Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в якому просить: - визнати пункти 1.7., 2.10. Кредитного договору № 353/ФКВ-07 від 29.11.2007 року несправедливими; - визнати пункти 1.7., 2.10. Кредитного договору № 353/ФКВ-07 від 29.11.2007 недійсними з моменту укладення даного договору. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали і пояснили, що 29 листопада 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк», який свої активи і кредитні зобов'язання передав ПАТ «Дельта банк», та [PERSON] був укладений кредитний договір. Відповідно до пунктів 1.7., 2.10., умов кредитного договору крім сплати самого кредиту та відсотків та його використання позивач повинен сплачувати також комісію за управління кредитом в розмірі 0,15% від суми кредиту. Такі умови кредитного договору є явно несправедливими, оскільки відповідно до пункту 3.6. «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168 банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Оскільки пункту 1.7., 2.10. Кредитного договору є несправедливими, то вони повинні бути визнані недійсними з моменту укладення договору відповідно до ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Представник відповідача в судове засідання вже вдруге не з'явився, хоча належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. У зв'язку з цим справа, за згодою позивача, розглядається за правилами статей 224-233 ЦПК України. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та дослідивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 листопада 2007 року між [PERSON] та ТОВ «Український промисловий банк» був укладений кредитний договір № 353/ФКВ-07 (а.с. 3-6). Відповідно до умов договору банк надав позивачу кредит в розмірі 218500 доларів США строком на 372 місяці із сплатою коштів за користування кредитом в розмірі 11,9% річних. Крім сплати коштів за користування кредитом позивач, відповідно до пункту 1.7. Кредитного договору, повинен був сплачувати комісію за управління кредитом в розмірі 0,15% від суми кредиту (а.с. 3). Відповідно до пункту 2.10. Кредитного договору нарахування комісії за управління кредитом здійснюється щомісячно (а.с. 3 зворот). 30 червня 2010 року ТОВ «Український промисловий банк» уклало з ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України договір (а.с. 7-8) за яким ТОВ «Український промисловий банк» всі свої активи та кредитні зобов'язання передало ПАТ «Дельта Банк», яке є належним відповідачем за даним позовом. За положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг (яким відповідно до ст. 4 цього Закону є договір про надання споживчого кредиту) повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків. За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Про це наголошено в постанові Верховного Суду України від 12.09.2012 року № 6-80цс12. У кредитному договорі № 353/ФКВ-07, укладеному 29 листопада 2007 року між [PERSON] та ТОВ «Український промисловий банк», плата за управління кредитом є стабільною. Її розмір чітко передбачений графіком платежів за договором і становить 1655 гривень 14 копійок (а.с. 6). Таким чином позивач міг точно підрахувати розмір платежів за договором і співставити їх із своїми фінансовими можливостями, а тому суд не вбачає підстав для визнання пунктів 1.7., 2.10. кредитного договору № 353/ФКВ-07 несправедливими та недійсними і відмовляє в задоволенні позову повністю за безпідставністю. Суд не стягує з позивача судовий збір, оскільки він звільнений від його сплати на підставі пункту 7 частини 1 статті 5 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Outcome: dismissed