Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ПАТ «ІНГ БАНК УКРАЇНА», приватного виконавця виконавчого органу м. Києва Іванова А.В., треті особи - державне підприємство «Сетам», Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в м. Києві, про відновлення становища, яке існувало до порушення приватним виконавцем прав дитини та власника квартири реалізованої на електронних торгах. В позовній заяві позивач зазначає, що 14.02.2019р. приватний виконавець Іванов А.В. в ході здійснення виконавчого провадження 56903787 направив до ДП «Сетам» заявку на реалізацію арештованого майна позивача - квартири [ADDRESS] . Перший етап електронних торгів з примусової реалізації квартири відбувся 22.03.2019р., другий етап електронних торгів з примусової реалізації квартири відбувся 03.05.2019р., однак під час торгів квартира не була реалізована, а 14.06.2019р. відбувся третій етап електронних торгів з примусової реалізації квартири, під час якого квартира також не була реалізована. Згодом, АТ «ІНГ БАНК УКРАЇНА», як стягував у виконавчому провадженні виявив бажання залишити квартиру за собою в рахунок погашення частин боргу. 09.07.2019р. приватний виконавець Іванов А.В. склав акт №56903787/19 про реалізацію предмета іпотеки, на підставі якого банк зареєстрував за собою право власності на квартиру, однак, позивач вважає, що електронні торги з реалізації майна були проведені незаконно, посилаючись на те, що квартира до її примусової реалізації належала позивачу на праві приватної власності, що підтверджується договором дарування та позивач разом зі своєю родиною постійно в ній проживає та неповнолітній син позивача - [PERSON] та дружина [PERSON] зареєстровані в цій квартирі. На думку позивача, приватний виконавець при здійсненні примусової реалізації арештованої квартири, в якій зареєстроване місце проживання дитини, зобов`язаний попередньо отримати відповідний дозвіл від органів опіки, відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012р. та Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2831/5 від 29.09.2016р. Однак, приватний виконавець звернув стягнення на квартиру позивача та передав її на примусову реалізацію без спроби отримання зазначеного дозволу з органів опіки, враховуючи копію відповіді Служби з питань дітей та сім`ї Деснянського районної в м. Києві державної адміністрації. Крім того, позивач зазначає, що спірна квартира підпадає під дію мораторію та на неї не може бути звернено стягнення, оскільки п.1 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиту в іноземній валюті» передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави, згідно із статтею 4 ЗУ «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст.5 ЗУ «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позивальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника, за умови, що у позивальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. Також позивач зазначає, що Порядком реалізації арештованого майна передбачений вичерпний перелік даних, необхідних для легітимної заявки на реалізацію арештованого майна, в якому зазначено копія дозволу органів опіки та піклування або рішення суду, однак приватним виконавцем не надано до ДП «Сетам» відповідного дозволу від органів опіки. З огляду на викладені обставини, позивач просить відновити становище, яке існувало до порушення прав [PERSON] та його сина [PERSON] , шляхом визнання незаконним факту проведення електронних торгів з реалізації квартири [ADDRESS] , скасування реєстраційного запису про право власності та судові витрати покласти на відповідачів. Ухвалою суду від 02.10.2019р. відкрито провадження по справі та призначено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження. 05.11.2019р. до суду надійшли письмові пояснення представника ДП «Сетам» Ганчука Г.В., в яких представник зазначає, що позовна заява є необґрунтованою, оскільки малолітній син позивача народився [INFO] після укладенні договору іпотеки від 12.09.2008р., тому згоди від органу опіки та піклування на реалізацію квартир, що є предметом іпотеки отримувати непотрібно, а реалізація предмета іпотеки відбувалась в рамках виконавчого провадження 57285137, в якому стягувачем є саме ПАТ «ІНГ БАНК УКРАЇНА». Крім того, позивачем не надано доказів постійного проживання у спірній квартирі, оскільки наданий акт від 27.03.2019р. підписаний начальником ЖЕД-310 лише підтверджує, що позивач не використовує спірну квартиру як місце постійного проживання, оскільки наявність реєстрації за одною адресою і складений акт про проживання за іншою адресою свідчить про проживання у двох місця одночасно. 06.11.2019р. до суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача АТ «ІНГ БАНК УКРАЇНА», в якому зазначено, що відповідач не погоджується з міркуваннями позивача та заперечує проти позову. 06.11.2019р. до суду надійшов відзив на позовну заяву приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Іванова А.В., в якому останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] . Ухвалою суду від 20.02.2020р. в задоволенні клопотання представника АТ «ІНГ Банк Україна» про забезпечення судових витрат - відмовлено. Ухвалою суду від 20.02.2020р. закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті. 19.02.2020р. позивач [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовну заяву за викладеними в ній обставинами та просив задовольнити. Представник АТ «ІНГ БАНК УКРАЇНА» заперечував проти задоволення позову. Вислухавши пояснення представника позивача та представника банку, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. Відповідно до копії договору дарування від 12.01.2007р., [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.18,19 том 1). 12.09.2008р. між АБ «ІНГ Банк Україна» та [PERSON] був укладений Іпотечний договір (а.с.22-25 том 1) Відповідно до п.1 Іпотечного договору від 12.09.2008р., укладеного між АБ «ІНГ Банк Україна» та [PERSON] , іпотека за цим договором забезпечує вимогу іпотекодержателя (АБ «ІНГ Банк Україна»), що виплаває з договору іпотечного кредиту від 07.07.2008р. зі змінами і доповненнями, які можуть бути внесені в майбутньому до нього, укладеного між іпотеко держателем та іпотекодавцем, за умовами якого останній зобов`язаний іпотекодержателю до 29.06.2023р. повернути кредит в розмірі 200000,00 доларів США, сплатити відсотки за користування кредитом, а також неустойку у розмірі й у випадках, передбачених кредитним договором. Відповідно до умов кредитного договору надана сума за кредитом повертається в доларах США щомісячними платежами, що сплачуються у відповідну дату платежу, згідно з графіком платежів (Додаток 1 до Кредитного договору). Іпотекодавець сплачує іпотекодержателю відсотки за ставкою 5,0% річних. За рахунок предмета іпотеки іпотеко держатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням у повному обсязі, включаючи сплату відсотків, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовам Кредитного договору, а також всі інші вимоги, передбачені чинним законодавством. Пунктом 2 Іпотечного договору від 12.09.2008р. визначено, що предметом іпотеки є нерухоме майно - квартира [ADDRESS] . Відповідно до п. 4 Іпотечного договору від 12.09.2008р., іпотекодавець засвідчує, що за адресою майна проживає та є прописаним /зареєстрованим батько іпотеко держателя - [PERSON] , [INFO] , будь-яких інших осіб (в тому числі малолітніх, неповнолітніх), які б проживали та були б прописані/зареєстровані за адресою майна, мали б право на особистий сервітут, встановлений ст. 405 ЦК України, немає. На підставах, передбачених законами України, він має право відчужувати майно. На підставах, передбачених законодавчими актами України, на майно може бути звернене стягнення. Пунктом 6.4 Іпотечного договору від 12.09.2008р. передбачено, що іпотекодавець зобов`язаний, без письмової згоди іпотекодержателя не розпоряджатись майном у будь-який спосіб; не передавати майно в оренду та/або наступну іпотеку; не обтяжувати майно (зокрема не передавати в спільну діяльність, лізинг, оренду, найм, користування тощо); не проводити реконструкцію та передавання майна, не переводити його в нежитловий фонд або не вчиняти будь-які інші дії, наслідки яких є змінами правового статусу майна; не реєструвати право проживання та/або місцезнаходження в житловому приміщенні, що є предметом іпотеки за цим договором фізичних та юридичних осіб. Пунктом 11 Іпотечного договору від 12.09.2008р., визначено, що на майно може бути звернено стягнення іпотекодержателем у будь-який спосіб, передбачений законодавством за виключним вибором іпотекодержателя. Відповідно до копії рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28.01.2014р. по цивільній справі №755/2115/13-ц, з [PERSON] стягнуто на користь ПАТ «ІНГ Банк Україна» заборгованість за договором іпотечного кредиту від 07.07.2008р. в сумі 165138,28 доларів США, що за курсом НБУ станом на 01.02.2013р. складає 1319950,27 грн., пеню в розмірі 8186,86 грн. та судовий збір в розмірі 3441,00 грн. Вказане рішення набуло законної сили 24.06.2014р., що підтверджується встановленими обставинами, відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 07.10.2019р. (а.с.26-29, 143-151 том 1). Згідно наявної в матеріалах справи копії документів виконавчого провадження №56903787, встановлено наступне. 01.08.2018 року представник ПАТ «ІНГ Банк Україна» подав приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Іванову А.В. заяву про примусове виконання рішення суду разом з виконавчим листом №755/2115/13-ц виданим 20.03.2015р. Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] стягнуто на користь ПАТ «ІНГ Банк Україна» заборгованість за договором іпотечного кредиту від 07.07.2008р. в сумі 165138,28 доларів США, що за курсом НБУ станом на 01.02.2013р. складає 1319950,27 грн., пеню в розмірі 8186,86 грн. та судовий збір в розмірі 3441,00 грн. та платіжним дорученням про сплату авансового внеску від 26.07.208р. (а.с.100-104 том 2). 01.08.2018 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 56903787 (а.с.107-108 том 2). 01.08.2018 року приватний виконавець Іванов А.