Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до відповідача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживача, стягнення безпідставно набутих грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 19 січня 2006 року між позивачем та відповідачем укладено Кредитний договір № ТЕАWАU00270010, згідно якого відповідачем надано позивачу в кредит грошові кошти в розмірі 19 361,08 дол. США на умовах забезпеченості, повернення та строковості. Того ж дня між сторонами укладено Договір застави рухомого майна № ТЕАWАU00270010, згідно якого [PERSON] передав відповідачу у заставу автомобіль марки «Шевроле» модель «Нива» державний реєстраційний номер [NUMBER], на забезпечення виконання Кредитного договору №ТЕАWАU00270010. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області по справі №2-6826/08 від 4 грудня 2008 року, укладений між сторнами кредитний договір № ТЕАWАU00270010 від 19 січня 2006 року розірвано, звернуто стягнення на предмет застави. Рішення суду у встановленому законом порядку до примусового виконання не пред'явлено та добровільно позивачем не виконано. З моменту його винесення по час предявлення позову до суду представниками відповідача неодноразово введено в оману позивача щодо чинності кредитного договору № ТЕАWАU00270010, вказано на необхідність здійснення періодичних платежів по розірваному кредитному договору. За період з 04 грудня 2008 року по 22 січня 2014 року позивачем сплачено відповідачу грошові кошти в розмірі 13\~267,71 дол. США. Оскільки після винесення рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області по справі №2-6826/08 від 04 грудня 2008 року, зобовязання сторін за кредитним договором №ТЕАWАU00270010 від 19 січня 2006 року та договором застави №ТЕАWАU00270010 від 19 січня 2006 року припинені, тому грошові кошти набуті відповідачем за період з 04 грудня 2008 року по 22 січня 2015 року без будь-яких правових підстав. За вказаних обставин, [PERSON] просить суд стягнути з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відповідача на його користь позивача грошові кошти в розмірі 13\~267,71 дол. США. 07 травня 2015 року позивач подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просив суд стягнути з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь [PERSON] 20\~229,16 дол. США. Позивач [PERSON], його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог. Просили суд задовольнити їх в повному обсязі, пояснивши, що про порушення своїх прав, а саме про відсутність обовязку сплачувати кошти за кредитним договором №ТЕАWАU00270010 від 19 січня 2006 року він дізнався, коли звернувся до юриста в січня 2015 року. Представник відповідача ПАТ «ПРИВАТБАНК» в судовому засіданні проти позову заперечила з підстав, викладених у письмових запереченнях на позовну заяву. Просила суд відмовити у задоволенні позову, пояснивши, що у примусовому порядку рішення суду не виконувалося, оскільки позичальник добровільно погашав заборгованість, яка за рішенням суду становила розмір 9428,56 дол. США. 29 грудня 2014 року між сторонами було підписано акт прийому передачі, згідно якого [PERSON] повернуто заставний автомобіль, який не був реалізований у звязку із добровільним погашенням заборгованості. Заслухавши пояснення позивача, його представника, доводи та заперечення представника відповідача, дослідивши та оцінивши докази, суд встановив наступне. 19 січня 2006 року між ПриватБанком ([PERSON]) та [PERSON] (Позичальником) укладено кредитний договір №ТЕАWАU00270010. Згідно даного договору [PERSON] надав Позичальникові кредитні кошти в розмірі 12\~994,00 дол. США на купівлю автомобіля, а також в розмірі 6367,08 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісією за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,15% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до п.3.11. даного договору. 19 січня 2006 року між ПриватБанком (Заставодержатель) та [PERSON] (Заставодавець) укладено договір застави рухомого майна №ТЕАWАU00270010, згідно якого Заставодавець передає в заставу товар, а саме автомобіль марки «Шевроле» модель «Нива» державний реєстраційний номер [NUMBER], в забезпечення виконання зобовязань [PERSON] перед Заставодержателем, в силу чого Заставодержатель має право в разі невиконання Позичальником зобовязань, забезпечених заставою, одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави переважно перед іншими кредиторами Заставодавця. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області (справа №2-6826/08) від 04 грудня 2008 року позов ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі Тернопільської філії ЗАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Розірвано кредитний договір №ТЕАWАU00270010 від 19 січня 2006 року, укладений між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк». Звернуто стягнення заборгованості за договором кредиту № ТЕАWАU00270010 від 19 січня 2006 року в розмірі 45664,53 грн. на предмет застави: автомобіль марки «Chevrolet», модель «Niva», 2005 року випуску, тип ТЗ: легковий універсал В, № кузова/шасі Х9L21230050099440, реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], шляхом продажу вказаного автомобіля від імені [PERSON] ЗАТ КБ «ПриватБанк», з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-який способом з іншою особою-покупцем, а також наданням ЗАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Статтею 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобовязання, а саме: зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться Згідно із ч.1 ст.598, ст.599 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В силу частини 2, 3 ст.653 ЦК України у разі розірвання договору зобовязання сторін припиняються. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобовязання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобовязанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. За загальним правилом розірвання договору припиняє його дію на майбутнє, але не скасовує сам факт укладення та дії договору включно до моменту його розірвання, а також залишає в дії окремі його умови щодо зобовязань сторін, спеціально передбачених для застосування на випадок порушення зобовязань і після розірвання договору, з огляду на характер цього договору, за яким кредитор повністю виконав умови договору до його розірвання. Отже, аналіз зазначених норм показує, що, припинення зобовязання можливе за умови його належного виконання, що проведено належним чином, а розірвання кредитного договору не виключає між сторонами розрахунків за зобовязаннями, що виникли до набрання законної сили рішенням суду про розірвання договору, в тому числі застосування заходів майнової відповідальності за невиконання (неналежне виконання) грошових зобовязань. Як вбачається із долучених до матеріалів справи оригіналів квитанцій, після винесення судом рішення про розірвання кредитного договору №ТЕАWАU00270010 від 19 січня 2006 року та набрання ним законної сили [PERSON] продовжував сплачувати кошти на погашення виниклої за договором заборгованості. Здійснені позивачем платежі суд розцінює, як добровільне виконання позивачем обовязку позичальника повернути борг, який згідно рішення суду становив 45664,53 грн., оскільки в судовому засіданні [PERSON] підтвердив, що автомобіль, на який було звернуто стягнення не був проданий, оскільки він домовлявся з представниками банку про те, що буде повертати виниклий за кредитом борг добровільно. Однак транспортний засіб в нього неодноразово вилучався та був повернутий у звязку з виконанням кредитних зобовязань у грудні 2014 року. 29 грудня 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було підписано акт прийому-передачі, у відповідності до якого [PERSON] повернув позивачу заставний автомобіль «Chevrolet», модель «Niva», який не було реалізовано в зв'язку із добровільним погашенням позивачем заборгованості. В даному акті особистим підписом [PERSON] ствердив, що претензій щодо стану вказаного автомобіля, його комплектності, а також щодо питань, пов'язаних із виконанням Кредитного договору №TEAWAU00270010 від 19 січня 2006 року не має. З наведеного вище суд робить висновок про те, що після розірвання укладеного між сторонами кредитного договору №ТЕАWАU00270010 від 19 січня 2006 року позивач [PERSON] з метою виконання зобовязань та повернення заставного майна, добровільно погасив заборгованість, що виникла до набрання законної сили рішенням суду про розірвання договору. Покликання [PERSON] та його представника на застосування до виниклих між сторонами правовідносин наслідків, передбачених ст.1212 ЦК України, суд вважає помилковим, таким, що суперечить нормам закону та не відповідає фактичним обставинам справи. За наслідками розгляду справи судом не здобуто доказів на підтвердження того, що розмір сплачених позивачем коштів перевищує суму, яка була встановлена судом при прийнятті рішення про розірвання договору. Виписка про рух коштів по рахунку не може слугувати належним і допустимим доказом на підтвердження цих обставин, так як містить рух коштів по різних рахунках, які використовувалися для детальної та повної інформації про всі банківські операції, здійснені [PERSON], відмінні від операцій по сплаті коштів за Кредитним договором №TEAWAU00270010 від 19 січня 2006 року. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. \~ Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1ст.57 ЦПК України). \~ Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.58 ЦПК України). В силу принципу безпосередності судового розгляду (ст.160 ЦПК України) рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення. Проаналізувавши матеріали справи та норми закону, зваживши на те, що автомобіль марки «Chevrolet», модель «Niva», 2005 року випуску, тип ТЗ: легковий універсал В, № кузова/шасі Х9L21230050099440, реєстраційний номер [NUMBER], перебуває у користуванні позивача та належить йому на праві власності, а всі платежі (згідно наданих оригіналів квитанцій), які здійснювалися [PERSON], направлялися на погашення заборгованості, яка виникла до розірвання договору та набрання рішенням суду законної сили, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживача, стягнення безпідставно набутих грошових коштів слід відмовити у звязку недоведеністю позовних вимог. Суд не бере до уваги покликання представника позивача на укладені між сторонами додаткові угоди, які мали місце після розірвання договору та набрання рішенням суду законної сили, оскільки на момент їх вчинення зобов'язання за Кредитним договором №TEAWAU00270010 від 19 січня 2006 року були припиненими, а тому в подальшому вони не могли виникнути, ні бути зміненими чи припиненими повторно.

Outcome: dismissed