Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 102838,75 грн. пені. Позовні вимоги вмотивовані тим, що 28.10.2011 р. між сторонами був укладений договір позики, за яким [PERSON] отримав від [PERSON] позику у сумі 28175 грн. строком на 24 місяця. Боржник порушив умови договору, та рішенням суду з нього стягнуто 60736.99 грн. боргу, при цьому стягнення пені, яка передбачена п. 9.4 Договору позики, судом не розглядалося. Ухвалою суду від 04.02.2020 року позовні заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. Після усунення недоліків, ухвалою суду від 10.04.2020 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 20.07.2020 року. 20.07.2021 року у судове засідання з`явився позивач, розгляд справи відкладено на 27.10.2021 року. 27.10.2020 року у зв`язку із знаходженням судді на лікарняному, розгляд справи відкладено на 01.02.2021 року. 01.02.2021 року у зв`язку з неявкою сторін, розгляд справи відкладено на 14.04.2021 року. 23.03.2021 року до суду надійшов відзив, в якому відповідач просить закрити провадження, посилаючись на те, що питання стягнення пені по зазначеному договору вже було предметом судового розгляду. 14.04.2021 року у судове засідання з`явився відповідач, оголошено перерву до 21.07.2021 року. 21.07.2021 року у зв`язку з неявкою сторін, розгляд справи відкладено на 04.11.2021 року. 04.11.2021 року у зв`язку зі знаходженням судді у відпустці, розгляд справи відкладено на 01.12.2021 року. 01.12.2021 року у зв`язку з неявкою сторін, розгляд справи відкладено на 08.12.2021 року. 08.12.2021 року у судовому засідання позивач свої вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 28.10.2011 р. між сторонами був укладений договір позики (далі - договір позики), за яким [PERSON] отримав від [PERSON] позику у сумі 28172 грн. строком на 24 місяця. У зв`язку з порушенням боржником умов договору, цей спір став предметом розгляду в суді. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постановою Одеського апеляційного суду від 12.11.2020 року по справі № 522/18941/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором займу, встановлені наступні обставини. На підставі наявних у справі, наданих її учасниками та досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, а саме те, що [PERSON] свої зобов`язання за Договором позики належним чином не виконав, отримані у борг грошові кошти не повернув. Таким чином, виходячи з умов договору позики, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики станом на 17.05.2016 року, згідно останніх уточнень розміру заборгованості, зроблених [PERSON] під час розгляду справи судом першої інстанції (Т. 1, а. с. 101): 1) тіло боргу (позики) - 28 175,00 грн.; 2) проценти за користування позикою всього - 106 615,50 грн., у тому числі: - за період з 29.10.2011 року по 28.10.2013 року - 20 400,00 грн. = 850,00 грн. х 24 місяці; - за період з 29.10.2013 року по 17.05.2016 року - 86 215,50 грн. = 2 817,50 грн. х 30 міс.18 днів.; 3) пеня за 12 місяців становить - 177 298,30 грн. = 485,75 грн. х 365 днів. Вказаний розмір пені значно перевищує розмір боргу по тілу позики та процентам. Тому, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України колегія суддів приходить до висновку про можливість її зменшення до - 134 790,50 грн. = 28 175,00 грн. (тіло позики) + 106 615,50 грн. (проценти). Всього підлягає стягненню заборгованість за договором позики станом на 17.05.2016 року в розмірі - 269 581,00 грн. = 28 175,00 грн. (тіло позики) + 106 615,50 грн. (проценти) + 134 790,50 грн. (пеня). Враховуючи ці обставини, суд зазначеною постановою рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 червня 2016 року - скасував. Ухвалив нове судове рішення, яким вирішив стягнути з [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] ) на користь [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] ) суму боргу за договором займу від 28 жовтня 2011 року, станом на 17 травня 2016 року у загальному розмірі - 269 581 (двісті шістдесят дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят одна) грн. 00 коп., яка складається з: - заборгованість за тілом позики - 28 175 (двадцять вісім тисяч сто сімдесят п`ять) грн. 00 коп.; - заборгованість по процентам - 106 615 (сто шість тисяч шістсот п`ятнадцять) грн. 50 коп.; - пеня - 134 790 (сто тридцять чотири тисячі сімсот дев`яносто) грн. 13 коп. В решті позову - відмовити. Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст. 612 ЦК України). За приписами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом ст. ст. 524, 533 - 535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. У ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань. Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України). У ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Отже, враховуючи викладене, суд вважає, що питання стягнення пені вже вирішене судом станом на 17.05.2016 року. Будь-яких належних доказів того, що період з 08.02.2013 року по 08.02.2014 року судом. При обрахування суми пені, не враховано, позивачем не надано. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню

Outcome: dismissed