Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Рівненського районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів), третя особа на стороні позивача [PERSON] про зняття заборони на відчуження та арешту нерухомого майна. Позов мотивовано тим, що 26 квітня 2010 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики грошей в сумі 200 000 грн. зі сплатою відсотків в розмірі 20 відсотків річних. На забезпечення виконання грошового зобов`язання між ними 27 квітня 2010 року було укладено договір іпотеки строком на 10 років, відповідно до п.1.1 якого [PERSON] передав в іпотеку у якості забезпечення виконання зобов`язання наступне нерухоме майно: нежитлову будівлю, будівлю ремонтної майстерні по [ADDRESS] площею 567,5 кв.м; нежитлову будівлю, будівлю складу тракторної бригади по [ADDRESS] площею 248,8 кв.м; нежитлову будівлю, будівлю складу запчастин по [ADDRESS] площею 207,4кв.м; нежитлову будівлю, будівлю котельні з піднавісом по [ADDRESS] площею 119,2кв.м. Станом на 27 квітня 2020 року борг [PERSON] не погашено, а навпаки збільшено і разом із нарахованими відсотками становить близько 500 000 грн. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 24.04.2020 року встановлено, що постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, накладено арешт на все нерухоме майно. Просить звільнити з-під арешту вказане нерухоме 17.06.2020 року ухвалою суду відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. 14.07.2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили задовольнити. Представник Рівненського районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) в судовому засіданні позов не визнав, заперечував щодо його задоволення з тих підстав, що на його думку [PERSON] уклав вказаний договір іпотеки у звязку з тим, що йому було відомо про наявність у Рівненському районному суді справи про стягнення боргу на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль». Покликався також на те, що вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Як на доказ посилався на сайт olx.ua, де на його думку вартість подібної нерухомості є набагато більшою чим 500 000 грн. Третя особа - [PERSON] не заперечував проти задоволення з тих мотивів, що на дану розгляду справи підтвердив його заборгованість перед позивачем. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 26 квітня 2010 року було укладено договір позики грошей на суму 200 000 грн. зі сплатою відсотків в розмірі 20 % річних. В забезпечення своєчасності виконання зобов`язань по договору позики 27 квітня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу 27.04.2010 року, реєстровий № 398. Відповідно до умов договору іпотеки предметом іпотеки є нежитлова будівля, будівля ремонтної майстерні по [ADDRESS] площею 567,5 кв.м, що належить іпотекодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Уїздецької сільської ради 20.09.2009 року на підставі рішення №50 від 22.06.2009 року; нежитлова будівля, будівля складу тракторної бригади по [ADDRESS] площею 248,8 кв.м що належить іпотекодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Уїздецької сільської ради 20.09.2009 року на підставі рішення №50 від 22.06.2009 року; нежитлова будівля, будівля складу запчастин по [ADDRESS] площею 207,4кв.м що належить іпотекодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Уїздецької сільської ради 20.09.2009 року на підставі рішення №50 від 22.06.2009 року; нежитлова будівля, будівля котельні з піднавісом по [ADDRESS] площею 119,2 кв.м. що належить іпотекодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Уїздецької сільської ради 20.09.2009 року на підставі рішення №50 від 22.06.2009 року. Вартість предмету іпотеки відповідно до п.1.3 Договору становить 222871 грн., що відповідає ринковій вартості відповідно висновків експерта про вартість майна від 08.02.2010 року Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна» та Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 24.04.2020 року встановлено, що Рівненським відділом державної виконавчої служби Рівненського районного управління юстиції (на сьогоднішній день перейменований на Рівненський районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів): «постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження на все нерухоме майно, в тому числі і на спірне. Суд критично оцінює покликання представника відповідача щодо усвідомлення боржником [PERSON] того, що на момент вчинення договору іпотеки відбувається судовий розгляд щодо стягнення з останнього боргу на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль», оскільки суду не надано жодного доказу, який би підтверджував участь [PERSON] у судових засіданнях чи отримання ним судових повісток. Навпаки, в судовому засіданні [PERSON] підтвердив, що на жодному судовому засіданні у Рівненському районному суді не був. Крім того, Рівненським РВ ДВС Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) до відзиву долучено постанову про відкриття провадження №42786875 та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесених державним виконавцем 04 квітня 2014 року, тобто через 4 роки після укладення договору іпотеки. Згідно ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку встановленого цим Законом. Згідно зі статтею 589 ЦК України разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 16 ЦКУ кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 1 ст. 317 ЦКУ зазначає, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Також, відповідно до ч. 1,2 ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Непорушність права власності регулюється ст. 321 Цивільного кодексу України та зазначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Так, відповідно до ч. 1,2 ст. 386 ЦКУ держава забезпечує рівний захист прав усі суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпорядження своїм майном. За правилами ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Відповідно до ч. 2 ст. 40 вищезазначеного закону про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Також ч. 1 ст. 59 цього ж закону зазначає, що особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з-під арешту. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установ, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Аналогічний висновок міститься в постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника (ч.2ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження»). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved