Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення заробітної плати та інших виплат. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 27 червня 2013 року по 15 липня 2019 року він працював в ДП «Тернопільський облавтодор» в особі філії «Тернопільський райавтодор» дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на посаді електрозварювальника. Наказом № 14-к від 15 липня 2019 року його було звільнено з роботи 15 липня 2019 року за скороченням чисельності штату та чисельності працівників згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України. 27 травня 2019 року та 02 серпня 2019 Тернопільським міськрайонним судом були видані судові накази № 607/12221/19 та №607/18052/19 про стягнення на його користь заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в сумі 13478,07 грн. та 25960,11 грн. 04 жовтня 2019 року ці судові накази були виконані та заробітна плата йому була виплачена. З урахуванням викладеного, позивач просить суд стягнути із дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в особі філії «Тернопільський райавтодор» на свою користь матеріальну допомогу згідно колективного договору в розмірі 4173,00 грн., середній заробіток за затримку виплати заробітної плати за період з 16.07.2019 року по 04.10.2019 року в загальному розмірі 23843,32 грн. та середній заробіток за несвоєчасний розрахунок з 05.10.2019 року по день ухвалення рішення суду виходячи з розміру середньоденного заробітку 414,54 грн. і 365,20 грн. компенсації втрати частини заробітку у зв`язку із затримкою термінів її сплати. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 жовтня 2019 року відкрито в цій справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 05 листопада 2019 року представник відповідача ДП «Тернопільський облавтодор» подав до суду заперечення на позовну заяву, в якій посилається на те, що позивач пропустив місячний строк на звернення до суду, одноразова грошова допомога при вивільненні за скороченням чисельності та штату працівникам є виплатою індивідуального характеру, виплата якої залежить від фінансових можливостей підприємства і законодавство не встановлює обов`язку її виплачувати. Нарахування і виплата середнього заробітку за час затримки заробітної плати за період з 05 жовтня 2019 року по день ухвалення рішення суду є незаконним, оскільки 04 жовтня 2019 року заробітна плата виплачена позивачу. Середньоденна зарплата [PERSON] становила 267,37 грн., а не 414,54 грн. Просить у задоволенні позову відмовити. 08 листопада 2019 року позивач надіслав суду відповідь на заперечення відповідача, в якій [PERSON] зазначає, що строк звернення до суду ним не порушений, оскільки до суду він звернувся в межах встановленого тримісячного терміну. Згідно нової довідки відповідача його середньоденний заробіток становить 267,35 грн., а тому середній заробіток за час затримки заробітної плати за період з 16.07.2019 року по 04.10.2019 року становить 15506,30 грн., які просить стягнути на свою користь. Просить також стягнути середній заробіток за час затримки заробітної плати за період з 05.10.2019 року по день ухвалення рішення суду з розрахунку середньоденного його заробітку 267,35 грн., матеріальну допомогу згідно колективного договору в розмірі 4173,00 грн. та 365,20 грн. компенсації втрати частини заробітку у зв`язку із затримкою термінів сплати заробітної плати. Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне. В період з 27 червня 2013 року по 15 липня 2019 року [PERSON] працював в філії «Тернопільський райавтодор» на посаді електрозварювальника, що підтверджується трудовою книжкою [PERSON] серії [NUMBER] . Згідно наказу № 14-к від 15 липня 2019 року [PERSON] звільнений з роботи у зв`язку з скороченням штату та чисельності працівників філії за п. 1 ст. 40 КЗпП України. 27 травня 2019 року та 02 серпня 2019 Тернопільським міськрайонним судом були видані судові накази № 607/1221/19 та №607/18052/19 про стягнення на його користь заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в сумі 13478,07 грн. та 25960,11 грн. 15 липня 2019 року та 12 вересня 2019 року були відкриті виконавчі провадження з виконання вказаних судових наказів. 04 жовтня 2019 року заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в сумі 13478,07 грн. та 25960,11 грн. була виплачена [PERSON] , що підтверджується платіжними дорученнями № 396, 397 від 03.10.2019 року. Як вбачається з довідки № 01/154 від 29 липня 2019 року, виданої ДП «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», середньоденна заробітна плата [PERSON] на момент звільнення становить 267,35 грн. Довідку № 01/154 від 29 липня 2019 року, видану ДП «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про те, що середньоденна заробітна плата [PERSON] на момент звільнення становить 414,54 грн., суд до уваги не бере, оскільки остання видана внаслідок помилки, що підтверджується поясненнями Зелінського В.В. та не заперечується позивачем [PERSON] . Таким чином, позивач має право на стягнення середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку при звільненні. Згідно вимог ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівників перед виплатою зазначених сум. У відповідності до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносись рішення по суті спору. Порядок обрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу встановлений Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», згідно п.2 якого визначено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. За п.5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку). Положеннями розділу III Порядку передбачені виплати, які не підлягають урахуванню при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу, зокрема згідно п.4 не враховуються: матеріальна допомога, виплати за щорічну і додаткову відпустки та допомога у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю. Відповідно до ст.94 КЗпП України, ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Згідно правової позиції Верховного суду, висловленої в постанові від 13.03.2017 року у справі №6-259цс17 зазначено, що «установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.» Середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 267,35 грн. За період часу з 16 липня 2019 року (наступний день після звільнення) по 04 жовтня 2019 року (день виплати заборгованості по заробітній платі) кількість робочих днів складає 58, а саме: з 16 липня 2019 року - 12 робочих дні; за серпень 2019 року - 21 робочий день; за вересень 2019 року - 21 робочий день; за жовтень 2019 року - 4 робочих дні. За наведених вище обставин, беручи