Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа державний нотаріус Шостої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON], про визначення частки в праві спільної сумісної власності на квартиру та визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 11 грудня 2016 року помер його син [PERSON], якому на праві приватної спільної сумісної власності належала частка 1/3 частка квартири, яка знаходиться за адресою: Україна, [ADDRESS]. Він звернувся до державного нотаріуса Шостої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно після смерті його сина, але йому було відмовлено у здійсненні відповідної нотаріальної дії, оскільки у нього відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. З урахуванням неодноразово уточнених позовних вимог просив суд визначити, що частка [PERSON], який помер 11 грудня 2016 року, в праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], становила 1/3 частку; визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті сина [PERSON], який помер 11 грудня 2016 року, на 1/9 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS].\~\~ Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, до початку розгляду справи до суду надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Не заперечував проти винесення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судові засідання не з'явилися, про день, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином. Про причини неявки відповідачі суд не повідомили та не подали до суду відзиви. Заяви про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило. Третя особа державний нотаріус Шостої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] в судове засідання не зявився, проте надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти задоволення позовних вимог. 26 жовтня 2018 року судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Син позивача [PERSON] помер 11 грудня 2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 479170, виданого повторно 26 грудня 2016 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до якої відповідно до ст. 1218 ЦК України увійшли усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №107380268 від 13 грудня 2017 року право приватної спільної сумісної власності на 2/3 частки квартири за адресою: Україна, [ADDRESS], належить [PERSON] та [PERSON]. Таким чином, до складу спадщини після смерті [PERSON] увійшло право власності на частку вищезазначеної квартири, яка належала померлому. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги права спадкування за законом після смерті свого сина [PERSON], померлого 11 грудня 2016 року. Згідно з розясненнями, які містяться в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним\~ законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З копії постанови від 25 жовтня 2017 року №3336/02-31, винесеної державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON], вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на майно після смерті його сина - [PERSON], померлого 11 грудня 2016 року, в звязку з тим, що спадкоємець [PERSON] не має можливості надати правовстановлюючі документи на спадкове майно. Згідно з копією заочного рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 07 грудня 2017 року по справі № 523/10673/17 за [PERSON] як за дружиною померлого [PERSON] визнано право власності на 2/9 частини квартири [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після [PERSON], який помер 11 грудня 2016 року. Зазначене рішення набрало законної сили 19 грудня 2017 року.\~\~\~\~ Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що [PERSON] має право на спадкування 1/9 частки квартири [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після [PERSON], який помер 11 грудня 2016 року. Суд дійшов такого висновку виходячи з того, що право власності на 2/3 частки спірної квартири було зареєстроване за [PERSON] та [PERSON]. З урахуванням приписів ч.1 ст. 357 ЦК України частка [PERSON] у праві власності на спірну квартиру становила 1/3 (2/3 : 2 = 1/3). Заочним рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 07 грудня 2017 року по справі № 523/10673/17 встановлено, що спадкоємцями [PERSON] першої черги за законом є його мати [PERSON], батько [PERSON], дружина [PERSON]. Зазначена обставина відповідно до приписів ч.4 ст. 82 ЦПК України не потребує доказування, оскільки встановлена судовим рішенням, яке набрало законної сили. Оскільки частки спадкоємців у спадщині є рівними, то відповідно [PERSON] має право на спадкування 1/3 частки\~ від тієї частки у праві власності на квартиру, яка належала його померлому сину, тобто на 1/9 частку. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за ним права власності на 1/9 частку квартири [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після [PERSON], який помер 11 грудня 2016 року, підлягають задоволенню. При цьому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині визначення того, що частка [PERSON], який помер 11 грудня 2016 року, в праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], становила 1/3 частку. Суд дійшов такого висновку, виходячи з того, що така позовна вимога по суті заявлена позивачем в інтересах свого померлого сина, а такий спосіб захисту прав не передбачений чинним ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір поклдадається на сторони пропорційно розміру задволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією №63 від 14.12.2007 року про сплату судового збору в сумі 640 грн. та квитанцією №39 від 05.01.2018 року про сплату судового збору в сумі 1000 грн. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, то з відповідачів слід стягнути на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1/2 частини від фактично сплаченого судового збору, тобто 840 грн., що у рівних частках становить по 410 грн. з кожного відповідача.

Outcome: partial