Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів. Обґрунтовуючи позовні вимоги, враховуючи заяву від 15.10.2020, позивач зазначає, що рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області позов [PERSON] задоволено частково та стягнуто з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. з індексацією відповідно до закону, починаючи з 26.12.2019 і до досягнення дитиною повноліття. Однак, на даний час, позивач не в змозі сплачувати вказаний розмір аліментів з огляду на втрату місця роботи та погіршення стану здоров`я. Таким чином, позивач просить змінити розмір аліментів шляхом їх зменшення до 1109,00 грн. у твердій грошовій формі. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 06.11.2020 відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 26.05.2021 на адресу суду надійшов відзив, в якому відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, зазначив, що на підтвердження погіршення матеріального стану та стану здоров`я, позивачем не надано жодного доказу. Окрім того, захворювання, на які наголошує позивач є хронічними та наявні впродовж багатьох років, разом з тим, позивачем також не обґрунтовано, яким чином вказані захворювання впливають на можливість працювати та утримувати сина. У судовому засіданні позивач позов підтримав та зазначив, що з початку пандемії його дохід зменшився, працював неофіційно, перебував на біржі. Окрім того, на його утриманні перебуває матір. Групу інвалідності позивач не має, але в зв`язку зі станом здоров`я наявна довідка про легку працю. Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову з мотивів, викладених у відзиві. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. Судом встановлено, що рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28.07.2020 у справі № 695/4095/19, з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. з індексацією відповідно до закону, починаючи з 26.12.2019 і до досягнення дитиною повноліття. Таким чином вказаним вище судовим рішенням встановлений обов`язок позивача по сплаті аліментів на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. з індексацією відповідно до закону, починаючи з 26.12.2019 і до досягнення дитиною повноліття. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з положеннями ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Верховний Суд України в Постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З аналізу зазначених правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Вимогами ст. ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував, що не працює, а тому не має змоги сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, однак доказів вказаного суду не надав, разом з тим, така обставина, на думку суду, не може слугувати підставою для зменшення розміру стягуваних аліментів. Позивач є працездатним та зобов`язаний, відповідно до чинного законодавства України, утримувати свою дитину. Твердження позивача про незадовільний стан здоров`я, суд також оцінює критично. Так, згідно з наданими копіями виписок медичних документів вбачається, що позивач проходив лікування, однак будь-яких даних про те, що за станом здоров`я позивачу встановлена група інвалідності чи існують певні обмеження щодо працевлаштування чи неможливості виконувати роботу, в матеріалах справи немає, а позивач - не надав. Крім того, суд звертає увагу, що діагнози, які були встановлені позивачу не дають підстав стверджувати про неможливість останнім виконувати роботу за станом здоров`я. Окрім того, факт перебування на утриманні позивача його матері також не знаходить свого підтвердження в матеріалах справи, тому суд вважає його безпідставним. Разом з тим, суд зазначає, що квитанції, копії яких додані до матеріалів справи, підтверджують переважно понесені позивачем витрати на медикаменти у період до винесення рішення про стягнення з позивача аліментів і станом на час розгляду даної справи, на думку суду, не можуть слугувати доказами погіршення здоров`я позивача. Враховуючи наведене, а також приймаючи до уваги те, що позивач переконливих доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги не надав, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України), на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, та слугувати самостійними підставами для зменшення їх розміру не можуть, тому суд вважає, що законних підстав для зменшення розміру аліментів немає, а відтак в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: approved