Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29 липня 2010 року. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], який проживає з матірю. Спільне подружнє життя з Відповідачем не склалося, оскільки кожен має діаметрально протилежні погляди на сімю та ведення спільного господарства, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. З березня 2017 року будь-яке ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено, шлюб існує лише формально. Позивач вважає, що збереження шлюбу є неможливим та суперечить його інтересам, а тому просить розірвати шлюб. Сторони, будучи повідомленими про дату і час судового розгляду, в судове засідання не зявилися, подали заяви з проханням справу слухати у їх відсутності. Позивач позов підтримав. Відповідач позов визнала. Дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії 1-ИД №068017, виданим 29 липня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Підволочиського районного управління юстиції Тернопільської області, 29 липня 2010 року зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON]. Від шлюбу сторони мають одну спільну малолітню дитину, - сина [PERSON], [INFO] (витяг з реєстру книги запису актів громадського стану, виданий міською радою Вальдуджіа область Пємонте район Верчеллі). Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до чч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Сімейні відносини між сторонами відсутні. Позивач і Відповідач не мають бажання зберегти сімю та дальше перебувати у шлюбі. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши обєктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобовязань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сімї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності, як того вимагає ст. 55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має важливе значення, бажання зберегти сімю відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, для цього не встановлено. Син сторін, який є малолітнім, проживає разом із матірю (Позивачем) за адресою: с. Росохуватець, вул. Центральна, 63, Підволочиського району, Тернопільської області, що вбачається із позовної заяви. Таким чином суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог, а тому позов слід задовольнити.

Outcome: approved