Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-17 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Лукавецької сільської ради Вижницького району Чернівецької області, [PERSON], про визнання неправомірним та скасування рішення, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання права власності на частку нерухомого майна. У позові вказував, що 19.07.1980 року у виконавчому комітеті Лукавецької сільської ради Вижницького району Чернівецької області зареєстрував шлюб з [PERSON], і вона після реєстрації шлюбу прийняла його прізвище [PERSON]. Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 27.07.1992 року по цивільній справі №2-211 шлюб між ними розірвано. У шлюбі народилося двоє дітей: дочка - [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO]. Посилався на те, що за час проживання в шлюбі, на спільні кошти збудували житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами в с. Лукавці по вул. Спортивна, 12, Вижницького району Чернівецької області. Вважає, що йому належить 1/2 частка житлового будинку, загальна вартість якого згідно технічного паспорта становить 138590,00 грн., а відповідно його частка становить 69295,00 грн. Зазначав, що не дивлячись на те, що спірний будинок є їх спільною сумісною власністю, згідно заяви [PERSON] виконавчий комітет Лукавецької сільської ради 04.08.2012 року прийняв рішення №83 «Про оформлення права власності на спірний житловий будинок». На підставі даного рішення [PERSON] видано свідоцтво про право власності серії САЕ №636570 від 06.07.2012 року на житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, який розташований в с. Лукавці по вул. Спортивна, 12, Вижницького району Чернівецької області. Вважає дане рішення сільської ради частково неправомірним, а свідоцтво про право власності на нерухоме майно частково недійсним, оскільки [PERSON] належить не цілий будинок, а лише його 1/2 частина, оскільки вони побудували його перебуваючи у шлюбі на спільні кошти. Зазначив, що про оформлення права власності на житловий будинок за [PERSON] він довідався в січні 2015 року, оскільки тривалий час хворів, переніс кілька складних операцій по ампутації обох ніг, після чого довго лікувався та продовжує лікуватись. Просив: визнати неправомірним рішення виконкому Лукавецької сільської ради Вижницького району Чернівецької області №83 від 04.07.2012 року про оформлення права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в с. Лукавці, вул. Спортивна, 12, Вижницького району Чернівецької області, на імя [PERSON] та скасувати дане рішення; визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія САЕ №636570 від 06.07.2012 року на житловий будинок, що розташований в с. Лукавці, вул. Спортивна, 12, Вижницького району Чернівецької області, видане на імя [PERSON]; визнати за ним право власності на 1/2 ідеальну частку майна придбаного під час шлюбу, а саме на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в с. Лукавці, вул. Спортивна, 12, Вижницького району Чернівецької області. У судовому засіданні позивач [PERSON] заявлений позов підтримав, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини просив позовні вимоги задовольнити. Пояснив, що у 2015 році до нього прийшла жінка, яка хотіла жити з ним і сказала, що будинок приватизований [PERSON] Після цього звернувся у Лукавецьку сільську раду. Підтвердив, що у 1992 році вони з [PERSON] добровільно поділили майно. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні заявлений позов підтримав, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини, просив позовні вимоги задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача - Лукавецької сільської ради Вижницького району [PERSON] позовні вимоги визнав частково. Зазначив, що 04.07.2012 року [PERSON] звернулась до виконкому сільської ради із заявою про надання дозволу на оформлення права власності на спірний житловий будинок. На час розгляду заяви [PERSON] виконкому сільської ради не було відомо, що вона з чоловіком не проживає разом на протязі 10 років, оскільки вони жили на одному подвірї. Рішення виконкому неправильне і його необхідно скасувати. У 2015 року у сільську раду підходила невідома жінка і сказала, що хоче прописатися до [PERSON] Їй відповіли, що потрібна згода власника. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, підтримала письмове заперечення проти позову. Зазначила, що позовні необґрунтовані і є такими, що задоволенню не підлягають, оскільки житловий будинок в с. Лукавці по вул. Спортивна, 12, Вижницького району не є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Після одруження з [PERSON] одразу подала документи на будівництво приватного будинку на дівоче прізвище [PERSON], оскільки [PERSON] був проти будівництва та сподівався отримати квартиру від держави. Тому будівельний паспорт був виданий на її імя. Стверджувала, що сімейне життя з [PERSON] не склалось, він зловживав спиртними напоями, внаслідок чого і залишився без двох ніг та отримав інвалідність. В шлюбі народилось двоє дітей, вони потребували житла, а тому самостійно займалась будівництвом спірного житлового будинку. У липні 1992 року шлюб між ними було розірвано і за їх добровільною згодою Лукавецькою сільською радою було проведено поділ майна. Оскільки [PERSON] мав право на першочерговий вибір, а тому вибрав собі літню кухню з господарськими прибудовами, мотоцикл, холодильник, телевізор, два нових ліжка, диван тощо. [PERSON] проживав у літній кухні тривалий час, після проживав у батьків. Через аморальний спосіб життя батьки його вигнали з будинку, тому [PERSON] знову став проживати у літній кухні. Після розірвання шлюбу, вона покращила житлові умови у будинку: провела газ та воду, зробила ремонт, облаштувала ванну, викопала підвал, замінила огорожу, сплачувала комунальні послуги та дала вищу освіту двом дітям. У жовтні 2015 року до [PERSON] у літню кухню переїхала проживати невідома жінка з дорослим сином, яка з першого дня стала їй погрожувати та претендувати на її майно. [PERSON] взагалі не брав участі у будівництві спірного житлового будинку, не надавав ні матеріальної, ні фізичної допомоги, цеглу на будівництво дала їй матір, і вона довгі роки з допомогою своїх родичів будувала житловий будинок, працюючи день та ніч, виховувала дітей, коли [PERSON] не виявляв турботи про родину. Вважає, що з моменту розірвання шлюбу та добровільного поділу майна у липні 1992 року почався перебіг строку позовної давності. [PERSON] позовну заяву подав до суду у квітні 2016 року, тобто після встановленого законом строку позовної давності. Просила застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову. Крім того подала окрему заяву у якій підтримала заперечення проти позову та зазначила, що у разі визнання судом позову [PERSON] таким, що підлягає задоволенню, просила застосувати до його позовної заяви вимоги законодавства щодо застосування строків позовної давності. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала, вважала їх безпідставними, підтримала заперечення [PERSON], просила відмовити в задоволенні позову та застосувати строки позовної давності. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що проживає по сусідству з позивачем. Сторони разом спочатку побудували кухню, а потім будинок. Звідки вони брали кошти на будівництво їй невідомо. Будуватися їм допомагав батько позивача, возив матеріали на будівництво. [PERSON] працював у пожежній частині. Він теж допомагав у будівництві будинку. Спиртним почав зловживати після розірвання шлюбу. Приблизно два роки тому її чоловік привів якусь жінку до [PERSON], і вона напевно хотіла з ним жити. Після цього між сторонами почалися скандали. У період з 1981 року по 1992 рік вона не була у спірному будинку. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що позивач його рідний брат. Після одруження сторони взяли план на будівництво і спочатку, десь у 1982 році побудували кухню, а через 2-3 роки почали будувати будинок. Їх батько багато допомагав у будівництві. Батько тримав бички, здавав їх, а кошти давав на будівництво. Родичі відповідача теж допомагали будуватись, а також за кошти, які були подаровані їм на весілля. Вони працювали двоє, і розраховувались за виконані роботи також двоє. Він теж допомагав сторонам будуватися. Коли брату ампутували ноги, то він два роки жив у нього і за цей час відповідач зробила всі документи на себе. У 2015 році прийшла жінка, щоб допомогти його брату і з того часу почалися сварки та скандали. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що у будівництві сторонам допомагав батько позивача. Йому виписували лісодеревину, а він розрахувався за кошти від продажу биків. Ця деревина йшла на будівництво спірного будинку. За чиї кошти все будували йому невідомо, але він бачив, як батько позивача возив туди будівельні матеріали. Позивач працював у пожежній частині. Він почав зловживати спиртним після того, як йому ампутували ногу. Відносно поділу будинку йому нічого невідомо. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що позивач та відповідач його батьки. Що стосується будівництва будинку не памятає нічого. Його дитинство було страшне, батько пив, не ночував вдома, вони постійно тікали з дому. Йому відомо, що коли він був малим, був добровільний поділ, і батько забрав все з дому, а також кухню і нікого туди не впускав. Після розподілу батько періодично проживав у спірному будинку. У 2015 році йому повідомила його мати, що приїхала якась жінка з Канади з сином і почала погрожувати їй поділом майна. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що є дочкою [PERSON] та [PERSON] Вона памятає, що майно між батьками було поділено добровільно. Вони з мамою залишилися без нічого. Батько постійно зловживав спиртним. Суд, заслухавши позивача [PERSON], відповідача [PERSON], представників сторін: [PERSON], [PERSON], [PERSON], свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити з таких підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З наданих позивачем [PERSON] письмових доказів Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.07.1980 року, дошлюбне прізвище відповідача Хома. Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 28.07.1992 року по цивільній справі №2-211 шлюб між сторонами розірвано. 26.05.2009 року [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтво про розірвання шлюбу серія 1-МИ №028784, що підтверджується його копією та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00015967580 від 04.11.2015 року. З копії технічного паспорту, виготовленого ДКП «Вижницьке РБТІ» станом на 16.06.2012 року вбачається, що в с. Лукавці по вул. Спортивна, 12, Вижницького району Чернівецької області розташовані: житловий будинок літ. «А» 1983 року побудови; сарай літ. «Б», сарай літ. «В», сарай з підвалом літ. «Г», літня кухня літ. «Е», сарай літ. «Ж», сарай літ. «З», убиральня літ. «Д», вигрібна яма літ. «В.я.», всі 1981 року побудови, загальною вартістю 138590,00 грн. Рішенням виконавчого комітету Лукавецької сільської ради Вижницького району №83 від 04.07.2012 року задоволено заяву [PERSON] про оформлення права власності на житловий будинок, надано дозвіл оформити право власності на житловий будинок, що знаходиться в с. Лукавці по вул. Спортивній, 12, Вижницького району за [PERSON] та на підставі цього рішення [PERSON] видати свідоцтво про право власності на житловий будинок, що підтверджується його копією. З копії Витягу про державну реєстрацію прав № 34744268 від 06.07.2012 року, виданого ДКП «Вижницьке РБТІ» вбачається, що на підставі свідоцтва про право власності серія САЕ №636570 від 06.07.2012 року, виданого виконавчим комітетом Лукавецької сільської ради на підставі рішення виконкому №83 від 04.07.2012 року [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, який розташований в с. Лукавці по вул. Спортивна, 12, Вижницького району Чернівецької області. З копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія САЕ №636570 від 06.07.2012 року, виданого виконавчим комітетом Лукавецької сільської ради на підставі рішення виконкому №83 від 04.07.2012 року вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок літ. «А», загальною площею 83,80 кв.м, житловою площею 48,70 кв.м, сарай літ. «Б», сарай літ. «В», сарай з підвалом літ. «Г», літня кухня літ. «Е», сарай літ. «Ж», сарай літ. «З», убиральня літ. «Д», вигрібна яма літ. «В.я.», які розташовані в с. Лукавці по вул. Спортивна, 12, Вижницького району Чернівецької області. З довідки виконавчого комітету Лукавецької сільської ради Вижницького району Чернівецької області №02-16/382 від 29.10.2015 року вбачається, що згідно запису в погосподарській книзі №4 особовий рахунок №445 сторінка 130 за 1991-1995 роки та запису в погосподарській книзі №5 особовий рахунок №479 сторінка 136 за 1996 2000 роки за [PERSON] числиться житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями, що знаходяться в с. Лукавці по вул. Спортивна, 12, Вижницького району Чернівецької області. В домогосподарстві [PERSON] були зареєстровані та проживали [PERSON] чоловік; [PERSON] - дочка, [PERSON] син. З довідки виконавчого комітету Лукавецької сільської ради Вижницького району Чернівецької області №02-16/07 від 12.01.2016 року вбачається, що згідно запису в погосподарській книзі №4 особовий рахунок №0165-1 сторінка 159 за 2011-2015 роки за [PERSON] числиться житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями, що знаходиться в с. Лукавці по вул. Спортивна, 12, Вижницького району. [PERSON] отримувала свідоцтво про право власності на вказаний будинок САЕ №636570 від 06.07.2012 року, рішення виконкому Лукавецької сільської ради №83 від 04.07.2012 року. Житловий будинок побудований в 1987 році. Викладене також підтверджується копіями погосподарських книг зазначених особових рахунків за 1986-2015 роки у яких головою господарства зазначена [PERSON] У період з 23.09.1980 року по 31.12.2001 року позивач працював на різних посадах у Берегометській ППЧ №17, що підтверджується копією трудової книжки, виданої 17.07.1979 року на його імя. Також судом установлено, що позивач є інвалідом ІІ групи загального захворювання довічно, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серія ААЖ №386105 від 29.09.2011 року та копією довідки до акту огляду МСЕК серія ПОВ №027566 від 01.03.2010 року. З наданих відповідачем [PERSON] письмових доказів Судом установлено, що: згідно квитанції №1377 від 30.08.1982 року від [PERSON] прийнято кошти за 20000 (двадцять тисяч) штук цегли; згідно квитанції №176 від 22.12.1982 року від [PERSON] прийнято кошти за виконання ремонтно-будівельних робіт по договору№82/6774 від 22.12.1982 року; згідно квитанції №676 від 24.12.1982 року від [PERSON] прийнято кошти за підключення електроенергії; згідно накладної №243 від 09.02.1983 року на імя [PERSON] виписано 90 (девяносто) штук шиферу; згідно квитанції №1055 від 17.08.1983 року від [PERSON] прийнято кошти за 6000 (шість тисяч) штук цегли; згідно квитанції №1481 від 13.09.1990 року від [PERSON] прийнято кошти за 1500 (одна тисяча пятсот) штук цегли; згідно квитанції №1410 від 07.09.1991 року від [PERSON] прийнято кошти за один комплект кутка відпочинку. Також відповідачем надано оригінал списку майна в господарстві [PERSON] та [PERSON], жителів с. Лукавці Вижницького району, складений та підписаний комісією у складі голови виконкому Луковецької сільської Ради народних депутатів та бухгалтера сільської ради, та скріплений підписами [PERSON] та [PERSON] З позовної заяви [PERSON] до [PERSON], про розірвання шлюбу та рішення судувід 28.07.1992 року вбачається, що під час звернення до суду 06.07.1992 року [PERSON] посилався на те, що на протязі останніх шести років між ними виникають сварки, їх спільне проживання неможливе. З листа заступника начальника Вижницького РВВС №2436 від 17.06.1992 року, адресованого [PERSON] вбачається, що по відношенню до її чоловіка [PERSON] відмовлено в порушенні кримінальної справи по ст.6 п.2 КПК України за відсутності складу злочину. Розяснено, що по питанню нанесення тілесних ушкоджень, поділу майна і розводу вона може звернутися у Вижницький районний народний суд в особистому порядку. Згідно копії трудової книжки серія БТ-І №145046, заведеної 28.08.1976 року на імя [PERSON], [INFO] вбачається, що 15.08.1979 року по даний час працює у Лукавецькій [PERSON] ступенів. Сімейний кодекс України набрав чинності 01 січня 2004 року. Згідно до розділу VІІ Прикінцеві положення, п.6 Сімейний кодекс України регулює відносини, які виникли починаючи з дня набрання ним чинності. Тому правовідношення, що виникли у сторін у 1992 році, належить регулювати Кодексом про шлюб та сімю 1969 року. Відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. У п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до ст.ст.22, 25, 27-1 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Відповідно до ст.28 Кодексу про шлюб та сім'ю України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» роз'яснено, що у справах про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, суд відповідно до ст.28 КпШС може в окремих випадках, з наведенням відповідних мотивів, відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або одного з подружжя, що заслуговують на увагу (зокрема, якщо один із подружжя за відсутності поважних причин не мав самостійного заробітку чи інших доходів, ухилявся від участі у придбанні чи утриманні майна, витрачав спільне майно на шкоду інтересам сім'ї) або коли це передбачено шлюбним контрактом. Ці ж положення закріплені в ст.ст.60, 70 Сімейного кодексу України. Статтею 29 Кодексу про шлюб та сім'ю України передбачено, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності. Відповідно до положень ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.57-60 ЦПК України. Частиною 1 ст.58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи зазначені вимоги закону, досліджені в судовому засіданні письмові докази та покази свідків, судом установлено, що: [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.07.1980 року по 28.07.1992 року; спірний житловий будинок, що знаходиться в с. Лукавці по вул. Спортивній, 12, Вижницького району Чернівецької, який на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія САЕ №636570 від 06.07.2012 року належить на праві власності [PERSON], був побудований у 1983 році (належні до нього господарські будівлі та споруди у 1981 році), тобто під час шлюбу [PERSON] та [PERSON]; батько позивача допомагав у будівництві спірного будинку; за будівельні матеріали, а саме: цеглу, шифер, а також за виконання ремонтно-будівельних робіт та підключення електроенергії у період з 30.08.1982 року по 07.09.1991 року кошти сплачувала відповідач [PERSON] (дошлюбне прізвище Хома) С.М.; після розірвання шлюбу у 1992 році позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] провели добровільний поділ спільного майна; позивач [PERSON] працював у Берегометській ППЧ №17 з 23.09.1980 року по 31.12.2001 року, а з 29.09.2011 року є інвалідом ІІ групи загального захворювання довічно; відповідач [PERSON], з 15.08.1979 року по даний час працює у Лукавецькій [PERSON] ступенів. Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач [PERSON] брав участь коштами або працею в будівництві, утриманні та покращенні спірного нерухомого майна, ним суду не надано, тобто позивачем не виконано обовязок з доведення обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Крім того позивач [PERSON] визнав, а також підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] (діти сторін), що у 1992 році між ним та відповідачем [PERSON] було досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна та відбувся його фактичний поділ. Таким чином, наведені доводи, аналіз доказів та їх належна оцінка переконують суд в тому, що позовні вимоги [PERSON] безпідставні та недоведені належними та допустимими доказами, а тому задоволенню не підлягають. Крім того відповідач [PERSON] у своєму запереченні зазначила, що [PERSON] пропустив строк позовної давності. Відповідно до ст.71 ЦК УРСР 1963 року (чинного на момент розірвання шлюбу) позовна давність - це строк, у межах якого особа, право якої порушено, може звернутися до суду з вимогою про його захист. Позовні вимоги про поділ майна подружжя не належали до вимог, на які відповідно до ст.83 ЦК УРСР 1963 року не поширювалась позовна давність, до них застосовувався загальний строк позовної давності - три роки (ст.71 ЦК УРСР 1963 року та ст.29 КпШС). Відповідно до ст.76 ЦК УРСР 1963 року перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Згідно зі ст.80 ЦК УРСР 1963 року закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту. Аналогічні положення містяться і в ст.ст.256, 257, 261, 267, 268 ЦК України (чинного на момент видачі спірного свідоцтва). Зокрема у ст.256 ЦК України зазначено, що позовна давність, це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з заявою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена ст.257 ЦК України і становить три роки. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року передбачено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч.4 вказаної статті сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ч.5 ст.267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обовязку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обовязковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Вказана позиція узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 09.11.2016 року по справі №6-2469цс16 і відповідно до положень ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України. З досліджених доказів Судом установлено, що у [PERSON] виникло право на позов про поділ майна подружжя з моменту розірвання шлюбу та добровільного поділу спільного майна, тобто з 1992 року, позивач звернувся до суду із позовною заявою тільки 18.04.2016 року, що свідчить про пропуск строку позовної давності. Клопотання про поновлення строку від позивача не надходило та жодних належних та допустимих доказів того, що позивач дізнався про порушення свого права у січні 2015 року суду не надано. Це підтверджено дослідженими в суді належними доказами, доказів протилежного суду не надано. На підставі викладено, п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.22, 28, 29 КпШС України, СК України, ст.ст.71, 76, 80, 83 ЦК УРСР 1963 року, ст.ст.256, 257, 261, 267, 268 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України»,

Outcome: dismissed