Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, третя особа - Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради, посилаючись на наступне. [PERSON] зареєстрований в квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. В спірній квартирі зареєстровані відповідачі, пасинок, невістка та онук позивача, [PERSON], [PERSON], [PERSON], які з 2014 року не проживають без поважних причин. У зв'язку із викладеним позивач просить визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, які викладені в позові. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи без їх участі до суду не надходило. Письмову заяву від імені відповідача [PERSON] суд не бере до уваги, адже вона не надіслана засобами поштового зв'язку, не передана через представника [PERSON] або не здана через канцелярію суду. Представник позивача не є та згідно із вимогами ЦПК України не може бути одночасно представником [PERSON] В судовому засіданні представник третьої особи заперечувала в частині задоволення позовних вимог щодо визнання неповнолітнього [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона з 2002 року зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS]. Вона є сусідкою позивача [PERSON] по поверху в будинку, вона також знає відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON]. З літа 2014 року вона не бачила відповідачів ані в будинку, ані у дворі будинку, причини відсутності відповідачів їй невідомі. Позивача вона продовжує регулярно бачити в будинку на сходах, у ліфті, тощо. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона з 1995 року зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS]. Вона є сусідкою позивача [PERSON] по будинку, вона також знає відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON]. З 2014 року вона не бачила відповідачів ані в будинку, ані у дворі будинку, причини відсутності відповідачів їй невідомі. До 2014 року вона регулярно бачила відповідачів. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона з 1995 року зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS]. Вона є дружиною позивача [PERSON] та матір'ю відповідача [PERSON] З 12.07.2014 року відповідачі не проживають в спірній квартирі, адже вони перебувають на тимчасово непідконтрольній українській владі території України. Зокрема, відповідач [PERSON] проживає зараз у м. Стаханові Луганської області, в той час як відповідачі [PERSON] та [PERSON] проживають у м. Сніжне Донецької області. Малолітній [PERSON] ходить до школи у м. Сніжне Донецької області, його мати отримала паспорт «ДНР». Всі відповідачі знають про цей позов і не заперечують проти його задоволення, адже вони не планують повертатися до м. Сєвєродонецька. Все це їй відомо з регулярних (майже кожноденних, щотижневих) телефонних розмов з відповідачами. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідачів. У зв'язку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідачів, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії протоколу сумісного засідання профспілки СКМЗ та адміністрації № 67, наданого Відкритим акціонерним товариством «Сєвєродонецький котельно-механічний завод» від 01 грудня 1994 року, постановлено розподілити нові квартири згідно загальної черги, а саме: виділити нову трикімнатну квартиру жилою площею 47,32 кв.м. по [ADDRESS], згідно загальної черги № 12 г/різнику СКМЗ [PERSON] на склад сім'ї 4 особи зі зняттям з черговості. Згідно із копією довідки № 9257, виданої Центром надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку Сєвєродонецької міської ради від 04.09.2017 року, в квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS], зареєстровані позивач - [PERSON], [INFO], дружина позивача - [PERSON], [INFO], дочка позивача - [PERSON], [INFO], пасинок позивача (відповідач по справі) - [PERSON], [INFO], невістка позивача (відповідач по справі) - [PERSON], [INFO], онук позивача (відповідач по справі) - [PERSON], [INFO]. Згідно із копією Акту встановлення факту проживання (непроживання), затвердженого КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» від 04.09.2017 року, крім [PERSON] та [PERSON] ніхто фактично не проживає в квартирі [ADDRESS] з 2014 року. Вказаний акт містить підписи сусідів з квартир № 89 та № 65 - [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 71 ЖК України, громадянин може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням, якщо більше 6 місяців не проживає без поважних причин в спірній квартирі. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Для належного застосування вищевказаної норми Закону відсутність особи повинна бути безперервною та, згідно загального правила, яке наведено вище, перевищувати шість місяців. Суд має право визнати громадянина втратившим право на житло, якщо доведено, що він не користується цим житловим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Враховуючи вищевикладені норми Закону, показання свідків, а також те, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] за місцем реєстрації не проживають з 2014 року без поважних причин, тобто більше одного року, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги стосовно визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS], є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Стосовно висновку Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради про те, що Орган заперечує проти позбавлення неповнолітньої дитини права користування житловим приміщенням, суд зазначає наступне. Згідно із ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. По-перше, суд зазначає, що вищевказаний висновок Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради взагалі необґрунтований жодними фактичним обставинами справи або обставинами, які Орган встановив під час складання висновку. Загальне посилання на захист житлових прав дитини не є належним обґрунтуванням висновку. По-друге, суд зазначає, що ані Конституція України, ані Конвенція про права дитини, ані Житловий кодекс УРСР (зокрема, статті 71, 72 вказаного Кодексу), ані Сімейний кодекс України, ані Закон України «Про охорону дитинства», ані Закон України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» не встановлюють особливостей позбавлення дитини права користування житлом, яке вона набула як член сім'ї наймача або власника житла. Позбавлення вказаного права відбувається в порядку статей 71, 72 Житлового кодексу УРСР незалежно від віку особи. В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачі беруть участь в оплаті витрат на комунальні послуги, з вимогами про вселення до спірного житлового приміщення відповідачі не зверталися та будь-якої спеціальної домовленості між сторонами щодо тривалості проживання не було, а також відсутні докази того, що існували будь-які перешкоди у проживанні відповідачів в спірному будинку. Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що позивач та його представник не просили стягувати судові витрати з відповідачів, у зв'язку із чим суд вважає справедливим та розумним не стягувати судові витрати з відповідачів.

Outcome: approved