Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності на нежитлове приміщення (літера А), а саме - торгових приміщень [ADDRESS], стягнення судових витрат, мотивуючи тим, що вона позивач купив на прилюдних торгах нежитлове приміщення (літера А), а саме - торгові приміщень [ADDRESS]. Відповідач чинить йому перешкоди у користуванні вказаними вище приміщеннями, відмовляється звільнити нежитлове приміщення від своїх речей та передати його позивачу. У зв'язку з цим позивач змушений був звернутись до правоохоронних органів, однак, начальник Івано-Франківського МВ УМВС у письмовій відповіді позивачу зазначив, що із вказаним питанням позивачу слід звертатись до суду. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з мотивів викладених в позовній заяві. Просили позов задовольнити. Представник відповідача в попередньому судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що він оскаржує результати прилюдних торгів до суду. В судові засідання 03 жовтня 2014 року, 20 жовтня 2014 року, 03 листопада 2014 року відповідач та/або його представник не з'являлись, про дату, час та місце судових засідань позивач повідомлявся належним чином. Відповідно до ч.1 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Від відповідача заяв про зміну адреси місця проживання, перебування до суду не надходило, тому судові повістки позивача надсилались за адресою вказаною в позовній заяві, у довіреності виданій від імені відповідача [PERSON], у заявах, які надходили від відповідача (а.с.24, 32, 35, 102). Оскільки відповідач та його представник в судове засідання не з'явилися, а представник позивача подав до суду заяву, за змістом якої, підтримав викладені в позові вимоги та просив їх задовольнити та не заперечував щодо заочного рішення, то суд, враховуючи встановлені ЦПК України строки розгляду цивільної справи, а також положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де вказано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру, вирішує дану справу по суті спору, виходячи з наявних у справі доказів, про що не заперечують інші учасники процесу. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 18 листопада 2013 року було проведено прилюдні торги по реалізації нерухомого майна нежитлового приміщення (літера А), а саме торгових приміщень [ADDRESS], які належали [PERSON] на праві власності (а.с.6). Як вбачається із Протоколу № 0913113 по проведенню прилюдних торгів по реалізації арештованого нерухомого майна, яке є власністю [PERSON], від 18.11.2013 року, переможцем аукціону став [PERSON]. 19.11.2013 року було затверджено Акт про проведені прилюдні торги арештованого майна (а.с.7). 21 листопада 2013 року позивачу [PERSON] було видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, яке зареєстровано в реєстрі за № 551 (а.с.5). Відповідно до ч. 1 ст. 182 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. На виконання вимоги Закону, позивач [PERSON] 21 листопада 2014 року зареєстрував за собою право власності на торгові приміщення, нежитлові приміщення, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.8). Отже, позич є власником нежитлового приміщення (літера А), а саме торгових приміщень [ADDRESS]. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідач [PERSON] оскаржував в судовому порядку прилюдні торги, просив про скасування протоколу про проведення прилюдних торгів, визнання недійсним акту державного виконавця про проведення прилюдних торгів (а.с.38-45). Рішенням Івано-Франківського міського суду від 17.04.2014 року (а.с.49-53), яке залишено в силі та набрало законної сили, згідно ухвали апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 жовтня 2014 року (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/40992221), в задоволені позову [PERSON] відмовлено. Із рішення Івано-Франківського міського суду від 17 квітня 2014 року та Ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області вбачається, що позивач [PERSON] правомірно набув право власності на нежитлові приміщення (літера А), а саме торгові приміщення [ADDRESS]. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставити. Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Позивач в своїй позовній заяві стверджує, що відповідач перешкоджає йому використовувати торгові приміщення та відмовляється забрати свої особисті речі із приміщення. 18 грудня 2013 року позивач звернувся до Начальника Івано-Франківського МВ УМВС із заявою про те, що відповідач [PERSON] порушує його право власності (а.с.9). Однак, у своїй письмовій відповіді позивачу начальник Івано-Франківського МВ УМВС зазначив, що із вказаним питанням позивачу слід звертатись до суду, що позивачем і було зроблено. Відповідач та його представник жодних доказів на спростування таких тверджень позивача суду не дали та такі твердження на попередньому судовому засіданні 04 лютого 2014 року не спростували. Судом було роз'яснено сторонам, в тому числі представнику відповідача порядок подання доказів у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України, сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі наведеного, відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 328, 391 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved