Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовною заявою до ПАТ «Альфа-Банк» про розірвання договору банківського обслуговування. Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що 28.12.13р. між сторонами було укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, відповідно до умов якого позивачеві відкрито поточний рахунок у національній валюті та встановлено ліміт відновлювальної кредитної лінії у розмірі 5000,00 грн. У зв'язку з тим, що позивач проживає на тимчасово окупованій території, де відсутній фінансовий механізм для виконання зобов'язань за договором, останній просив суд розірвати договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. 24.11.14р. позивач звернувся до суду із заявою, в якій просив розглянути справу за його відсутності. ПАТ «Альфа-Банк», 10.10.14р. направило до суду заперечення проти позову, згідно яких просило відмовити [PERSON] у задоволенні позову, цивільну справу розглядати без участі представника (а.с. 25-26). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. 28.12.13р. між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (далі - Договір). Згідно додатку до Договору, позивачеві на момент підписання Договору було відкрито рахунок у валюті гриваня встановлено ліміт відновлювальної кредитної лінії у розмірі 5000,00 грн. Відповідно до п. 2.1 додатку до Договору, сторони обумовили, що ліміт відновлювальної кредитної лінії становить 75000,00 грн. Процентна ставка за користування коштами відновлювальної кредитної лінії складає 36% на торгові операції та операції зняття коштів (п. 2.2 додатку до Договору). Причиною спору на думку позивача, стала істотна зміна обставин, а саме його проживання на окупованій території. До правовідносин, що виникли між сторонами необхідно застосовувати норми Цивільного кодексу України та умови Договору. Згідно зі ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 628, ст. 629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, ст. 638 ЦК України - договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідні для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін, має бути досягнута згода. При укладенні Договору та додатку до нього [PERSON] був ознайомлений з усіма умовами, про що свідчить його особистий підпис, а тому він погодився з усіма його умовами, жодне з положень договору не оспорено, в установленому законом порядку недійсним не визнано. Судом встановлено, що відповідач, як позичальник, свої зобов'язання, передбачені Договором, не виконує, з посиланням на те, що проживає на тимчасово окупованій території. Статтею 651 ЦК України встановлено, що розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом, і що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Згідно ч. 2 ст. 652 ЦК України, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Так, загальновідомим є факт окупації Російською Федерацією території Автономної Республіки Крим, у зв'язку з чим 15 квітня 2014 р. Верховною Радою України було ухвалено Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території». Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, зокрема, на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини суд має враховувати положення ч. 2 ст. 652 ЦК України і виходити з того, що закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою цієї статті, при істотній зміні обставин. Таким чином, посилання позивача щодо неможливості виконання своїх зобов'язань за договором, у зв'язку з проживанням на тимчасового окупованій території не заслуговує на увагу, оскільки останній не позбавлений права здійснювати погашення заборгованості та процентів шляхом безготівкового перерахування відповідних грошових сум, здійснення грошового переказу, вносити плату через банки РФ з наступним переказом їх в ПАТ «Альфа-Банк». Враховуючи наведене, а також виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позов не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а тому задоволенню не підлягає. На підставі викладеного, п. 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст.ст. 6, 627, 628, 629, 651, 652 ЦК України,

Outcome: dismissed