Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до фізичної особи - підприємця [PERSON] про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати і середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свій позов мотивує тим, що 01 листопада 2012 року був прийнятий на посаду директора на роботу до фізичної особи - підприємця [PERSON] на підставі трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 01.11.2012 року, зареєстрованого Луцьким міським центром зайнятості 01.11.2012 року за № 03501203198. 19 квітня 2013 року був звільнений з роботи за власним бажанням на підставі ст.. 38 КЗпП України. Вказує, що після звільнення відповідач не провела з ним остаточного розрахунку по заробітній платі, а саме не було йому виплачено нараховану заробітну плату в сумі 2419, 36 гривень. Зазначає, що у зв'язку з невиплатою фізичною особою - підприємцем [PERSON] належної йому суми при звільненні, відповідач зобов'язана йому відшкодувати середній його заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 13500 гривень та моральну шкоду в сумі 5000 гривень Враховуючи наведене, просить стягнути з відповідача в його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 2419 гривень 36 копійок, середній заробіток за час затримання розрахунку при звільнені в період з 19 квітня 2013 року по 29 січня 2014 року в сумі 13500 гривень та моральну шкоду в сумі 5000 гривень. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві та просили їх задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, вказували, що з позивачем було проведено повністю розрахунок 24 квітня 2013 року, а тому його вимоги є безпідставними. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач 01 листопада 2012 року був прийнятий на посаду директора на роботу до фізичної особи - підприємця [PERSON] на підставі трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 01.11.2012 року, зареєстрованого Луцьким міським центром зайнятості 01.11.2012 року за № 03501203198. 19 квітня 2013 року був звільнений з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. ( а.с. 3, 4, 5). Судом встановлено, що в період роботи позивача виплата заробітної плати проводилась шляхом перерахування на картковий рахунок, однак заробітна плата за березень та квітень 2013 року на картковий рахунок не перераховувалась, оскільки були відсутні кошти на рахунку. Дана обставина сторонами не заперечувалась. Відповідно до частини 1 статті 47 Кодексу КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно із статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У відповідності до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок виплати заробітної плати і проведення повного розрахунку зі звільненим працівником - виплати всіх сум, що належать йому, а у разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Як вбачається з наданих відповідачем видаткових касових ордерів від 24 квітня 2013 року, відомостей на виплату грошей за березень та квітень 2013 року, здійснено виплату заробітної плати [PERSON] 24 квітня 2013 року, про що в відомостях проставлений підпис позивачем. Проведення розрахунку по заробітній платі з [PERSON] стверджується також матеріалами проведеної перевірки Територіальної державної інспекції з питань праці у Волинській області. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Заперечуючи щодо отримання заробітної плати в сумі 2419 гривень 36 копійок позивач не надав суду беззаперечних доказів, які підтверджували б зазначені ним обставини. Таким чином, остаточний розрахунок з позивачем при звільненні з роботи було проведено 24 квітня 2013 року. А тому вимога про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 2419 гривень 36 копійок до задоволення не підлягає. Оскільки судом встановлено невиконання відповідачем, передбаченого статтею 116 КЗпП України обов'язку по виплаті працівнику всіх сум, що належать йому від підприємства в день звільнення, то для відповідача наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність, - виплата працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи «Прядок обчислення середньої заробітної плати», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100, та роз'яснення пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», середньоденний заробіток [PERSON] становив 73 гривні 17 копійок ( заробітна плата за останні два місяці роботи 3000 гривень / 41 робочий день), часом затримки розрахунку при звільненні позивача відповідно є період з часу його звільнення - 19 квітня 2013 року по день остаточного розрахунку - 24 квітня 2013 року. Зважаючи на вищевикладене, середній заробіток за весь час затримки виплати позивачу заробітної плати у відповідності до вищенаведеного та з врахуванням заявлених позивачем позовних вимог буде становити 146 гривень 34 копійки (період затримки виплати - 2 робочих дні * розмір середнього заробітку в день - 73 грн. 17 коп.), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Не підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення моральної шкоди в сумі 5000 гривень, оскільки позивачем не наведено факту її заподіяння та не подано про це належних доказів. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір.

Outcome: partial