Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовною заявою та просив стягнути з [PERSON] суму боргу 25174863,39 гривень та судовий збір в сумі 3654,00 гривень. Позивач посилався на таке: 10 серпня 2010 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено договір про відкриття кредитної лінії, у який у подальшому були внесені зміни. За вказаним договором боржник отримав кредит в розмірі 25000000,00 гривень. У цей же день між банком та позивачем були укладені договір застави майнових прав та договір поруки. У відповідності до договору застави позивач передав Банку в заставу майнові права по договору банківського вкладу в сумі 4000000,00 доларів США, що були внесені на рахунок банку. Позивач, як майновий поручитель, прийняв на себе зобов'язання відповідати перед банком за невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором в межах заставленого майна - майнові права за договором банківського вкладу в сумі 3200000,00 доларів США. Тобто сума застави була зменшена. Свої зобов'язання за кредитним договором боржник не виконав, тому 05 березня 2012 року Банк звернувся до позивача з вимогою про сплату заборгованості за кредитним договором. Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 24 листопада 2014 року по справі номер 757/17997/14-ц з [PERSON] на користь позивача стягнуто суму боргу 25174863,39 гривень та 3% річних в сумі 1762930,15 гривень. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва було скасовано вказане рішення суду в частині стягнення 3% річних, які були нараховані за період з 04 березня 2012 року по 03 липня 2014 року з підстав відсутності доказів повідомлення боржника про сплату заборгованості за кредитним договором. В решті рішення печерського районного суду міста Києва було залишено без змін. Рішення набрало законної сили 19 травня 2015 року. Як було встановлено Апеляційним судом міста Києва, про що зазначено у позовній заяві, новим кредитором у зобов'язанні, тобто позивачем за даним позовом, надані докази переходу прав до нього, які були направлені боржникові 28 липня 2014 року. Станом на день звернення з даною заявою боржником рішення суду не виконано. Не погоджуючись з рішенням суду, боржник звернувся з касаційною скаргою. Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрив касаційне провадження, не зважаючи на чітку позицію Верховного Суду України /постанова від 20 лютого 2012 року у справі номер 6-51цс11; лист ВСУ від 01 лютого 2015 року/. На даний час касаційна скарга не розглянута, а с карга щодо поведінки судді розглядається у Вищий раді Юстиції. Боржник всіма своїми діями демонструє своє вміння затягувати судові процеси з метою уникання виконання судового рішення. Позивач зазначає, що кредитний договір був укладений 10 серпня 2010 року, тобто у період зареєстрованого шлюбу боржника та [PERSON]. На підставі ст. 65 СК України укладений одним із подружжя договір створює обов'язки для другого подружжя. Передані позичальнику кошти у власність за умови, що такий позичальник перебуває у зареєстрованому шлюбі, є суб'єктом спільної сумісної власності подружжя, а на такі правовідносини поширюється правило про солідарну відповідальність. У разі солідарного обов'язку боржників /солідарних боржників/ кредитор має право вимагати виконання обов'язку час оково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. З огляду на те, що відповідач в силу вимог закону, є солідарним боржником і залишається таким боржником доти, доки погашення боргу не відбудеться у повному обсязі на користь позивача, з урахуванням непогашення боргу боржником позивач звернувся до суду до дружини боржника [PERSON], яка є солідарним боржником за зобов'язаннями за кредитним договором. Цей спір не є спором між тими ж сторонами про той самий предмет спору і з тих самих підстав. Посилаючись на норми діючого законодавства позивач вказує, що боржник отримав кредит з цільовим призначенням на споживчі потреби позичальника, при цьому позичальник прийняв на себе зобов'язання щодо використання кредитних коштів саме за цільовим призначенням. Згідно із визначенням НБУ, споживчий кредит - кредит, який надається фізичним особам - резидентам України на придбання споживчих товарів та послуг. Зокрема, банк надає споживчі кредити фізичним особам на будівництво, купівлю і ремонт житлових будинків, садових будинків, дач та інших будівель. Вказаний споживчий кредит, наданий боржникові, який перебував у шлюбі з відповідачем на час його укладання та виконання кредитного договору, був укладений в інтересах сім,ї та породжує для другого подружжя відповідні обов'язки. Отже в результаті отримання споживчого кредиту боргові зобов'язання перед кредитором несуть обидва подружжя, а не тільки той, хто підписав договір. Оскільки за кредитним договором кредитор передає позичальнику кошти у власність, а останні згідно з вимогами ст. 60 СК України стають об'єктом спільної сумісної власності подружжя, на такі правовідносини поширюється правило про солідарну відповідальність. Оскільки позивач виконав зобов'язання за кредитним договором. в силу ст. 512 ЦК України виникла підстава для заміни кредитора у зобов'язанні за кредитним договором. Кредитором у зобов'язанні за кредитним договором є позивач та у відповідності до ст. 509 ЦК України позивач має права вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом, якими не передбачено припинення зобов'язань шляхом ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора. За відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням. Судовим рішенням було задоволено вимоги позивача в частині стягнення грошової суми 25174863,39 гривень. Як зазначає позивач. Наявність судового рішення про стягнення боргу за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін. У відповідності до ст. 556 ч.2 ЦК України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті. що забезпечували його виконання. Поручитель набуває прав вимагати від боржника виконання зобов'язання в тому обсязі, в якому він сам виконав вимоги кредитора, тобто повністю або частково з урахуванням сплачених відсотків, неустойки, відшкодування збитків і судових витрат кредитора. Позивач виконав зобов'язання кредитора перед банком в розмірі 25714863,39 гривень та набув право вимоги сплати боргу у порядку регресу від боржника. У силу того, що вказаний кредит є споживчим, боржник за кредитним договором на час звернення позивача з даним позовом не виконав рішення суду про відшкодування вказаної суми на користь позивача, позивач просив стягнути суму боргу за кредитним договором з відповідача [PERSON] Крім того, позивач зазначає, що відповідач, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з боржником знала або повинна була знати про укладення кредитного договору на отримання боржником споживчого кредиту, а також про невиконання боржником свого обов'язку щодо своєчасного погашення кредиту. Більш того, позивач повідомив відповідача про те, що вона є солідарним боржником перед позивачем і таке повідомлення було одночасно і повторно вимогою про сплату боргу у вищезазначеній сумі. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та уточнили розмір позовних вимог, просили стягнути з відповідача на користь позивача 25173983,40 гривень, посилаючись на те, що вищезазначене рішення суду частково виконано та на користь позивача с тягнуто 879,98 гривень боргу / том 1 а.с. 199/. 19 листопада 2015 року / том 1 а.с. 86/ представник відповідача звернувся до суду з заявою про закриття провадження у справі у зв'язку з застосуванням строків позовної давності. Надалі у судовому засіданні представники відповідача заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на таке: позивачем не надано жодних доказів використання [PERSON] кредитних коштів в інтересах сім,ї. Отриманий боржником кредит було використано на покупку інвестиційних сертифікатів на підставі договорів, укладених з ПАТ «Трест «Київміськбуд-1»імені М.П.Загороднього, що свідчить про те. що вказаний кредитний договір було укладено не в інтересах сім,ї, а в особистих інтересах боржника, а кошти, отримані за кредитним договором не використані для задоволення потреб сім,ї. Про те, що саме отримані на підставі кредитного договору грошові кошти були перераховані по зазначеним договорам, свідчить виписка по особовим рахункам [PERSON] за період з 10 серпня 2010 року по 04 березня 2012 року, надана ПАТ «ВТБ Банк» та договори купівлі-продажу цінних паперів. Суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню за таких підстав:10 серпня 2010 року між ПАТ «ВТП Банк» та [PERSON] було укладено договір про відкриття кредитної лінії номер 16П, яким банк прийняв на себе зобов'язання надати позичальнику у порядку та на умовах , визначених вказаним договором, а позичальник прийняв на себе зобов'язання прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути кредит банку, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду та інші платежі у порядку, на умовах та у строки, визначені вказаним договором. Умови та порядок кредитування визначені п.3 вказаного договору, а саме: за домовленістю сторін ліміт кредитної лінії та валюта кредиту складає 15000000,00 гривень, строк кредитування 04 березня 2011 року, процентна ставка 19%. Належне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечено договором застави майнових прав по договору банківського вкладу номер 16П від 10 серпня 2010 року, який набуває чинності в момент підписання договору та діє до повного виконання ними взятих на себе зобов'язань у повному обсязі у відповідності до умов договору. 26 жовтня 2010 року між тими ж сторонами укладено договір про внесення змін номер 1 до договору про відкриття кредитної лінії номер 16П від 10 серпня 2010 року, відповідно до якого сума ліміту складає 25000000,00 гривень. 04 березня 2011 року між тими ж сторонами було укладено договір про внесення змін номер 2 до договору номер 16П від 10 серпня 2010 року, у відповідності до яких процентна ставка знижена до 16%. 10 серпня 2010 року між банком, як заставодержателем, позивачем, як заставодавцем та позичальником [PERSON] укладено договір застави майнових прав за договором банківського вкладу номер 16П, яким заставодавець передав заставодержателю в заставу майнові права по договору банківського вкладу в сумі 4000000,00 доларів США, яким забезпечується виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі. 11 березня 2011 року між тими ж сторонами укладено договір номер 1 про внесення змін до договору застави, яким заставодавець передав заставодержателю в заставу майнові права по договору банківського вкладу в сумі 3200000,00 доларів США. 10 серпня 2010 року між тими ж особами було укладено договір поруки, яким поручитель [PERSON] прийняв на себе зобов'язання відповідати за своєчасне та повне виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором номер 16П від 10 серпня 2010 року. 04 березня 2011 року між тими ж сторонами було укладено договір про внесення змін номер 1 до договору поруки номер 16П від 10 серпня 2010 року та договір про внесення змін номер 2 до того ж договору, якими поручитель прийняв на себе зобов,язання солідарно відповідати за повне та своєчасне виконання зобов,язань позичальника за кредитним договором номер 16П від 10 серпня 2010 року в сумі 25000000,00 гривень. Вказана сума підлягала поверненню у строк до 04 березня 23012 року. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] не виконав зобов,язання за кредитним договором у строки та порядку, встановлені вказаним договором. 11 березня 2011 року ПАТ «ВТБ Банк» та позивачем було укладено договір банківського вкладу номер 016-08/158786, яким вкладник передав, а банк прийняв на вкладний депозитний рахунок грошові кошти в сумі 3200000,00 доларів США на с трок до 12 березня 2012 року. 11 березня 2011 року між тими ж сторонами укладено додатковий договір номер 1 до вказаного договору, яким майнові права за договором, які полягають у праві вимоги повернення вкладу в сумі 3200000,00 доларів США є предметом застави згідно з договором про внесення змін номер 1 від 11 березня 2011 року до договору застави майнових прав по договору банківського вкладу номер 16П від 10 серпня 2010 року. 14 березня 2012 року позивач звернувся до ПАТ «ВТБ Банк» з заявою про погашення кредиту [PERSON] та нараховані відсотки за користування кредитом за рахунок коштів депозиту, таким чином, останнім виконані умови договору щодо виконання зобов,язань як солідарного боржника за договором поруки в сумі 25174863,39 гривень. Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 24 листопада 2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто борг у порядку регресу 25174863,39 гривень та 3 відсотки річних в сумі 3654,01 гривень. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 19 травня 2015 року вказане судове рішення частково скасовано в частині стягнення 3 відсотків річних, в решті рішення залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 16 вересня 2015 року касаційну скаргу [PERSON] відхилено. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 листопада 2014 року в частині, яка не скасована рішенням Апеляційного суду міста Києва та рішення Апеляційного суду міста Києва від 19 травня2015 року залишено без змін. 19 листопада 2015 року Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено по станову про відкриття виконавчого провадження ВП номер 49420175.Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 11 квітня 2016 року в задоволенні подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у виконавчому провадженні ВП номер 49420175про визначення та виділ частки майна, що є спільною власністю по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу у порядку регресу відмовлено. Посилання позивача на ті обставини, що за кредитним договором передбачено цільове його призначення - споживчі потреби позичальника. Ці посилання зазначені у п.2.1 вказаного договору, де позичальник зобов'язується використати кредит виключно за таким цільовим призначенням на споживчі потреби. Але п.1.1 щодо предмету договору не зазначено, що кредит видається саме на споживчі потреби. До того ж жодна зі сторін не оскаржила вказаний договір. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 14 грудня 1990 року. У відповідності до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У відповідності до ст. 190ЦК України майном вважаються не лише предмети матеріального світу, але й майнові права та обов'язки. У відповідності до ч.4 ст.65 СК України укладений одним із подружжя договір створює обов'язки для другого подружжя лише в тому разі, якщо договір укладено в інтересах сім,ї, а майно, одержане за цим договором, використане для задоволення потреб сім,ї. У судовому засіданні встановлено, що отриманий боржником кредит було використані на покупку інвестиційних сертифікатів на підставі договорів купівлі-продажу, укладених з ПАТ «Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього. Таким чином, вказаний кредитний договір було укладено не в інтересах сім,ї, а особистих інтересах боржника, кошти, отримані за кредитним договором не були використані для задоволення потреб сім,ї. У відповідності до виписки по особовим рахункам [PERSON] за період часу з 10 серпня 2010 року по 04 березня 2012 року, яка надана ПАТ «ВТБ Банк» останній отримав: 19 серпня 2010 року 1800000,00 гривень; 30 серпня 2010 року - 6900000,00 гривень; 03 вересня2010 року - 1000000,00 гривень; 14 вересня 2016 року - 2500000,00 гривень; 20 вересня 2010 року - 1000000,00 гривень; 24 вересня 2010 року - 20000,00 гривень; 27 вересня 2010 року - 1600000,00 гривень; 27 жовтня 2010 року - 5000000,00 гривень; 05 листопада 2010 року - 1000000,00 гривень; 08 листопада 2010 року - 3000000,00 гривень; 18 листопада 2010 року - 1000000,00 гривень; 27 грудня 2010 року - 2000000,00 гривень загальною сумою 27000000,00 гривень. Вказані суми були повністю погашені: 02 грудня 2010 року - 200000,00 гривень; 02 грудня 2010 року - 1800000,00 гривень; 19 липня 2011 року - 64498,41 гривень; 19 липня 2011 року - 200000,00 гривень; 19 липня 2011 року - 935501,59 гривень; 19 липня 2011 року - 1000000,00 гривень; 19 липня 2011 року - 1000000,00 гривень; 19 липня 2011 року - 1000000,00 гривень; 19 липня 2011 року - 1000000,00 гривень; 19 липня 2011 року - 2000000,00 гривень; 19 липня 2011 року - 2500000,00 гривень; 19 липня 2011 року - 3000000,00 гривень; 19 липня 2011 року - 5000000,00 гривень; 19 липня 2011 року - 6700000,00 гривень. Таким чином. отримані грошові кошти були повністю погашені боржником. Надалі за даним договором [PERSON] були отримані наступні грошові кошти, які в цей же день були перераховані на рахунок ПАТ «Трест «№Київміськбуд-1», а саме:22 серпня 2011 року 5000000,00 гривень, перераховані платіжним дорученням номер 40926 від 22 вересня 2011 року за договором номер Б-041/01-11 від 22 серпня 2011 року; 20 вересня 2011 року 5000000,00 гривень, які перераховані платіжним дорученням номер 9702 від 20 вересня 2011 року за договором номер Б-044/01-11 від 20 вересня 2011 року; 1350000,00 гривень отримані 26 вересня 2016 року та перераховані платіжним дорученням номер 11165 від 26 вересня 2011 року за договором номер Б-047/01-11 від 26 вересня 2011 року; 28 вересня 2011 року - 3900000,00 гривень перераховані платіжним дорученням номер 17631 від 28 вересня 2011 року за договором номер Б-048/01-11 від 28 вересня 2011 року; 05 жовтня 2011 року в сумі 4750000,00 гривень, які перераховані платіжним дорученням номер 2832 від 05 жовтня 2011 року за договором номер Б-049/01-11 від 05 жовтня 2011 року; 16 грудня 2011 року в сумі 5000000,00 гривень перераховані: 4736986,32 гривень платіжним дорученням номер 1 від 16 грудня 2011 року за договором номер Б-051/01-11 від 15 грудня 2011 року; в сумі 263013,68 гривень було перераховано на рахунок ПАТ «ВТБ Банк» в рахунок погашення заборгованості платіжним дорученням номер 2 від 16 грудня 2011 року за кредитним договором номер 16П від 10 серпня 2010 року. Всі вказані платежі підтверджені платіжними дорученнями та договорами купівлі-продажу цінних паперів. Таким чином, будь-яких доказів щодо використання грошових коштів, отриманих [PERSON] за кредитним договором на потреби сім,ї суду не надано. Підстави для задоволення позовних вимог відсутні. У відповідності до ч.6 ст.154 ЦПК України якщо в задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Таким чином, оскільки позовні вимоги не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, підлягає скасуванню арешт, накладений ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 04 липня 2016 року по справі номер 757/31348/15-ц на нерухоме майно за адресою: місто Київ вулиця Пирятинська будинок 27, право власності на яке зареєстроване за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 04 лютого 2008 року, оформленого на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 29 січня 2008 року номер 164-С/ЖБ в частині заборони будь,яких дій, пов,язаних з його відчуженням. На підставі викладеного, ст.ст. 16, 190, 509, 512, 517, 541, 543, 554, 556 ЦК України, ст.ст. 60, 65 СК України,

Outcome: dismissed