Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду з позовом до Державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів імені О.Довженка» (далі по тексту - відповідач, Кіностудія), відповідно до якого просив поновити [PERSON] на посаді художнього керівника Театру - студії кіноактора Державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів імені О.Довженка» та стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.10.2019 до дня поновлення на роботі, який на день подачі позову складає 472, 28 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 2006 року та обіймав вищевказану посаду, є членом профспілкової організації «Національна кіностудія художніх фільмів імені О.Довженка». 24. 10.2019 позивача звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, наказ № 245-к. Своє звільнення позивач вважає незаконним, проведеним з грубим порушенням процедури скорочення штату працівників, що призвело до позбавлення позивача права на працю. Так, позивача було звільнено у зв`язку з реорганізацією Підприємства. При цьому, реорганізація Підприємства відноситься до виключної компетенції Міністерства культури України. Однак рішення уповноваженого органу управління на про реорганізацію Підприємства на момент звільнення позивача не було. Крім того, не було затверджено і погоджено також новий штатний розпис. Крім того, вказує, що відповідач не надав до профспілкової організації інформацію про причини наступних звільнень, не провів консультації про заходи щодо запобігання звільненням чи зведення їх кількості до мінімуму. Так, у вересні 2019 року відповідач звернувся до профспілкової організації з відповідним поданням, яке не містило обґрунтування розірвання трудового договору з позивачем, в поданні взагалі відсутні дані щодо того, що посада, яку обіймав позивач, була скорочена. Так, профспілкова організація 26.09.2019 за наслідками розгляду такого подання відмовила у звільненні позивача, оскільки відповідачем не надано документів, які обґрунтовують зміни в організації виробництва і праці. З врахуванням наведеного, відповідачем порушено ст. 43 КЗпП України. У зв`язку із незаконним звільненням позивач також просив стягнути на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 472, 28 грн., який було розраховано позивачем, виходячи з посадового окладу (4959, 00 грн.) за два дні вимушеного прогулу. Представник відповідача в своєму відзиві просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Пояснив, що через тяжке фінансове становище на підприємстві відповідачем було прийнято рішення про скорочення штату працівників Підприємства, оформлене наказом від 18.06.2019 № 21/1. Заступником генерального директора з питань виробництва була запропоновано в Службовій записці ліквідувати Театр-студію кіноактора (далі по тексту - ТСКА), оскільки за період з 2015 року по червень 2019 року діяльність ТСКА фактично відсутня, дохід від ТСКА Підприємство не отримує, при цьому сама ТСКА фінансується за рахунок прибутку Кіностудії. Тому для оптимізації структурних підрозділів та оздоровлення фінансового стану підприємства було винесено Наказ від 26.06.2019 № 23/1, на підставі якого і проведено часткове скорочення штату працівників ТСКА. Також зазначають, що Кіностудія не є бюджетною установою, не фінансується з державного чи місцевого бюджету. При цьому з 01.11.2019 наказом від 31.10.2019 № 66 було затверджено новий штатний розпис, відповідно до якого посаду, яку обіймав позивач, виключено. Також відповідач звертався до профспілкової організації для надання згоди на звільнення позивача. Оскільки про прийняте рішення профспілка повідомила відповідача з порушення встановленого ст. 43 КЗпП України строком, останнім прийнято рішення про звільнення позивача із займаної посади на підставі ч. 5 ст. 43 КЗпП України. В подальшому на підставі наказу від 24.10.2019 № 245-к позивача було звільнено з роботи 24.10.2019 у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Представник відповідача вважає звільнення позивача законним, а наказ від 24.10.2019 № 245-к таким, що не підлягає скасуванню. В задоволенні позовних вимог позивача просив відмовити. 31.10.2019 ухвалою суду по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено проведення судового засідання, встановлено сторонам строки для надання заяв по суті справи. 22.01.2020 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. 27.02.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив. 03.03.2020 судом направлено запит відповідачу щодо витребування документів. 17.04.2020 судом направлено запит відповідачу щодо витребування документів. 01.06.2020 від представника відповідача надійшли витребувані документі. В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні. Суд, заслухавши пояснення сторони позивача та сторони відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 62 Господарського кодексу України, підприємство є самостійним суб`єктом господарювання, створеним компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торгівельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами. Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис (ч. 3 ст. 64 ГК України). Згідно ч. 1, 3 ст. 65 ГК України, управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу. Для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядова рада такого підприємства (у разі її утворення) призначає (обирає) керівника підприємства, який є підзвітним власнику, його уповноваженому органу чи наглядовій раді. Керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства. Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи. Відповідно до Статуту ДП «Національна кіностудія художників фільмів ім. О.Довженка», затвердженого Наказу Міністерства культури України від 29.12.2012 № 1617, (далі по тексту - Статут) Підприємство засноване на державній власності і належить до сфери управління Міністерства культури України і є закладом культури (п. 1.1. Статуту). Згідно п. 3.1., 3.2. Статуту, Підприємство є юридичною особою. Підприємство здійснює свою діяльність відповідно до законодавства та цього Статуту. Управлінням Підприємством здійснюється його генеральним директором, який підзвітний Уповноваженому органу управління (п. 7.2.. Статуту). Відповідно до положень п. 7.8. Статуту, Генеральний директор Підприємства , зокрема, затверджує за погодженням з Уповноваженим органом управління структуру і штатний розпис Підприємства. Згідно п. 8 Статуту, Уповноважений орган управління відповідно до покладених на нього завдань: приймає рішення про утворення, реорганізацію і ліквідацію Підприємства. Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] перебував у трудових правовідносинах з відповідачем з 01.07.1980, з 04.05.2006 обіймає посаду художнього керівника ТСКА. 12.06.2019 Генеральному директору Кіностудії заступником генерального директора з питань виробництва Плесконос Є.Ю. подано службову запису, відповідно до якої запропоновано ліквідувати Театр-студію кіноактора як структурний підрозділ у зв`язку з відсутністю діяльності з 2015 року по 2019 рік та скоротити посади директора та художного керівника. 18.06.2019 за № 21/1 керівництвом ДП «Національна кіностудія художників фільмів ім. О.Довженка» прийнято Наказ, згідно якого, враховуючи тяжке фінансове становище на підприємстві, несприятливі фактори та кризові явища у економічно-соціальному розвитку суспільства, прийнято рішення про скорочення штату та внесення змін в структуру і штатний розпис Підприємства, керівникам структурних підрозділів у строк до 24.06.2019 запропоновано подати у відділ кадрової роботи свої пропозиції щодо скорочення штатних одиниць та кандидатури працівників, які підпадають під скорочення. Відповідно до Наказу Кіностудії від 26.06.2019 за № 23/1 прийнято рішення про реорганізацію структури Кіностудії, проведення часткового скорочення штату працівників у наступних підрозділах: дирекція, театр-студія кіноактора, монтажно-монувальний цех, цех світло, фото, кінознімальної техніки. Підстава: Розпорядження генерального директора № 08 від 18.06.2019, службові записки начальників монтажно-тонувального цеху та цеху світло, фото та кінознімальної техніки. Водночас, з матеріалів справи не вбачається, що Уповноваженим органом управління Підприємство, а саме Міністерством культури України приймались будь-які рішення про реорганізацію Підприємства. Серед підстав видачі вищевказаного Наказу, зазначена підстава відсутня. Також в матеріалах справи наявний Лист за вих. № 3588/7-4/13-19, яким Міністерство культури України повідомило Генерального директора ДП «Національна кіностудія художніх фільмів ім. О.Довженка» про те, що Міністерством отримано лист від 19.06.2019 про ліквідацію структурного підрозділу Кіностудії та в разі подання до Міністерства структури та штатного розпису Підприємства, їх буде опрацьовано в установленому порядку. За таких обставин, вказаним листом відповідача було повідомлено про те, що в разі надання останнім структури та нового штатного розпису, Міністерство культури України опрацює такі в установленому порядку. Однак, з матеріалів справи не вбачається, що відповідачем у відповідності до вимог Статуту, було направлено та погоджено з Міністерством культури України як Уповноваженому органу в установленому законом порядку нову структуру та штатний розпис ДП «Національна кіностудія художніх фільмів ім. О.Довженка», відповідних доказів відповідачем не надано. Відповідно до Наказу Кіностудії від 05.08.2019 № 46, на виконання Наказу № 21/1 та з метою приведення штатного розпису кіностудії у відповідність з потребами Підприємства, прийнято рішення про скорочення з 08.10.2019, в тому числі і посаду художнього керівника театру-студії кіноактора. На підставі вказаного Наказу відповідачем підготовано Попередження [PERSON] про майбутнє звільнення із займаної посади художнього керівника ТСКА за п. 1 ст. 40 КЗпП України з 09.10.2019. Згідно пояснень представника відповідача, позивач відмовився ознайомлюватись з попередженням, про що складено Акт № 2 від 08.08.2019. Як вбачається з матеріалів справи, додаткових заходів щодо повідомлення позивача про майбутнє скорочення до матеріалів справи не надано. 13.09.2019 Профспілковому комітету ДП «Національна кіностудія художників фільмів ім. О.Довженка» генеральним директором Кіностудії О.С.Янчук направлено Подання щодо надання згоди на звільнення художнього керівника театру-студії кіноактора [PERSON] від 12.09.2019 № 536. Згідно Витягу з Протоколу засідання профспілкового комітету ДП «Національна кіностудія художників фільмів ім. О.Довженка» № 69 від 26.09.2019, на засіданні розглядалось подання Генерального директора Кіностудії на скорочення штату працівників та приведення штатного розпису Кіностудії у відповідність з потребами Підприємства, зокрема, таких працівників [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . На засіданні Комітету було прийнято рішення не надавати згоду на скорочення вказаних посад, оскільки адміністрація Кіностудії не надала документів, які обґрунтовують зміни в організації виробництва і праці та не провела у відповідності до ст. 40-4 КЗпП України консультації про заходи щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення. 01.10.2019 про результати розгляду питання щодо надання згоди на звільнення позивача листом за вих. № 27 від 01.10.2019 було повідомлено керівництво Кіностудії (вх. №308 від 01.10.2019). За таких обставин, в судовому засіданні встановлено, що Комітет Профспілки Кіностудії не надав згоди на звільнення позивача із займаної посади. При цьому, лист, яким повідомлялись результати розгляду вказаного питання, був отриманий відповідачем 01.10.2019, тобто за 23 дні до звільнення позивача, а отже - своєчасно. Відповідно до Наказу від 24.10.2019 № 245-к ДП «Національна кіностудія художників фільмів ім. О.Довженка» [PERSON] звільнено із займаної посади художнього керівника театру-студії кіноактора із 24.10.2019 у зв`язку із скороченням штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до Наказу від 31.10.2019 № 66 Керівництвом Кіностудії затверджено новий штатний розпис. Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, вказує, що відповідачем було порушено порядок звільнення останнього, внаслідок чого своє звільнення вважає таким, що проведене з порушенням норм чинного трудового законодавства. За положеннями п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно з ч. 2 ст. 40 КЗпП України, звільнення з цих підстав допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно з вимогами ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до ч. 1-8 ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Відповідно до ст. 4 Конвенції Міжнародної організації праці «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця» від 22.06.82 р. № 158 трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаних зі здібностями чи поведінкою працівника або викликаних виробничою потребою підприємства, установи чи служби. При цьому, стаття 43 Конституції України гарантує кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Положеннями ч. 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці (п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992). З огляду на вищевикладене, в судовому засіданні встановлено, що рішення про реорганізацію Підприємства Уповноваженим органом управління Підприємства, а саме Міністерством культури України не приймалось. Також з матеріалів справи не вбачається, що Міністерством культури України було погоджено і нову структуру та штатний розпис Кіностудії. Крім того, відсутні в матеріалах справи і докази належного вручення позивачу Попередження про майбутнє звільнення із займаної посади. При цьому, суд не приймає до уваги Акт № 2 про відмову в ознайомленні з попередженням, складений відповідачем, оскільки жодних інший дій для попередження позивача про наступне звільнення відповідачем не вживалось. В судовому засіданні було встановлено, що Профспілковий комітет ДП «Національна кіностудія художників фільмів ім. О.Довженка» відмовив у наданні згоди на звільнення художнього керівника театру-студії кіноактора [PERSON] Суд також не бере до уваги посилання на ту обставину, що Профспілка повідомила відповідача з пропущенням встановленого законом строку про результати розгляду подання щодо звільнення позивача, оскільки про таку відмову відповідачу стало відомо за 23 дні до запланованого звільнення. Отже, в судовому засіданні встановлено, що відповідач не погодив звільнення позивача із займаної посади з профспілковою організацією, як це передбачено положеннями ст. 43 КЗпП України. Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Отже в судовому засіданні встановлено, що відповідачем під час звільнення позивача було допущено порушення встановленого чинним законодавством порядку звільнення, а саме, всупереч вимог Статуту, ст. 43 КЗпП України, не було погоджено звільнення позивача з профспілковою організацією, прийнято рішення про часткову реорганізацію Підприємства, що не належить до компетенції керівництва Кіностудії, не затверджено нову структуру та штатний розпис у Міністерстві культури України, не надано доказів належного попередження позивача про звільнення у зв`язку із скороченням штату працівників. З врахуванням наведеного, позовні вимоги в частині визнання незаконним звільнення [PERSON] з посади художнього керівника театру-студії кіноактора Державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів імені О.Довженка» відповідно до наказу № 245-к від 24.10.2019р. згідно п.1 ст.40 КЗпП України та поновити останнього на вказаній посаді є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року передбачено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМ України від 08.02.1995, № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно п. 2 вказаного Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Згідно з п. 5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Суд, вирішуючи питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вважає за необхідне задовольнити вказану позовну вимогу частково, з огляду на наступне. Згідно довідки від 25.05.2020 за № 169, заробітна плата [PERSON] за період з 01.05.2019 по 24.10.2019 склав 62 944, 61 грн. Середньоденна заробітна плата становить 154, 50 грн. Кількість робочих днів: 5 днів у жовтні 2019 року, 21 день у листопаді 2019 року, 21 день у грудні 2019 року, 21 день у січні 2020 року, 20 днів у лютому 2020 року, 21 день у березні 2020 року, 21 день у квітні 2020 року, 19 днів у травні 2020 року, 6 днів у червні 2020 року(день винесення рішення суду). Отже, сума середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу за період з 25.10.2019 по 09.06.2020 становить 23 947, 50 грн. (155 робочі дні * 154, 50 грн.) з утриманням податків і інших обов`язкових платежів та підлягає стягненню з відповідача. На підставі п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України підлягає допуску до негайного виконання рішення в частині поновлення позивача на роботі. Враховуючи наведене та

Outcome: approved