Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. 14.03.2019 року адвокат Хорольський Ігор Володимирович в інтересах [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з уточненою позовною заявою. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача Хорольський І.В. посилається на те, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . В даному житловому будинку зареєстрований і відповідач [PERSON] , який є сином позивача та з 15.06.1999 року в будинку не проживає. Співвласником зазначеного будинку була також дружина позивача [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідач [PERSON] від своєї частки у спадщині, що залишалася після його померлої матері [PERSON] відмовився, подавши відповідну заяву до нотаріальної контори. На теперішній час оформлення спадщини не завершено. Представник позивача просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням з тих підстав, що відповідач не проживає тривалий час у вказаному будинку і добровільно з реєстраційного обліку не знімається. Представник позивача Хорольський І.В. в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. На підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи, про причину неявки в судове засідання суд не повідомив, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача [PERSON] Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON] є співвласниками будинку [ADDRESS] на підставі рішення Виконкому Попаснянської районної ради народних депутатів від 10.07.1989 року № 191 та свідоцтва про право власності на будинок, виданого Виконкомом Попаснянської районної ради народних депутатів 10.07.1989 року. З копії реєстраційного посвідчення, виданого Лисичанським бюро технічної інвентаризації 13.01.1990 року вбачається, що право власності на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 12 лютого 2018 року «Виконавчим комітетом Борівської селищної ради м. Сєвєродонецька Луганської області, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 15. З довідки № 1668 від 30.10.2018 року, виданої Виконавчим комітетом Борівської селищної ради м. Сєвєродонецька Луганської області вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано 3 особи: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з акту обстеження від 20.11.2018 року, складеного депутатом Борівської селищної ради м. Сєвєродонецька Луганської області Агафоновою І.І. , [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , за адресою реєстрації не проживає з 15.06.1999 року. З копії заяви про відмову від спадщини за законом № 376 від 03.08.2018 року, зареєстрованої в реєстрі за № 115, яка зберігається у спадковій справі № 101/2018 Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори, вбачається, що відповідач [PERSON] відмовився від спадщини на майно, яке залишилося після його померлої матері [PERSON] . Таким чином, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права власності, а саме права користування та розпорядження житловим приміщенням. Вказані правовідносини регулюються нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України та Цивільного кодексу України. Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Таким чином, враховуючи, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з 15.06.1999 року без поважних причин, тобто більше одного року, суд вважає, що досліджені судом докази, свідчать про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позову [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування домоволодінням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду, а суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 704, 80 грн.

Outcome: approved