Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду в порядку\~ст. 317 ЦПК Україниіз заявою про встановлення факту смерті діда [PERSON], [INFO], який помер 19.03.2019 року у м. Довжанськ Луганської області. У проведенні реєстрації факту смерті [PERSON] районним відділом державної реєстрації атів цивільного стану Головного територіального управлінняюстиціїу Луганській області, йому було відмовлено, оскільки пред'явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Встановлення зазначеного факту зумовлене необхідністю отримання свідоцтва про смерть для реалізації спадкових прав. Заявник у судове засідання не з'явився, просив розглянути справу за його відсутності. Представник заінтересованої особи - [PERSON] районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області - у судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, проти зазначених в заяві вимог не заперечують. Суд, дослідивши письмовіматеріали справи, приходить до наступного висновку. Родинний звязок заявника [PERSON] з померлим [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження заявника серії ІІІ- ЕД № 480798, виданим 03.07.1986 року /а.с. 8/, згідно якого його матірю є [PERSON], яка, якслід з копії свідоцтва про укладення шлюбу серія ІІ-ЕД № 338114 виданого 25.09.1982 року /а.с. 12/, в дівоцтві мала прізвище «Баркова», та її батьком є [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серії ІІ-ЕД № 414894 виданого 15.05.1979 року. /а.с. 13/. Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, від 12.04.2019 року УСЗН [PERSON] районної державної адміністрації, заявник фактично мешкає за адресою: смт. Мілове,вул. Шкільна, буд. 19, Луганської області, 92500. (а.с.7). Згідно довідки про причини смерті № 49 від 20.03.2019 року, виданої на тимчасово непідконтрольній території України, а саме у м. Довжанську, [PERSON] помер 19.03.2019 року, причина смерті: хронічна недостатність кровообігу, дифузний кардіосклероз. /а.с.15/. Окрім того, вказане підтверджується копією лікарського свідоцтва про смерть № 49 від 20.03.2019 року /а.с. 16/ та свідоцтвом про смерть [PERSON] серії І-ВВ № 083042, виданого 20.03.2019 року, яке також видані на непідконтрольній території України./а.с.16-17/. Згідно копії паспорту [PERSON] серії ЕМ № 194322, він був громадянином України. /а.с. 14/. Згідно\~ст. 76 ЦПК України\~«Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.» Суд приймає до уваги висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Лоізіду проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини», а також Молдови та Росії (зокрема, «Мозер проти Республіки Молдова та Росії»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території.\~ Суд оцінює надані документи як докази, на підставі яких можливо встановити\~\~наявність факту смерті не зважаючи на те, що вони видані на тимчасово непідконтрольній території України і не відповідають встановленому зразку. Відповідно до п. 8 ч.1\~ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факт у смерті особи в певний час у\~\~разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно ч.1\~ст. 317\~\~ ЦПК України\~вбачається, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. За змістом\~ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»\~державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою, 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання». Відповідно п.10\~Постанови Пленуму Верховного суду України №5\~\~від 31 березня 1995 року\~\~«Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~зазначено, що суди можуть встановити факти реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах реєстрації актів громадського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадського стану». Факт такої відмови підтверджується листом [PERSON] районного відділу ДРАЦС./а.с.18/. Згідно до п. 13\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року\~\~«Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті за умовами підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Таким чином, заявником було доведено, що він є онуком [PERSON], який 19.03.2019 року помер у м. Довжанськ Луганської області, що на непідконтрольній території України, тому його вимогизаконні та підлягають задоволенню. Однак, стосовно вимоги, щодо місця проживання померлого за адресою:Луганська область, [ADDRESS], суд приходить до висновку, що в цій частині вимог не підлягає задоволенню, оскільки суду не надано документів, які б підтверджували б факт саме проживання померлого, а не його прописки. Також в заяві мається неточність в даті народження померлого, замість [INFO], вказано [INFO], а тому суд приходить до висновку, що в рішенні необхідно правильно вказати рік народження на підставі паспортних даних, які надані суду як письмовий доказ, а саме, 1929 рік народженняБаркова [PERSON]. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial