Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] року померла його дружина [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, в тому числі й на належну їй частку будинковолодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та на частку земельної ділянки загальною площею 1,6201 га, що розташована на території Лаврівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті дружини. Спадщину він прийняв своєчасно, шляхом звернення з відповідною заявою до нотаріуса. Діти померлої: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] від прийняття спадщини відмовились. Інших спадкоємців немає. На частину спадкового майна, а саме: на земельну ділянку позивач вже отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. Однак, на частку в спадковому будинковолодінні [PERSON] не має можливості оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку, так як вказане будинковолодіння відноситься до категорії колгоспного двору, в майні якого не визначено часток співвласників у праві спільної сумісної власності. За зазначених підстав позивач просить суд: 1) визначити, що частка померлої [INFO] року [PERSON] в праві спільної сумісної власності на будинковолодіння, що розташоване в [ADDRESS] Вінницької області, становить 1/2; 2) визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] року [PERSON] на 1/2 частку будинковолодіння, що розташоване в [ADDRESS] Вінницької області, та визнати за ним право власності на 1/2 частку вказаного будинковолодіння як за членом колгоспного двору. В судове засідання сторони не з'явились, попередньо подали через канцелярію суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність, при цьому представник позивача [PERSON] за договором про надання правової допомоги [PERSON] в своїй заяві зазначила, що позов підтримує та просить його задовольнити, а представник відповідача - сільський голова Лаврівської сільської ради Вінницького району Вінницької області у вирішенні справи покладається на думку суду. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думки та позиції сторін, викладені у поданих до суду письмових заявах, дослідивши письмові докази в справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [INFO] року в с. Лаврівка, Вінницького району Вінницької області померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20.09.2002 року (а.с. 11). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, в тому числі й на частку будинковолодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 66,1 кв.м, житловою площею 43,4 кв.м, до складу якого входить: житловий будинок літ. «А», прибудова літ. «а1», баня літ. «Б», сарай літ. «б», убиральня літ. «б1», сарай літ. «В», погріб з шиєю літ. «П\\В», сарай літ. «Г», навіс літ. «І», теплиця літ. «М», ворота № 4, хвіртка № 5, огорожа № 6, 8, 9, криниця № 7, вигрібна яма № 10, що підтверджується копією технічного паспорта на індивідуальний (садибний) житловий будинок, виготовленого КП «ВООБТІ» 03.08.2015 року (а.с. 26-29), та оглянутою судом інвентаризаційною справою № 18 на об'єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Згідно ст. 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті дружини, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 22.02.1949 року (а.с. 10). Діти спадкодавиці [PERSON]: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] від прийняття спадщини відмовились. Інших спадкоємців немає, що підтверджується копією спадкової справи, заведеної до майна померлої [INFO] року [PERSON] (а.с. 65-77). Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Спадщину позивач [PERSON] прийняв своєчасно, шляхом звернення з відповідною заявою до нотаріуса, та на частину спадкового майна, а саме: на земельну ділянку загальною площею 1,6201 га, що розташована на території Лаврівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вже отримав свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с. 24, 25). Однак, на частку в спадковому будинковолодінні, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], позивач [PERSON] не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом в нотаріальному порядку, оскільки відповідно до письмової відмови Вінницької районної державної нотаріальної контори за № 157/02-17 від 28.01.2016 року відсутні правовстановлюючі документи на нерухоме майно, видані на ім'я померлої (а.с. 22). Згідно копії свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння [NUMBER], виданого виконкомом Лаврівської сільської ради народних депутатів 17.07.1989 року, житловий будинок [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] (а.с. 12). Зазначене також підтверджується копією довідки № 199, виданої виконкомом Лаврівської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 22.12.2015 року (а.с. 13). Згідно ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час виникнення та існування колгоспного двору, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до копії виписок з погосподарських книг Лаврівської сільської ради Вінницького району Вінницької області станом на 1991 рік членами колгоспного двору за адресою: [ADDRESS] значились позивач [PERSON] та спадкодавець [PERSON] (а.с. 17-21). Згідно роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16 травня 2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснено, що положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається перебування на дійсній строковій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається, виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося; г) згідно зі ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Таким чином, судом встановлено, що членами колгоспного двору за адресою: [ADDRESS] були [PERSON] та [PERSON], відповідно їх частки є рівними та становлять по 1/2. В зв'язку з чим спадщина після смерті [PERSON] відкрилась на належну їй 1/2 частку колгоспного двору. Згідно пункту 23 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом також встановлено, що за життя [PERSON] на законних підставах володіла та користувалася належною їй часткою спадкового будинковолодіння, а [PERSON] у встановленому законом порядку прийняв спадщину після її смерті. Вищевикладене дає суду законні підстави для задоволення позову. Крім того, оскільки позивачем не заявлено вимоги про стягнення з відповідача судових витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору, суд вважає залишити їх за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved