Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з позовом до УМВС України в Рівненській області та Управління ДАІ УМВС України в Рівненській області про стягнення сум, належних працівникові при звільненні, та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд стягнути з відповідачів на його користь належні йому при звільненні грошові кошти в сумі 3807,52 грн та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, з 07 листопада 2015 року по 11 лютого 2016 року, в розмірі 16266,90 грн. Позивач [PERSON] подав суду письмову заяву, в якій позов до УМВС України в Рівненській області підтримав повністю і просить суд стягнути з УМВС України в Рівненській області на його користь належні при розрахунку кошти в сумі 3807,52 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з розрахунку 167,70 грн денного заробітку за весь час затримки з 07 листопада 2015 року по 11 лютого 2016 року. Розгляд справи просить суд проводити без його участі. Представник УМВС України в Рівненській області в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання відповідач був повідомлений належним чином. Заперечення проти позову відповідач не подав. Повідомлення про причини неявки представника відповідача від УМВС України в Рівненській області не надійшло. Представник УДАІ УМВС України в Рівненській області [PERSON] подав суду письмові заперечення проти позову [PERSON] та заяву, в якій просить суд розгляд справи провести без участі представника УДАІ УМВС України в Рівненській області. В письмових запереченнях проти позову представник УДАІ УМВС України в Рівненській області визнає ту обставину, що при звільненні [PERSON] йому не було виплачено 3521,74 грн вихідної допомоги та 285,78 грн компенсації за невикористану відпустку, а всього 3807,52 грн, і в цій частині позовних вимог позов [PERSON] фактично визнає. Позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не визнає, посилаючись на те, що зазначена заборгованість, що виникла через невиплату при звільненні всіх належних сум позивачу, обумовлена відсутністю фінансування з боку Департаменту ДАІ МВС України. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та доведеними, разом з тим, підлягають задоволенню частково. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 17 вересня 2014 року наказом начальника УМВС України в Рівненській області був прийнятий на посаду фахівця ІІ категорії центру надання послуг, повязаних з використанням транспортних засобів, з обслуговування м.Кузнецовськ, Володимирецького та Зарічненського районів (на правах відділення), підпорядкованого ВДАІ при УМВС України в Рівненській області, зі встановленням 8 тарифного розряду. 06 листопада 2015 року наказом начальника УМВС України в Рівненській області від 06 листопада 2015 року № 350 о/с [PERSON] був звільнений з роботи згідно з п.1 ст.40 КЗпП України у звязку з ліквідацією установи. Вказані обставини підтверджуються відповідними наказами начальника УМВС України в Рівненській області та записами у трудовій книжці позивача. При звільненні [PERSON] з роботи 06 листопада 2015 року йому не було виплачено 3521,74 грн вихідної допомоги та 285,78 грн компенсації за невикористану відпустку, а всього 3807,52 грн. Зазначені кошти не виплачені позивачу і по теперішній час. Вказані обставини сторонами визнаються і, крім того, підтверджуються дослідженими по справі письмовими доказами. Відповідно до вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до розяснень, наведених у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. За встановлених по справі обставин суд визнає обґрунтованими та доведеними позовні вимоги [PERSON] про стягнення на його користь заборгованості в сумі 3807,52 грн та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі статті 117 КЗпП України. Разом з тим, проведений позивачем розрахунок розміру середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 07 листопада 2015 року по 11 лютого 2016 року, згідно якого позивачем визначена сума 16266,90 грн, суд визнає помилковим. Відповідно до абзацу третього пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок), при визначенні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Оскільки статтею 117 КЗпП України не передбачено оплату середнім заробітком календарних днів, то при нарахуванні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні необхідно застосовувати загальне правило, а саме, середнім заробітком мають бути оплачені лише робочі дні в періоді затримки розрахунку при звільненні. Згідно проведеного позивачем розрахунку, який ніким не оспорюється і визнається судом таким, що відповідає вимогам Порядку, його середньоденний заробіток становить 167,70 грн. Враховуючи кількість робочих днів за період з 07 листопада 2015 року по 11 лютого 2016 року, а саме, 67 днів (листопад 2015 року 16, грудень 2015 року 23, січень 2016 року 19, лютий 2016 року 9), розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені у вказаний період, який підлягає стягненню, становить 11235,90 грн (176,70 х 67). Приймаючи до уваги ту обставину, що як прийняття позивача на роботу, так і його звільнення, були проведені начальником УМВС України в Рівненській області, суд визнає, що саме УМВС України в Рівненській області, як уповноважений орган, повинне було б провести з позивачем остаточний розрахунок при звільненні і саме воно має нести відповідальність за невиплату позивачу усіх належних йому сум при звільненні.

Outcome: partial