Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що [PERSON] є батьком неповнолітніх дітей сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO]. Син проживає разом із батьком, а донька проживає з позивачкою. Спору про місце проживання дітей не має. Позивач з чоловіком не підтримують сімейні відносини, разом не проживають більш ніж два місяці, між ними втрачено відчуття любові та поваги один до одного, оскільки відповідач приблизно півтора роки проживав на дві сім'ї, має іншу жінку та вигнав її з будинку, в якому вони разом проживали, залишивши її з донькою без засобів для існування. Також, відповідач на утримання дитини матеріальної допомоги не надає, всі витрати по утриманню дитини позивачка здійснює самостійно. Просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в судовому порядку на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1500 грн., починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття а також розірвати між ними шлюб зареєстрований 27 листопада 1999 року Сиваською селищною радою Новотроїцького району Херсонської області, актовий запис № 25. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять їх задовольнити, пояснивши, що відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, тому вона хоче щоб кожного місяця була присуджена фіксована сума, а також наполягає на розірванні шлюбу між нею та відповідачем, вважає, що примирення між ними не можливе. Відповідач в судовому засіданні вимоги позову визнав частково, на розірвання шлюбу не згоден, просить надати строк для примирення, не заперечує сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі 1000 грн. Суд, вислухавши позивачку, її представника, відповідача, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 27 листопада 1999 року який був зареєстрований Сиваською селищною радою Новотроїцького району Херсонської області, актовий запис № 25 (а.с. 8). [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO] (а.с.9). Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Суд вважає, що причини, які побудили позивачку звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу є обґрунтованими, так як сторони сімейні відносини не підтримують, загальне господарство не ведуть, відповідач має іншу жінку, тобто подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї неможливо. Суд вважає, що сторони втратили відчуття любові і поваги один до одного. Примирення між сторонами неможливо. Згідно з нормами ч.ч. 8, 9 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ч.2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зі змісту ч. 1 ст. 182 СК України вбачається, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 184 СК України встановлено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. В судовому засіданні встановлено, що позивачка не працює, доходів не має, стан здоров'я позивачки та дитини нормальний. Відповідач постійного місця роботи не має, проте працює не офіційно, виїжджає на заробітки до АР Крим, стан його здоров'я нормальний, утримує неповнолітнього сина, який проживає разом з ним. Як слідує з матеріалів справи та пояснень позивачки, відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, її долею не цікавиться, оскільки неповнолітня дитина потребує матеріальної допомоги, її батько зобов'язаний надавати матеріальну допомогу дитині, за таких обставин, та враховуючи факт неспроможності позивачки самостійно забезпечити дитину всіма необхідними матеріальними благами, необхідними для її належного фізичного та духовного розвитку, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. на дитину щомісячно до досягнення нею повноліття в судовому порядку. Судові витрати відносяться за рахунок відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial