Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому, з урахуванням змінених позовних вимог, прийнятих судом під час розгляду справи, просив визнати [PERSON] разом із малолітнім сином [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування житловим будинком №7 по вул.. Молодіжній в с. Бовсуни Лугинського району Житомирської області. Зазначені вимоги позивача, які частково ним підтримані в судовому засіданні, обґрунтовуються посиланням на те, що йому на праві власності належить житловий будинок №7 по вул.. Молодіжній в с. Бовсуни Лугинського району Житомирської області. У вказаному будинку зареєстрована відповідач по справі [PERSON], яка являється його колишньою дружиною, та їхній малолітній син. Шлюб між ним та відповідачем розірвано 23 лютого 2016 року. [PERSON] в березні 2015 року забрала всі свої та дитячі речі та добровільно виселилась із вказаного житлового будинку. Жодних контактів та звязків відповідач з ним не підтримує. Оскільки він є власником будинку, то має намір розпорядитись ним на власний розсуд. Про те, своїх прав він не може реалізувати через те, що відповідач продовжує бути зареєстрованою в належному житловому будинку. Відповідач по справі в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, причина неявки суду не відома, відзив на позовну заяву до суду не надходив. Клопотання про відкладення справи до суду також не надходили. У зв'язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і позивач по справі. Заслухавши пояснення позивача, показання свідка, дослідивши інші докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: Житомирська обл.., Лугинський район с. Бовсуни вул.. Молодіжна,7, що підтверджується копією договору дарування від 12.06.2012 року та копією витягу про державну реєстрацію прав від 15.06.2012 року (а.с. 11,12). Відповідач [PERSON], [INFO] зареєстрована в зазначеному будинку, що підтверджується копією паспорту [PERSON] (а.с. 8) та повідомленнями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання у Житомирській області від 05.12.2017 року (а.с. 36). Згідно рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 23.02.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], який був зареєстрований виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Лугинського району Житомирської області, актовий запис №4, розірвано (а.с. 10). Копією свідоцтва про народження [PERSON] від 05.04.2013 року (а.с. 17) стверджується, що останній народився 15 березня 2013 року; його батьками є [PERSON] та [PERSON] Ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. ст. 386, 391 ЦК України право власності захищається також від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння. У відповідності до ст. 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Частиною 2 ст. 405 ЦК України встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як роз'яснено в п. 10 постанови Пленуму ВСУ « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Таким чином, з викладеного слідує, що член сім'ї власника житла може бути позбавлений права користування житловим приміщення на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України, лише у випадку безперервного не проживання в даному житлі понад один рік без поважних причин. В судовому засіданні судом встановлено, що відповідач [PERSON] фактично з березня 2015 року по теперішній час без поважних причин не проживає за місцем своєї реєстрації в с. Бовсуни вул.. Молодіжна,7 Лугинського району Житомирської області. Зазначене підтверджується актами від 02.10.2017 року, 19.10.2017 року, складеними комісією в складі голови [PERSON] сільської ради Лугинського району [PERSON], секретаря Бовсунівської сільської ради Лугинського району [PERSON], спеціаліста ІІ категорії по веденню земельних відносин [PERSON] сільської ради Лугинського району [PERSON], сусідів [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13,14) та довідкою від 19.10.2017 року № 1120, виданою [PERSON] сільською радою Лугинського району (а.с. 16). Крім того, факт не проживання відповідача [PERSON] в житловому будинку за адресою: с. Бовсуни вул.. Молодіжна,7 Лугинського району Житомирської області, понад один рік, підтверджується показаннями свідка [PERSON], який в судовому засіданні стверджував, що відповідач [PERSON] не проживає в житловому будинку №7 по вул.. Молодіжній в с. Бовсуни Лугинського району Житомирської області більше як два роки, не приходить в гості до позивача, не допомагає йому по господарству. З урахуванням викладеного, суд визнає вимоги позову в частині визнання [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування житловим будинком №7 по вул.. Молодіжній в с. Бовсуни Лугинського району Житомирської області обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ч.ч.4,6 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Підставою для виникнення у млалолітнього права користування жилим приміщенням, яким користується один з його батьків, є вселення малолітнього до такого жилого приміщення. Судом встановлено та не спростовувалося позивачем, що фактичним місцем проживанням малолітньої дитини сторін з моменту її народження і до добровільного виселення позивача із спірного будинку було місце проживання батьків за адресою: Житомирська обл.., Лугинський район с. Бовсуни вул.. Молодіжна,7. З точки зору ст.242 ЦК України батьки є законними представниками інтересів своїх дітей, і однією з функцій такого представництва є управління їх майном. Майном малолітньої дитини в силу закону батьки управляють без спеціальних на те повноважень. Таким чином, виїзд дитини з матірю, тобто відповідачем в справі, з спірного будинку мав місце за її рішенням, в силу представництва за законом. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 11 Закон України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного та соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для нього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Тобто, обов'язок і відповідальність за створення належних умов для проживання дитини покладається на її сім'ю, в даному випадку на сторін, як батьків. Згідно з ч. 2 ст. 18 даного Закону діти мають право користуватися займаним приміщенням як члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення. Дитина сторін є членом сімї як матері в звязку з розірванням шлюбу, так і батька, як власника спірного житлового приміщення, і була зареєстрована у спірному будинку з моменту народження за місцем проживання свого батька. Крім того, суд враховує, що відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Тобто, турбота про дитину та її виховання покладається на матір і батька в рівній мірі. Таким чином, право користування житловим приміщенням у дитини сторін в справі є похідним від права її батька, тобто позивача, а тому підстави для визнання її такою, що втратила право користуватися жилим приміщенням відсутні. Крім того, суд вважає, що право дитини на користування житлом, власником якого є батько дитини, і яке закріплене в Законі України «Про охорону дитинства» і Декларації прав дитини, не буде дотримано при позбавленні її права користування спірним будинком. Та обставина, що малолітній син сторін в справі [PERSON], [INFO] фактично проживає з матірю не є підставою для задоволення позову, оскільки після його народження було досягнуто згоди щодо його реєстрації за місцем проживання батька [PERSON] Після досягнення повноліття малолітній син сторін в справі матиме можливість сам вирішувати питання щодо проживання, реєстрації тощо. Таким чином, враховуючи викладене законних підстав для визнання малолітнього сина сторін в справі [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування жилим приміщенням також не має. На підставі викладеного,

Outcome: partial