Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], Івано-Франківської міської ради, відділу Держземагенства в м. Івано-Франківську про визнання недійсним Державного акту про право власності на землю. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити. Відповідач 1, 3 в судове засідання не зявився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін. Представник відповідача 2 в судовому засіданні вимоги позову заперечила, вважає, що є неналежним відповідачем по справі, оскільки тільки технічно підписувався Державний акт на право власності на землю. Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно, повно та обєктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачу належить на праві власності частина будинковолодіння по вул.Сагайдачного Гетьмана (Жовтнева), 72а в м.Івано-Франківську, згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.10.2005р. на 39/100 частини (а.с.7-8), згідно з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.12.2014р. на 61/600 частини за рішенням суду (а.с.9-11). Співвласником будинку є також [PERSON] Рішенням Івано-Франківського міського суду від 20.03.2012 року, яке набрало законної сили 02.04.2012 року, позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], виконкому Івано-Франківської міської ради, Івано-Франківського міського управління земельних ресурсів про визнання недійсним договору дарування частини домоволодіння, про визнання права власності на спадкове майно, про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, про визнання недійсним рішення міськвиконкому, задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на спадкове майно 61/600 частини будинковолодіння по вул. Сагайдачного, 72а в м. Івано-Франківську, як за спадкоємцем першої черги по закону після смерті матері [PERSON], померлої 26.02.2007року. Визнано недійсним договір дарування 16/100 частин домоволодіння розташованого в м. Івано-Франківську по вул. Сагайдачного, 72а, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений нотаріально 25.04.2008року, реєстр 2-908. Визнано недійсним договір дарування 45/100 частин домоволодіння розташованого в м. Івано-Франківську по вул. Сагайдачного, 72а, укладений між [PERSON] та [PERSON] [PERSON]. Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки, укладений 30.12.2008 року між [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку розміром 0,1000 га, що розташована в м. Івано-Франківську по вул. Сагайдачного, 72а. Визнано недійсним рішення Івано-Франківського міськвиконкому від 23.03.2004року №114 про надання дозволу [PERSON] на приватизацію земельної ділянки розміром 0,1000 га в в м. Івано-франківську по вул. Сагайдачного, 72а. Визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку від 31.03.2005року серії ІФ №045147, виданого на ім'я [PERSON], що розташована в м. Івано-Франківську по вул. Сагайдачного, 72а (а.с.10-12). Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом при розгляді іншої цивільної справи було встановлено, що співвласниками будинковолодіння по вул. Сагайдачного,72 а в м. Івано-Франківську були попередньо позивач та [PERSON], що помер в 2011 році. Під обслуговуванням домоволодіння було приватизовано [PERSON] земельну ділянку по вул. Сагайдачного,72 а в м. Івано-Франківську площею 0,1000 га, одноособово, в порушення прав співвласника житлового будинку та господарських споруд - позивача, та отримано Державний акт на право власності на земельну ділянку від 31.03.2005року серії ІФ №045147, виданого на ім'я [PERSON], а 30.12.2008 року дану ділянку згідно договору дарування [PERSON] відчужив [PERSON] При цьому, на час розгляду справи судом в 2012 році, [PERSON] не повідомила ні суд, ні сторін спору про те, що на підставі договору дарування, який був предметом позовних вимог, вона вже отримала новий Державний акт про право власності на землю від 25.11.2009 року за №01929401139 на спірну земельну ділянку площею 0,1000 га за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Сагайдачного 72 А. Тобто, приховування такого факту, спричинило те, що саме даний правовстановлюючий документ і не був предметом позивних вимог у справі № 0907/2-214/2011 року. За вимогами ч.1,4,6 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з набуттям права власності на ці об'єкти. Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов'язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера. Отже, будучи власником частини домоволодіння, а також з врахуванням рішення Івано-Франківського міського суду від 20.03.2012 року, позивач звернувся у відповідні органи щодо оформлення прав на земельну ділянку, однак йому було повідомлено, що вся земельна ділянка належить на праві власності за [PERSON] на підставі договору дарування, що визнаний недійсним в судовому порядку. Таким чином, оскільки встановлено нерозривний звязок між виникненням права власності на земельну ділянку з обовязковим одержанням її власником державного акта на право власності, то втрата такого права на підставі рішення суду тягне за собою визнання недійсним і правовстановлюючого документу. Саме державний акт посвідчує право власності на земельну ділянку після переходу її до відповідача 1 на підставі договору дарування, визнаного судом недійсним. Як слідує зі ст..152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. А тому, суд прийшов до висновку, що оскільки порушено право [PERSON] на земельну ділянку під обслуговування його частки домоволодіння, договір дарування на підставі якого видано оскаржуваний Державний акт на право власності на землю за [PERSON] скасовано в судовому порядку, то вимоги позову підлягають до задоволення як обґрунтовані. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved