Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.02.2015 року задоволено позовну заяву [PERSON] та стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки, щомісячно, у усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.01.2015 року та до досягнення дитиною повноліття, та стягнуто аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/6 частки від його доходу, щомісячно, починаючи з 16.01.2015 року до досягнення сином 3-х річного віку. Позивач посилається на те, що позовні вимоги він визнавав та не заперечував проти стягнення аліментів, однак на даний час не має можливості сплачувати аліменти на користь відповідачки у визначеній судом сумі, оскільки змінилось його матеріальне становище, він ніде не працює, перебуває на обліку в управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради як особа, що доглядає за інвалідом 1 ї групи [PERSON], [INFO], та доглядає за бабусею [PERSON], [INFO], яка являється інвалідом 2-ї групи. А тому позивач просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.02.2015 року по справі № 357/370/15-ц . В судове засідання позивач не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, направив суду заяву, в якій уточнив позовні вимоги, та просив суд зменшити розмір аліментів до твердої грошової суми, а саме стягувати аліменти на утримання сина у розмірі 100 (ста) гривень та 100 (ста) гривень на особисте утримання [PERSON] Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, направила суду заяву, в якій вказує , що позовні вимоги не визнає. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони являються батьками малолітнього [PERSON], [INFO]. За рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.02.2015 року по справі № 357/370/15-ц 2/357/988/15 за позовом [PERSON] про стягнення аліментів та коштів на особисте утримання позов було задоволено, стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки, щомісячно, у усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.01.2015 року та до досягнення дитиною повноліття, та аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/6 частки від його доходу, щомісячно, починаючи з 16.01.2015 року до досягнення сином 3-х річного віку, що слідує з копії цього рішення. З матеріалів справи вбачається, 17.02.2015 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області видано виконавчі листи . Позивач просить суд зменшити розмір аліментів на утримання сина з 1/4 частки, щомісячно, у усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на тверду грошову суму у розмірі 100 грн., та зменшити розмір аліментів на особисте утримання відповідачки з 1/6 частки від його доходу, до досягнення сином 3-х річного віку на тверду грошову суму у розмірі 100 грн., посилаючись на приписи ст.192 СК України та вказуючи на те, що підставою для зменшення розміру аліментів є зміна його матеріального становища та те, що на його утриманні перебувають [PERSON], [INFO], інвалід 1-ї групи, та бабуся [PERSON], 27.09.1941 р.н, інвалід 2-ї групи. За ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. Як передбачено п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Отже, за змістом даної норми зміна розміру аліментів можлива у випадку зміни матеріального стану платника аліментів, в результаті якого у нього погіршився матеріальний стан, наприклад зменшився дохід чи у його розпорядженні залишається менша сума грошових коштів тощо. Або змінився сімейний стан, в результаті чого у нього з'явилися нові утриманці, або погіршився стан здоров'я, що потягло додаткові грошові витрати. Вказані обставини мають виникнути після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. А отже, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.02.2015 року встановлено обовязок та матеріальну можливість позивача сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO]. Слід зазначити, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, на момент винесення вказаного судового рішення вже існували. Так, рішення про стягнення аліментів датовано 06.02.2015 року, а гр. [PERSON], [INFO], отримала інвалідність по зору з дитинства. Також, інша особа, що знаходиться на утриманні позивача - [PERSON] є інвалідом другої групи з 13.07.2011 року. З наданих позивачем доказів вбачається, що він перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Білоцерківської міської ради та йому відповідно до ПК МУ №832 від 26.07.1996 року з 30.03.2016 року до 06.05.2052 року призначено щомісячні компенсаційні виплати на непрацюючу працездатну особу, яка доглядає за інвалідом 1-ї групи, або пристарілим на [PERSON], однак доказів погіршення матеріального стану, зменшення доходу чи понесення будь яких витрат з цього приводу позивач суду не надає. Крім того, позивач не надає будь яких доказів понесення ним витрат на лікування чи по догляду за [PERSON], [INFO] На даний час позивач вважається працездатним за віком та є працездатним за станом здоровя, оскільки інвалідом його не визнано. Судом встановлено, що сімейний стан позивача не змінився, доказів щодо зміни його матеріального стану за період після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів та коштів на особисте утримання відповідачки, позивачем також не надано, тоді як за ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна обґрунтувати свої вимоги та заперечення. А за ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обовязком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної [PERSON] України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. А тому, з врахуванням всього наведеного суд вважає позов необґрунтованим і відмовляє в його задоволенні.

Outcome: dismissed