Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до [PERSON] про захист права власності шляхом визнання особи такою що втратила право користування будинком. В позовній заяві зазначив, що він є власником будинку [ADDRESS]. В даному будинку зареєстрований він, [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] зареєстрована в будинку з 2004 року, однак не проживає в ньому з 2006 року. Реєстрація [PERSON] в будинку обмежує його в правах як власника нерухомості в частині користування майном, оскільки у нього є намір оформити субсидію на опалення на опалювальний сезон 2018-2019 року. Тому, він звернувся в суд та просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування будинком. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву згідно якої просив справу розглянути в його відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує . Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась. Зважаючи на те, що поштова кореспонденція направлялась відповідачу за зареєстрованою адресою місця проживання, суд вважає, що судовий виклик вручено відповідачу належним чином. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного ним приміщення або обмежений у праві користуватись жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутніми з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовженим наймачем, а в разі спору судом. Частиною 1 статті 64 ЖК України визначено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї (ч. ч. 2, 3 ст. 64 ЖК України). Відповідно до ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Згідно роз'яснення Пленуму Верховного Суду України в п. 10 постанови № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового Кодексу України) необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Судом встановлено, що в будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується відомостями з копії домової книги. З копії договору купівлі-продажу житлового будинку посвідченого приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Вінницької області 12.11.2016 року вбачається, що [PERSON] продала [PERSON] будинок [ADDRESS]. З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №72939488 від 12.11.2016 року вбачається, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS]. Також, з письмових пояснень свідків: [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON] не проживає в буд.[ADDRESS] з 2004 року. Власником даного будинку є [PERSON]. За змістом ст. 16 ЦК України особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Тому суд вважає, що [PERSON], як користувач майна, має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування майном шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Такий висновок суду повністю узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в постанові від 16.01.2012 року по справі № 6-57цс11. Відповідно до вказаного рішення Верховного Суду України, зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] була зареєстрована в [ADDRESS]. Однак вона втратила право користування цим житлом, так як була відсутня понад шість місяців. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] будучи зареєстрованою в належному позивачу будинку, тривалий час не проживає в ньому, а тому обмежує право позивача на користування даним будинком. При цьому судом не встановлено жодних поважних причин, які б перешкоджали [PERSON] користуватись будинком. Виходячи із наведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню. Оскільки рішення ухвалено на користь позивача, то судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved