Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що на підставі договору дарування від 15 червня 2007 року він є власником домоволодіння [ADDRESS]. Біля будинку знаходиться земельна ділянка загальною площею 0,14 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Вказана земельна ділянка межує із земельними ділянками [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Під час виготовлення технічної документації для оформлення державного акту на право власності на дану земельну ділянку йому стало відомо, що відповідачка оформила державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 745054, згідно якого вона незаконно оформила право власності на частину належної йому земельної ділянки, а саме 2,55 м його лівої межі. Оскільки дана земельна ділянка, загальною площею 0,14 га, рішенням чотирнадцятої сесії п'ятого скликання Тур'я-Пасіцької сільської ради Перечинського району № 194/11 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» від 16 листопада 2007 року передана йому безкоштовно у приватну власність, а відповідачка незаконним шляхом, без узгодження з ним, як суміжним землекористувачем, меж земельної ділянки, оформила державний акт на право власності на земельну ділянку, тому просить позов задовольнити. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнала, а її представник подала письмове заперечення посилаючись на те, що відповідачка є власником земельної ділянки площею 0,2100 га в [ADDRESS] (кадастровий номер 2123285501:01:002:0065) з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд згідно Державного акту серії ЯК № 745054 від 19 січня 2010 року. Вказаний державний акт видано на підставі рішення 18 сесії 3 скликання Т.Пасіцької сільської ради № б/н від 24 листопада 2001 року, тобто передача земельної ділянки у власність відповідачки за рішенням органу місцевого самоврядування відбулася за 6 років до моменту отримання відповідного рішення позивачем. Оформлення права власності на вказану земельну ділянку відбувалося в порядку набуття права власності, згідно норм безоплатної приватизації. Що стосується наданого позивачем кадастрового плану, то такий не входить до переліку документів, що посвідчують право власності на землю, а свідоцтва про право власності на землю, державного акту, цивільно-правової угоди чи свідоцтва про право на спадщину позивачем не надано, а отже такий не є власником земельної ділянки, розташованої в [ADDRESS]. Про порушення позивачем права власності відповідачки, а саме самовільне захоплення частини її земельної ділянки свідчить акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 24 листопада 2014 року та, як наслідок, постанова Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області про накладення адміністративного стягнення. Також зазначає, що основним картографічним матеріалом при визначенні площ земельних ділянок є планово-картографічні матеріали мензульної зйомки 60-х років, на які накладено існуючі межі земельних ділянок позивача та відповідача, внаслідок чого отримано інформацію, що межа земельної ділянки позивача повинна проходити на кілька метрів далі у напрямку на південний схід, ніж вона проходить на теперішній час, орієнтовно - по лінії державного акту відповідачки в уступі за літньою кухнею, про що також зазначено і в листі Тур'я-Пасіцької сільської ради № 332/02-31 від 16 вересня 2011 року. Крім цього, доводи позивача, що незаконність державного акту відповідачки підтверджується тим, що з позивачем не узгоджено межі земельної ділянки дійсності не відповідають, адже таке не врегульовано жодним нормативно-правовим актом. Також позивачем не надано жодних доказів того, що він звертався до відповідачки з пропозицією погодити межі земельних ділянок для оформлення земельної ділянки, якою він користується, або ж до органу земельних ресурсів з клопотанням погодити документацію із землеустрою. Представник відповідача - Тур'я-Пасіцької сільської ради Перечинського району у судовому засіданні позов визнав та пояснив, що спірний державний акт в правій нижній частині на 0,45 м має відхилення в сторону земельної ділянки [PERSON], а в нижній частині проходить по стіні літньої кухні [PERSON] і в кінці заходить на будівлю кухні, а в нижній частині має відхилення в сторону земельної ділянки [PERSON], на якій розташована частина житлового будинку, в результаті чого порушено законні права суміжних землекористувачів як [PERSON], так і [PERSON] У судовому засіданні третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] позов підтримала та просила такий задовольнити, оскільки земельна ділянка за спірним державним актом накладається на її будинок. Представник відповідача - відділу Держземагенства в Перечинському районі Закарпатської області у судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву, в якій позов визнав та просив розглянути справу у його відсутності. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будовами та спорудами, який розташований в [ADDRESS] (а. с. 8-10). Рішенням чотирнадцятої сесії п'ятого скликання Тур'я-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 194/11 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» від 16 листопада 2007 року, для обслуговування даного будинку позивачу безкоштовно передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,14 га (а. с. 11). Також встановлено, що вказана земельна ділянка, якою володіє позивач [PERSON], межує із земельною ділянкою відповідачки [PERSON] площею 0,21 га, яка належить їй згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 745054 від 19 січня 2010 року, кадастровий номер 2123285501:01:002:0065 (а. с. 45-51). Як вбачається із збірного кадастрового плану теодолітної зйомки земельних ділянок сторін, виконаного інженером-землевпорядником Готрою С.І. (листопад 2014 року), обставини, зазначені в якому визнані в судовому засіданні всіма учасниками процесу та відповідно до ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню, земельна ділянка відповідачки [PERSON] відповідно до спірного державного акту накладається на земельні ділянки та нерухоме майно позивача [PERSON] та третьої особи [PERSON] Вказане підтверджується також протоколом № 3 Узгоджувальної комісії Тур'я-Пасіцької сільської ради від 16 липня 2014 року, затвердженим рішенням вказаної ради № 349 від 24 липня 2014 року та листом Тур'я-Пасіцької сільської ради № 330/02-26 від 15 грудня 2014 року (а. с. 14-21, 67-70, 78). Таким чином, суд приходить до висновку, що державний акт відповідачки порушує права суміжних землекористувачів - позивача [PERSON], а також третьої особи - [PERSON] Відповідно до ч. 1-3 ст. 116 ЗК України (тут і надалі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами передбачений ст. 118 ЗК України. Згідно ст. 125 цього Кодексу право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Документом, що посвідчує право на земельну ділянку є, зокрема, державний акт (ст. 126 ЗК України). Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-57цс-13 від 19 червня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права та для всіх судів України. Відповідно до ч. 1 ст. 155 цього Кодексу у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Отже беручи до уваги те, що позивач [PERSON] позбавлений можливості оформити державний акт на земельну ділянку, якою він користується, внаслідок накладення на неї частини земельної ділянки за державним актом відповідачки [PERSON], що також визнано під час розгляду справи іншими відповідачами, тому його порушене право підлягає захисту шляхом визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 745054 від 19 січня 2010 року. Що стосується посилання представника відповідачки на те, що саме позивачем порушено право власності відповідачки як суміжного землекористувача шляхом самовільного захоплення частини її земельної ділянки, про що свідчить акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 24 листопада 2014 року та за що передбачена відповідальність ст. 53-1 КУпАП, то суд таке відхиляє, оскільки постанова про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення за вказаною статтею Кодексу України про адміністративні правопорушення скасована постановою Перечинського районного суду від 09 січня 2015 року (а. с. 164-167). Крім того, посилання представника відповідачки, що не підписання суміжним користувачем акту погодження меж не може бути безумовною підставою для скасування державного акту суд приймає до уваги, однак зазначає, що спірний державний акт підлягає скасуванню не з цієї підстави, а саме з підстав його накладення на земельну ділянку позивача [PERSON], що є самостійною підставою для відновлення його порушеного права. Судовий збір підлягає стягненню з відповідачки [PERSON], що відповідає положенням ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved