Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

[PERSON] , (далі - позивач) звернулася до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому вказала, що 01 листопада 2015 року близько 12 години на 65 км+707 м автодороги «Кип Чоп в селі Небелиця Макарівського району Київської області [PERSON] керував автомобілем «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER] , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, перед зміною напрямку руху та перестроюванням не переконався що це буде безпечним. Від`їжджаючи від автозаправки, [PERSON] порушив п.п.1.1 розділу 34 Правил дорожнього руху України, перетнувши межі проїжджої частини, на які в`їзд заборонено та порушив п. 101 Правил ДРУ, а саме став виконувати перестроювання не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасника дорожнього руху. У той же час по вищевказаній дорозі рухався автомобіль «Ніссан-Мікра» д.н.з. [NUMBER] який належить їй, [PERSON] на праві приватної власності і яким вона керувала. Вона їхала по головній дорозі, а [PERSON] пересік подвійну суцільну смугу, яка забороняла виїзд на головну дорогу на тій ділянці дороги та намагався проїхати автодорогу напереріз руху керованого нею автомобіля. Незважаючи на застосування гальмування їй не вдалось уникнути зіткнення, від чого автомобіль [PERSON] вдарився в праву передню частину керованого нею автомобіля, від чого автомобіль відкинуло на відбійник і автомобіль виїхав за межі проїжджої частини дороги. В автомобілі з нею знаходились діти які отримали легкі тілесні ушкодження, особисто вона отримала забій голови та була змушена виїхати в лікувальну установу разом з дітьми. 18 грудня 2017 року суддею Солом`янського районного суду міста Києва Агафоновим С.А. визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто відповідача визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди під час якої їй було завдано матеріальної та моральної шкоди. Постанова суду про визнання [PERSON] винним набрала законної сили. Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди з вини водія [PERSON] пошкоджено належний їй автомобіль «Ніссан-Мікра» д.з. [NUMBER] , після чого автомобіль став непридатний для подальшої експлуатації. До даного часу [PERSON] не висловив бажання добровільно відшкодувати завдану їй шкоду що потягнуло за собою матеріальні витрати та змусило її звернутись до суду для захисту своїх прав. Так як автомобіль «Ніссан-Мікра» після аварії не мав можливості самостійно продовжувати рух, вона була змушена оплатити послуги авто евакуатора, за що заплатила 1200, що підтверджено квитанцією № 0210 від 1.11.2015 року виданою підприємцем [PERSON] . За зберігання автомобіля на штраф майдані в м. Гостомель Київської області з 1.11.2015 року по 16.11.2015 року вона заплатила 1000 (тисячу) гривень ФОП [PERSON] . Після повернення зі штраф майданчика автомобіля Ніссан вона була змушена знову скористатись послугами евакуатора щоб доставити автомобіль по місцю проживання у м. Бровари Київської області, за що заплатила 800 гривень, що підтверджено квитанцією № 693261 від 16.11.2015 року. На неодноразові поїздки в міста Гостомель та Макарів позивач витратила значні кошти , проте надала квитанції на підтвердження лише 2-х поїздок, під час яких мене на автомобілі «Опель-Корса» д.н. [NUMBER] возив водій [PERSON] ( [ADDRESS] , тел. [NUMBER] ).На поїздки витрачено 681 (шістсот вісімдесят одну) гривень що підтверджено квитанціями на придбання пального на вказану суму. Вона купувала для лікування після аварії ліки на суму 123 (сто двадцять три) гривень та провела обстеження головного мозку та кісток черепа 2.11.2015 року в 1111 «Медівіп» вартістю 700 (сімсот) гривень. За проведення оцінки вартості матеріального збитку № 1423 від 6.11.2015 року згідно квитанції № 1423 від 6.11.2015 року заплачено 750 гривень. Відповідно до звіту № 1423 від 6.11.2015 року вартість матеріального збитку, завданого їй пошкодженням автомобіля «Ніссан-Мікра» становить 150620 гривень станом на 6.11.2015 року. Відповідно до курсу валют Національного банку України станом на час проведення товарознавчої експертизи вартість 1-го євро становила 24.9499 грн. На даний час, тобто на момент подання вказаної позовної заяви вартість 1- го євро становить станом на 22.04.2019 року 30.21 гривень. Належний їй автомобіль «Ніссан-Мікра» іноземного виробництва, усі запчастини і розрахунок за ремонт ведеться у іноземній валюті, а саме у євро, і спираючись на курс перерахунку матеріального збитку на момент подання позовної заяви завдано матеріальну шкоду пошкодженням даного автомобіля у розмірі 182374 гривень. Всього діями відповідача [PERSON] їй завдано матеріальної шкоди у розмірі 192882 гривень. На даний час нею понесено судові витрати у виді сплати судового збору у розмірі 2014 гривень 76 копійок та можливі додаткові витрати у вигляді плати за проїзд з міста Бровари Київської області до міста Макарів Київської області, кількість та розмір витрат вона не має можливості встановити на даний час. Також вона змушена скористатись послугами спеціаліста у галузі права (адвоката) для представництва її інтересів в суді, враховуючи позицію відповідача, який не тільки не бажає відшкодовувати завдану їй шкоду, а навіть не визнає своєї вини в дорожньо-транспортній пригоді під час якої пошкоджено належний їй автомобіль. Ухвалою суду від 06.06.2019 року позовну заяву [PERSON] , прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач у встановлений судом строк подав відзиву на позовну заяву, в якому заперечив проти позову, вважає, що позивач пропустила позовну давність у три роки з моменту скоєння ДТП, а в матеріалах справи відсутні докази переривання такого строку, також розмір майнової шкоди позивача не підтверджується доданими до позову документами. Вказав, що звіт про оцінку не відповідає вимогам Закону (визначає ринкову вартість замість різниці між вартістю до та після ДТП) та містить в собі Акт з дефектами (складено без участі Відповідача), то звіт про оцінку є недопустимим доказом в розумінні ст. 78 ЦПК України, та не повинен братися до уваги судом. Та вважає, що відповідач не повинен відшкодовувати шкоду позивачу в межах суми страхового відшкодування, то з огляду на все вище викладене, відсутні підстави для задоволення позову. У відповіді на відзив позивач послалася на те що строк позовної давності в неї почався 18.12.2017 року коли суддею Солом`янського районного суду міста Києва Агафоновим С.А. визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а тому вона його не пропустила, щодо звіту про оцінку автомобіля, який на думку відповідача не відповідає вимогам чинного законодавства, то на її думку є голослівним та не правдивим твердженням. Також необґрунтованим є посилання відповідача на те що розмір майнової шкоди не підтверджується доданими до позову документами. Щодо доводів відповідача про те, що акт огляду транспортного засобу було проведено без його відома та участі, то це є неправдою, оскільки він повідомлявся про день та час огляду та у його присутності оглядався автомобіль. У заперечені на відповідь на відзив відповідач вказує, що всі твердження позивача є необґрунтованими та не підтверджуються жодними доказами. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні ним правовідносини, і дійшов таких висновків: Як встановлено з постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 18 грудня 2017 року 01 листопада 2015 року близько 12 години на 65 км+707 м автодороги «Кип Чоп в селі Небелиця Макарівського району Київської області [PERSON] керував автомобілем «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER] не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, перед перестроюванням та зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечно, чим спричинив зіткнення з автомобілем «Ніссан», д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , що призвело до травмування водія автомобіля «Ніссан» та пошкодження транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 2.3 (б); 10.1 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП. Даною постановою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.\\ Вказана постанова набрала законної сили. Відповідно до звіту № 1423 від 6.11.2015 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Ніссан-Мікра» становить 150620 гривень станом на 6.11.2015 року. Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 261. ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про особу, яка його порушила. В даному випадку перебіг позовної давності починається з дня визнання відповідача винним у вчиненні адміністративного правопорушення , передбаченого ст. 124 КУпАП, тобто з 18.12.2017 року. Відповідно до частини першої статті 1166ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). За приписами статті 1192ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За змістом пункту 1 частини другої статті 22ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. При цьому страховиком у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. У постанові Верховного суду від 19.09.2018р. у справі № 753/21177/16-ц зроблено висновок, що визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових правта професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами). У разі вирішення питання про відшкодування реальних збитків, належними доказами можуть бути платіжні документи та інші документи, які підтверджують факт понесення таких витрат і пов`язаність таких витрат з усуненням заподіяної шкоди. З наданих доказів встановлено: факт пошкодження автомобіля позивача в ДТП; належність автомобіля позивачці; вина водія (відповідача) в даній ДТП і відповідно в заподіянні шкоди. Дані обставини відповідач не оспорює. Згідно приписів ст.ст.1166, 1188, 1192 ЦК України позивач має право на повне відшкодування завданої їй в даній ДТП матеріальної шкоди, заподіяної пошкодженням належного їй майна (автомобіля), в тому числі на відшкодування всіх завданих збитків. Щодо розміру відшкодування, на отримання якого має право позивач, слід вказати наступне. Позивач як особа, потерпіла від протиправних дій відповідача, має право на повне відшкодування завданої їй шкоди. Майновою шкодою є, зокрема, завдані потерпілій особі матеріальні збитки (витрати на усунення шкоди). Одним з видів визначення майнової шкоди є проведення експертної оцінки розміру шкоди, яка визначається спеціалістом, виходячи з наявних пошкоджень та обсягу робіт і матеріалів, необхідних для виконання ремонту і відновлення автомобіля до попереднього стану (так званий розрахований розмір шкоди як визначена вартість пошкодженого або втраченого майна або як вартість необхідного для відновлення пошкодженої речі ремонту). Така шкода визначається наперед за розрахунками, виконаними за спеціальною методикою, і може бути визначена з урахуванням зносу транспортного засобу, та/або без урахування зносу. Другим видом визначення заподіяної шкоди є обчислення реально понесених потерпілою особою матеріальних збитків, тобто дійсних витрат на відновлення пошкодженого майна (реальні збитки). Реальними збитками є матеріальні витрати потерпілого, які він вимушений понести і вже поніс для відновлення пошкодженого майна, і які б він не ніс у разі, якби майно не було пошкоджене. Оскільки позивачем заявлено вимоги про відшкодування їй збитків, і такі збитки (витрати) підтверджені наданими платіжними документами, то суд виходить з того, що позивач має право на відшкодування дійсно понесених нею витрат, без урахування зносу автомобіля, оскільки такі витрати пов`язані саме з відновленням пошкодженого автомобіля до стану, що існував до пошкоджень, і такі витрати є обґрунтованими, пов`язаними з пошкодженнями, отриманими в ДТП. Не встановлено конкретно недобросовісності позивача чи завищення понесених витрат. Так, перелік ремонтних робіт, зазначених в оплачених позивачем актах виконаних робіт, повністю збігається з описом пошкоджень (в протоколі огляду пошкодженого транспортного засобу), що виключає можливість ремонту, не пов`язаного з пошкодженнями в ДТП. Згідно до звіту № 1423 від 6.11.2015 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Ніссан-Мікра» становить 150620 гривень. Згідно квитанції №0210 від 01.11.2015 року та квитанції №693261 від 16.11.2015 року позивач понесла витрати на транспортування свого авто в сумі 2000 грн. Відповідно до квитанції №35 від 16.11.2015 року позивач понесла витрати на тимчасове зберігання автомобіля на штраф майдані в сумі 1000 грн. Також відповідно до квитанцій №277310, №277311, №0012, №0013 від 03.11.2015 позивач понесла витрати на ліки на суму 123 гривень та на проведення обстеження головного мозку та кісток черепа 2.11.2015 року в 1111 «Медівіп» вартістю 700 гривень, що підтверджується фіскальним чеком з номером 1031004146. За проведення оцінки вартості матеріального збитку № 1423 від 6.11.2015 року згідно квитанції № 1423 від 6.11.2015 року позивачем понесено витрат в сумі 750 гривень. Таким чином, позивач має право на отримання відшкодування дійсно понесених нею витрат (реальних збитків) в сумі 155193 грн. Що стосується доводів позивача про перерахунок матеріальної шкоди за пошкоджений автомобіль в євро станом на день подачі позову, то суд не бере до уваги, оскільки не надано жодного допустимого та належного доказу на підтвердження цьому та не посилається на будь - який нормативно - правовий акт, на підтвердження такого перерахунку. Також з документів щодо витрат на пальне (ПП «ОККО-НАФТОПРОДУКТ») не вбачається, що вони мають відношення до справи та підтверджують витрати позивача. Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Що стосується розподілу судових витрат, то суд робить наступні висновки. Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що при подачі даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2014,76грн., а відповідно до ЗУ «Про судовий збір», мала б сплатити, 1928,82 грн, а тому відповідно ст. 7 даного закону надмірно сплачена сума судового збору підлягає поверненню позивачу. Позовні вимоги задоволено в сумі 155193 грн, а тому з відповідача підлягають стягненню на користь позивача його витрати по судовому збору у розмірі 1551,93 грн. Що ж до витрат на професійну правничу допомогу, то з огляду на вимоги ст. 137 ЦПК України, вони не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами, а тому у їх стягненні з відповідача слід відмовити.

Outcome: partial