Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із позовом до Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне підприємство № 53» Дніпропетровської міської ради, Дніпропетровської міської ради, у якому, уточнивши свої позовні вимоги, просить суд: стягнути з Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне підприємство № 53» Дніпропетровської міської ради на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу (по 13.07.2016 року) у розмірі 31104 (тридцять однієї тисячі сто чотири) грн. 50 коп. без врахування податків та інших обов'язкових платежів, а також моральну шкоду в розмірі 2000 (дві тисячі) грн., а всього 33104,50 грн. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 08.12.2014 року було задоволено його позов до відповідача, зокрема накази КП «ЖЕП № 53» ДМР від 05.05.2014 року № 230 К та від 05.05.2014 року № 101 скасовано та присуджено про його поновлено на роботі на посаді бухгалтера 1-ї категорії; стягнуто з КП «ЖЕП № 53» ДМР середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05.05.2014 року за 120 робочих днів у сумі 23283,60 грн. та 1000,00 грн. моральної шкоди, всього на суму 24283,60 грн. Рішенням суду передбачено негайне виконання в частині поновлення на роботі та негайне стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць. 09 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області, розглянувши апеляційну скаргу КП «ЖЕП №53» ДМР відхилила її, а рішення суду першої інстанції набрало законної сили у повному обсязі і мало б бути виконаним. 22 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ розглянувши у попередньому судовому засіданні справу (6-6697ск15) за його позовом до комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне підприємство № 53» Дніпропетровської міської ради, ухвалила про відхилення касаційної скарги відповідача. Державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Індустріального районного управління юстиції у м. Дніпропетровську 23.03.2015 р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання по виконавчому листу №2/0202/4389/2014 який було видано 26.02.2015 р. Виконавче провадження відкрито по двом виконавчим листам: виконавче провадження № 46939300 про поновлення на посаді бухгалтера 1 категорії КП «ЖЕП №53» ДМР та виконавче провадження №46939120 про стягнення з КП ЖЕП №53» ДМР грошової суми в розмірі 24283,60 грн. яке було виконане у повному обсязі у грудні 2015 р. Але, до цього часу рішення суду в частині поновлення на роботі не виконано. Він неодноразово звертався до КП ЖЕП № 53» ДМР та його засновника Дніпропетровської міської ради, з проханням виконати рішення суду, але це ніяк не вплинуло на стан справи. У звязку з невиконанням рішення суду він 14.05.2015 р. звернувся до прокуратури з заявою про відкриття кримінальної справи у звязку з невиконанням судового рішення, його звернення прокурор переправив за належністю до Індустріального РВ, яким було порушено кримінальну справу за ст. 382 ККУ, ведеться слідство. Враховуючи вище викладене, у звязку з тривалим ухилянням від виконання судового рішення щодо поновлення на роботі не його вини, він змушений звернутись до суду з проханням стягнути з КП ЖЕП №53» ДМР середню заробітну плату за час вимушеного прогулу яке відбувається у звязку з невиконанням попереднього рішення суду Станом на 06.06.2016 року за час вимушеного прогулу рішеннями судів на його користь стягнуто середню заробітну плату за час вимушеного прогулу по 02.02.2016 р. включно, однак рішення суду про поновлення на роботі не виконано до теперішнього часу, у звязку із чим він і на теперішній час перебуває у стані вимушеному прогулі. На цей час відповідач зобовязаний виплатити на його користь 31104,50 грн. КП «ЖЕП № 53» ДМР на цей час працює і згідно Рішення Дніпропетровської міської ради 27/45 від 25.12.2013 р. до нього має бути приєднано ще два підприємства. Рішень Дніпропетровської міської ради, засновника КП «ЖЕП № 53» ДМР, щодо скорочення чисельності працівників не було тому вважає відмову відповідача щодо поновлення на роботі у звязку з відсутністю посади у штатному розписі не обґрунтованою та безпідставною. В результаті порушення трудових прав йому була заподіяна певна моральна шкода, що виразилася у стражданнях та переживаннях, а також життєвих незручностях, пов'язаних з неможливістю влаштуватися на роботу та невиконанням рішення суду. Крім того, він був вимушений докладати додаткові зусилля до організації свого життя, звертатися до суду за захистом свого права. З урахуванням характеру та тривалості заподіяних йому страждань, переживань та незручностей, а також характеру дій відповідача, що протягом тривалого часу не здійснював сплату належних платежів, вважає за необхідне просити суд стягнути 2000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали та посилаючись на викладені у заяві обставини позов просили задовольнити у повному обсязі. Представник Дніпропетровської міської ради віднесла вирішення позовних вимог [PERSON] на розсуд суду та згідно з чинним законодавством України. Представник КП «ЖЕП № 53» ДМР у судове засідання не з'явився, але цей відповідач повідомлявся належним чином про місце та час судового розгляду. Заперечень проти позову надано не було. Суд, вислухавши пояснення [PERSON] та його представника адвоката [PERSON], пояснення представника Дніпропетровської міської ради, вивчивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 08 грудня 2014 року ухваленому за результатами розгляду цивільної справи № 202/4389/14-ц, юули скасовані накази відповідача від 05.05.2014 року № 230К та від 05.05.2014 року № 101, позивача поновлено на роботі на посаді бухгалтера 1-ї категорії і стягнуто з КП «ЖЕП № 53» ДМР на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05.05.2014 року. Згадане рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська набрало законної сили. Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 23.03.2015 р. було відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового рішення у частині поновлення позивача на роботі. Як було встановлено у судовому засіданні станом на 13.07.2016 року вищевказане рішення суду першої інстанції про поновлення на роботі позивача не виконане, позивача на роботі не поновлено у встановленому законом порядку, а тому є усі достатні підстави вважати, що позивач перебуває у стані вимушеного прогулу, середній заробіток за який має бути компенсований відповідачем на користь позивача. При цьому відповідач не перебуває у стані припинення, не є ліквідованою, реорганізованою юридичною особою, має затверджену штатну структуру та чисельність працівників, що повною мірою дозволяє йому виконати рішення суду про поновлення позивача на роботі. Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду. Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. За встановлених в судовому засіданні обставин, позовні вимоги [PERSON] у частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню. Здійснений позивачем на підставі закону розрахунок є вірним та був перевірний судом в судовому засіданні під час розгляду й вирішення справи. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди. Відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи, що відповідач допускає щодо позивача довготривалу бездіяльність в частині невиконання рішення суду допущеного до негайного виконання про поновлення [PERSON] на роботі, не оплачує останньому заробітну плату і тим самим грубо порушує трудові права позивача, позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди є також законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Розмір моральної шкоди визначений позивачем цілком компенсує його моральні страждання і переживання у звязку з допущеними порушеннями його прав з боку роботодавця. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved