Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до відповідача 1: Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, відповідача 2: Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26.12.2019 року інспектором патрульної поліції взводу 1 роти 2 батальйону 2 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Коробкою В.Е. складено відносно [PERSON] протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №209450 за ст. 124 КУпАП. Усвідомлюючи власну невинуватість у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення, позивач звернувся з відповідною скаргою до Управління патрульної поліції в Запорізькій області. Після розгляду скарги на іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] також було складено адміністративний протокол за ст. 124 КУпАП. При цьому, протокол від 26.12.2019 року серії ОБ №209450 за ст. 124 КУпАП відносно [PERSON] спрямовано до Комунарського районного суду м. Запоріжжя. Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.03.2020 року по справі №333/885/20, яка залишена без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 10.04.2020 року, іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] . Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.10.2020 року по справі №333/62/20 провадження за ст. 124 КУпАП відносно [PERSON] закрито у зв`язку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення. Внаслідок протиправних дій працівників поліції позивач був змушений протягом 10 місяців з моменту складання протоколу і до ухвалення остаточного рішення доводити свою невинуватість у суді. До остаточного закриття судом провадження у справі [PERSON] не міг отримати страхового відшкодування. Все це створило у позивача почуття розгубленості, незахищеності перед державними інституціями, викликало моральні страждання, зокрема, у зв`язку з приниженням, коли він був вимушений виправдовуватись за дії, які не вчиняв. Враховуючи глибину душевних страждань [PERSON] , характер та тривалість немайнових витрат, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди, з урахуванням вимог розумності та справедливості, останній просить суд стягнути з відповідачів на його користь відшкодування завданої моральної шкоди грошових коштів у розмірі 50 000 грн. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові, просили суд їх задовольнити. Представник відповідача 1 Малій О.М. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 29.12.2020 року. Представник відповідача 2 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила, у відзиві на позовну заяву від 21.12.2020 року просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Згідно з ч. 6 ст. 84 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1). Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2). Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3). Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4). Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 5). Згідно з ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду (ч. 1). Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (ч. 2). Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах (ч. 6). Пунктом 4 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у разі закриття справи про адміністративне правопорушення. Як вбачається з матеріалів справи, постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.10.2020 року по справі №333/62/20 встановлено, що 26.12.2019 року працівниками Управління патрульної поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №209450, відповідно до змісту якого 26.12.2019 р. об 10 год. 20 хв. водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом Daewoo Lanos, д.н.з. [NUMBER] , в м. Запоріжжі, по вул. Космічна, біля буд. 120, під час повороту ліворуч на вул. Східну, не врахував дорожньої обстановки, не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині та скоїв зіткнення з транспортним засобом Geely MK Cross д.нз. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався у попутному напрямку, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, спричинені матеріальні збитки, постраждалих немає. Водій [PERSON] порушив вимоги п.п. 10.4. Правил дорожнього руху України, чим вчинив правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП (21-23). Усвідомлюючи власну невинуватість у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення, позивач 10.01.2020 року звернувся до Управління патрульної поліції в Запорізькій області із скаргою, в якій просив провести розслідування по факту складення інспекторами патрульної поліції протоколу про адміністративне правопорушення від 26.12.20219 року серії ОБ №209450 (а.с. 15). Відповідно до повідомлення з Управління патрульної поліції в Запорізькій області ДПП НП України від 20.02.2020 року №К-170/41/32/03-2020, матеріалами службової перевірки факти, викладені у скарзі [PERSON] , знайшли своє об`єктивне підтвердження. У зв`язку з чим, керівництвом Управління вирішується питання про притягнення винних посадових осіб до відповідальності. Матеріалами службової перевірки в діях гр. [PERSON] встановлено порушення Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. У зв`язку з чим, працівниками Управління прийнято рішення вжити заходів для вирішення питання про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності (а.с. 16). Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.03.2021 року по справі №333/885/20 [PERSON] визнано винним у тому, що 26.12.2019 року о 12 год. 20 хв. в м. Запоріжжі, на нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг вул. Східної - вул. Космічної, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «GEELY MK Cross», державний реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по другорядній дорозі, не надав перевагу автомобілю, який повертав з головної дороги на другорядну дорогу, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом «DAEWOO Lanos», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, завдано матеріальні збитки, постраждалі в результаті ДТП відсутні. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 16.11 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП (а.с. 17-18). Постановою Запорізького апеляційного суду від 10.04.2020 року постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.03.2020 року по справі №333/885/20 залишено без змін (а.с. 19-20). Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.10.2020 року провадження по справі про адміністративне правопорушення №333/62/20 відносно [PERSON] закрито за відсутністю події та складу даного адміністративного правопорушення. Зазначена постанова набула законної сили 20.10.2020 року (а.с. 21-23). Здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Дії працівників УПП в Запорізькій області щодо складання відносно позивача протоколу про адміністративне правопорушення, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», є підставою для відшкодування останньому моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування якої здійснюється незалежно від вини. Саме такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 05.02.2020 року, винесеній за результатами розгляду справи № 640/16169/17, який, відповідно до статті 360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм. З огляду на викладене, дослідивши наявні в матеріалах справи №333/6522/20 докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами, а тому підлягають задоволенню судом. При цьому, при визначенні розміру моральної шкоди, яку необхідно стягнути на користь позивача, суд виходить з наступного. Так, [PERSON] просить суд стягнути на його користь відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 50 000 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що до остаточного закриття судом провадження у справі останній не міг отримати страхового відшкодування. Все це створило у позивача почуття розгубленості, незахищеності перед державними інституціями, викликало моральні страждання, зокрема, у зв`язку з приниженням, коли він був вимушений виправдовуватись за дії, які не вчиняв. Саме з цих підстав, а також враховуючи глибину душевних страждань, характер та тривалість немайнових витрат, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди, з урахуванням вимог розумності та справедливості, [PERSON] заявлено до стягнення зазначену вище суму грошових коштів. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 р. визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3). Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством (п. 5). Частиною 1 ст. 76 ЦПК України унормовано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2). Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дослідивши надані позивачем докази, судом прийнято до уваги відвідування позивача судових засідань під час розгляду Комунарським районним судом м. Запоріжжя справах про адміністративне правопорушення №333/62/20, №333/885/20, де останній був змушений доводити свою невинуватість у суді. Зазначена вище обставина підтверджується судовими повістками про виклик до суду в справі про адміністративне правопорушення від 11.01.202 року, 27.02.2020 року (а.с. 24), 13.05.2020 року, 27.07.2020 року (а.с. 25), 16.09.2020 року (а.с. 26) та постановами Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.03.2020 року по справі №333/885/20, від 07.10.2020 року по справі №333/62/20 та постановою Запорізького апеляційного суду від 10.04.2020 року. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Отже, з огляду на викладене, враховуючи глибину та тривалість моральних та психічних позивача внаслідок неправомірних дій працівників патрульної поліції, суд дійшов висновку про часткове задоволення заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 5 000 грн. У задоволенні іншої частини вимог судом відмовляється через недоведеність.

Outcome: partial