Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обгрунтовує тим, що він з 12.06.2014 перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] [INFO] у них народився син [PERSON] . Шлюбні відносини між ними поступово погіршились, в сім`ї виникали сварки та розбіжності думок і поглядів на сімейне життя, спроби примиритися закінчувалися черговою сваркою і на початку 2019 року відповідач зібрала свої речі та переїхала в інше місце проживання. За вказаних обставин позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе і суперечитиме його інтересам, а тому просить суд розірвати даний шлюб. В підготовче засідання сторони по справі не з`явились, однак попередньо через канцелярію суду подали письмові заяви про розгляд справи без їхньої участі, при цьому позивач [PERSON] в поданій заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує і просить задовольнити, на стягненні судових витрат з відповідача не наполягає, а відповідач [PERSON] поданій заяві зазначила, що позовні вимоги визнає, після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище « [PERSON] ». Також в своїх заявах просять ухвалити рішення з підготовчого засідання. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести підготовче засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думки сторін по справі, викладені у поданих до суду письмових заявах, вивчивши письмові докази по справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом установлено, що позивач по справі [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] зареєстрували шлюб 12 червня 2014 року у виконавчому комітеті Луко-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області, про що було складено актовий запис № 13, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 12.06.2014 (а.с. 3). [INFO] у сторін по справі народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.01.2015 (а.с. 4). Частиною 3 статті 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з позовною заявою, причиною розпаду сім`ї є постійне виникнення сварок та розбіжностей думок і поглядів на сімейне життя, що призвело до фактичного припинення подружніх стосунків протягом тривалого часу. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, проти чого не заперечує відповідач. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. З`ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, обставини, викладені у позові, визнання позову відповідачем, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб,суд вважає, що спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та негативно впливати на виховання і розвиток їхнього малолітнього сина, що має істотне значення, тому шлюб необхідно розірвати. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно з ст. 51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно з ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач [PERSON] бажає після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] », що відповідає вимогам ст. 113 СК України. За клопотанням позивача [PERSON] суд вважає залишити за останнім судові витрати по справі. На підставі викладеного та

Outcome: approved