Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Куйбишевського районного суду Запорізької області з позовом про стягнення з відповідача 50000 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди. В обґрунтуванні позовних вимоги [PERSON] зазначив, що в період проходження військової служби на території Афганістану в 1987 році він отримав вогнепальне осколкове поранення голови, лівої руки, лівої ноги, контузію головного мозку, які стали причиною його захворювання та визнаний інвалідом ІІ групи. Вказаним пошкодженням здоровя йому завдано моральну шкоду, яка полягає у порушенні нормальних життєвих звязків та позбавлення його можливості реалізовувати свої звички та бажання, що потягло за собою, постійне амбулаторне та стаціонарне лікування. Позивач постійно відчуває душевний дискомфорт, він не може продовжувати трудову діяльність на раніше встановленому рівні. З наведених підстав позивач, посилаючись на положення ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст. 23, 1167 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача 50000 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] до судового засідання не зявились надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю, зазначивши в заяві, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] до судового засідання не зявилась в друге, надала суду заяву в якій просила перенести розгляд справу на нищу дату у звязку зі складністю справи. Відповідно до ч.2 ст. 169 ЦПК України неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. Згідно до ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд за згодою позивача, розглядає справу на підставі наявних в ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення ст. 224 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене, а також положень ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності представника позивача. За відсутності сторін, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється, що відповідає положенню ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що [PERSON], [INFO], в період з 05 серпня 1986 року до 11 травня 1988 року проходив військову службу на території Афганістану, де велись бойові дії, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, є інвалідом ІІ групи згідно виписки з акту огляду МСЕК від 23 лютого 2016 року. Згідно виписки з акту огляду медико-соціальної експертної комісії до довідки серії АВ №0550970 від 23 лютого 2016 року, [PERSON] встановлено ІІ групу інвалідності, причиною інвалідності є поранення (контузія) та захворювання, пов'язане з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. У відповідності зі ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку. Центральна військово-лікарська комісія МО України встановила, що травма (контузія) поранення, отримані [PERSON] у 1987 році, були отримано так, при виконанні обовязків військової служби, що підтверджується копією протоколу № 4704 від 10 грудня 2015 року. Оскільки, встановлена позивачу група інвалідності є наслідком захворювання, пов'язаного з проходженням ним військової служби, суд вважає, що у позивача виникло право вимагати відшкодування моральної шкоди. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Відповідно до ст. 1167 ч.1 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно зі ст. 1168 ч.1 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач отримав поранення, які призвели до захворювання та встановлення інвалідності, під час проходження військової служби на території Демократичної Республіки Афганістан, де велись бойові дії, що призвело до фізичного болю та моральних страждань внаслідок ушкодження здоровя, він має право на відшкодування моральної шкоди відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст. 23, 1167 ЦК України. При визначені розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги наступне. Відповідно до ст. 23 ч.3 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно розясненням, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи глибину моральних та психічних страждань позивача внаслідок пошкодження здоровя, стан його здоровя на цей час, ступінь порушення нормальних життєвих звязків, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 50000 гривень, повністю задовольнивши позов. Вказана сума підлягає стягненню з Міністерства оброни України, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 2 ЦК України держава України є учасником цивільних відносин. Згідно зі ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про збройні сили України» Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Згідно зі ст. 23 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» фінансове забезпечення витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України. Таким чином, обовязок держави відшкодувати позивачеві завдану моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України як на уповноважений орган державного управління. Вказаний висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 жовтня 2014 року у справі № 3-86гс14, який згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обовязковим для суддів. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України судові витрати в сумі 640,00 грн. суд вважає за необхідне стягнути з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved