Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, де просить визнати за ним, в порядку спадкування за законом, право власності на ? частину квартири [ADDRESS], після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Свої вимоги позивач мотивує тим, що під час спільного проживання, як подружжя, 07 лютого 2013 року він разом із дружиною приватизували зазначену квартир. Після смерті дружини, він, як спадкоємець першої черги за законом, у встановлений законом строк подав до нотаріальної контори заяву про прийняття у спадок належної померлій ? частки квартири. Однак, нотаріус не видає відповідного свідоцтва, посилаючись на те, що після приватизації квартири не вчинені передбачені законом дії щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Позивач будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи у судове засідання не з'явився. У наданій до суду заяві просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явились. У наданих до початку розгляду справи заявах просять судове засідання проводити за їх відсутності, при цьому не заперечують проти задоволення позову. Повно, всебічно та об'єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини. Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] одружились 13 вересня 1981 року, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 12 (а.с.7). Відповідно свідоцтва про право власності на житло, 07 лютого 2013 року відділ приватизації державного житла Фонду комунальної власності м. Жовті Води посвідчив, що квартира за адресою [ADDRESS], дійсно належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копіями відповідного свідоцтва, актового запису про смерть №380 від 29.05.2015 року виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Жовтоводського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.8). Після смерті дружини, [PERSON] за місцем відкриття спадщини подав до приватного нотаріуса заяву про прийняття спадщини за законом. Окрім [PERSON] спадкоємцями першої черги є доньки померлої [PERSON] - [PERSON] та [PERSON], які в свою чергу звернулися до нотаріуса з заявами про відмову від спадкового майна на користь [PERSON].(а.с.14,15). Однак, приватний нотаріус Жовтоводського міського нотаріального округу Дудник Т.В. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частину зазначеної квартири після смерті [INFO] дружини [PERSON] , оскільки право власності на частку квартири належну [PERSON] не пройшло державну реєстрацію.(а.с. 12). Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, крім цього ст. 16 цього ж кодексу зазначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів такого захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 ст. 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно до ч. 2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. При цьому, згідно ч. 1 ст. 1258, ст. 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, а саме у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1,3 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до 4.1,2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно ч.1,2 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, крім того, право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 392 цього ж кодексу передбачає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається або оспорюється іншою особою. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON]. законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачами, суд відносить за їх рахунок. На підставі викладеного і ст.ст. 328, 392, 1218 ЦК України,

Outcome: approved