Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-28 00:00:00

[PERSON] , заінтересована особа: Нововоронцовський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), звернулася до суду із заявою про встановлення факту народження дитини, в обґрунтування якої посилалася на ту обставину, що [INFO] в м. Ялта, Автономна Республіка Крим, вона народила доньку - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 10.07.2014 року виконавчим комітетом Алупкінської міської ради м. Ялта в Автономній Республіці Крим, актовий запис №40. Однак, вказане свідоцтво не відповідає вимогам чинного законодавства України, оскільки видане на тимчасово окупованій території України. При зверненні до Нововоронцовського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), у видачі свідоцтва про народження доньки їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують факт народження дитини. За таких обставин, просила задовольнити заяву та встановити факт народження доньки [PERSON] - [INFO] , місце народження: м. Ялта, Автономна Республіка Крим, Україна; мати - [PERSON] , [INFO] , громадянка України; батько - [PERSON] , [INFO] , громадянин України. У судове засідання заявниця не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, просила заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи Гусенко Т.А. у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення заяви не заперечувала. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги є обґрунтованими, а тому заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Так, суд встановив, що [PERSON] народилася [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 10.07.2014 року виконавчим комітетом Алупкінської міської ради м. Ялта в Автономній Республіці Крим, актовий запис №40, в якому в графі батьки зазначено: батько - [PERSON] , громадянин України; мати - [PERSON] , громадянка України. На підставі заочного рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.12.2017 року, [PERSON] після розірвання шлюбу з [PERSON] , відновила дошлюбне прізвище « [PERSON] ». За паспортом громадянина України [NUMBER], виданого органом 2312 від 30.10.2019 року, [PERSON] народилася [INFO] в с. Новокостянтинівка Приазовського району Запорізької області та за довідкою про внесення відомостей до єдиного державного демографічного реєстру №345503-2019 від 12.11.2019 року, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з листом від 07.07.2020 року №304/166-20, Нововоронцовським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), відмовлено [PERSON] у проведені державної реєстрації народження, оскільки нею для підтвердження факту народження дитини не пред`явлено медичного документу, форма якого визначена наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті» від 08.08.2006 року №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України від 25.10.2006 року, №1150. Статтею 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що тимчасово окупованою територією України є Автономна Республіка Крим та м. Севастополь. Вирішуючи питання про допустимість таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, зокрема: свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого 10.07.2014 року виконавчим комітетом Алупкінської міської ради м. Ялта в Автономній Республіці Крим, суд керувався положеннями частини 1 статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території АРК та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або посадовими особами, є недійсними і не створює правових наслідків. Проте, відповідно до ст. ст. 3, 8-9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Тому під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, застосовують практику Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Кіпр проти Туреччини» Європейський суд з прав людини зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Спираючись на сформульований у цій справі підхід, Європейський суд з прав людини у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України для реалізації майнових та немайнових прав заявниці, рішення суду ґрунтується на дотриманні вимог статті 263 ЦПК щодо повного та всебічного з`ясування обставин, на які заявниця посилалася як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, у тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток беруться судом до уваги та оцінюються разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК. Враховуючи викладене, суд вважає заяву [PERSON] , заінтересована особа: Нововоронцовський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту народження дитини обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved