Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, посилаючись на те, що 23.05.2013 поблизу смт. Десна, Вінницького району на ділянці автодороги «Стрій-Кіровоград-Знам'янка», 387 км + 350 м сталося зіткнення автомобіля «Opel Omega», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON] та його автомобіля марки «Skoda Fabia », державний номерний знак [NUMBER]. Внаслідок ДТП пасажира автомобіля Skoda Fabia » [PERSON], проживаючого у [ADDRESS] було госпіталізовано до нейрохірургічного відділення МКЛШМД м. Вінниці. Відповідно до постанови судді Калинівського районного суду від 07.11.2013 року, [PERSON] [INFO] накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. в доход держави та 34 грн. 41 коп. судового збору в дохід держави. Згідно постанови про закриття кримінального провадження слідчого Кисляка С.В., винним у вчиненні вказаної ДТП визнаний відповідач. Завдана йому матеріальна шкода полягає в пошкодженні його автомобіля марки «Skoda Fabia », що підтверджується постановою слідчого Кисляка С.В. про закриття кримінального провадження від 20.07.2013 року та висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 25.06.2013 року. Вартість матеріального збитку завданого власнику по експертизі складає 70 719 грн. 80 коп., витрати на послуги евакуації становлять 800 грн., витрати на зберігання транспортного засобу 150 грн. та витрати на експертизу 530 грн., а всього матеріальний збиток становить 72 199 грн. 85 коп. Завдана моральна шкода полягає у його внутрішніх стражданнях, які виникли внаслідок кримінального проступку [PERSON] Станом на даний час у нього присутні фізичні та душевні страждання, які позначилися негативні зміни у його житті, страх можливого повторення подій в інших ситуаціях, які виникають при управлінні ним автомобілем, негативні переживання та спогади, потреба в уникненні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, тимчасова відірваність від соціального життя, знижений та нестійкий настрій, емоційна напруга. Вказана подія ДТП позбавила його засобів пересування на тривалий період, внаслідок чого він страждає. Наслідки події ДТП, що сталося потягнуло за собою нераціональне витрачення часу, обумовили залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів. В зв'язку з тим, що відповідач до цього часу в добровільному порядку не відшкодував завдані позивачеві майнові та моральні збитки, останній звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з [PERSON] на його користь завдану матеріальну шкоду в сумі 72 199 грн. 85 коп., завдану моральну шкоду у розмірі 50 000 грн., а також судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі за обставин, викладених у позовній заяві. Позивач суду пояснив, що вина [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП доведено постановою Калинівського районного суду Вінницької області від 07.11.2013 року, яку постановою Апеляційного суду Вінницької області від 22.07.2014 року було скасовано лише частково, а саме в частині накладення адміністративного стягнення у виді штрафу та закрито провадження у зв'язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП, а в частині доведеності його вини вказана постанова не скасована, тому просив задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача адвокат [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги не визнав, заперечував щодо їх задоволення, оскільки не доведено вини відповідача, так як постанова Калинівського районного суду Вінницької області від 07.11.2013 року щодо притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] скасована повністю, тому просив в задоволенні позову відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 23 травня 2013 року о 13 год. 00 хв., поблизу смт. Десна, Вінницького району Вінницької області, на автодорозі Стрій - Кіровоград - Знам'янка» 387 км+350 м, [PERSON] керуючи автомобілем марки «Опель Омега», державний номерний знак якого [NUMBER], не врахував безпечної швидкості руху та дорожньої обстановки, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Skoda Fabia », державний номерний знак якого [NUMBER], під керування гр. [PERSON], який рухався в напрямку м. Вінниці, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Своїми діями [PERSON] вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КпАП України, що встановлено постановою судді Калинівського районного суду Вінницької області від 07.11.2013 року (а.с. 11). З копії постанови Апеляційного суду Вінницької області від 22.07.2014 року, наданої представником відповідача у судовому засіданні вбачається, що постанову судді Калинівського районного суду Вінницької області від 07.11.2013 року про визнання [PERSON] винуватим за ст. 124 КпАП України і про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн. в дохід держави скасовано, а провадження у справі закрито на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КпАП України у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КпАП України. Дана постанова набула законної сили 22.07.20014 року. Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Пункт 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вказує, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Слід зауважити, що ст. 38 КУпАП вказує лише на строк коли можливе накладання адміністративного стягнення, тобто в даному випадку грошового штрафу, але не обмежує уповноважений орган у часі щодо вирішення питання про вину посадової особи. Закриття провадження у справі на підставі ст. 38 КУпАП допустиме лише у випадку доведеності вини особи у вчиненні правопорушення за умови забезпечення при розгляді справи всебічного, повного і об'єктивного з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, з дотриманням процесуальної форми її розгляду, визначеної законом. Так, закриття провадження в справі за закінченням строків накладення адміністративного стягнення не є реабілітуючою підставою, а тому за умови невизнання своєї вини, його винуватість повинна бути доведена у передбаченому і законом порядку, а тільки потім може бути вирішено питання щодо встановлення обставини закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП, та закриття провадження у порядку, регламентованому ст. 247 КУпАП. Правовим наслідком закінчення строку є неможливість притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинене нею діяння. Як вбачається із постанови про закриття кримінального провадження від 20.07.2013 року (а.с.12,13) кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013010100000908 від 24 травня 2013 року закрито у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Поряд з цим з вказаної постанови вбачається, що будучи допитаним по кримінальному провадженні [PERSON] свою вину у вчиненому визнає повністю та зобов'язується більше такого не повторювати. Також встановлено, що водій автомобіля «Opel Omega», номерний знак [NUMBER] [PERSON] грубо порушив вимоги п. 12.1 ПДР. [PERSON] є винним у вчиненні даної ДТП, проте [PERSON] не отримав тілесних ушкоджень, які б згідно Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень 1995 року, можливо віднести до тілесних ушкоджень середнього ступеня важкості, а ч. 1 ст. 286 КК України передбачає отримання потерпілими тілесних ушкоджень середнього ступеня важкості, тому водія [PERSON] слід притягнути до адміністративної відповідальності. Як вбачається з п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Дослідивши та оцінивши доказ, а саме постанову про закриття кримінального провадження за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи вимоги статей 58, 59 ЦПК України, суд вважає що вказана постанова є належним доказом, яка підтверджує винуватість відповідача [PERSON] у вчиненні ДТП, яка сталася 23.05.2013 поблизу смт. Десна, Вінницького району на ділянці автодороги «Стрій-Кіровоград-Знам'янка», 387 км + 350 м, внаслідок якої транспортний засіб позивача [PERSON] зазнав пошкоджень, а сам позивач - матеріального збитку як власника пошкодженого автомобіля. Таким чином, суд вважає, що відповідач є винною особою, який повинен відшкодувати завдані позивачу внаслідок ДТП збитки. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження з визначення матеріального збитку внаслідок пошкодження транспортного засобу № 1047/13-21 від 25.06.2013 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Skoda Fabia », державний номерний знак якого [NUMBER] складає 70719,80 грн. (а.с.15-35). З акту №1047/13-21 від 11.06.2013 року вартість даного експертного висновку складає 529,20 грн. та згідно квитанції № BVI476.725034.1 від 11.06.2013 року сплачені позивачем (а.с. 9). Згідно товарних чеків від 23.05.2013 року та від 05.06.2013 року послуги евакуатора складають 800,00 грн. (а.с.7). З копії квитанції №52 від 05.06.2013 року вбачається, що позивач [PERSON] сплатив 150,00 грн. за послуги по зберіганню транспортного засобу (а.с.10). Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитками є як втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), так і доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Та згідно ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної чи юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Враховуючи те, що пошкодження автомобіля позивача відбулися в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка виникла з вини відповідача, позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди підлягають задоволенню. Так, на відновлення своїх порушених прав позивач поніс 72 199,00 грн., які складаються з: 70 719,80 грн. - матеріальний збиток як власнику пошкодженого автомобіля, 529,20 грн. - витрати, понесені позивачем з метою встановлення розміру завданої шкоди, а саме за виготовлення висновку автотоварознавчого дослідження, 800,00 грн. - послуги евакуатора, 150,00 грн. - за послуги по зберіганню транспортного засобу. Тому з відповідача підлягає стягненню 72 199,00 грн. на відшкодування завданої матеріальної шкоди. Відповідно до положень ст. ст. 23, 1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. Визначаючи розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитками є як втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), так і доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України за №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України за №4 від 31.03.1995 року). Вирішуючи питання відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршання або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршання відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. При визначенні розміру відшкодування необхідно враховувати вимоги розумності і справедливості, як того вимагає ч. 3 ст. 23 ЦК України. Суд, враховуючи характер та обсяг моральних страждань, які зазнав позивач внаслідок неправомірних дій відповідача, в результаті яких було пошкоджено його майно (автомобіль), врахувавши як форму вини відповідача, так і наслідки його дій, в результаті яких автомобілю позивача було завдано значних пошкоджень, в зв'язку з чим позивач переніс певні душевні страждання, а також незручності для відшукування особистого часу з метою вирішення питань по відшкодуванню завданої шкоди та відновленню звичайного ритму життя, виходячи із засад розумності, поміркованості та справедливості, дійшов висновку, що на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода в сумі 5000 грн. 00 коп. Згідно cт.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати на сплату судового збору в сумі 771 грн. 99 коп.

Outcome: partial