Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до Лисичанського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання угоди удаваною та визнання договору договором купівлі-продажу. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що 12 лютого 2013 він придбав у відповідача автомобіль марки «Volkswagen Passat» 1997 року випуску, кузов [NUMBER], д/н [NUMBER], зареєстрований 05.05.2007 року Лисичанським МРЕВ. Відповідач призначив ціну і отримав від нього оплату за автомобіль разом з ключами та документами від нього. З відповідачем вони фактично уклали усний договір купівлі-продажу автомобіля, однак у зв'язку з вимогами до пакету документів, необхідних для володіння та користування автомобілем, існуючими на той час, відповідач видав йому «генеральну» довіреність, в якій було зазначено, що вона видана на підставі усного договору доручення. Протягом всього часу він безперервно користується автомобілем. На теперішній час відповідач ухиляється від оформлення автомобіля на нього під різними приводами, у зв'язку з чим позивач вимушений звернутися до суду. На підставі викладеного, просив суд визнати усний договір доручення від 12.02.2013 року на право користування автомобілем марки «Volkswagen Passat» 1997 року випуску, кузов [NUMBER], д/н [NUMBER], зареєстрований 05.05.2007 року Лисичанським МРЕВ, удаваною угодою. Визнати договір від 12.02.2013 року договором купівлі-продажу автомобіля марки «Volkswagen Passat» 1997 року випуску, кузов [NUMBER], д/н [NUMBER], зареєстрований 05.05.2007 року Лисичанським МРЕВ, між позивачем як покупцем та відповідачем як продавцем. Визнати за позивачем право власності на автомобіль марки «Volkswagen Passat» 1997 року випуску, кузов [NUMBER], д/н [NUMBER], зареєстрований 05.05.2007 року Лисичанським МРЕВ. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Представники позивача [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні підтвердили факти, викладені у позовній заяві, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, до суду надав письмову заяву, у якій просив справу розглядати за його відсутності, а рішення прийняти на розсуд суду. Вислухавши представників позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.ст. 57, 58 ЦПК України, належними доказами є будь-які фактичні дані, які містять інформацію щодо предмета доказування, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власність. Відповідно до ч. 1 та ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. З матеріалів справи вбачається, що згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого РЕВ МРВ м. Лисичанськ ДАІ ГУ-УМВС України 08 травня 2007 року, [PERSON] належить автомобіль марки «Volkswagen Passat» 1997 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER], д/н [NUMBER] (а.с. 6). Згідно з відповіддю Начальника Центра ДАІ 4405 м. Лисичанська від 27.08.2014 року вбачається, що згідно реєстраційно-облікових даних транспортних засобів Центра ДАІ 4405 м. Лисичанська, автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT, 1997 року випуску, номерний знак [NUMBER], зареєстрований за [PERSON], [INFO] (а.с. 29). Відповідно до ст. 1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. 21 жовтня 2010 року приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області [PERSON] на підставі усного договору доручення була посвідчена довіреність [PERSON], якою він уповноважив [PERSON], [PERSON], [PERSON], кожен з яких міг діяти незалежно один від одного, представляти його інтереси в органах нотаріату, органах ДАІ, комісіях або в будь-яких інших підприємствах, організаціях незалежно від їх підпорядкування і форми власності з усіх без винятку питань, пов'язаних з належним йому автомобілем марки «Volkswagen Passat» 1997 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER], д/н [NUMBER]. Для чого надав їм право керувати, користуватися, а також розпоряджатися вказаним автомобілем - продати або здати в оренду за ціну та на умовах на їх розсуд. Довіреність була видана строком на десять років з правом передоручення та дійсна до 21 жовтня 2020 року (а.с. 36). На підставі усного договору доручення між сторонами 12 лютого 2013 року приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Луганської області [PERSON] була посвідчена довіреність [PERSON] від імені [PERSON], якою було уповноважено [PERSON] виконувати усі дії від імені [PERSON], зазначені в довіреності від 12.10.2010 року, посвідченої приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області [PERSON] в реєстрі за №2600. Довіреність видана без права передоручення на строк дії основної довіреності та дійсна до 21 жовтня 2020 року (а.с. 7). Відповідно до ч. 1 ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Відповідно до ч. 2 ст. 235 ЦК України, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відтак, сторони вчиняють два правочини - один удаваний, що покликаний маскувати волю осіб, а другий - прихований, від якого вони очікують правових наслідків. Аналогічний підхід має місце і в судовій практиці. Зокрема, в абз. 1 п. 25 Пленуму Верховного Суду України в пункті 20 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», передбачається, що за удаваним правочином сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. Отже, для визнання правочину удаваним слід установити, що обидві сторони договору усвідомлювали, що вони укладають саме удавану угоду та що їх дії направлені для досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди. На підставі усного договору доручення між сторонами 12 лютого 2013 року приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Луганської області [PERSON] була посвідчена довіреність [PERSON] від імені [PERSON], якою було уповноважено [PERSON] виконувати усі дії від імені [PERSON], зазначені в довіреності від 12.10.2010 року, посвідченої приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області [PERSON] в реєстрі за №2600. Довіреність видана без права передоручення на строк дії основної довіреності та дійсна до 21 жовтня 2020 року (а.с. 7). За своїм юридичним змістом доручення є договором про представництво, який є одностороннім і згідно з яким повірений зобов'язується діяти від імені довірителя та не вправі вчиняти дії щодо майна на власну користь. Крім того, із матеріалів справи вбачається, що спірний автомобіль відповідачем не був знятий з обліку в органах ДАІ у зв'язку із його відчуженням за процедурою, встановленою п.п.8, 40 Правил, залишався зареєстрованим за ним, доказів подання заяви останнім про зняття автомобіля з обліку і його огляд органами ДАІ, не надано. Не надходила така заява й від позивача який мав та має право на розпорядження вказаним транспортним засобом згідно довіреності від власника автомобіля. Таким чином, відсутні підстави вважати, що між позивачем, з однієї сторони, та відповідачем, при оформленні довіреності на спірний автомобіль мало місце укладення правочину, який за своїм змістом містив ознаки удаваного. За таких обставин, суд вважає, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання угоди удаваною та визнання договору договором купівлі-продажу не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed