Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Мар`їнського районного суду Донецької області з позовною заявою до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» про відшкодування шкоди, спричиненої в результаті пошкодження здоров`я. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він з грудня 1996 року по березень 2020 року працював гірником очисного забою з повним робочим днем в шахті на ДП ««Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1». Має загальний трудовий стаж в підземних умовах більше 25 років. Робота на шахті являє собою джерело підвищеної небезпеки, це робота з особливими природними, географічними умовами, умовами підвищеного ризику для здоров`я, яка пов`язана із шкідливими тяжкими та небезпечними умовами праці. Здійснення трудової діяльності в шахті спричиняє підвищену імовірність завдання шкоди здоров`я робітника через неможливість підвищеного контролю людини за вказаними шкідливими умовами та факторами. Зазначає, що в саме таких умовах він і працював. Останнім часом позивач став відчувати погіршення стану свого здоров`я, час від часу став почав виникати біль у спині, тому він вимушений був почати звертатися до лікарів. Згодом біль став утримуватися, не дивлячись на лікування. За останній період часу біль став постійним, працювати його було з утрудненням, оскільки посилився біль в грудях та в суглобах рук. В липні 2020 року після тривалого лікування позивача було направлено на консультацію профпатолога в клініку професіональних захворювань «Інституту медицини праці національної академії медичних наук України». 14.07.2020 року за результатами обстеження у зазначеному інституті позивачу було поставлено діагноз: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромами. Причинами виникнення у нього захворювання явилось: дія несприятливих виробничих факторів (фізичне навантаження, вимушена робоча поза, вимушені нахили тулуба), параметри яких перевищували допустимі величини; стаж в шкідливих умовах понад 23 роки. У відповідності до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 30.07.2020 року, професійне захворювання у позивача виникло в результаті невиконання технологічних регламентів виробничого процесу, порушень режиму експлуатації технологічного устаткування, приладів, робочого інструменту, аварійних ситуацій, пошкодження захисних засобів і механізмів, систем вентиляції, екранування, сигналізації, освітлення, кондиціювання повітря, порушення правил охорони праці, гігієни праці, відсутність засобів індивідуального захисту, недосконалість технології, механізмів. За результатами обстеження йому протипоказана робота в умовах впливу фізичного навантаження, вимушеної робочої пози, несприятливого впливу. 25.08.2020 року обласною МСЕК в м. Краматорськ йому вперше було встановлено ступінь втрати працездатності в розмірі 50% у зв`язку із професійним захворюванням - поперекова-крижова радикулопатія та встановлено третю групу інвалідності, рекомендовано в подальшому спостереження та лікування у невропатолога, терапевта, профпатолога за місцем проживання. Наявні у позивача наслідки професійного захворювання приводять його до тяжких фізичних і моральних страждань, порушились нормальні життєві зв`язки. Його життєва діяльність обмежена. В теперішній час він має достатньо серйозні порушення здоров`я у зв`язку з ушкодженням здоров`я, про що свідчать виписки зі стаціонарного лікування та епікризи. У нього змінився звичайний образ життя, його постійно переслідує біль у спині, що спричиняє дискомфорт при звичайному образі життя. Все це призводить до фізичних, моральних страждань та дискомфорту. По теперішній час внаслідок погіршення здоров`я позивач вимушений значний час витрачати на відвідування лікувальних закладів, проходження лікування, систематичні обстеження та консультації спеціалістів, що в свою чергу завдає йому неподобства, обмеження спілкування з сім`єю та порушення нормальних життєвих зв`язків. З зазначених підстав просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 100000 грн. 29.09.2020 року було відкрито спрощене провадження в справі, справа призначена до розгляду на 22.10.2020 року. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, вимоги, викладені в позовній заяві, підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надіслав до суду відзив, в якому позовні вимоги позивачів не визнав, в задоволенні позову просив відмовити, оскільки на даний час підприємство знаходиться в край тяжкому фінансовому стані, наявність заборгованість за відвантажену вугільну продукцію не дає змоги підприємству в першу чергу сплачувати своєчасно заробітну плату. Крім того, введення простою на підприємстві з грудня 2019 року різко погіршило фінансовий стан підприємства, тому стягнення в повному обсязі пред`явленої суми моральної шкоди призведе ще до гіршого стану підприємства. Також вважає, що згідно узагальненого аналізу судової практики ВСУ у справах про відшкодування моральної шкоди роботодавцем завданої робітнику у зв`язку з ушкодженням здоров`я під час виконання трудових обов`язків зазначено, що судами Донецької області розмір моральної шкоди визначається відповідно до відсотків втрати працездатності встановлення МСЕК, при 10 % дорівнює 3000,00 грн., при 30% - 9000, 00 грн., при 80% - 24000,00 грн. З зазначених підстав просить відмовити в задоволенні позову. Справу просив розглянути у відсутність представника відповідача. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з підстав, зазначених позивачем у позовній заяві. Так, згідно копії трудової книжки серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , 02.12.1996 року прийнятий в ДП «Шахтоуправління «Південнодонбське № 1» учнем машиніста підземних установок, 28.01.1997 року був переведений машиністом підземних установок, 22.02.2000 року переведений учнем гірника очисного забою для проходження виробничої практики. 14.12.2001 року переведений гірником очисного забою 4 розряду. 06.10.2003 року переведений гірником очисного забою 5 розряду. 14.03.2020 року [PERSON] звільнено у зв`язку з невідповідністю стану здоров`я виконуваній робот на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України (а.с.7). 14.07.2020 року за результатами обстеження в клініці професіональних захворювань «Інституту медицини праці національної академії медичних наук України» позивачу було поставлено діагноз: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромами. Причинами виникнення у нього захворювання явилось: дія несприятливих виробничих факторів (фізичне навантаження, вимушена робоча поза, вимушені нахили тулуба), параметри яких перевищували допустимі величини; стаж в шкідливих умовах понад 23 роки (а.с.11). У відповідності до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 30.07.2020 року, професійне захворювання у позивача виникло в результаті невиконання технологічних регламентів виробничого процесу, порушень режиму експлуатації технологічного устаткування, приладів, робочого інструменту, аварійних ситуацій, пошкодження захисних засобів і механізмів, систем вентиляції, екранування, сигналізації, освітлення, кондиціювання повітря, порушення правил охорони праці, гігієни праці, відсутність засобів індивідуального захисту, недосконалість технології, механізмів (а.с.14-15). Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 090740 від 31.08.2020 року та довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 851626, [PERSON] вперше було встановлено ступінь втрати працездатності в розмірі 50% з 25.08.2020 року по 01.09.2022 року у зв`язку із професійним захворюванням - поперекова-крижова радикулопатія та встановлено третю групу інвалідності, рекомендовано в подальшому спостереження та лікування у невропатолога, протипоказана важка фізична праця, роботи в підземних умовах (а.с.8-9). Згідно з роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», а саме п. 13 передбачено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника передбачено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно до статей 21, 28, 30, 34, 35 КЗпП України, абз. 3 п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди» право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає з дня встановлення особі такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК. Приписами п. 1 ст. 9 ЦК України передбачено, що положення Цивільного Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникли у сфері трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною 2 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 статті 1168 ЦК України моральна шкода завдана каліцтвом або іншим ушкодженням, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Виходячи з абз. 9 п. 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України у справі № 1-32/2008 року, право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з внесеними змінами від 23.02.2007 року до Закону України № 1105-XIV, реалізується відповідно до норм статті 1167 ЦК України та статті 237-1 КЗпП України, за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). З зазначених підстав, позовні вимоги [PERSON] підлягають повному задоволенню, заявлена позивачем сума морального відшкодування повністю відповідає тим моральним стражданням, які позивач зазнає внаслідок професійного захворювання, оскільки з наданих доказів вбачається необхідність постійного лікування, систематичні фізичні болі, що беззаперечно призводить до моральних страждань та необхідності зміни сталого способу життя позивача. Доводи відповідача про «в край тяжкий» фінансовий стан підприємства не можуть бути підставою для зменшення суми морального відшкодування, оскільки з наданою документації вбачається значна, як кредиторська так і дебіторська, заборгованість підприємства, в той же час, надані відповідачем документи на дають суду змоги в сукупності оцінювати фінансовий стан підприємства як «в край тяжкий», враховуючи значні економічні обсяги роботи підприємства, оскільки «в край тяжкий» є оціночним терміном. На підставі викладеного,

Outcome: approved