Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON], третя особа Ковельська міська рада, про зобов'язання не чинити перешкод у користуванні спільною земельною ділянкою. На обґрунтування своїх вимог вказує на те, що вона проживає в [ADDRESS]. В цьому будинку є сім квартир, в тому числі квартира [ADDRESS] перебуває у користуванні відповідачки з 1995 року. Відповідач [PERSON] самовільно, без будь-якого погодження із відповідними дозвільними органами звела на спільній земельній ділянці дерев'яний паркан, що знаходиться навпроти квартири та вікон позивачки, в результаті чого було перекрито проїзд до її квартири та вигрібної ями, що унеможливлює вивіз нечистот. Не знайшовши важелів впливу на [PERSON], вона звернулася до суду, однак, в подальшому забрала поданий позов, оскільки відповідачі в добровільному порядку прибрали огорожу. Навесні 2012 року вона почала благоустрій території, а саме робити проїзд до своєї квартири, однак відповідачка з членами своєї сім'ї вчинили скандал та знову все поневічили, повикидавши все на проїзну частину [ADDRESS]. По рекомендації комісії виконавчого комітету Ковельської міської ради, 27.05.2013 року був виготовлений генплан за їх адресою, де було визначено проїзд до її квартири, але на відповідачку це не подіяло, оскільки вона на спільній земельній ділянці, яка передбачена для проїзду, стала висаджувати різні рослини. На такі дії вона неодноразово зверталася в правоохоронні та державні органи, однак позитивного результату не досягнуто. Начальник комунального господарства [PERSON] особисто зробив розмітку згідно генплану по благоустрою прибудинкової території, однак відповідач того ж дня знесла виставлені відмітки. Просить зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод в користуванні спільною земельною ділянкою в [ADDRESS], а саме, не чинити перешкод в облаштуванні проїзду до квартир їх будинку згідно генерального плану. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю та просить їх задовольнити з викладених підстав. Відповідач у судовому засіданні позов не визнала та суду пояснила, що в неї немає пояснень, але вважає дії та вимоги позивачки незаконними і несправедливими, оскільки вона провела добудову до своєї квартири на місці існуючого проїзду, а тепер хоче зробити проїзд до квартири свого брата за рахунок земельної ділянки, якою користується вона. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що відповідачка по справі [PERSON] поселилася в їх будинок пізніше, але з її вселенням почали ставатися неприємні справи, коли остання стала кидати сміття та виливати воду після прання на їх територію. Вона є матір'ю позивачки, а тому повністю підтримує позов дочки. Вважає, що не існує належного проїзду до їх квартири, а також, проїзду не існує до квартири та вигрібної ями її сина, квартира якого розміщена далі в дворі цього будинку. Вважає, що вона з дочкою правомірно встановили огорожі та провели добудову до своєї квартири, а відповідачка огорожу встановила неправильно. У судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона проживає в [ADDRESS]. Вона вважає, що квартира відповідачки [PERSON] розміщена від [ADDRESS], а тому в неї немає земельної ділянки, а позивачка [PERSON] з своєю матір'ю та братом провели добудови до своїх квартир, в тому числі і на раніше існуючому проїзді до квартир цього будинку. Вважає, що позивач хоче облаштувати проїзд на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні відповідачки, що на її думку є неправильним. Суд, вислухавши доводи сторін по справі, свідків та дослідивши письмові докази по справі прийшов до висновку про безпідставність позову та відсутність підстав для його задоволення. Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або користувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Таким чином, згідно наведеної норми Закону, тільки власник чи землекористувач має право вимагати усунення перешкод. Як встановлено у судовому засіданні, що позивач [PERSON] не має набутого у встановленому порядку права власності чи користування спірною земельною ділянкою, а тому її вимоги не ґрунтуються на Законі і є безпідставними. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобіганню вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення права. Однак, в процесі судового розгляду справи не встановлено прав на земельну ділянку, як позивача так і відповідача, а тому, на переконання суду, і не може бути порушене неіснуюче право. Судом встановлено, що проїзд до квартири позивачки існує, також є проїзд до вигрібної ями позивачки, але вона ставить вимоги про облаштування проїзду фактично до квартири її брата. При таких обставинах суд вважає, що позивачка не наділена повноваженнями щодо облаштування проїзду, як в цілому так і до квартири свого брата, оскільки, як РЖКП-2 так і брат позивачки [PERSON] мають самі можливість захищати свої права у разі їх порушення, або у встановленому порядку доручити це уповноваженим особам. Суд вважає, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок. Суд відповідно до статті 88 ЗК бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Таким чином, мешканці [ADDRESS], а саме позивач [PERSON] та відповідач [PERSON], без погодження з іншими мешканцями будинку, без відповідних дозволів чи рішень балансоутримувача будинку та прибудинкової території, на свій розсуд намагаються користуватися земельними ділянками, які їм не надані у встановленому порядку, при цьому між ними виникає спір. Такі дії позивача та відповідача є неправомірними, та відповідно до ст.1 ЗУ «Про державний контроль за використанням та охороною земель» - є самовільним зайняттям земельної ділянки (самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки). Таким чином, обраний позивачем спосіб усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою суперечить вимогам чинного законодавства, а тому у задоволенні заявленого позову слід відмовити повністю. Оскільки факт порушення відповідачем прав свобод чи інтересів позивача не знайшов свого підтвердження, жодних правових підстав для задоволення позову судом не встановлено, а позивачем не надано, тому суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Враховуючи положення ст. 88 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі ЦК України,

Outcome: dismissed