Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовом до відповідача про зміну розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що 12.11.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від шлюбу вони мають малолітню дитину доньку [PERSON] [INFO] . 10.05.2017 року Новоайдарським районним судом Луганської області було постановлене рішення у справі № 419/3439/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та жінки, з якою проживає дитина, третя особа: служба у справах дітей Новоайдарської районної державної адміністрації, за яким суд вирішив, зокрема, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09 грудня 2016 року, до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного рішення було відкрито виконавче провадження згідно постанови старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 10.01.2018 року. Він має нерегулярний і мінливий дохід, оскільки не має постійного місця роботи, про зазначене свідчать дані з довідки розрахунку державного виконавця від 30.06.2020 року. У зв`язку із чим, коли він працевлаштований, державною виконавчою службою стягувалася сума аліментів в розмірі від 1075,00 гривень до 1200,00 гривень, оскільки розмір його заробітної плати становив 4300,00-4800,00 гривень щомісячно. Однак, коли не працював, то в силу ст. 195 Сімейного кодексу України розмір аліментів визначався державним виконавцем виходячи із середнього заробітної плати працівника для даної місцевості, що становить 9292,00-16249,00 гривень (довідка виконавця про нарахування аліментів додається). Слід зазначити, що він не ухиляється від сплати аліментів на дитину, однак сума, яка нараховується державним виконавцем в час коли він не працює є вкрай обтяжливою для нього, яку у зв`язку із тим, що не працює не має об`єктивної можливості виплатити. Таким чином просить зміну розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження, а саме, змінити стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання [PERSON] із 1/4 частки від доходу [PERSON] на стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 04.08.2020 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. Ухвалою суду від 02.09.2020 року провадження по справі було відкрито та призначено справу до судового розгляду. Відповідачем було подано відзив на позов, в якому остання позов не визнала з позовними вимогами не погоджується, виходячи з наступного, Рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 10.05.2017р. було стягнуто з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , яка, зареєстрована і проживає за адресою : [ADDRESS] , аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.12.2016 р. до досягнення дитиною повноліття. Стяґнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO] . Підставою для присудження аліментів у твердій грошовій сумі може бути та обставина, що батько є, наприклад , художником і заробіток одержує лише кілька разів на рік, тобто нерегулярно. Заробіток буде мінливим, якщо його розмір має велику амплітуду коливань. На момент винесення вказаного рішення суду позивач не заперечував та не оскаржував його щодо визначення способу стягнення аліментів. Позивачем надано до позовної заяви довідку розрахунок заборгованості по сплаті аліментів за період з 01.12.2016 року по 30.06.2020 року. З наданих відомостей вбачається, що позивачем з грудня 2015 року по липень 2019 року не працював, але при цьому сплачував періодично аліменти, що свідчить про можливий неофіційний дохід позивача. На запит адвоката був отриманий реєстр платіжних доручень ФГ «Стожар» з 01.06.2019 року по 15.06.2020 року стосовно [PERSON] . З наданих даних не зрозумілим є те, яким чином при відрахуванні 50 % заробітної плати з окладом в 4300 та 4800 грн. стягувались кошти в розмірі 5000 грн. Тоді як згідно ст. 1284 КЗпП України відрахування із зарплати працівника не може перевищувати 70 %. Позивач за станом здоров`я працездатний, не має інвалідності , а не бажання позивача Працювати понад 32 місяці та влаштування після цього на роботу з мінімальною заробітною платою не може свідчити про існування нерегулярного доходу та об`єктивних підстав. На сьогоднішній день позивач працевлаштований та працює в фермерському господарстві « Стожар», сплачує аліменти. Отже, твердження позивача, що рішення про стягнення аліментів з нього у розмірі 1/4 заробітку (доходу) є обтяжливим є безглуздим та безпідставним. Позивач в судовому засіданні вимоги підтримав в повному обсязі з мотивів викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні вимоги позова заперечила, у задоволенні позову просила відмовити. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до копії Постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.01.2018 року на виконанні державного виконавця шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ перебуває виконавчий лист № 419/3429/16-ц від 16.06.2017 року виданий Новоайдарським районним судом Луганської області про стягнення аліментів. З довідки-розрахунку заборгованості по сплаті аліментів за період з 01.12.2016-30.06.2020 року встановлено, що заборгованості зі сплати аліментів, станом на 30.06.2020 року відсутня. Переплата зі сплати аліментів, станом на 30.06.2020 року становить 19713,68 (а.с. 19-21). Інші докази про доходи позивача, про його стан здоров`я, про витрати на лікування, про обставини, які негативно впливають на його матеріальний стан, тощо немає. Правовідносини між сторонами врегульовані нормами Конституції України, Сімейного кодексу України та іншими нормативно - правовими актами та міжнародними договорами. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно положень ст. ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно із ч. 8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, та забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, у вказаній статті наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, тому виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосована при наявності відповідних обставин для цього. При цьому суд звертає увагу, що суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий визначений законом. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначено частиною друга статті 182 СК України. Крім того, суд вважає, що зміна способу, а отже і розміру аліментів на утримання дитини в сторону зменшення, погіршить матеріальне становище дитини, та унеможливить забезпечення її належного рівня життя, необхідного для розвитку дитини. У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд вважає, що з урахуванням фактичних обставин справи та виходячи з закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, відмовити відповідачу у задоволенні позову в частині зміни способу (розміру) стягнутих аліментів на утримання неповнолітньої дитини, оскільки ним не додано достатньо доказів до матеріалів справи про його скрутне матеріальне становище. Останній є працездатним, та зобов`язаний, відповідно до чинного законодавства України утримувати свою малолітню дитину. Доказів щодо обмежень в працездатності через стан здоров`я позивачем не надано. Доказів стосовно інших підстав, передбачених ст. 192 СК України, згідно яких розмір аліментів можна було б зменшити, також позивачем не вказано та не надано. Суд вказує, що позивач, відповідно до рішення суду від 10.05.2017 року, зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. З реєстру платіжних доручень ФГ «Стожар» з 01.06.2019 року по 15.06.2020 року стосовно [PERSON] встановлено відрахуванні 50 % заробітної плати стягнення коштів в розмірі 5000 грн. (а.с. 39-40). Відповідно до довідок ФГ «Стожар» [PERSON] прийнятий по трудовому догоовру на посаду робітника по гоподарству та має оклад згідно штатного розпису станом на 2019 рік 4300 грн. на один місяць та на 2020 рік - 4800 грн. на один місяць (а.с. 37-38). Враховуючи викладене, та насамперед інтереси дитини та рівне матеріальне забезпечення обох дітей від батька (позивача по справі), суд вважає, що розмір аліментів, стягуваних з позивача на користь відповідача на утримання малолітньої доньки у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до його повноліття, не є значним, та таким, що ставить в тяжке матеріальне становище позивача, а обставини, наведені ним на підставу зменшення розміру аліментів, не свідчать про необхідність зміни їх розміру в сторону зменшення. Суд, при визначені розміру аліментів, враховує обов`язок обох батьків утримувати дитину, а також положення ст. 182 СК України, а тому, виходячи із засад справедливості, розумності та пропорційності, зважаючи на розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, те, що відповідач працездатна особа, вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. ст. 3, 7, 36, 84, 85, 180, 181, 182, 184, 192 Сімейного кодексу України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції ООН «Про права дитини»,

Outcome: dismissed