Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Люботинського міського суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення суми за договором позики В своїй позовній заяві [PERSON] просив стягнути з [PERSON] на його користь суму основного боргу в розмірі 23300 грн, суму інфляційного збільшення суми заборгованості -1619,48грн., 3% річних -446,21 грн. Сторони про час, дату та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги змінив та просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 16000 грн., від решти позовних вимог відмовився. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 16000 грн. Суд, вислухавши позивача та відповідача дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем по справі докази, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, при цьому суд виходить з наступного. Судом встановлені такі факти, що підтверджуються наявними у справі доказами, та не оспорюються сторонами по справі, та відповідні їм правовідносини. Факт того, що [PERSON] отримав від позивача грошові кошти в сумі 23300 грн. підтверджується письмовою розпискою, складеною 12 листопада 2008 року особисто відповідачем при фактичному одержанні коштів ( а.с.10). Сторони в судовому засіданні підтвердили вищезазначений факт. В судовому засіданні з'ясовано, що відповідач 12 травня 2009 року сплатив 7300 грн. позивач в рахунок погашення заборгованості, інших платежів від [PERSON] не надходило. До теперішнього часу відповідач по справі свої зобов'язання не виконав та не повернув позивачу залишок заборгованості в сумі 16000 гривень, на звернення [PERSON], про повернення боргу, [PERSON] не відповідав. Тому позивач змушений звернутися з позовом до суду. Згідно з вимогами ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. На підставі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Проаналізувавши надані суду докази та умови договору позики, укладеного між сторонами, суд приходить до висновку, що відповідач свої зобов'язання в повному обсязі не виконав, оскільки він із суми боргу в сумі 23300 грн. позикодавцю повернув лише 7300 грн., а залишок заборгованості становить 16000 гривень. Розписка про надання боргу до моменту звернення до суду знаходилася у позивача. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Розписка позичальника - [PERSON] є документом, що підтверджує безспірність заборгованості позичальника та встановлює прострочення виконання зобов'язання. Оскільки [PERSON] до цього час борг не повернув, то суд, виходячи з вище вказаних вимог закону та обставин по справі, обґрунтовано вважає необхідним стягнути суму боргу за договором позики з відповідача. На підставі наведеного, проаналізувавши зібрані по справі докази, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити. Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Outcome: approved