Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

[PERSON] , звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, розташованим по [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що він являється власником будинковолодіння по вищевказаній адресі. В зазначеному будинку зареєстрований він та його колишня дружина [PERSON] (відповідач), [INFO] . 23.09.1997 року шлюб між ним та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач тривалий час проживала в його будинку, а з 2006 року не проживає і йому невідоме її місце проживання. Відповідач вже більше 19 років не проживає по місцю реєстрації, її особистих речей в будинку немає, в добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає. Відповідач не несла і не несе ніяких витрат по оплаті за житлово-комунальні послуги, не виконує обов`язків з утримання житла, фактично вже давно не є членом його сім`ї. Через реєстрацію в належному йому на праві вланості будинку, він не може оформити субсидію на комунальні послуги. З огляду на вищенаведене вважає, що відповідач втратила право на користування зазначеним житлом та просив визнати її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Відповідно до частин 2-6 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову дана справа підпадає під ознаки малозначної справи та не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області Лущак Н.І. від 01.10.2019 року вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, з метою заслухання їх усних пояснень та показання свідків о 13 год. 00 хв. 08.11.2019 року. Крім цього, даною ухвалою було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ним відзиву на позовну заяву. 08.11.2019 року розгляд справи було відкладено на 25.11.2019 року за клопотанням позивача. В судовому засіданні 25.11.2019 року позивач [PERSON] позов підтримав з підстав зазначених в ньому, просив його задовольнити та визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, розташованим по [ADDRESS] , яке належить йому на праві приватної власності. Відповідач [PERSON] в судове засідання 25.11.2019 року не з`явилася, відзиву на позовну заяву суду не надала, причин неявки суду не повідомила, хоча була належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. \-\-\-\-\-\-\-\-33). У відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Також, згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою 11 Заочний розгляд справи. Тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 280 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву суду не надав, а позивачем подано достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON] та [PERSON] , жителі с. Хотимир Тлумацького району Івано-Франківської області, які є сусідами позивача, ствердили, що відповідач з 1997 року у житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , не проживає, витрат по утриманню житлового будинку не несе, речей повсякденного вжитку, які б належали їй, в будинку позивача немає. З 2006 року відповідач на території с. Хотимир Тлумацького району Івано-Франківської області не проживає, місце її перебування їм невідоме.. Вислухавши думку позивача, опитавши свідків, дослідивши та оцінивши дані, що містяться в письмових доказах по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.12.2004 року [PERSON] (позивач) на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4). Дані відомості також підтверджуються витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23.12.2004 року (а.с. 4 зворот). 29.07.1978 року [PERSON] (позивач) уклав шлюб з [PERSON] (відповідач) та після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с. 8). 23.09.1997 року шлюб між [PERSON] (позивач) та [PERSON] (відповідач) розірвано, після розірвання шлюбу останній присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 9). 24.10.1997 року [PERSON] (відповідач) змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові (а.с. 9). Згідно довідки Хотимирської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 614 від 16.09.2019 року будинок по [ADDRESS] , який належить [PERSON] , згідно нової нумерації будинків та назви вулиць, затвердженої рішенням сесії Хотимирської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області №156-18/09 від 06.08.2009 року, значиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Відповідно до довідки про склад сім`і та проживання, виданої Хотимирською сільською радою Тлумацького району Івано-Франківської області № 615 від 16.09.2019 року (а.с. 5) в будинку по [ADDRESS] зареєстровані: голова двору [PERSON] (позивач), [INFO] , дружина [PERSON] (відповідач), [INFO] [PERSON] (шлюбне прізвище [PERSON] ) зареєстровпна за даною адресою з 09.07.993 року, але фактично не проживає з 1997 року по даний час. Згідно акту про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації, виданої Хотимирською сільською радою Тлумацького району Івано-Франківської області 17.09.2019 року за № 630, [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , не проживає з 1997 року, на території сільської ради не проживає з 2006 року. [PERSON] зареєстрована в даному житловому будинку, але ніякої участі в утриманні житла не приймає, особистих речей та речей повсякденного використання, які б належали [PERSON] немає, її місце проживання невідоме (а.с. 7). Отже, відповідач зареєстрована у вказаному домоволодінні, однак, як стверджують позивач та свідки, фактично з 1997 року в будинку, належному [PERSON] (позивач) не проживає, участі у його утриманні не приймає, не оплачує комунальні послуги, особистих речей та речей повсякденного використання, які б їй належали, в будинку не має. У відповідності до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а у відповідності до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно ч. 1 до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Частиною 2 ст. 405 ЦК України встановлено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи те, що відповідач з 1997 року у домоволодінні, належному позивачу, не проживає, тобто відсутня більше року за місцем реєстрації без поважних причин, не подала суду відзиву на позовну заяву та жодних письмових чи електронних доказів, які би спростували позовні вимоги позивача, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що відповідач втратила право на проживання та користування домоволодінням позивача, розташованим за адресою: [ADDRESS] , а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. При такому вирішенні позову з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн. (квитанція № 0.0.1473824097.1 від 23.09.2019 року, а.с. 1). На підставі ст. ст. 71, 72, 107, 163 ЖК України, ч. 2 ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved