Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], де третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» про розірвання договору купівлі-продажу нерухомого майна та повернення у власність нерухомого майна. В позовній заяві зазначив, що між ним та [PERSON] як продавцями і [PERSON] як покупцем було укладено договір купівлі-продажу жилої квартири [ADDRESS], посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Гунда А.М., в реєстрі за №3950 від 02.09.2008 року. Згідно умов п.3 договору продаж квартири вчинено за 490500 гривень, з яких 147200 гривень покупцем сплачено продавцям до укладення договору, а решту коштів в сумі 343300 гривень покупець прийняв зобов'язання сплатити після залучення кредитних коштів протягом 30 банківських днів. Всупереч вимог вищевказаних норм законодавства і договору [PERSON] як покупець не виконав зобов'язання з оплати квартири. [INFO] року [PERSON] помер і після його смерті [INFO] року до Тячівської державної нотаріальної контори відповідачкою [PERSON] подано заяву про прийняття спадщини після смерті чоловіка, тобто вона є спадкоємцем померлого [PERSON]. [PERSON] була обізнана про борг чоловіка, про що свідчить її участь у цивільній справі №307/2021/15-ц, результатом розгляду якої є рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 23.07.2015 року. Позивач зазначив, що Спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги (ст.1281 ч.1 ЦК). Будучи обізнаною про смерть чоловіка та наявність у нього боргу по договору, а також маючи договір з відомостями про позивача, відповідач [PERSON] не повідомила продавця про смерть спадкодавця (покупця), всупереч передбаченому обов'язку (ч.1 ст. 1281 ЦК). Про смерть покупця та прийняття спадщини відповідачкою позивачу стало відомо у грудні 2016 року з тексту рішення Тячівського районного суду Закарпатської області №307/2021/15-ц від 23.07.2015 року, яке йому передала відповідачка [PERSON] на підтвердження, що має власні борги. Внаслідок спадкування усі права та обов'язки від [PERSON], який є покупцем по договору, перейшли до [PERSON] Відповідач [PERSON] відмовляється сплатити кошти по договору, посилаючись, що вона не є боржником та не повинна сплачувати борги померлого чоловіка. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, видане відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тячівського районного управління юстиції у Закарпатській області 23.01.2014 року серія [NUMBER]. На даний час він є спадкоємцем померлого, про що відкрито спадкову справу №47/2014, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину, видане державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори Дуйчак Т.А., реєстровий запис №3-1436 від 29.07.2014 року, а отже набув усіх його прав, зокрема вимоги про розірвання договору. Просить суд розірвати договір купівлі-продажу жилої квартири [ADDRESS] укладений 02.09.2008 року між [PERSON] і [PERSON] та [PERSON], посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Гунда А.М., в реєстрі за №3950 від 02.09.2008 року, повернувши йому у власність жилу квартиру [ADDRESS] Відповідачка [PERSON] надіслала до суд заяву про застосування строків позовної давності. В заяві зазначила, що основним доводом [PERSON] є те, що порушення договору купівлі-продажу покупцем, а саме, що покупець повністю не розрахувався з ним за квартиру. Договір купівлі-продажу було укладено 02.09.2009 року, а позовну заяву про розірвання договору купівлі-продажу та повернення майна було подано позивачем у 2017 році. Просить застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позову [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу та повернення майна. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явився, так як надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, так як надіслала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов визнає повністю, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, так як надіслала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи ПАТ «Державний ощадний банк України» [PERSON] в судовому засіданні вважає позов безпідставним та просить в його задоволенні відмовити. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири, укладеного 02.09.2008 року, [PERSON] та [PERSON] як продавці передали, а [PERSON] як покупець прийняв квартиру [ADDRESS], за ціною 490500 гривень. [INFO] року помер батько позивача [PERSON], що стверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER]. Згідно свідоцтва про на спадщину за законом від 19 липня 2014 року, зареєстрованого в реєстрі за №3-1436, позивач [PERSON] став власником квартири [ADDRESS] після смерті батька [PERSON]. Розпискою [PERSON] від 7 січня 2013 року, яка підписана також позивачем [PERSON], стверджується, що відповідачка [PERSON] зобов'язується виплатити борг [PERSON] за квартиру [ADDRESS] в розмірі 200000 гривень на протязі трьох років. Згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 25 вересня 2017 року за №98339740 стверджується, що власником квартири [ADDRESS] є відповідачка [PERSON], іпотекодержателем квартири раніше був ПАТ «Державний ощадний банк України». . Також встановлено, що 2 вересня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», та [PERSON] було укладено іпотечний договір, посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Гунда А.М. в реєстрі за №3951, згідно до умов якого [PERSON] надав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 23 липня 2015 року задоволено позов ПАТ Державний ощадний банк України» до [PERSON] про звернення стягнення та вирішено в рахунок основного зобов'язання за договором про іпотечний кредит №295-Н-08 від 2 вересня 2008 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ №10006/0114 філії Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] щодо сплати заборгованості у розмірі 546025,70 гривень звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS], що є власністю спадкоємця за законом [PERSON] шляхом передачі вказаної квартири іпотекодержателю ПАТ «Державний ощадний банк України» у власність та визнання за ПАТ «Державний ощадний банк України» права власності на вказану квартиру. Відповідно до п. 1.ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ч.1 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно ч.1 ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. В судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 2 вересня 2008 року, посвідченого та зареєстрованого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Гунда А.М. в реєстрі за №3950, [PERSON] та позивач [PERSON] як продавці передали, а [PERSON] як покупець прийняв квартиру [ADDRESS] Згідно умов п.3 договору продаж квартири вчинено за 490500 гривень, з яких 147200 гривень покупцем сплачено продавцям до укладення договору, а решту коштів в сумі 343300 гривень покупець прийняв зобов'язання сплатити після залучення кредитних коштів протягом 30 банківських днів, при цьому [PERSON] як покупець не виконав зобов'язання з повної оплати квартири в сумі 200000 гривень, про що зазначено в розписці відповідачки [PERSON] від 7 січня 2013 року Враховуючи, що [PERSON] не виконав зобов'язання з повної оплати квартири [ADDRESS] в розмірі 200000 гривень, що є істотним порушення договору купівлі-продажу квартири, суд вважає, що є підстави для розірвання договору купівлі-продажу квартири від 02.09.2008 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України, - позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ст..257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Стаття 262 ЦК України встановлює, що зміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Частиною 3 статті 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення. Оскільки згідно договору купівлі-продажу квартири від 02.09.2008 року строк сплати частини коштів в сумі 343000 гривень за квартиру [ADDRESS] закінчився 2 жовтня 2008 року після отримання [PERSON] 2 вересня 2008 року кредитних коштів, то саме з цієї дати почав спливати строк позовної давності. Як встановлено в судовому засіданні з даним позовом до Тячівського районного суду Закарпатської області згідно поштової кореспонденції [PERSON] звернувся 28 квітня 2017 року, тобто з пропуском трирічного строку, встановленого ст.257 ЦК України. Згідно ч.4 та ч.5 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідачка [PERSON] в надісланій нею письмовій заяві наполягала на застосуванні спливу позовної давності, а позивач не ставив питання про поновлення цього строку. Таким чином, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON], де третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» щодо розірвання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] укладеного 2 вересня 2008 року між [PERSON] і [PERSON] як продавцями з однієї сторони та [PERSON] як покупцем з другої сторони, посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Гунда А.М. в реєстрі за №3950, слід відмовити у зв'язку із спливом строку позовної даності. Виходячи з вищенаведеного не підлягають до задоволення і похідні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], де третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» щодо повернення у власність [PERSON] квартири [ADDRESS] а тому в цій частині вимог слід також відмовити. . Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed