Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, вказавши на ті обставини, що з 27 вересня 2011 року перебувають у шлюбі. Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що за час перебування в шлюбі ним було придбано земельну ділянку площею 0,12 га в с. Підгайці Луцького району. Право власності на земельну ділянку було оформлено на [PERSON], про що свідчить державний акт на право власності на земельну ділянку виданий 14.02.2012 року управлінням держкомзему у Луцькому районі. На вищевказаній земельній ділянці позивачем за власні кошти побудовано будинок, який також оформлений на відповідача, про що свідчить свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане реєстраційною службою Луцького районного управління юстиції 16.06.2014 року, витяг з реєстру речових прав на нерухоме майно, видане реєстраційною службою Луцького районного управління юстиції 16.06.2014 року, та технічний паспорт на житловий (індивідуальний) житловий будинок. Все майно, яке було придбане та побудоване за час перебування у шлюбі, було придбане та побудоване за кошти позивача,які були зароблені до шлюбу, працюючи та проживаючи в США, а також на кошти його матері. Оскільки подружжя не досягло згоди щодо поділу майна, яке було придбано в період шлюбу та спільного проживання, тому позивач просив провести розподіл спільного майна шляхом визнання за ним права власності на ? частини земельної ділянки площею 0,12 га в с. Підгайці Луцького району по вул. Бутирській, 17 та житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться по вул. Бутирській, 17 в с. Підгайці Луцького району. 02.07.2015 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визначення розміру часток в праві спільної сумісної власності подружжя, згідно якої просила визначити розмір часток в праві спільної сумісної власності - за нею 2/3 частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,12 га в с. Підгайці Луцького району по вул. Бутирській, 17 та 2/3 частки у праві спільної сумісної власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться по вул. Бутирській, 17 в с. Підгайці Луцького району, а за відповідачем - 1/3 частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,12 га в с. Підгайці Луцького району по вул. Бутирській, 17 та 1/3 частки у праві спільної сумісної власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться по вул. Бутирській, 17 в с. Підгайці Луцького району. Позивач та представник позивача в судове засідання не зявились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомили. В попередньому судовому засіданні представник позивача позовні вимоги [PERSON] підтримав з підстав наведених у позовній заяві, зустрічну позовну заяву не визнав та просив відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні первісний позов не визнали з підстав, викладених в запереченні проти позову, просили відмовити в його задоволенні. Зустрічний позов підтримали та просили його задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові документи справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення первісного та зустрічного позовів з наступних підстав. Згідно ст. 21 СК України шлюб є дійсним при укладенні (реєстрації) його в органах державної реєстрації актів цивільного стану. Частиною 3 ст. 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч. 2 вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із зазначеною нормою при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною чи особистою приватною власністю зясуванню підлягають як підстави й час набуття такого майна, так і джерела його придбання. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.09.2011 року. За час розгляду даного спору шлюб між сторонами було розірвано згідно рішення Горохівського районного суду. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. За час перебування в шлюбі сторони придбали: земельну ділянку площею 0,1200 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в с. Підгайці Луцького району, що підтверджено державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 383245, виданим 15.02.2012 року управлінням Держкомзему у Луцькому районі (а.с. 15); житловий будинок загальною площею 96,3 кв.м., що знаходиться по вул. Бутирській, 17 в с. Підгайці Луцького району, що підтверджено свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим реєстраційною службою Луцького районного управління юстиції 16.06.2014 року (а.с. 10), витягом з реєстру речових прав на нерухоме майно, виданим реєстраційною службою Луцького районного управління юстиції 16.06.2014 року (а.с. 11) та технічним паспорт на житловий (індивідуальний) житловий будинок (а.с. 12-14). Судом встановлено, що земельну ділянку було придбано на підставі договору-купівлі продажу від 29.12.2011 року, проте жодним чином не підтверджено, що саме грошові кошти, якими оплачено купівлю земельної ділянки, були особистими коштами позивача [PERSON], заробленими у США до укладення шлюбу із [PERSON] до 27.09.2011 року, як вказує позивач. Крім того, надані копії заяв на отримання грошових переказів, в яких зазначено, що ці грошові кошти це допомога родичів, датовані 19.11.2013 року, 15.01.2014 року, 02.06.2014 року, 30.01.2015 року, 11.03.2015 року, тобто на час перебування сторін у шлюбі, і не можуть бути заробленими позивачем до укладення шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 61 СК України доходи, одержані одним із подружжя, є обєктом права спільної сумісної власності. В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок по вул. Бутирській, 17 в с. Підгайці Луцького району було побудовано за час перебування сторін у шлюбі та здано в експлуатацію до червня 2014 року, проте позивачем жодним чином не підтверджено, що саме за його особисті грошові кошти, які він заробив працюючи та проживаючи в США. Як показали свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] допитані в судовому засіданні, будівництво будинку проводилося та будівельні матеріали надавались батьками та родичами [PERSON]. А тому, суд прийшов до висновку, що спірне нерухоме майно, земельна ділянка та житловий будинок, придбано сторонами по справі в період шлюбу і є спільною власністю подружжя. Згідно ст. 70 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. На підставі наведеної норми закону та того, що нерухоме майно придбане у шлюбі, вимоги сторін про визнання права власності на земельну ділянку та житловий будинок є обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Взаємної згоди щодо поділу квартири сторони не дійшли, договору не укладали. Відповідно, позивачу та відповідачу належить по ? частині спірної земельної ділянки та по ? частини житлового будинку кожному. На стягненні судових витрат сторони не наполягали.

Outcome: partial