Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про захист права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком. В позовній заяві зазначив, що він є власником квартири [ADDRESS]. В даній квартирі зареєстровані його донька та онука: [PERSON] та [PERSON]. Вони вселилися та проживали у його квартирі, як члени сім`ї власника квартири, оскільки для [PERSON] він є батьком, а для [PERSON] є дідом. Майже два роки тому [PERSON] та [PERSON] припинили проживати в квартирі та виселились. На даний час йому не відомо де проживають [PERSON] та [PERSON]. Їх реєстрація в квартирі обмежує його в правах як власника нерухомості в частині користування майном, оскільки він має намір оформити субсидію на житлово-комунальні послуги. Тому, він звернувся в суд та просив визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву згідно якої просив справу розглянути в його відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує . Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, хоча викликалися за адресою їх місця реєстрації. Заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не подали. За таких обставин, відповідно до ст. 128 ЦПК України, суд вважає, що судовий виклик відповідачам вручено належним чином. Зважаючи на неявку відповідачів, повідомлених належним чином, судом, за згодою позивача, було ухвалено розглядати справу заочно на підставі наявних у ній даних чи доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією договору дарування укладеного 23.03.1999 року, з якого вбачається, що [PERSON] подарував [PERSON] однокімнатну квартиру за [ADDRESS]. Відповідачі зареєстровані в [ADDRESS], що підтверджується довідкою №2-20-2862 виданою 05.09.2017 року виконавчим комітетом Ладижинської міської ради. З копії технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] виданого комунальним підприємством «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» вбачається, що паспорт на дану квартиру виготовлено 25.03.1999 року і [PERSON] є її власником. Також, з письмових пояснень свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] уже більше двох років не проживають в [ADDRESS]. Зв'язок з ними втрачено, тому не відомо де на даний час проживають дані особи. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тому суд вважає, що [PERSON], як власник майна, має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування своїм майном шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Такий висновок суду повністю узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в постанові від 16.01.2012 року по справі № 6-57цс11. Відповідно до вказаного рішення Верховного Суду України, зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не є наймачами житлового приміщення в належній [PERSON] квартирі [ADDRESS]. Договір найму жилого приміщення у вказаному будинку між сторонами не укладався. Відповідачі є членами сім'ї власника квартири, однак вони втратили право користування цим житлом, так як були відсутні понад один рік. А тому вони не мають права користування житловим приміщенням у даній квартирі. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] будучи зареєстрованими в належній позивачу квартирі, тривалий час не проживають в ній, а тому обмежують право позивача на користування даною квартирою. Виходячи із наведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved