Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до Мар'їнського районного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. У судове засідання позивач не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. У судове засідання відповідачі не з'явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції. У судове засідання з'явився представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. 17 лютого 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. Згідно умов договору [PERSON] передав [PERSON] грошову позику в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень. У якості забезпечення виконання договору позики між [PERSON] «Позикодавцем» та [PERSON], що виступає «Поручителем» за зобов'язаннями [PERSON] було укладено договір поруки від 17.02.2016 року. Пунктом 3 договору позики встановлений строк повернення суми позики, а саме, до 17 лютого 2017 року. Проте станом на 20 лютого 2017 сума позики не повернута. У зв'язку з цим, відповідачу-2 була направлена вимога про сплату усієї суми боргу 20.02.2017 року. Відповідачем 2 були отримані зазначені вимоги 21.02.2017. По теперішній час Позичальником суми позики у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень не повернута. Також у якості забезпечення позики між Позивачем та [PERSON] (далі Відповідач 1) був укладений договір поруки від 20.02.2016 року. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з пп. 2.4 п. 2 зазначених договорів поруки основний обов'язок Позичальника за Договором позики, виконання якого забезпечується цим Договором - повернути Позикодавцеві суму коштів у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень. Підпунктом 3.1. пункту 3 зазначених Договорів поруки встановлено, що Поручитель відповідає перед Позикодавцем за порушення зобов'язання Боржника у повному обсязі. Відповідальність Поручителя настає з моменту порушення Основного зобов'язання (ПП.4.1.П.4 Договору). Згідно вимог пп.4.3 п.4 Договору у випадку невиконання (неналежного виконання) Основного зобов'язання Поручитель і Позичальник відповідають перед Позикодавцем як солідарні боржники, при цьому Позикодавець має право вимагати від Поручителя виконання як Основного зобов'язання, так і Зобов'язання з відшкодування шкоди. Зобов'язання зі сплати неустойки, Зобов'язання зі сплати: процентів за прострочення виконання. Відповідно до пп.4.4. п.4 Договору Поручитель зобов'язується виконати свої зобов'язання не пізніше 10 (десяти) банківських днів з моменту отримання письмової вимоги Позикодавця. Відповідно до п. 7.1 Договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до 17.10.2017 року. На виконання умов Договорів позивачем була направлена вимога до Поручителя - Відповідача 1. Зазначена вимога Відповідачем 1 отримана 22.02.2017 року. Позивач вказує, що станом на день звернення до суду Поручитель не повернув суму забезпечену порукою. 18.10.2017 року до суду надійшла заява [PERSON] про збільшення позовних вимог, заява мотивована наступним. Між [PERSON] та [PERSON] було укладено ще один договір позики від 31.08.2016 року, строк виконання якого становить 31.05.2017 року. Станом на звернення до суду відповідач-2 грошові кошти не повернув. Відповідно до п. 3 договору позики від 31.08.2016 року, сторони домовились, що позичальник зобов'язується повернути позикодавцю суму позики в розмірі 7 400 000,00 грн. в строк до 31 травня 2017 року. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Оскільки сторони дійшли обопільної згоди про те, що такі кошти будуть перебувати у користуванні відповідача певний час і визначили строки повернення грошей про що склали відповідну розписку та договір, зазначене підтверджує факти укладення договорів позики між ними та їх умови. Таким чином, відповідач взяв на себе зобов'язання повернути кошти, які мають виконуватись належним чином у встановлений строк, відповідно до умов договорів та вимог ЦК України. Як вбачається з пояснень позивача у визначений в розписці та договорі строк відповідач позики в повному обсязі не повернув, свої зобов'язання не виконав. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно частини другоїстатті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Таким чином, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. 31.08.2017 року до суду надійшла [PERSON] про скасування заходів забезпечення позову. Розглядаючи питання про скасування заходів забезпечення позову суд дійшов висновку, що наразі клопотання задоволенню не підлягає. Так відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 48141806 від 23.11.2015 року майно, яким забезпечено позов на час подання позову і винесення ухвали про забезпечення позову, належало [PERSON]. Як встановлено в судовому засіданні, тртя особа претендує на забезпечене майно і з цього питання є рішення апеляційних судів. Для захисту майнових прав усіх учасників цивільного процесу, клопотання адвоката [PERSON] про скасування заходів забезпечення позову задовольнити частково. Заходи забезпечення позову залишити в силі до набрання рішенням законної сили. На підставі ст. 23, 202, 207, 526, 530, 554, 1046, 1047, 1049, та

Outcome: partial