Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Посилався на те, що 20 січня 2014 року за усним договором передав відповідачці 7000 грн., а при фактичному одержані позиченої суми коштів [PERSON] надала розписку. Відповідно до даної розписки [PERSON] зобовязувалась повернути кошти через три місяці. Позивач вказує, що на момент звернення до суду [PERSON] борг не повернула. Позивач просив суд: Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг у розмірі 7000 (сім тисяч) гривень та три проценти річних простроченої суми у розмірі 191,59грн. та інфляційні у сумі 13217,72 грн. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. В судовому засіданні позивач позовні вимогши підтримав та дав пояснення аналогічні позовній заяві. Крім того, вказав, що кошти [PERSON] отримала в повному обсязі. Також зазначив, що дані кошти він зняв з кредитної картки і [PERSON] усно пообіцяла, що буде сплачувати відсотки в банк за кредитні кошти. Також вказав, що [PERSON] сплатила в банк 800 грн. відсотків. Про те, по основній сумі боргу відповідачка ніяких коштів не повертала. Також позивач зауважив, що незгідний з розпискою [PERSON] про відтермінування строку повернення боргу, оскільки як вказав позивач, ніякого погодження на таке відтермінування він не давав. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, а саме погодилась повернути позивачу 5300 грн.. Вказала, що 800 грн., які вона сплатила як відсотки за кредит позивача входили у суму боргу. Представник відповідачки в судовому засіданні підтримав позицію [PERSON] що до повернення позивачу 5300 грн. Крім того вказав, що незгідний з обрахуванням інфляційних, оскільки вважає, що інфляційні позивач повинен рахувати не з кінцевого терміну повернення по розписці від 20.01.2014 року, а від терміну визначеному розпискою від 24.03.2014 року. Крім того, вказав, що позивач вважаючи що термін сплати повинен настати згідно розписки від 20.01.2014 року повинен був подавати позов одразу по закінченню терміну сплати, а не чекати до березня 2015 року. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи, позивач надав суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог. Судом встановлено, що 20 січня 2014 року [PERSON], відповідно до розписки отримана позика у розмірі 7000 грн., що підтверджується власноруч\-ним підписом [PERSON] у бо\-рговій розписці від 20.01.2014 року (а.с.6). Як убачається з розписки кошти відповідач зобовязувався повернути через три місяці. На момент розгляду справи в суді відповідач борг позивачу не повернув. Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позичкодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ст.509 ЦК України, на підставі укладеного між сторонами договору позики, у відповідача виникло зобов'язання повернути позичкодавцю, в даному випадку позивачу зазначені у розписці грошові кошти. В статті 1049 цього Кодексу зазначено, що позичальник зобов'язаний повернути позичкодавцеві позику у строк та порядку, що встановлені договором. Статтею 526 ЦК України, передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у розмірі 7000 (сім тисяч) гривень. При цьому суд не бере до уваги доводи відповідачки та її представника про те, що відповідачка повернула позивачу 800 грн. в рахунок погашення основного боргу, оскільки як видно з дослідженого в судовому засіданні аркушу паперу з записами, який надала до суду відповідачка, на ньому міститься запис про отримання позивачем 400 грн. як внесок по кредиту, а не сплата коштів в рахунок основного боргу. Стосовно інших 400 грн., про отримання яких не заперечує сам позивач, то відповідачкою також не доведено, що дані гроші були сплачені в рахунок основного боргу за розпискою від 20.01.2014 року. Крім того, суд не бере до уваги, доводи представника відповідача про те, що позивач вважаючи, те, що відповідачка повинна була сплатити йому суму боргу за спливом тримісячного строку, визначеного розпискою від 20.01.2014 року не звертався до суду з позовом , а звернувся лише у березні 2015 року, при цьому суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальний строк позовної давності складає 3 роки. Стаття 256 ЦК України, надає можливість звернення до суду для захисту свого цивільного права або інтересу. Таким чином аналізуючи вищевказані норми закону, звернення до суду це право, а не обовязок, і не має різниці в який саме момент позивач скористався цим правом в межах строку звернення до суду. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір проценті встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи кількість днів прострочення складає з 20.04.2014 року по 20.03.2015 року складає 191,59 грн.(7000*3*333:365:100) Щодо стягнення суми враховуючи індекс інфляції за весь час прострочення то вона складає 13217,72 грн. При цьому розраховуючи індекс інфляції суд приймає період прострочення визначений позивачем, а саме травень 2014 року - червень 2015 року. При обчислені індексу інфляції суд враховує індекси інфляції за даними державної служби статистики. При цьому суд не бере до уваги доводи представника відповідача про те, що інфляційні повинні обраховуватись відповідно до розписки від 24.03.2014 року, оскільки як видно з матеріалів справи, дана розписка написана власноручно відповідачкою і доказів того, що позивач погодився з строками погашення боргу відповідачкою відповідно до даної розписки [PERSON] та її представник не надали. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, так як позивач документально підтвердив понесені ним судові витрати, тому підлягають стягненню з відповідача, витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами На підставі наведеного та

Outcome: approved