їх сином не проживає. В частині вимог про стягнення аліментів просила суд відмовити в позові на підставі того, що є матір'ю-одиначкою та має на утриманні іншу дитину від іншого батька, зазначивши, що позивач не завжди надає їй можливості бачитися з дитиною. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виконавчим комітетом Лихівської селищної ради П'ятихатського району Дніпропетровської області 08 червня 2010 року між сторонами по справі зареєстровано шлюб за актовим записом №3. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.02.2007 року [PERSON], [INFO] (актовий запис №9), є дитиною сторін по справі, що визнано сторонами в судовому розгляді. Відповідно до характеристики дитини сторін - учня 2 класу Лихівської ЗШ I-III [PERSON], виданої Лихівською загальноосвітньою школою I-III ступенів П'ятихатського району Дніпропетровської області 03.10.2014 року за №143, вихованням дитини займається позивач, відповідач з листопада 2013 року не цікавиться навчанням та вихованням дитини. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON], затвердженого Лихівським селищним головою П'ятихатського району Дніпропетровської області Горбенко Л.С. від 07.10.2014 року, позивач проживає за адресою [ADDRESS] разом з сином - [PERSON], вихованням і забезпеченням якого займається сам, джерелом доходу сім'ї є заробітна плата позивача. Довідкою П'ятихатського РВ ГУМВС України №14260 від 10.10.2014 року посвідчено, що [PERSON] працює в П'ятихатському РВ ГУМВС України в в Дніпропетровській області, заробітна плата за період з квітня 2014 р. по вересень 2014 р. становила 15107,45 грн. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч.ч.1,2 ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя, при чому якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. суд постановляє рішення про розірвання шлюбу. Оскільки шлюбно-сімейні відносини між сторонами з листопада 2013 року припинені та не поновлювались, сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, втратили почуття взаємної любові та поваги, що свідчить про стійкий розлад подружніх стосунків, відповідачем визнано вимоги про розірвання шлюбу, суд вважає збереження сім'ї неможливим, так як це протирічить інтересам обох сторін, у зв'язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно вимог ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, при чому ч.1 ст.183 СК України передбачає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, при цьому, мінімальний розмір аліментів згідно вимог ч.2 ст.182 СК України на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком встановлених випадків. Положення ст.60 ЦПК України передбачають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, при чому доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спор, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте, незважаючи на неодноразове роз'яснення судом сторонам вищевказаної норми, доказів надання відповідачем як матір'ю матеріальної допомоги дитині до суду не надано, як і не надано доказів надання відповідачеві статусу матері-одиначки та/або утримання нею інших неповнолітніх осіб, клопотання про відкладення розгляду справи чи оголошення перерви для надання таких доказів суду жодною стороною під час судового розгляду не заявлено. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що оскільки сторони мають неповнолітню дитину, дитина проживає разом з батьком та знаходиться на його утриманні, проте позивач не може у повному обсязі забезпечувати потреби дитини, а відповідач може та як матір зобов'язана надавати дитині матеріальну допомогу, оскільки є особою працездатного віку, проте матеріальної допомоги не надає, іншого при розгляді справи не встановлено, з урахуванням того, що позивач наполягав на стягнення аліментів саме у частці від заробітку (доходу) відповідача, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини сторін в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, у зв'язку з чим суд задовольняє позов також і у цій частині вимог. При цьому на підставі ч.1 ст.367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів у межах суми місячного платежу. Згідно положень ст.88 ЦПК України судовий збір за вимоги про стягнення аліментів стягуються з відповідача на користь держави, оскільки позивача звільнено від його сплати в цій частині заявлених вимог, за вимоги про розірвання шлюбу сплачений позивачем судовий збір в розмірі 243,60 грн. підлягає стягненню на його користь з відповідача. В судовому засіданні за згодою осіб, які беруть участь у справі, на підставі ст.218 ЦПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення. На підставі ст.ст.180-183 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved