Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду 29.11.2013 року. Уточнивши свої позовні вимоги просив суд стягнути з відповідача 500 грн. в рахунок коштів сплачених ним за неякісний товар та 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої йому, як споживачу, наданням товару неналежної якості та неповернення всієї суми коштів, які були сплачені ним за неякісний товар. В обґрунтування позову вказував, що 14.09.2013 року між ним та СПД [PERSON] було укладено договір замовлення вхідних металевих дверей, на підтвердження якого ним було передано 200 грн. завдатку та в результаті проведених замірів зроблено замовлення на двері металеві Д 860х50. Відповідач повідомив, що вказані двері виготовлятимуться за вказаними розмірами на замовлення. 15.09.2013 року йому зателефонували представники відповідача та повідомили про монтаж дверей. Після виконання монтажу дверей, він підписав договір купівлі-продажу, акт прийому-передачі, сплатив обумовлену суму коштів, а вже після того, як представники відповідача покинули його помешкання, оглянувши ретельно двері, зрозумів, що вони не відповідають замовленню, оскільки їх розмір був меншим, були неналежної якості: виконані не з металу, а з «жестянки», при закриванні та відкриванні чувся скрежет, ручка дверей заїдала, а після п'ятого відкривання взагалі відпала. Про вказані недоліки він одразу повідомив відповідача, в результаті чого 17.09.2013 року відповідач прийняв претензію по дверям, а 21.09.2013 року забрав двері та повернув йому 1650 грн. В поверненні решти 500 грн. відмовив, пояснюючи, що ця сума відповідає витратам на доставку та монтаж дверей. В обґрунтування позовних вимог в частині моральної шкоди, вказував, що він будучи споживачем, був введений відповідачем в оману щодо якості дверей, його виробника. У зв'язку з неналежною інформацією про товар та його якість, установкою дверей, які виготовлені не на його замовлення, небажанням відповідача повернути кошти за неякісний товар в повному обсязі, він був змушений звернутися до суду для захисту своїх прав, понести витрати на написання позовної заяви, а у зв'язку з неповерненням коштів в повному обсязі, він втратив можливість встановити інші двері, оскільки на даний момент вартість дверей зросла. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила суд справу розглянути за її відсутності, наполягала на задоволенні позовних вимог в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала (а.с. 49-50). Відповідач - суб'єкт підприємницької діяльності, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, в силу абз. 3 ч.5 ст. 74 ЦПК України, оскільки судові повістки, направлені за адресою його місця проживання, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, повернулися до суду одна з відміткою «по закінченню терміну зберігання», а інша - з відміткою про отримання повістки (а.с. 39-42, 44, 45). Зі згоди представника позивача, яка не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 50), суд на місці ухвалив постановити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В зв'язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. 14.09.2014 року між СПД [PERSON], як продавцем з однієї сторони, та [PERSON] як покупцем, з іншої сторони, було укладено договір замовлення на вхідні металеві двері, згідно якого продавець зобов'язався передати у власність покупця металеві двері Д 860х50, 50 R зсередини, виготовлені під замовлення (п. 2.2), повна вартість яких 2150 грн., на виконання умов якого, покупець передав продавцю 200 грн. завдатку, що підтверджується договором від 14.09.2013 року (а.с. 5). 15.09.2013 року між сторонами по було укладено договір купівлі-продажу № 1 від 15.09.2013 року, відповідно до умов якого продавець зобов'язався передати покупцю двері металеві Д 860х50R, а покупець в силу п. 3.5, 4.1 Договору зобов'язаний був сплатити за них 2150 грн., з яких 1900 грн. вартість дверей, 250 грн. вартість доставки та установки (а.с. 6). Факт виконання покупцем п. 4.1. -4.5 договору купівлі-продажу, а саме сплати залишкової частини вартості товару (металевих дверей) в сумі 1950 грн. підтверджується платіжним дорученням (а.с. 8). Квитанції про сплату завдатку в розмірі 200 грн. позивач не надав, але як вбачається з п. 2.2. договору замовлення на вхідні металеві двері від 14.09.2013 року, доставка товару покупцю можлива лише за умови виконання п. 2.1 цього договору, тобто лише після сплати покупцем 200 грн. завдатку. Оскільки покупцю була здійснена доставка дверей, укладено договір купівлі-продажу від 15.09.2013 року, складено акт приймання-передачі, то суд приходить до висновку, що покупцем було сплачено вказану суму завдатку - 200 грн. Доказів протилежного відповідач суду не надав. Пункт 5.1 Договору передбачав, що у випадку здійснення доставки та установки товару продавцем, він здійснює його гарантійне обслуговування протягом 6 місяців з моменту укладення договору. Пункт 5. 4 визначав, що у випадку виявлення недоліків товару, в межах гарантійного строку, продавець мав за власний рахунок усунути недоліки, якщо вони виникли з його вини. Як вказував позивач, йому були встановлені двері меншого розміру та неналежної якості. Факт пред'явлення покупцем претензії продавцю підтверджується записом в акті виконаних робіт, з якого вбачається, що відповідач прийняв претензію по дверям 17.09.2013 року (а.с.7). Як стверджував позивач, у визначений п. 5.4. Договору купівлі-продажу 14 денний строк з моменту пред'явлення претензії, представники відповідача з'явилися до позивача та демонтували надані двері, повернувши покупцю лише частину коштів - 1650 грн., решту 500 грн. відповідач повертати відмовився, мотивуючи вказану суму витратами на доставку та установку товару. Відповідач до суду не з'явився, в супереч ст. 60 ЦПК України, доказів протилежного суду не надав. Пункт 9.1. договору купівлі-продажу передбачає можливість вирішення спору в судовому порядку. З врахуванням вище викладених обставин, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли відносини роздрібної купівлі-продажу товару, які регулюються ст. 698, 699, 702, 708 ЦК України. Згідно з ч.3 ст. 698 ЦК України, до відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю фізичної особи, не врегульованих ЦК України, застосовуються положення Закону України «Про захист прав споживачів». Преамбула Закону України «Про захист прав споживачів», визначає, що його положення регулюють відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до ст. 6 Закону України «про захист прав споживачів», продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Згідно з п.4 ч.1 ст. 708 ЦК України у разі виявлення покупцем протягом гарантійного строку, встановленого обов'язковими для сторін правилами чи договором, недоліків, не застережених продавцем, або фальсифікації товару покупець має право, серед іншого, відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар суми. Як вказував позивач, відповідач частково задовольнив його вимогу про відмову від договору та повернення сплачених за товар коштів, а саме 21.09.2013 року забрав неналежної якості товар - двері та повернув позивачу 1650 грн. Решту суми повертати відмовився, мотивуючи тим, що 500 грн. є витратами на доставку та установку дверей і поверненню не підлягають. Відповідач до суду не з'явився, доказів протилежного суду не надав. Згідно з ч.5 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов'язані прийняти товар неналежної якості у споживача і задовольнити його вимоги. Доставка великогабаритних товарів і товарів вагою понад п'ять кілограмів продавцю, виробнику (підприємству, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) та їх повернення споживачеві здійснюються за рахунок продавця, виробника (підприємства, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті). Тобто витрати по доставці, демонтажу товару неналежної якості покладаються саме на продавця. Крім цього, як вбачається з п. 4.1 договору купівлі-продажу від 15.09.2013 року, ціна товару складає 1900 грн., а не 1650 грн., а вартість доставки і установки 250 грн., а не 500 грн. (а.с. 6), крім цього, сума 2150 грн. є загальною сумою, яка була сплачена покупцем за товар неналежної якості, а тому у випадку відмови від договору, що мало місце в даній ситуації (продавець забрав двері та повернув частину коштів), має бути повернена покупцю в повному обсязі. Згідно з ч.3 ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів» при розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів. У зв'язку з цим, суд приходить до висновку, про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача залишкової частини коштів переданих за товар неналежної якості - 500 грн. Відповідно до ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди, суд вважає за необхідне задовольнити їх частково. При цьому, суд враховує характер порушення, яке виразилося в продажі відповідачем товару неналежної якості, його тривалість, ступінь вини відповідача, те, що відповідач частково в добровільному порядку задовольнив вимогу позивача про повернення коштів за придбаний товар в розмірі 1650 грн., з врахуванням принципів розумності, справедливості, добросовісності, співмірності, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду, в розмірі 300 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», п.7 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», споживачі звільнені від сплати судового збору за позовами про захист їх прав. Згідно вимог ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується в дохід держави з відповідача, пропорційно до задоволеної частини вимог. У зв'язку з цим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 33,38 грн. ( 14,55 % відсоток задоволених вимог (800 грн. розмір задоволених вимог Х 100% / 5500 грн. розмір заявлених вимог) х 229,40 грн./100%)). На підставі викладеного і

Outcome: partial