Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до Державного підприємства «Київський бронетанковий завод» (далі по тексту - відповідач, ДП «Київський бронетанковий завод») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахункупри звільненні. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач [PERSON] 04 лютого 2020 року згідно наказу № 22 від 04.02.2020 року був звільнений за власним бажанням з посади радника директора підприємства ДП «Київський бронетанковий завод». Посилаючись на те, що на день звільнення за Відповідачем рахувалась заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 20 120,22 грн., яка була виплачена лише 26.02.2020 року, Позивач просить суд стягнути з Відповідача середній заробіток за затримку розрахунку у розмірі 13 329,15 грн. Ухвалою від 30.04.2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті в судове засідання. В судове засідання Позивач та його представник не з`явилися, однак представник позивача надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд розгляд даної справи проводити за його відсутністю. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що при стягненні коштів з Відповідача необхідно вирахувати із суми, що підлягає стягненню, 18 % податку з доходів фізичних осіб та 1,5 % військового збору. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 3 ст. 12, чч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з Відповідачем та займав посаду радника директора підприємства. Наказом ДП «Київський бронетанковий завод» № 22 від 04.02.2020 року радника директора підприємства [PERSON] звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Відповідно до Довідки ДП «Київський бронетанковий завод» № 95 від 27.02.2020 року, станом на 25 лютого 2020 року Відповідачем не виплачено [PERSON] заробітну плату при звільненні в сумі 20 120,22 грн. Повна виплата заборгованості по заробітній платі була здійснена Позивачу 26.02.2020 року, про що не заперечує Відповідач. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08 лютого 1995 року (з подальшими змінами і доповненнями), нарахування виплат,що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного)заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно п. 20 Постанови Пленуму ВСУ №13 від 24.12.99 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Відповідно до пункту 8 розділу IV Порядку, середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до довідки ДП «Київський бронетанковий завод» про середню заробітну плату № 94 від 25.02.2020 року, Позивачем у грудні місяці 2019 року відпрацьовано 18 днів, у січні місяці 2020 року - 15 днів. Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача [PERSON] за останні два місяці, що передували звільненню, складає 888,61 грн. (29 324,27грн. / 33 днів), про що також зазначено у Довідці № 94 від 25.02.2020 року Відповідача. Період затримки розрахунку становить 15 днів - з 04.02.2020 р. по 26.02.2020 р. (день виплати Відповідачем заборгованості із заробітної плати [PERSON] ). Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. (пункт 8 розділу VI Порядку). Таким чином, розмір середнього заробітку в зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] складає 13 329,15 грн. = (888,61грн. х 15 днів). Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, стягнувши з Відповідача на користь Позивача середній заробіток за час затримання розрахунку при звільненні в розмірі 13 329,15грн. Одночасно суд враховує правову позицію Верховного Суду, що зазначена у постанові від 18.07.2018 року ,у справі № 359/10023/16-ц, та зазначає що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. Оскільки суд задовольняє позов, то за правилами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 840,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved