Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

[PERSON], зазначає, що 14 березня 2013 року \~в селі Михайлівка Любарського району Житомирської області у віці 92 роки померла її мати [PERSON]. У відповідності з \~чинним цивільним законодавством, вона є спадкоємицею майна померлої, серед якого є земельна ділянка розміром 3,4934 га., призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини вона як спадкоємець не подавала і спадщини своїми діями не приймала. Разом із спадкодавцем вона не проживала. Як позивач зазначає, поважною причиною пропуску строку для офіційного прийняття спадщини являється та обставина, що спадкодавець, [PERSON], заповіла дочці позивачки, [PERSON], дану земельну ділянку. Про існування даного заповіту позивачці було відомо, а тому вона не вчиняла будь-яких дій для прийняття спадщини. Її дочка, [PERSON], так як пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини звернулась до суду та їй був наданий додатковий строк для прийняття спадкового майна зазначеного вище. Однак у визначений додатковий строк її дочка також не звернулась до нотаріальної контори для прийняття спадщини. Саме тому, вона звернулась до суду з проханням ухвалити рішення про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини за законом по смерті [PERSON] У судовому засіданні [PERSON], позов підтримала повністю та просила його задовольнити. Представник Веселківської сільської ради в судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечувала щодо їх задоволення. Вислухавши пояснення сторін, розглянувши та дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного: 04 серпня 1951 року народилась [PERSON], свідоцтво серії ІІ-ЯР № 272264. Її батьками записані: [PERSON] та [PERSON]. 16 листопада 1969 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, свідоцтво серії ІІ-ЯК № 0021010. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище чоловіка. 14 березня 2013 року в селі Михайлівка Любарського району Житомирської області померла [PERSON], свідоцтво серії І-ТП № 194525. Рішенням Любарського районного суду № 282/1952/14-ц від 30 грудня 2014 року, [PERSON] визначено додатковий строк для прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 14 березня 2013 року. З витягу із спадкового реєстру № 42479106 від 16 грудня 2015 року, приватного нотаріуса [PERSON], вбачається, що після смерті [PERSON], спадкова справа не заводилась. Відповідно до положень ч.1 ст. 1220 ЦК України після смерті [PERSON], \~відкрилась спадщина на її майно. Як вбачається із матеріалів справи та пояснень позивача, вона пропустила встановлений чинним цивільним законодавством строк для подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини у звязку з тим, що спадкодавець, [PERSON], заповіла дочці позивачки, [PERSON], дану земельну ділянку. Про існування даного заповіту позивачці було відомо, а тому вона не вчиняла будь-яких дій для прийняття спадщини. Її дочка, [PERSON], так як пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини звернулась до суду та їй був наданий додатковий строк для прийняття спадкового майна зазначеного вище. Однак у визначений додатковий строк її дочка також не звернулась до нотаріальної контори для прийняття спадщини та не вчинила будь яких дій для оформлення спадкового майна. Стаття 1272 ЦК України вказує на те, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити додатковий \~строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як вбачається із п. 24 постанови ПВС України № 7 від 30 травня 2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Як вбачається із листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови не можуть бути визнані судом поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до частин 3 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Отже, в судовому засіданні встановлено, що позивач пропустила строк для прийняття спадщини у звязку з тим, що після смерті матері вона знала про існування заповіту на імя її доньки, в подальшому, після пропуску встановленого строку її доньці в судовому порядку був визначений додатковий строк для прийняття спадкового майна, який теж було пропущено. Окрім того, як зазначає і сама позивачка за життя і після відкриття спадщини вона із спадкодавцем не проживала. Тобто, позивач не навела жодної причини пропуску строку для прийняття спадкового майна після смерті [PERSON], яка б визнавалась згідно цивільного законодавства поважною, та яка б давала підстави для поновлення пропущеного строку. Саме тому, на підставі досліджених матеріалів справи та пояснень позивача, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed