Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-04 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON], у якій просить суд постановити рішення, яким розділити спільне майно подружжя та визнати за ним право власності на 1/2 частку двокімнатної квартири [ADDRESS]. [PERSON] звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON], у якій просить суд визнати двокімнатну квартиру [ADDRESS] її особистою приватною власністю. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач за первісним позовом [PERSON] покликається на такі обставини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.08.1993р. по 22.03.2012р. За час шлюбу ними спільно у 2001 році було придбано двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Незважаючи на те, що квартира була придбана за спільні кошти подружжя, покупцем за договором купівлі-продажу була [PERSON], а тому право власності на дану квартиру було зареєстроване на неї. Позивач - [PERSON] вважає, що придбана квартира є об?єктом спільної сумісної власності подружжя і частки кожного із співвласників є рівними. В обгрунтування своїх позовних вимог за зустрічним позовом, [PERSON] покликається на такі обставини. Сторони зареєстрували шлюбу 29.08.1993р. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. На початку 2000 року сторони фактично припинили шлюбні стосунки, припинили спільне проживання та ведення спільного господарства. У 2000 році [PERSON] виїхав на постійне місце проживання у Республіку Португалія. Оскільки власного житла у [PERSON] не було, у 2001 році з метою вирішення житлового питання вона вирішила придбати житло, для чого вона 20.06.2001р. позичила у своєї матері [PERSON] 4500 доларів США для купівлі квартири. 20.06.2001р. [PERSON] купила за договором купівлі-продажу житлову квартиру [ADDRESS]. Позивачка за зустрічним позовом [PERSON] вважає, що спірна квартира була придбана не за спільні кошти подружжя, а виключно за її особисті кошти, за час окремого проживання подружжя, після фактичного припинення шлюбних відносин із [PERSON], а тому вважає, що така квартира є її особистою приватною власністю. Представник [PERSON] - адвокат Микитюк С.М. в судовому засіданні позов підтримав, просить його задовольнити. Зустрічний позов не визнав, просить суд у його задоволенні відмовити. Представник [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов його довірительки підтримав, просить його задовольнити. Первісний позов [PERSON] не визнав, просить суд у його задоволенні відмовити. Дослідивши пояснення сторін та їх представників, повно та всебічно дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] є підставними та підлягають до задоволення, а у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити, виходячи із таких міркувань. Як встановлено судом [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.08.1993р. по 22.03.2012р., що стверджується рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 25.10.2011р. (а.с. 7-8). Від даного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Встановлено, що 20.06.2001р. між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON], [PERSON], яка також діяла в інтересах неповнолітнього сина [PERSON], з іншої, було укладено договір купівлі-продажу житлової квартири, згідно якої [PERSON] купила житлову квартиру [ADDRESS] (а.с. 5). Продаж вчинено за 14 691 грн. Як встановлено судом [PERSON] 20.06.2001року взяла у позику в своєї матері [PERSON] 4500 доларів США із терміном повернення до 20.06.2012р. Сума позики станом на 30.04.2015р. не повернута, що стверджується рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 30.04.2015р. (а.с. 96). Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім?ю України, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ст. 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Таки чином, сам факт того, що майно придбано одним із подружжя в період перебування у зареєстрованому шлюбі ще не може свідчити, що таке майно є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно вищезазначених норм закону, вирішуючи спір між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Як встановлено судом [PERSON] у 2000 році виїхав у Республіку Португалія, де з цього часу постійно проживає, а [PERSON] виїхала у Республіку Португалія у 2004 році, де з цього часу постійно проживає. Вказану обставину сторони не заперечують. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні стверджував, що спірна житлова квартира придбавалася подружжям за спільний кошт, оскільки [PERSON] ніде не працювала, а [PERSON] перебував у Республіці Португалія на роботі та надсилав гроші дружині на утримання сім?ї. Також ствердив, що по 2010 рік [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбних стосунках, і лише з 2010 року фактично припинили їх. Вказану обставину представник [PERSON] заперечив, та вказав, що жодних коштів його довірителька від [PERSON] не отримувала ні на утримання сім?ї, ні на купівлю спірної квартири. Фактично представник [PERSON] стверджує, що спірна квартира придбавалась [PERSON] за особисті кошти в період роздільного проживання із [PERSON] при фактичному припиненні із ним шлюбу. На підтвердження зазначених сторонами обставин, за клопотанням сторін судом допитано низку свідків, які дали суду суперечливі покази. Так, свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] є її сином. У 2000 році [PERSON] виїхав у Португалію не роботу. Своїй дружині [PERSON] він висилав гроші і з нею він підтримував стосунки. У 2004р. [PERSON] також виїхала у Португалію. Їй відомо зі слів сина, що у Португалії вони жили разом. Припинили спільне проживання з 2011 року. Також свідкові відомо зі слів сина, що [PERSON] позичила гроші в сумі 4500 доларів США у свого брата на купівлю квартири. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що одружений на сестрі [PERSON] з 1998 року, а тому добре знає як [PERSON] так і [PERSON]. Йому відомо, що у 2000 році [PERSON] виїхав у Португалію. Також йому відомо зі слів інших осіб, що [PERSON] пересилав гроші дружині [PERSON] по 2004 рік. Йому відомо, що [PERSON] купила у 2001 році квартиру за 4200 доларів, які позичила, оскільки сама ніде не працювала і доходів не мала. У 2004 році [PERSON] також виїхала у Португалію до свого чоловіка [PERSON]. Про це він зробив висновок на основі фотографій, які він бачив, де були зображені [PERSON] і [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] є її дочкою. Із своїм чоловіком [PERSON] її дочка [PERSON] розійшлася і [PERSON] виїхав у Португалію. У 2001 році її дочка позичила в неї 4500 доларів США на купівлю квартири, оскільки їй із неповнолітнім сином не було де проживати. У 2001 році [PERSON] купила квартиру у м. Броди. Зі слів дочки їй відомо, що за період з 2000 року по 2004 рік чоловік [PERSON] [PERSON] грошей на утримання сім?ї не пересилав. У 2004 році [PERSON] також виїхала у Португалію на роботу. Чи проживала вона у Португалії із своїм чоловіком їй невідомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] є її рідною сестрою. Їй відомо, що у 2000 році сім?я [PERSON] та [PERSON] розпалася, оскільки стосунки різко погіршилися, і [PERSON] виїхав у Португалію на роботу. Їй відомо, що [PERSON] у 2001 році позичила в матері гроші в сумі 4500 доларів США і в цей же день купила у м. Броди квартиру. У 2003 чи у 2004 році, точного року не пам?ятає, [PERSON] виїхала у Португалію на роботу, а її неповнолітній син залишився в м. Броди. Їй відомо зі слів [PERSON], що її чоловік [PERSON] їй фінансово не допомагав. Також свідку відомо, що сестра [PERSON] у Португалії не проживала із чоловіком [PERSON], а винаймала окрему квартиру. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що рідний брат [PERSON] доводиться їй чоловіком. Свідку відомо, що [PERSON] і [PERSON] конфліктували і у 2000 році [PERSON] виїхав у Португалію. [PERSON] і [PERSON] до цього проживали у його батьків, і свого власного помешкання не мали. У 2001 році [PERSON] купила у м. Броди квартиру за позичені гроші. Однак, такі гроші вона у її чоловіка, а свого брата не позичала, оскільки він на той час ніде не працював, і таких грошей не мав. У 2004 році [PERSON] також виїхала у Португалію. Однак, їй відомо зі слів [PERSON], а також їхнього сина [PERSON], який гостював у матері у Португалії, що у Португалії [PERSON] із [PERSON] разом не проживали, а жили роздільно. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] є її сусідкою у будинку [ADDRESS]. Свідок показала, що чоловіка [PERSON] вона ніколи не бачила. У квартирі жила [PERSON] із своїм сином [PERSON]. Свідкові невідомо за які кошти була придбана житлова квартира. Вказаними показаннями свідків достовірно підтверджено лише ту обставину, що [PERSON] та [PERSON] з 2000 року по 2004 рік в Україні спільно не проживали, у зв?язку із виїздом [PERSON] за межі України у Республіку Португалія. Про стосунки [PERSON] та [PERSON] у Республіці Португалія з 2004 року, тобто з моменту виїзду [PERSON] за межі України, і до моменту розірвання шлюбу у 2011 році свідкам відомо лише зі слів [PERSON], [PERSON] та інших осіб. А тому, суд не бере до уваги покази зазначених свідків для висновку щодо фактичного припинення чи неприпинення шлюбних відносин між сторонами на час придбання спірної квартири, оскільки сам факт того, що [PERSON] виїхав за межі України на роботу у Португалію не може свідчити про фактичне припинення шлюбних відносин із [PERSON]. В той же час судом встановлено, що 26.10.2005р. у м. Лісабон (Португалія) [PERSON] та [PERSON] отримали у позику 110 000 Євро на купівлю житла (а.с. 187-188). Також судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] у суді у Фігейра да Фоз (Португалія) у 2014-2015 роках перебував на розгляді спір щодо розподілу майна у спеціальних випадках (а.с. 190-194). Вказаними доказами перед судом доведено, що станом на 2005 рік, у момент отримання сторонами кредиту на житло у Республіці Португалія фактичного припинення шлюбних відносин не було, оскільки сторони отримали у позику грошові кошти для спільного придбання житла, що свідчить про ведення спільного господарства та спільний сімейний бюджет. Вказівка представника [PERSON] на те, що спірна квартира придбана його довірителькою за її особисті кошти не заслуговує на увагу, оскільки отримані у позику кошти [PERSON] за договором позики на придбання квартири були використані нею в інтересах сім?ї на придбання житла для такої сім?ї. Суд не взяв до уваги надані представником [PERSON] письмові пояснення [PERSON], що були дані ним за правилами допиту свідка, та не досліджував такі як доказ по справі, оскільки визнає такі письмові пояснення недопустимим доказом у справі, оскільки такі пояснення не відповідають загальним вимогам, що ставляться до доказів у цивільному процесі, що передбачені Главою 5 Докази ЦПК України. Суд критично оцінює наданий представником [PERSON] відеозапис святкування Нового Року, на якому зафіксовано [PERSON] та [PERSON], а також інших осіб. З такого відеозапису неможливо встановити у якому році відбувається таке святкування, місце проведення святкування, а також зробити висновок про стосунки сторін. Таким чином, перед судом доведено ту обставину, що спірна квартира [ADDRESS] була нажита подружжям за час шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю подружжя - [PERSON] та [PERSON] Перед судом не доведено ту обставину, що спірна квартира придбавалася [PERSON] за особисті кошти у період роздільного проживання із [PERSON] та при фактичному припиненні із ним шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що частки кожного із колишнього подружжя у спірні квартирі є рівними.

Outcome: approved