Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області із заявою, якою просить встановити факт смерті 31 жовтня 2015 року [PERSON] ([INFO]) у місті Горлівка Донецької області. У судове засідання для розгляду справи по суті, призначене на 25 січня 2016 року, зявився заявник. Заінтересовані особи не зявились, але подали заяви якими справу просили розглянути без їх участі. Позиція заявника полягала у тому, що [PERSON], який помер 31 жовтня 2015 року був його батьком. Але у звязку із тим, що він помер у місті Горлівка Донецької області, на території якої проводиться антитерористична операція і на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, він не може отримати лікарське свідоцтво про смерть. Як наслідок, він не може зареєструвати факт смерті свого батька в органах державної реєстрації актів цивільного стану, що унеможливлює реалізації ним права на спадщину. Заінтересовані особи проти задоволення заяви [PERSON] не заперечували. У судовому засіданні була допитана у якості свідка: [PERSON] ([INFO], проживає: [INFO]). Вона дала наступні показання: [PERSON] був батьком її чоловіка: [PERSON], але 31 жовтня 2015 року, у місті Горлівка Донецької області, він помер. Його поховали 02 листопада 2015 року з дотриманням правил християнського обряду, і тому вона особисто бачила поховання [PERSON]. Відповідно до положень частини 2 статті 49 Цивільного кодексу України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. А згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Положення частини 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачають, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті в певний час або про оголошення її померлою. Форма лікарського свідоцтва про смерть, що видається закладами охорони здоровя або судово-медичною установою та вимоги і підстави його заповнення встановлені Інструкцією щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма №106/о), затвердженою Наказом Міністерства охорони здоровя України від 08 серпня 2006 року №545. Зокрема, Інструкцією серед іншого встановлено, що: лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і записів у медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результату розтину (пункт 2.2.) ; у разі, якщо смерть настала внаслідок дії зовнішніх факторів (травми, асфіксії, дії крайніх температур, електричного струму, отруєнь тощо), після штучного аборту, проведеного поза межами медичного закладу, смерті на виробництві, при раптовій смерті дітей першого року життя та інших осіб, які не перебували під медичним наглядом, померлих, особа яких не встановлена, а також у тих випадках, коли є підозра на насильницьку смерть, лікарське свідоцтво про смерть видається судово-медичним експертом після розтину (пункт 2.3.) ; забороняється видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, без особистого встановлення лікарем факту смерті. У виняткових випадках свідоцтво про смерть може бути видано лікарем, який встановив смерть тільки на підставі огляду трупа (при відсутності ознак або підозри на насильницьку смерть) та даних медичної документації про наявність у померлого при житті хвороб, які в своєму перебігу могли призвести до настання смерті (пункт 2.4.). Таким чином, діюче законодавство України передбачає державну реєстрацію факту смерті або на підставі лікарського свідоцтва про смерть, або на підставі рішення суду. При цьому видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, тобто без встановлення лікарем факту смерті, забороняється. Судом встановлено, що [PERSON] народився 03 серпня 1968 року у сім`ї [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Також судом встановлено і те, що на початку жовтня 2015 року, [PERSON] поїхав з дружиною у місто Горлівка Донецької області (а.с.3), де за показанням свідка 31 жовтня 2015 року помер. При цьому, свідок була особисто присутня під час поховання померлого 02 листопада 2015 року за християнським звичаєм. Однак місто Горлівка Донецької області, згідно положень розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. А згідно положень розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р, місто Горлівка Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Тому у звязку із тим, що смерть [PERSON] настала на території міста Горлівка Донецької області, на території якої, нині, жодний орган державної влади України не працює та відбувається антитерористична операція, суд погоджується із тим, що отримати лікарське свідоцтво про смерть, встановленого зразка і виданого компетентним органом державної влади України, не є можливим. Зважаючи на це та доведеність факту смерті [PERSON], а також необхідність державної реєстрації цього факту органами державної влади України для реалізації заявником своїх прав (у тому числі права на спадщину), суд вважає за можливе встановити факт того, що [PERSON] ([INFO]) 31 жовтня 2015 року помер у місті Горлівка Донецької області, а тому заяву [PERSON] про встановлення факту смерті, слід задовольнити. Таким чином,

Outcome: approved