до уваги встановлені законодавством гарантії нарахування, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню виплата середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку при звільнення за період з 16 липня 2019 року по 04 жовтня 2019 року в сумі 15506,30 грн. (267,35 грн. середньоденної заробітної плати х 58 робочих дні). Щодо позовних вимог про стягнення матеріальної допомоги, передбаченої в колективному договорі, то суд зазначає наступне. Відповідно до ст.18 КЗпП України положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов`язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації. Частина 2 статті 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (ч.2 ст.97 КЗпП України). Відповідно до п. 3.1, п.3.1.7. Колективного договору, укладеного між філією «Тернопільський райавтодор» та трудовим колективом працівників філії на 2017-2018 р. з метою сприяння зайнятості працівників, забезпечення їх конституційних прав на працю і соціальний захист, керівництво філії зобов`язується вивільнювальним за скороченням чисельності, штату працівникам, крім передбачених законодавством пільг та компенсацій надавати матеріальну допомогу в розмірі не менше однієї мінімальної заробітної плати. Згідно ст.17 КЗпП України вказаний договір пролонгований та діяв на момент звільнення позивача. Згідно зі ст.21 закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Посилання відповідача на те, що одноразова грошова допомога при вивільненні за скороченням чисельності та штату працівникам є виплатою індивідуального характеру, виплата якої залежить від фінансових можливостей підприємства і законодавство не встановлює обов`язку її виплачувати, суд до уваги не приймає, оскільки п.3.1.7 колективного договору згідно ч.1 ст. 18 КЗпП України є обов`язковим для виконання для власника або уповноваженого ним органу, а жодних доказів щодо залежності виплати даної допомоги від фінансових можливостей підприємства відповідачем подано не було, а судом не здобуто. З наведених вище обставин, беручи до уваги встановлені законодавством гарантії нарахування, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 4173,00 коп. матеріальної допомоги, згідно колективного договору. У зв`язку із тим, що належні позивачу всі суми при звільненні на день розгляду справи в суді [PERSON] не виплачені згідно ст. 117 КЗпП України, а саме матеріальна допомога, яка надається при вивільненні працівникам в розмірі 4173,00 коп., то з ДП «Тернопільський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» слід стягнути середній заробіток за несвоєчасний розрахунок з 05 жовтня 2019 року по 15 листопада 2019 року. Таким чином, за період часу з 05 жовтня 2019 року (наступний день після виплати заробітної плати) по 15 листопада 2019 року (день ухвалення судового рішення) кількість робочих днів складає 29, а саме: з 05 жовтня 2019 року - 18 робочих дні; за листопад до 15.11.2019 року - 11 робочих днів. Середній заробіток за час затримки фактичного розрахунку при звільненні з 05 жовтня 2019 року по 15 листопада 2019 року становить 7753,15 грн. (267,35 грн. середньоденної заробітної плати х 29 робочих дні). Загальний розмір середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку при звільненні позивача з 16 липня 2019 року по 15 листопада 2019 року становить 23259,45 грн. (15506,30+ 7753,15 = 23259,45). Також, вимоги про стягнення компенсації за втрату заробітної плати у зв`язку із порушенням її виплати підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Згідно з ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно з ст.ст.2,3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяці виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). У відповідності до правового висновку Верховного суду України, викладеної у постанові №6-131цс12 від 07 листопада 2012 року основною умовою для виплати громадянам компенсації є порушення власником встановлених строків виплати нарахованих доходів, зокрема, заробітної плати. При цьому, компенсація за порушення строків виплати нарахованого доходу проводиться незалежно від вини органу, що здійснює відповідні виплати та незалежно від порядку і підстав нарахування цього доходу чи його частини: самим підприємством добровільно чи на виконання судового рішення. В аспекті надання офіційного тлумачення положенням частини 2 статті 233 КЗпП України Конституційний Суд України у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 зазначив, що працівник у разі порушення законодавства про оплату праці має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Відповідно до положень Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (надалі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (зі змінами, внесеними згідно з Постановами Кабінету Міністрів України N 958 (958-2001-п) від 09.08.2001; N 430 (430-2003-п) від 31.03.2003; N 35 (35-2012-п) від 25.01.2012), компенсація проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Враховуючи встановлені під час судового розгляду справи обставини, перевіривши наданий позивачем розрахунок компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, суд приходить до висновку, що він проведений з урахуванням положень Порядку, а тому позовна вимога в частині стягнення з відповідача ДП «Тернопільський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь позивача компенсації за втрату заробітної плати у зв`язку із порушенням її виплати у розмірі 365,20 грн. підлягає до задоволення. Відносно заперечень відповідача у відзиві щодо строків позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Поряд з тим, заперечення відповідача на те, що [PERSON] пропустив місячний строк звернення до суду, суд до уваги не приймає, оскільки у вказаних правовідносинах з вирішення трудового спору, діє тримісячний строк з дня, коли особа дізнався або повинна була дізнатися про порушення свого права та позивач [PERSON] звернувся в суд в межах строку, передбаченого ч.1 ст. 233 КЗпП України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення, шляхом стягнення з відповідача в користь позивача 4173,00 грн. 00 коп. матеріальної допомоги, згідно колективного договору, та середній заробіток за час затримки фактичного розрахунку при звільненні в сумі 23259,45 грн. та 365,20 грн. компенсації за втрату заробітної плати у зв`язку із порушенням її виплати. В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, підлягають стягненню з відповідача в користь позивача. Таким чином, із відповідача слід стягнути в користь позивача 768,40 грн. сплаченого останнім судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved