Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

[PERSON] заявила позов до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації. Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 13.09.2017 року. Протокольною ухвалою суду від 13.11.2017 року, на задоволення клопотання позивача до участі у справі в якості співвідповідача було притягнуто Державний заклад «Республіканська клінічна лікарня Міністерства охорони здоров'я», у зв'язку з чим позивач уточнила позов. За заявою позивач просила зобов'язати Державний заклад «Республіканська клінічна лікарня Міністерства охорони здоров'я» спростувати поширену черговим лікарем закладу [PERSON] недостовірну інформацію про те, що пацієнтка [PERSON] має супутню патологію «Шизофренія», шляхом повідомлення про це в телефонному режимі відповідальному черговому відділу обліку вільних ліжок і госпіталізації Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф м. Києва, а також стягнути з відповідачів по 1500 грн., з кожного, на відшкодування моральної шкоди, що заподіяна внаслідок поширення цієї інформації. Позов мотивована тим, що спірна інформація є неправдивою і такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію позивача. [PERSON] в судовому засіданні на вимогах позову наполягала, надала пояснення, що зводяться до викладеного в позовній заяві. Представники відповідачів просили в задоволенні позову відмовити, пославшись на те, що позивачем не доведено факту розповсюдження недостовірної інформації належними та допустимими доказами. Судом встановлено таке. [PERSON] з 29.09.2016 року по 10.10.2016 року перебувала на стаціонарному лікуванні в Державному закладі «Республіканська клінічна лікарня Міністерства охорони здоров'я», що підтверджується випискою з історії хвороби стаціонарного хворого. Згідно виписки, хвора направляється для проведення подальшого лікування в чергову хірургію по місцю проживання, для вирішення питання про оперативне лікування. Лікарі закладу [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні під присягою пояснили, що переведення [PERSON] до іншого медичного закладу було викликано необхідністю проведення їй термінової операції, яку в лікарні з об'єктивних причин не могли виконати, відповідні організаційні питання були покладені на чергового лікаря [PERSON] [PERSON] 10.10.2016р. з метою визначення медичного закладу де продовжить лікування хвора [PERSON], зателефонував відповідальному черговому відділу обліку вільних ліжок і госпіталізації Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф м. Києва і в розмові, разом з іншим, повідомив, що «…. пацієнт має супутню патологію - «Шизофренія». Даний факт підтверджено шляхом прослуховування в судовому засіданні електронного запису розмови. Вказаний запис, як це вбачається з матеріалів справи, отримано позивачем в порядку визначеному законом, обставин, що ставили б під сумнів автентичність запису в судовому засіданні не встановлено, а тому доводи відповідачів про недопустимість цього доказу суд відхиляє як надумані. Разом з тим, свідки [PERSON], [PERSON] пояснили, що об'єктивним даних про те, що [PERSON] страждає на шизофренію, у лікаря [PERSON] не було, поставити такий діагноз за фахом він не компетентний. Останні обставини також були визнані представником медичного закладу [PERSON] Таким, чином суд приходить до висновку, що лікар [PERSON] 10.10.2016р. поширив відносно хворої [PERSON] неправдиву інформацію, і визнає цю інформацію негативною, оскільки вочевидь, що внаслідок поширення інформації було створено хибне уявлення щодо дійсного стану хворої. Згідно з ст. 277 ч. 3 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Тому суд визнає спірну інформацію недостовірною. Статтею 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право, зокрема, на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у спосіб наближений до того, у який вона була поширена. Тому вимоги [PERSON] щодо зобов'язання відповідача спростувати недостовірну інформацію шляхом надіслання до Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф м. Києва листа з відповідним спростуванням ґрунтуються на положеннях закону. Разом з тим, суд вважає за необхідне зобов'язати цього відповідача разом із спростування направити копію рішення, як підставу для спростування. Отже позов в цій частині вимог підлягає задоволенню. Статтею 23 ч. 2 п. 4 встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, моральна шкода полягає зокрема у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Вочевидь, що поширення відносно позивача недостовірної інформації, мало наслідком відповідне неадекватне відношення до неї медичного, обслуговуючого персоналу швидкої допомоги, та медичного закладу до якого була переведена хвора, що було для хворої принизливим і призвело до моральних страждань, що виражались в образі, страху щодо дійсного стану здоров'я, обмежень у праві вибору лікувального закладу, та згоди на лікування. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Отже, позивач вправі вимагати відшкодувати їй моральні збитки, що заподіяні поширенням недостовірної інформації. Разом з тим, в суді встановлено, що [PERSON] під час події перебував при виконанні службових обов'язків і діяв від імені лікувального закладу, а тому за шкоду заподіяну [PERSON], має відповідати саме медичний заклад на підставі ст.ст. 1167, 1172 ЦК України, який в наступному після відшкодування збитків вправі заявити регресну вимогу до винної особи. Тому, позов про стягнення моральної шкоди може бути задоволений лище в частині заявленої до Державного закладу «Республіканська клінічна лікарня Міністерства охорони здоров'я». При цьому суд визнає розмір заявлений розмір відшкодування обгрунтованим. Отже, позов підлягає задоволенню частково. За такого рішення судові витрати у справі суд також Державний заклад «Республіканська клінічна лікарня Міністерства охорони здоров'я» відповідно і на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі наведених в рішенні норм закону,

Outcome: partial