Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Снятинського районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу позики за розпискою, річних та інфляційних, посилаючись на те, що 01.01.2012р. відповідач позичив у нього грошові кошти в сумі 100\~000 грн. для своїх потреб, про що подав відповідну розписку. Згідно умов позики відповідач брав кошти під 3% місячних та зобов'язався повернути їх до 01.05.2015р.. Після закінчення строку повернення позики позивач звертався до відповідача із вимогою про повернення боргу, однак, по даний час заборгованість останнім не повернута. Крім того, відповідач ухиляється від зустрічі із ним, а також поміняв номер свого телефону. З врахуванням уточнюючих позовних вимог, просить стягнути з відповідача 100 000 грн. основного боргу, 162 000 грн. місяних процентів, 91 733 грн. інфляційних та 19 440 грн. -3% річних, всього 373 173 грн., про що подав відповідний розрахунок заборгованості. Позивач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, позов підтримує повністю, просив його задоволити, згідний на заочний розгляд справи. Відповідач повторно в судове засідання не з?явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомив, а тому справу слід розглянути заочно у відсутності відповідача. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України \~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі\~доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 01.01.2012 р. відповідач позичив у позивача кошти на суму 100 000 грн. строком до 01.05.2015 року. Грошові кошти в даному розмірі були передані відповідачеві у момент підписання розписки, однак свої зобов'язання відповідач належним чином не виконав -грошові кошти не повернув. Згідно зі ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, частиною 2 якої встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки на даний час відповідач не виконав умови договору позики, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до розрахунку заборгованості, поданого позивачем, заборгованість відповідача складає: 100 000 грн. - основний борг; 3% місячних від суми боргу за період з 01.01.2012р. по 01.07.2016р., які становлять 162 % - 162 000 грн.. Інфляційні від основної суми боргу за період з 01.05.2015р. по 01.07.2016р. становлять : 7600 грн. - за 2015р., 5500 грн.- за 2016р.., всього - 13100 грн.. Що стосується вимоги позивача з приводу стягнення з відповідача 3% річних, інфляційних за період з 01.01.2012р. по 01.05.2015р., 3% річних на інфляційні нарахування та несплачені відсотки, то його вимоги є безпідставними, оскільки вони не відповідають вимогам ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зважаючи на те, що розпискою передбачено інший розмір процентів, а саме: 3% місячних, тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних суд не може взяти до уваги. Не підлягають також стягненню з відповідача і інфляційні витрати за період з 01.01.2012р. по 01.05.2015р., оскільки таке стягнення можливе у випадку прострочення виконання зобов'язання, тобто, після закінчення строку виконання договору позики - після 01.05.2015р.. Крім того, 3% річних на інфляційні нарахування та несплачені відсотки не передбачені, укладеним між позивачем і відповідачем договором та не відповідають вимогам ст. 625 ЦК України, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ч. 2\~ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно вимог\~статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, крім випадків наявності підстав для звільнення від доказування, передбачених\~статтею 61 ЦПК України. На підставі викладеного, з відповідача на користь позивача слід стягнути 100 000 грн. - основного боргу; 3% місячних від суми боргу за період з 01.01.2012р. по 01.07.2016р. - 162 000 грн.; інфляційні від основної суми боргу за період з 01.05.2015р. по 01.07.2016р. - 13100 грн., а всього - 275100 грн.. В решті позову слід відмовити. Також, у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати, пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, а саме в розмірі 2751 грн. На підставі наведеного, ст.ст. 625, 1046-1050 ЦК України,

Outcome: partial