Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], про стягнення боргу за договором позики. У позові вказував, що 10.01.2014 року надав у позику подрузі його матері [PERSON] 40000,00 грн. на строк до 10.07.2014 року, про що остання власноручно написала розписку. Зазначав, що по закінченню вказаного в розписці строку повернення позики він в усній формі звернувся до відповідача про повернення коштів, однак вона відповіла, що у неї коштів немає, але при першій можливості поверне борг. Після цього неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути борг, але вона обіцяла повернути, як тільки буде мати можливість. З вказаного у розписці часу повернення коштів пройшло майже півтора роки, однак відповідач, крім обіцянок, не зробила жодних спроб для повернення боргу. Просив стягнути з [PERSON] на його користь 40000,00 грн. боргу за укладеним 10.01.2014 року договором позики. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, в адресованій заяві його представник [PERSON] просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, будучи належно повідомленою про місце, день та годину слухання справи, в адресованій суду заяві просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги визнає повністю. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом установлено, що 20.03.2015 року позивач [PERSON] надав у позику [PERSON] 40000,00 грн. (сорок тисяч гривень), які остання зобов'язалася повернути до 10.07.2014 року, що підтверджується розпискою останньої. Строк виконання зобов'язання настав, а [PERSON] грошей у сумі 40000,00 грн. не віддає, на неодноразові звернення зазначає, що у неї відсутні кошти. Відповідно до ст.60 ч.1 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином Судом установлено, що відповідач у встановлений у розписці строк не повернула позивачу грошові кошти, а тому позов щодо стягнення боргу підлягає задоволенню. Це підтверджено належними доказами, доказів протилежного відповідачем не надано. На підставі ст.ст.15, 16, 526, 530, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved