Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовною заявою про визнання за ним права власності на спадкове майно. Позивач посилається на те, що відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 06.06.1990 року будинковолодіння в с. Городище по вул. Ставній, 7 Самбірського району належало до суспільної групи колгоспний двір, головою якого був [PERSON]. Станом на 01.07.1990 року в даному житловому будинку були зареєстровані: [PERSON] та [PERSON]; усім фактичним членам колгоспного двору належало по ? частині цього майна. [PERSON] також належала земельна ділянка площею 0,525га в с. Городище [PERSON] сільської ради, призначена для ведення особистого підсобного господарства, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №262. 22.12.2013 року помер [PERSON]; при житті він заповіту не склав, а тому спадкування його майна здійснюється по закону. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України. [PERSON] померла 16.04.2016 року, а за життя 05.06.2014 року вона склала заповіт, відповідно до якого все майно, де б воно і з чого не складалося і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті, заповіла своєму сину [PERSON]. Позивач звернувся у Самбірську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено в оформленні права власності на вищевказане майно через відсутність правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Окрім цього у Державному акті серії ЛВ №262 допущена помилка, а саме вказано «Кульчицький Андрій Леонович» замість правильного по-батькові «Львович». Тому позивач просить в судовому порядку постановити рішення, яким встановити факт належності [PERSON], котрий помер 22.12.2013 року Державного акту серії ЛВ №262; та визнати [PERSON] власником спадкового майна. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився; представник позивача адвокат [PERSON] подала заяву про розгляд справи в їх відсутності, позов підтримала, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Самбірського району Львівської області на виклик в суд не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку; подав клопотання про розгляд справи у його відсутності та визнання позову. Тому суд вважає за можливе розглядати справу в його відсутності на підставі наявних даних про права та взаємовідносини сторін у заочному провадженні, проти чого у зверненні до суду не заперечила представник позивача. Зясувавши обставини справи, суд вважає, що позов про визнання права власності на майно в порядку спадкування підлягає задоволенню з наступних підстав: Із свідоцтва про смерть серії І-СГ №331254 вбачається, що [PERSON] помер 22 грудня 2013 року. Відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 06.06.1990 року та довідки №2286, виданої 29.12.2016 року Самбірським МБТІ, [PERSON] при житті належав житловий будинок з належними до нього спорудами в с. Городище Самбірського району по вул. Ставній, 7 Львівської області, який на той час відносився до суспільної групи колгоспний двір, головою якого являється [PERSON] Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №262 [PERSON] також належала земельна ділянка площею 0,525га в с. Городище [PERSON] сільської ради, призначена для ведення особистого підсобного господарства. У відповідності до довідки №49, виданої виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Самбірського району Львівської області 15.03.2017 року, [PERSON] та [PERSON] одна і таж сама особа. Із довідок №501 від 17.11.2016 року та №238 від 04.06.2014 року, виданих виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Самбірського району Львівської області вбачається, що станом на 01.07.1990 року в будинку №7 по вул. Ставній в с. Городище Самбірського району, який на той час був колгоспним двором, були зареєстровані та проживали: [PERSON] та його дружина [PERSON]; на день смерті [PERSON] в с. Городище Самбірського району по вул. Ставній, 7 проживала та була зареєстрована [PERSON]. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» п. 6«а» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили право на частку в його майні. За п. 6«б» даної постанови розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору; особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по-батькові якої не збігається з імям, по-батькові, прізвищем цієї особи, зазначеним у паспорті чи свідоцтві про народження. Згідно п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995\~року в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не повязується з наступним вирішенням спору про право. Тому, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що необхідно встановити факт належності [PERSON], який помер 22.12.2013 року Державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ №262. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-СГ №423895 вбачається, що [PERSON] померла 16.04.2016 року. Із заповіту від 05.06.2014 року відомо, що [PERSON] на випадок своєї смерті розпорядилася про все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, - відповідно заповіла своєму синові [PERSON], - позивачу в цивільній справі. Із приводу спадкування позивач звертався до нотаріальної контори, однак йому було відмовлено в оформленні права власності на спадкове майно через відсутність правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1233 ЦК України [PERSON] являється спадкоємцем по заповіту майна [PERSON] Ураховуючи вище наведені норми законів у сукупності з поданими матеріали у цивільній справі, суд прийшов до переконання, що позов [PERSON] є підставний та підлягає до задоволення.

Outcome: approved