Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] в якому просить виселити її з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] придбав у [PERSON] 06 березня 2018 року квартиру [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Запольською О.В., реєстр. № 405. Позивач 08.02.2020 року зареєстрував своє місце проживання у вказаній квартирі, а відповідача було знято з реєстрації по вказаній квартирі. Однак, незважаючи на вказані факти, відповідач відмовляється виселятися із вказаної квартири, чим спричиняє позивачеві перешкоди у користуванні його власністю. Ухвалою суду від 28 травня 2020 року по справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 05 серпня 2020 року. 05 серпня 2020 року у зв`язку з неявкою відповідача, розгляд справи відкладено на 19 жовтня 2020 року. 19 жовтня 2020 року за клопотанням відповідача розгляд справи відкладено на 15 лютого 2021 року. 15 лютого 2021 року за клопотанням представника позивача розгляд справи відкладено на 26 квітня 2021 року. У судовому засіданні 26 квітня 2021 року представник позивача позов підтримав, просив задовольнити. Відповідач просила відмовити у задоволенні позовний вимог. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що за Договором купівлі-продажу від 06.03.2018 року [PERSON] продала, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] . Договір посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Запольською О.В., реєстр. № 405. Право власності [PERSON] на вказану квартиру зареєстроване 06.03.2018 року , номер запису про право власності 25151079. [PERSON] з 08.02.2020 року зареєстрував своє місце проживання у вказаній квартирі, а відповідача було знято з реєстрації по вказаній квартирі, що свідчить з Довідки від 11.02.2020 року Департаменту надання адміністративних послуг ОМР. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частиною 4 ст. 41 Конституції України, встановлено принцип непорушності приватної власності. За положеннями ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. Визначальним критерієм для застосування статті 391 ЦК України є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 321 ЦК України, передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Житло є об`єктом права приватної власності. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Статтею 391 ЦК України, передбачено право власника майна при наявності дій осіб, спрямованих на перешкоджання вільного користування та розпорядження власником своїм майном, вимагати усунення таких перешкод. У пунктах 38, 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц зроблено висновок, що негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення. Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч.4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Отже, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Згідно п.1 ч.1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Тобто, право власності [PERSON] на вказану квартиру припинилося внаслідок її відчуження на користь [PERSON] . Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За таких обставин, суд доходить висновку, що подальше перебування [PERSON] у вказаній квартирі спричиняє для її власника [PERSON] перешкоди, а тому відповідач має бути виселена з даної квартири без надання іншого жилого приміщення. Будь-яких підстав, які б свідчили про право [PERSON] на користування вказаною квартирою суду не надано.

Outcome: approved