Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

[PERSON] звернувся в суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про визнання додаткової угоди не дійсною. В обґрунтування позову покликається на те, що 25 грудня 2007 року між ним та відповідачем укладено кредитний договір № IFL0GA0000000011, згідно з п.7.1 якого він отримав кредит в сумі 30\~000, 00 грн. на споживчі цілі з терміном повернення 25.12.2017 року. Внаслідок погіршення матеріального стану, відсутність роботи, він допустив заборгованість по платежах. На підставі цього відповідач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за даним кредитним договором. В процесі розгляду справи, в якості обґрунтування суми заборгованості, відповідачем подано суду копію додаткової угоди до кредитного договору № IFL0GA0000000011 від 08.10.2012 р., згідно якої сума тіла кредиту збільшилася більше ніж на 15\~000, 00 грн. і станом на 08.12.2012 р. склала 45\~781, 81 грн. Про укладення вказаної додаткової угоди [PERSON] відомо не було, ознайомившись з її текстом він виявив, що в розділах «позичальник» в угоді та додатку до неї біля його прізвища [PERSON] проставлені підписи, які йому не належать. Тобто, жодної додаткової угоди з відповідачем стосовно отриманого ним кредиту він не укладав та не підписував, оскільки ця угода суперечить його інтересам, оскільки відповідно до неї значно збільшується борг перед банком. [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву про розляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримав з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив визнати додаткову угоду недійсною, стягнути з відповідача на його користь судові витрати, повязані із проведенням почеркознавчої експертизи. Відповідач в судове засідання представника не направив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи без участі представника не подав. З'ясувавши обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що 25 грудня 2007 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № IFL0GA0000000011, згідно якого [PERSON] отримав кредит в сумі 30\~000, 00 грн. на споживчі цілі з терміном повернення 25.12.2017 року. В ході виконання кредитного договору [PERSON] не проводив сплату кредитних ресурсів та нарахованих по кредиту відсотків, на підставі цього ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за даним кредитним договором. В процесі розгляду справи, в якості обґрунтування суми заборгованості, відповідачем подано суду копію додаткової угоди до кредитного договору № від 08.10.2012 р., згідно якої сума тіла кредиту збільшилася більше ніж на 15\~000, 00 грн. і станом на 08.12.2012 р. склала 45\~781, 81 грн. Про укладення вказаної додаткової угоди йому нічого відомо не було, ознайомившись з її текстом він виявив, що в розділах «позичальник» в угоді та додатку до неї біля його прізвища [PERSON] проставлені підписи, які йому не належать. Тобто, жодної додаткової угоди з відповідачем стосовно отриманого ним кредиту він не укладав та не підписував, оскільки ця угода суперечить його інтересам та відповідно до неї значно збільшується борг перед банком. Ухвалою суду від 13 березня 2017 року у справі призначено судову почеркознавчу експертизу. Згідно висновку експерта Івано-Франківського НДЕКЦ № 1.1.-97/17 від 25 травня 2017 року підписи у графі «Позичальник» від імені [PERSON] у додатковій угоді від 08 жовтня 2012 року до кредитного договору № IFL0GA0000000011 від 25 грудня 2007 року та додатку до Додаткової угоди № 1 виконані не [PERSON], а іншою особою. Відповідно ч.2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України\~встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 236 ЦК України\~нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покладається, як на підставу своїх вимог. Відповідачем за позовом не доведено відповідними доказами, що додаткова угода до кредитного договору відповідає вимогам\~Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Зі змісту п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вбачається, що не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Зважаючи на те, що додаткова угода від 08 жовтня 2012 року до кредитного договору № IFL0GA0000000011 від 25 грудня 2007 року та додаток до Додаткової угоди № 1 не підписувалась [PERSON], суд приходить до висновку про відсутність вільного волевиявлення позивача, яке б відповідало його внутрішній волі на укладення такої угоди. Враховуючи вищенаведене, висновок проведеної судової почеркознавчої експертизи, суд вважає, що позов про визнання додаткової угоди недійною слід задовольнити. Стягнути з відповідача 243 грн. 60 коп. судового збору в дохід держави, а також судові витрати на користь позивача в розмірі 900, 00 грн. за проведення судової почеркознавчої експертизи. На підставі викладеного, ст. ст., 526, 527, 530, 549 552, 610, 1046 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved