Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

[PERSON] звернувся 17.09.2020 року до суду із позовом до Подільської міської ради Одеської області, та просить визнати за ним в порядку набувальної давності право приватної власності на житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Свою вимогу мотивував тим, що починаючи з 2008 року і по даний час він проживає в житловому будинку по [ADDRESS] . Добросовісно слідкує за вказаним будинком, проводить ремонти за власні кошти, сплачує комунальні послуги, обробляє присадибну земельну ділянку. Вирішивши оформити право власності на будинок, йому стало відомо, що спірний будинок зареєстрований на праві власності за [PERSON] , яка померла. Враховуючи, що з моменту його вселення у будинок родичі [PERSON] не проживали в ньому, не приїжджали, не претендували на нього, тому він не вважає їх власниками. Таким чином, володіння ним житловим будинком є добросовісним, так як при заволодінні чужим майно він не знав і не міг знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності. Враховуючи, що відкрите і безперервне володіння ним житловим будинком з 2007 року перевищує 10 років, вважає, що він має право на визнання за ним права власності на спірний будинок за набувальною давністю. Позивач та його представник адвокат Івасишин В. П. в судовому засіданні підтримали вимоги позову та просили його задовольнити. Представник Подільської міської ради Одеської області у судове засідання не з`явився. Був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов або заяв про розгляд справи у його відсутність не надавав. Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Як вбачається з матеріалів справи, житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , на праві власності належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого 26 грудня 1989 року виконкомом Куяльницької сільської ради Котовського району Одеської області. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 05.10.1992 року. Згідно виписки з погосподарської книги Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області за вих. №562 від 17.08.2020 року, померлій [PERSON] згідно записів погосподарської книги №17 Куяльницької сільської ради, особовий рахунок № [NUMBER] , стор.102, належить житловий будинок з земельною ділянкою загальною площею 0,40 га, в тому числі 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та 0,15 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] . На теперішній час у будинку зареєстрованих громадян не має. У будинку, що потребує ремонту, проживає [PERSON] з 2008 року по теперішній час. [PERSON] здійснює догляд за городом та садком. Згідно довідки Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області за вих. №683 від 25.09.2020 року, [PERSON] була зареєстрована та проживала до дня смерті за адресою: [ADDRESS] , одна. Інших осіб, зареєстрованих за цією адресою на момент смерті [PERSON] не було і не має. Згідно довідки ПАТ «Одесагаз», станом на 25.09.2020 року житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , не газифікований. Згідно копії рахунку за електроенергію за серпень 2020 року Подільського підрозділу ТОВ «ООЕК», за адресою: вул. Миру, 52, с. Олександрівка, Подільський район, Одеська область, відкрито особовий рахунок № [NUMBER] за договором №П33001/80175 за [PERSON] . Заборгованості по оплаті за електроенергію станом на 01.08.2020 року не має. Згідно копії витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 20.03.2019 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 29.12.1992 року. Висновки суду підтверджуються матеріалами справи. Статтею 15\~ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже,\~стаття 15\~ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. За правилами статей\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин першої та четвертої\~статті 344\~ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно із\~статтею 328\~ЦК України набувальна давність є однією із підстав набуття права власності. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій\~статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до\~статті 344\~ЦК України необхідно виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка у подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17, провадження № 12-291гс18. Таким чином, при вирішенні даних спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Позивач вказує, що з 2008 року і по даний час він проживає в житловому будинку по [ADDRESS] . Добросовісно слідкує за вказаним будинком, проводить ремонти за власні кошти, сплачує комунальні послуги, обробляє присадибну земельну ділянку. Проте, позивач не зазначає саме про момент заволодіння ним майном, тобто яким чином він вселився у будинок у с. Олександрівка, при тому, що він з 1992 року зареєстрований у м. Подільську, чи знав в момент вселення в будинок хто був його власником та коли дізнався про те, що він не є єдиним власником будинку. Позовна заява викладена в такій редакції, що з неї не можна було зробити однозначний висновок про обізнаність позивача з фактичними обставинами, що стосуються права власності на вказаний житловий будинок. Твердження позивача про здійснення ремонту у будинку та сплату комунальних послуг не підтверджені доказами. Адже згідно виписки з погосподарської книги від 17.08.2020 року вказано, що будинок потребує ремонту, та доказів здійснення ремонту позивачем не надано. З наданого позивачем розрахунку за електроенергію вбачається, що договір на постачання електроенергії у спірному будинку підписаний зі [PERSON] , та хто є вказана особа позивачем не зазначено. Позивачем також залишено поза увагою факт смерті [PERSON] в 1992 році, а відтак перехід спадкового майна у власність держави, що унеможливлює застосування положень статті 344 ЦК до правовідносин, що виникли до 01 січня 2001 року. Спірний житловий будинок розташований на території Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області. Позивач звернувся до суду із позовними вимогами про визнання за ним права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за набувальною давністю до Подільської міської ради Одеської області. В ухвалі про залишення позову без руху від 22.09.2020 року було звернено увагу позивача на те, що позов про визнання права власності за набувальною давністю має бути пред`явлений до попереднього власника або до органу місцевого самоврядування, на території якої знаходиться це нерухоме майно. Проте, позивач не змінив коло відповідачів. Враховуючи вищенаведені обставини та приймаючи до уваги, що сам по собі факт користування позивачем спірним майном не є підставою для виникнення у нього права власності за набувальною давністю, суд приходить до висновку, що у позивача відсутні підстави для набуття права власності на вказане майно з підстав, передбачених статтею 344 ЦК України, та відповідно, відсутність правових підстав для задоволення позову. Суд вважає, що позивачем не доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, у зв`язку із чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. Оскільки позивачу було відстрочено сплату судового збору до винесення рішення по справі за ухвалою суду, та у задоволенні позову відмовлено, з позивача на підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved