Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, мотивуючи позовні вимоги тим, що 24.09.2014 до Могилів-Подільського МР УМВС України у Вінницькій області надійшло повідомлення від відповідача про викрадення з її будинку болгарки марки «ДВТ-150» зеленого кольору та перфоратору марки «Буран». Під час досудового розслідування відповідач зазначила, що зі слів своїх сусідів знає, що позивач часто перебував на території її садиби, де зокрема збирав горіхи. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 30 вересня 2014 року надано дозвіл на проведення обшуку у будинку та інших господарських прибудовах за місцем проживання позивача з метою відшукання і вилучення викрадених у [PERSON] болгарки марки «ДВТ-150» та перфоратора марки «Буран», за результатами проведення якого не підтвердилися факти викрадення позивачем майна у відповідача. Відтак, наведені відповідачем факти не відповідають дійсності, зачіпають честь, гідність та ділову репутацію позивача в громадській думці і в очах колективу, в якому він працює. Позивач просить суд постановити рішення, яким зобов'язати відповідача вибачитися у нього при свідках за приниження честі та гідності та за розповсюдження відомостей, які не відповідають дійсності, а також стягнути з відповідача 10000,00 грн. моральної шкоди та понесені ним судові витрати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позові, просив позов задовольнити. Підтвердив, що саме дії відповідача, які полягають у тому, що під час допиту її як свідка по кримінальному провадженню щодо здійснення крадіжки у належному їй будинку, вона повідомила, що зі слів сусідів їй відомо, що в день скоєння крадіжки позивача бачили на подвір'ї її будинку, що в подальшому стало підставою для проведення обшуку за місцем проживання позивача, за результатами якого його причетність до здійснення крадіжки у будинку позивача не підтвердилась, є підставою для задоволення позову. Вважає, що така інформація характеризує його як злочинця, особу, що порушує закон, що породило негативне та упереджене ставлення до нього з боку осіб, які його знають та які з ним працюють. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, проти позову заперечила з підстав зазначених в письмових запереченнях, просила суд розгляд справи проводити за її відсутності (а.с. 19). Судом встановлено, що 24.09.2014 [PERSON] звернулась до Могилів-Подільського МВ УМВС України з повідомленням про те, що в ніч з 23.09.2014 на 24.09.2014 невідомі особи проникли до її будинку по [ADDRESS], в якому на даний час проводяться ремонтні роботи та викрали болгарку та перфоратор, що підтверджується протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (а.с. 27). Згідно витягу з ЄРДР за вказаною заявою відповідача внесено відомості до реєстру та розпочато кримінальне провадження № 12014020220000668 (а.с. 26). 29.09.2014, в рамках розслідування вказаного кримінального провадження, будучи допитаною як свідок, відповідач, зокрема, повідомила, що їй невідомо хто саме міг вчинити крадіжку, проте поспілкувавшись з сусідами, вони розповіли, що бачили на території її домоволодіння сусіда [PERSON], який часто заходив на територію, збирав горіхи. Особисто [PERSON] вона не знає, а тому сказати про нього нічого не може (а.с. 28). Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 30 вересня 2014 року надано дозвіл слідчому СВ Могилів-Подільського МВ УМВС України у Вінницькій області Ліщинському Д.О. на проведення обшуку один раз у будинку та інших господарських прибудовах за місцем проживання [PERSON] з метою відшукання і вилучення викрадених у [PERSON] болгарки марки «ДВТ-150» та перфоратора марки «Буран». Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, врахувавши письмові заперечення відповідача, дослідивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного суду України за № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначено, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей). Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України. У рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей) Конституційний Суд України прийшов до висновків, що звернення громадян до правоохоронного органу, що містять певні відомості про недодержання законів посадовими або службовими особами, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. Тому такі звернення не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам посадової чи службової особи правоохоронного органу. Водночас наявність у зверненнях до правоохоронного органу завідомо неправдивих відомостей тягне за собою дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Таким чином, дослідивши зміст протоколу допиту свідка [PERSON] та ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду від 30 вересня 2014 року в системному зв'язку з положеннями п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України за № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», суд приходить до висновку, що звернення відповідача з заявою до Могилів-Подільського МВ УМВС України з заявою про вчинення кримінального правопорушення є результатом реалізації відповідачем свого права, передбаченого ст. 40 Конституції України з метою їх перевірки уповноваженим на це законом органом, а надані нею пояснення під час допиту як свідка не містять інформацію, в якій відповідач стверджувала б про те, що саме позивач вчинив крадіжку інструменту з належного їй будинку, відтак, суд приходить до висновку, що такі дії відповідача не принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача. Крім того, позивач не надав суду жодних належних доказів про те, що звернення відповідача до правоохоронного органу з повідомленням про кримінальне правопорушення та показання, дані нею як свідком в рамках кримінального провадження відносно позивача містили завідомо неправдиві відомості щодо нього та що такі відомості стали відомі іншим особам. Також суд бере до уваги, що відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Верховного суду України за № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України. На підставі викладеного вище та

Outcome: dismissed