Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в розмірі 263 600грн. та судові витрати -2636 грн.. В подальшому вимоги 29.05.2015р. були уточнені в частині суми боргу в валюті - 10000 доларів США. Представник позивача позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити, подавши клопотання про розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, в т.ч. через ЗМІ, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 24.02.2012р. позивач надав за розпискою відповідачу суму 10000 доларів США, які зобов'язався повернути в місячний термін з дня вимоги (а.с.16) За вимогами ст.1046 ЦК України за договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Факт підписання відповідачем розписки, свідчить про отримання позичальником всієї грошової суми. Як слідує зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та в порядку, що встановлені договором. Оскільки, примірник оригіналу розписки позикодавець надав до справи як доказ неповернення позики, суд дійшов висновку, що позика не повернута. Тому, вимоги про стягнення заборгованості боргу за договором позики -10 000 доларів США, є обґрунтованими. Згідно з ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Таким чином, порушення, невизнання, оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення кожної особи до суду за захистом свого особистого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. За змістом ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені витрати судового збору. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 15, 16, 265, 1049 ЦК України,

Outcome: approved