В. своєю постановою наклав арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику [PERSON] у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця 1464735,94грн. Рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень винесено 01.08.2018 року (а.с.110-116 том 2). Крім того, 01.08.2018р. приватним виконавцем Івановим А.В. здійснено перевірку нерухомого та рухомого майна боржника (а.с.117-140 том 2). При вказаній перевірці встановлено, що 11.06.2015 року [PERSON] була відчужена квартира [ADDRESS] на користь [PERSON] 20.11.2012 року [PERSON] була відчужена квартира [ADDRESS] на користь [PERSON] . Згідно наданих відомостей Деснянською районною в м. Києві державною адміністрацією від 10.08.2018р. встановлено, що станом на 10.08.2018р. в квартирі [ADDRESS] та квартирі [ADDRESS] ніхто не зареєстрований (а.с.147 том 2). Відповідно до листа Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 15.08.2018р., зазначено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані чотири особи: з 30.04.1992р. [PERSON] , [INFO] , з 25.09.2015р. [PERSON] , [INFO] , з 25.09.2015р. [PERSON] , [INFO] та з 25.09.2015р. [PERSON] , [INFO] (а.с.150 том 2). Згідно листа Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 03.04.2019р. станом на 28.03.2019р. [PERSON] не звертався до органу реєстрації місця проживання Дніпровської РДА, письмово не повідомляв про своє місце перебування (а.с.153 том 2). З державного реєстру виконавцем встановлено, що [PERSON] належить квартира [ADDRESS] , яка перебуває в іпотеці, іпотекодержатель - ПАТ «ІНГ Банк Україна». Згідно листа КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» дана квартира належить боржнику на праві власності на підставі Договору дарування від 12.01.2007 року (а.с.129-130 том 2). Відповідно до листа Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 27.03.2019р., протягом 2018-2019років до Служби у справах у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації звернень приватного виконавця Іванова А.В., інших фізичних або юридичних осіб щодо можливості реалізації квартири [ADDRESS] не надходило. Дозвіл органу опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації на реалізацію квартири [ADDRESS] , право користування якою має малолітній [PERSON] , [INFO] , не надавався (а.с.30 том 1). Відповідно до листа Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 11.06.2019р., начальник вказаної служби Васільєва О. просить зупинити електронні торги та провести виконавчі дії без порушення охоронюваних законом житлових прав малолітнього [PERSON] (а.с.31-32 том 1). Згідно акту від 27.03.2019р. затвердженого начальником ЖЕД-310, комісія у складі майстра технічної дільниці №3 ЖЕД-310 Мажори В.І., майстра технічної дільниці №2 ЖЕД-310 [PERSON] мешканців будинку [ADDRESS] [PERSON] , квартири [NUMBER] [PERSON] , згідно поданої заяви від 27.03.2019р. [PERSON] , який проживає - [ADDRESS] , склали акт про те, що [PERSON] [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] без реєстрації. Про що свідчать сусіди (а.с.33 том 1). При цьому, суд звертає увагу, що вказаним актом не встановлено проживання інших осіб в квартирі [ADDRESS] . Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 18 ЦПК України визначено, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Згідно ст.ст. 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців. Статтю З Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; виконавчих написів нотаріусів; посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. Разом із житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику. У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. Згідно статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення. Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. Частинами 1-3статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Частиною 5-6 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця. Згідно Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом міністерства юстиції України № 2831/5 від 29.09.2016 року, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, - копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду. Крім того, позивач [PERSON] стверджує, що спірна квартира підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Підпунктом 1 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» визначено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] скористався своїм правом, відповідно до ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» щодо оскарження дій приватного виконавця Іванова В.А. по виконавчому провадженні №56903787. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.06.2019р., яка залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 07.10.2019р., встановлено, що права неповнолітньої дитини, яку боржник зареєстрував в квартирі, що є предметом іпотеки, без згоди іпотекодержателя, в період виконання виконавцем виконавчих дій, не порушуються в результаті реалізації предмету іпотеки, оскільки дитина в даній квартирі не проживає, матір дитини має у власності житло. Крім того, вказаними судовими рішеннями встановлено, що квартира [ADDRESS] не підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed