Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , третя особа - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва», у якому просить стягнути з відповідача 76886,00 грн матеріальної шкоди завданої внаслідок залиття квартири, 2900,00 грн вартості за проведення звіту про оцінку збитків, 1681,60 грн витрат по сплаті судового збору, 15000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та 50000,00 грн моральної шкоди. В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що квартиру [ADDRESS] , яка належить на праві власності позивачу, було залито з вище розташованої квартири [ADDRESS] , власником якої є відповідач. За результатами проведення обстеження квартири [ADDRESS] було складено Акт про залиття квартири від 04.12.2020 та складено звіт про оцінку майнового збитку. Оскільки залиття квартири позивача відбулося внаслідок залиття з вище розташованої квартири [ADDRESS] під час виконання ремонтних робіт та пошкодження мережі водопостачання власниками квартири [ADDRESS] вказаного житлового будинку, просить відшкодувати майнову шкоду, завдану внаслідок залиття квартири, а також судові витрати, витрати на професійну правничу допомогу та моральну шкоду. 11 січня 2021 року ухвалою суду прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва» про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок залиття квартири та стягнення моральної шкоди та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. 09 квітня 2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у цій справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідачем подано відзив, який містить заперечення на позов, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив наступне. 01.09.2020 відповідачем було підписано з ТОВ «Жилспецекспо» договір підряду на будівельні та ремонтні роботи № 127-ДП, а також передано ТОВ «Жилспецекспо» двокімнатну квартиру [ADDRESS] , що підтверджується актом про прийняття-передачу будівельного майданчика від 8 вересня 2020 року для виконання будівельних та оздоблювальних робіт. Відтак володільцем та користувачем квартири [ADDRESS] , на думку відповідача, є ТОВ «Жилспецекспо», а тому [PERSON] не може бути відповідачем у цій справі та відповідати за шкоду завдану залиттям квартири. Крім того, відповідно до п.5.1.26 зазначеного договору підряду підрядник зобов`язаний врегулювати за власний рахунок будь-які претензії, вимоги, з боку третіх осіб, які можуть виникнути як наслідок невиконання чи неналежного виконання підрядником своїх зобов`язань за договором. Крім того гідно п. 9.1. цього договору на час проведення робіт будівельний майданчик, а саме земельні ділянки та споруди, необхідні для виконання робіт в межах цього договору, передаються за актом прийому передачі підряднику; на час проведення робіт відповідальність за схоронність будівельних матеріалів, обладнання, інструментів та приладів, а також самого об`єкту, за життя і здоров`я робітників, що залучаються до проведення робіт, а також відповідальність за нанесення шкоди третім особам покладається на підрядника. Також відповідач звертає увагу, що в Акті від 04.12.2020, який складений працівниками керуючої компанії з обслуговування житлового фонду Подільського району не містить даних щодо повідомлення власників квартири [ADDRESS] щодо проведення обстеження та складання акту та не зазначено причин неявки відповідача чи відомостей щодо його відмови від участі у проведенні обстеження або відмови від підпису, якщо таке мало місце. Крім того, оскільки в акті не вказано дату залиття це ставить під сумнів сам факт залиття та за відсутності обов`язкових реквізитів робить даний акт недійсним. Також відповідач зазначає, що наявні суттєві розбіжності по обсягу ймовірних пошкоджень та відновлювальних робіт між актом комісії від 04.12.2020 та звітом оцінювача від 15.12.2020, а саме: улаштування покриття з лінолеуму на кухні (п. 17), улаштування покриття з штучного паркету 16,7 м (п. 67), демонтаж та улаштування покриття з ламінату в кімнаті 13 м (п.п. 83,87), встановлення штепсельних розеток утопленого типу в кімнаті 13 м (п. 95), встановлення вимикачів утопленого типу в кімнаті 13 м (п. 96), улаштування плінтусів в кімнаті 13 м (п. 91), демонтаж схованої проводки (п. 99), прокладання проводів при схованій проводці в борознах 18 м. (п. 100), тощо. Крім того, відповідач не був повідомлений про час та місце проведення огляду для складання звіту про оцінку збитків. Щодо стягнення моральної шкоди, оскільки позивач не надав суду доказів фізичних, моральних, психічних та інших страждань, їх тривалості, можливостей відновлення, чи доказів того, що позивач звертався до медичних закладів щодо погіршення стану здоров`я, яке сталося внаслідок залиття його квартири, результатів медичних обстежень, а тому відшкодування моральної шкоди є необґрунтованим. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити повністю. Представник відповідача, у судових засіданнях просив відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю та з підстав, які були викладені відповідачем у поданому суду письмовому відзиві на позовну заяву. У судове засідання 05.11.2021 представник відповідача не з`явився, подав клопотання про відкладення судового засідання з мотивів перебування за кордоном у службових справах, однак поважність причин неприбуття не підтвердив, у зв`язку з чим судовий розгляд проведено за його відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши оцінку доводам та запереченням сторін в сукупності з наданими письмовими доказами та положеннями законодавчих актів, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди - один із способів захисту цивільних прав та інтересів, передбачених статті 16 ЦК України. Згідно з ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч. 3 ст. 22 Цивільного кодексу України). Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди визначено у ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, статтею 1166 ЦК України встановлено загальні правила відшкодування завданої особі недоговірної шкоди так званої «деліктної шкоди». Загальною підставою застосування до правовідносин із завдання шкоди вказаної статті є відсутність договірних відносин між боржником (завдавачем шкоди) та кредитором (потерпілим). Загальне правило вказаної статті встановлює, що будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі. Для застосування такого виду цивільно-правової відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди та її розміру; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому, з урахуванням визначених господарсько-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності судочинства, позивач звільняється від обов`язку доказування вини відповідача у заподіянні шкоди. Так, ч. 2 ст. 1166 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Аналогічний висновок викладено Верховним Судом в постановах від 27.05.2021 у справі №761/12945/19, від 01.04.2021 у справі № 464/5150/16-ц. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного судочинства, на позивача покладається обов`язок доведення наявності шкоди, її розмір та причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і шкодою. На відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (положення ст. ст. 317, 319, 322 ЦК України). Частиною 1 ст. 386 ЦК України встановлено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно з матеріалів справи, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , житловою площею 29,5 кв.м., загальною площею 56,75 м.кв., що складається з двох кімнат, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 18.09.2007 [NUMBER] та копією технічного паспорту на квартиру. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що сторонами не заперечувалося, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України така обставина не підлягає доказуванню. Квартира відповідача знаходиться поверхом вище над квартирою позивача у будинку [ADDRESS] . Позивач стверджує, що 01.12.2020 за адресою: [ADDRESS] , відбулося залиття квартири, внаслідок чого майну позивача було завдано збитків. Позивач вищенаведене підтверджує Актом про залиття квартири від 04.12.2020 (далі - Акт про залиття). З Акту про залиття квартири вбачається, що такий складено комісією у складі: провідного інженера відділу експлуатації та утримання житлового фонду [PERSON] ; майстра технічної дільниці №З [PERSON] , майстра по ремонту дільниці № 3 [PERSON] на підставі звернення громадянина [PERSON] №10663/Р-1910 від 03.12.2020. Акт про залиття складено про те, що пошкодження в квартирі [ADDRESS] сталися внаслідок залиття з вищерозташованої квартири [ADDRESS] під час виконання ремонтних робіт та пошкодження мережі водопостачання власниками квартири [ADDRESS] вказаного житлового будинку. Акт про залиття містить підписи членів комісії та скріплений печаткою та підписом директора КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва». Надалі, за договором між [PERSON] та ФОП [PERSON] №94/20 від 05.12.2020 щодо проведення оцінки збитків завданих внаслідок залиття квартири було складено Звіт про оцінку збитків №102/20 від 15.12.2020 (далі - Звіт про оцінку збитків). Згідно з Звіту про оцінку збитків об`єктом дослідження є квартира [ADDRESS] , яка складається з двох жилих кімнат, кухні, коридору, ванної, вбиральні, вбудованої шафи. Загальна площа квартири 56,75 кв.м., висота стелі - 2,65 м. Відповідно до висновку про розмір матеріальних збитків, у Звіті про оцінку збитків зазначено, що власнику у результаті пошкодження оздоблення його квартири [ADDRESS] після залиття, яке сталося 01.12.2020 станом на момент складання даного звіту, сума матеріальних збитків становить - 76886,00 грн. Розрахунок та види робіт викладено у додатках №2-3 цього Звіту. Основними доказами, на які покликається позивач на підтвердження своїх вимог, є Акт про залиття квартири від 04.12.2020 - на підтвердження факту залиття квартири та причин такого залиття, та Звіт про оцінку збитків - на підтвердження розміру завданих позивачу збитків. Відповідно до ст. 179 Житлового кодексу Української РСР користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Порядок складання акту про залиття, аварії квартир регулюється Правилами утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України 17.05.2005 №76, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року за №927/11207. Відповідно п. 2.3.6 зазначених Правил, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт (додаток 4). З додатку №4 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій вбачається, що в Акті про залиття обов`язково описується, що трапилося і які наслідки (що залите, які обсяги робіт, які ушкодження, які речі ушкоджено, чітко зазначається причини залиття (несанкціоноване втручання мешканців квартири у роботу системи (заміна радіаторів, трубопроводів, вентилів, рушникосушарок тощо), незадовільне технічне обслуговування систем, передчасний вихід з ладу радіаторів опалення, трубопроводів, вентилів, гнучких підводок та ін.). В акті повинен міститися висновок про те, хто заподіяв шкоду. Крім того, з типової форми Акту про залиття вбачається, що такий складається комісійно, комісія складається з головного інженера виконавця послуг, голови комісії, майстра технічної дільниці, майстра ремонтної дільниці, слюсара - сантехніка, представника організації, яка обслуговує внутрішньобудинкові системи водопостачання, представника власника будинку. Також з актом мають бути ознайомлені мешканці квартир, про що проставляється їх підпис внизу форми акту. У відзиві відповідач зазначає, що наданий позивачем Акт про залиття не містить даних щодо повідомлення власників квартири [ADDRESS] щодо проведення обстеження та складання акту та не зазначено причин неявки відповідача чи відомостей щодо його відмови від участі у проведенні обстеження або відмови від підпису такого акту, а також не містить даних щодо дати залиття квартири, що є підставою визнання недійсності такого акту. Суд вважає зазначені аргументи сторони відповідача неспроможними та зазначає, що у даному випадку Акт про залиття від 04.12.2020 містить дані про подію, яка відбулася, наслідки такої події, причину залиття квартири [ADDRESS] , міститися висновок про те, хто заподіяв шкоду, та підписи осіб, у присутності яких такий акт складено. Посилання відповідача, як на підставу недійсності акту, на незалучення при його складанні відповідача та неповідомлення його про складання такого акта, суд відкидає, оскільки судом встановлено і сторона відповідача цього не заперечувала у судових засіданнях, що у квартирі відповідача проводиться ремонт ТОВ «Жилспецекспо» на підставі договору підряду, та відповідач фактично не проживає у цій квартирі. А щодо відсутності дати залиття, оскільки сам факт залиття квартири [ADDRESS] сторонами не заперечується, сторона відповідача фактично покликається на те, що відповідальність за завдану залиттям квартири шкодою має нести не власник квартири - відповідач, а підрядна організація ТОВ «Жилспецекспо», суд зазначає, що відсутність у акті дати залиття не може бути єдиною підставою для визнання такого доказу недійсним. З огляду на зазначене у суду немає підстав вважати акт від 04 грудня 2020 року таким, що складений з порушенням вимог пункту 2.3.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, а тому такий Акт про залиття від 04.12.2020 приймається судом як належний та допустимий доказ на підтвердження факту та причин залиття квартири позивача. За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач на спростування своєї вини у відзиві зазначає, що 01.09.2020 відповідачем було підписано з ТОВ «Жилспецекспо» договір підряду на будівельні та ремонтні роботи № 127-ДП, а також передано ТОВ «Жилспецекспо» двокімнатну квартиру [ADDRESS] , що підтверджується актом про прийняття-передачу будівельного майданчика від 8 вересня 2020 року для виконання будівельних та оздоблювальних робіт. Та з посиланням на п.5.1.26 та на п. 9.1 зазначеного Договору підряду вважає, що шкоду позивачу повинно відшкодовувати ТОВ «Жилспецекспо», яке на даний час, на думку відповідача є володільцем квартири, та відповідає за завдану позивачу шкоду, оскільки саме з вини ТОВ «Жилспецекспо» було пошкоджено мережу водопостачання, що і стало наслідком залиття квартири [ADDRESS] . З цього приводу суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 1172 ЦК України замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справа №554/13464/15-ц, провадження № 61-10383св18. Отже хибним є твердження сторони відповідача про те, що відповідальність перед позивачем має нести саме підрядна організація ТОВ «Жилспецекспо», яка проводила ремонт у квартирі відповідача на підставі договору підряду на будівельні та ремонтні роботи № 127-ДП. Хоча питання відповідальності врегульовано між договірними сторонами (відповідачем та ТОВ «Жилспецекспо»), проте суд звертає увагу, що позивач не є стороною цього договору, а тому останній в силу приписів ст. 511 ЦК України не може позбавити його права на звернення з позовом про відшкодування шкоди в порядку статті 1166 ЦК України. Крім того, відповідач не позбавлений права в порядку регресу звернутися до ТОВ «Жилспецекспо» стосовно відшкодування збитків зумовлених невиконанням або неналежним виконанням своїх зобов`язань за договором. Зазначене також відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року (справа №668/7511/15-ц), згідно якого шкода, завдана залиттям квартири, повинна бути відшкодована особою, у власності якої перебуває квартира та елемент системи водопостачання, який став причиною такого затоплення. Відтак цивільно-правову відповідальність у цій справі за шкоду завдану залиттям квартири повинен нести власник квартири [ADDRESS] , тобто відповідач [PERSON] , а не організація ТОВ «Жилспецекспо», яка проводила ремонтні роботи у її квартирі. Як вже зазначалось вище, цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини особи, яка завдала шкоду (заподіювача шкоди). Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Враховуючи, що сторона відповідача не спростувала зазначеної презумпції, суд дійшов висновку про те, що на користь позивача підлягає відшкодуванню заподіяна внаслідок залиття квартири майнова шкода та витрати на проведення оцінки вартості ремонтно-будівельних робіт. Щодо розміру збитків, то такий належно підтверджується звітом про оцінку збитків №102/20 від 15.12.2020. Згідно вимог ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Одночасно з цим, ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається у звіті про оцінку збитків сума матеріальних збитків становить - 60112,00 грн (про що містяться висновки та додано детальний розрахунок вартості будівельних робіт на зазначену суму), однак окремо також у зведений кошторис окрім вартості будівельних робіт враховано вартість кошторисного прибутку - 3 353,00 грн та інші витрати в т.ч. ПДВ - 12814,00 грн (арк.спр.21). Разом з тим, суд вважає за необхідне зменшити розмір заявлених позивачем збитків на суму вартості зазначених кошторисного прибутку та витрат ПДВ, а разом у розмірі - 16167,00 грн, оскільки у вартість будівельних робіт у звіті вже були враховані загальновиробничі витрати, у тому числі заробітна плата та трудомісткість в загальновиробничих витратах, що входило у вартість визначення сум вартості будівельних робіт у розмірі 60112,00 грн, а щодо суми ПДВ - така розрахована з інших витрат, які не входять у вартість будівельних робіт, відтак суд дійшов висновку, що відшкодуванню підлягає сума у розмірі вартості будівельних робіт у розмірі 60112,00 грн, про що і зазначено у звіті про оцінку вартості завданих внаслідок залиття квартири збитків та який був оглянутий судом у судовому засіданні. Щодо вимоги позову про стягнення моральної шкоди, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч. ч. 1 - 4 ст. 27 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно з правової позиції викладеної у п. п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивач просить відшкодувати йому моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн. Розмір заявленої до стягнення моральної шкоди позивач обґрунтовує тим, що на даний час через пошкодження стіни, стелі та підлоги у своєму житлі позивач відчуває дискомфорт, а зазначені пошкодження можуть тягти за собою небезпеку для його здоров`я. У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст. 77 ЦПК України у належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Однак жодних доказів на підтвердження заявленого розміру моральної шкоди позивачем суду не подано. Відтак враховуючи, що оскільки відшкодування моральної шкоди не залежить від відшкодування майнової шкоди та не пов`язане з розміром цього відшкодування, а також враховуючи відсутність будь-яких доказів на підтвердження заявленого розміру та характеру моральної шкоди, з урахуванням поданих у судових засіданнях пояснень представника позивача, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні стягнення з відповідача 50000,00 грн моральної шкоди за необґрунтованістю. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу. Згідно ч.2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, до суду надано договір про надання правничої допомоги від 24.12.2020; попередній орієнтований розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу; акт наданих послуг від 29.12.2020; квитанція на підтвердження сплати витрат на правничу допомогу від 29.12.2020 №53 на суму 15000,00 грн. Суд бере до уваги те, що копія позовної заяви з додатками була отримана представником відповідача. Сторона відповідача своїм правом на подачу письмових заперечень щодо витрат на професійну правничу допомогу, а також на звернення з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не скористалася, хоча положеннями п. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності відповідних витрат покладено саме на нього. З урахуванням наведеного, відсутність клопотання сторони відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, а також з огляду на приписи п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з урахуванням принципу співмірності, виходячи із складності, категорії справи, виконаних адвокатом робіт та наданих послуг, та оскільки позовні вимоги позивача задоволено частково, суд вбачає наявність підстав для часткового задоволення заяви позивача про стягнення з відповідача у даній справі витрат на правничу допомогу у сумі 7 000,00 грн. У відповідності до ч.1 ст. 141, п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 1681,60 грн, та витрати на проведення звіту №102/20 про оцінку збитків від 15.12.2020 у розмірі 2900,00 грн, що підтверджено квитанцією №788755 від 15.12.2020, що долучена до матеріалів позову. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 4 581,60 грн.

Outcome: partial