Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у якому поставив питання про визнання за ним права власності на житловий будинок, що знаходиться в с.Луквиця по вул. Івана Франка, 3, Богородчанського району Івано-Франківської області, який є спадковим майном після смерті їх батька [PERSON], який помер 18.11.2011 року. До початку розгляду справи [PERSON] змінив свої вимоги і поставив питання про визнання за ним права власності на 1/3 частину згаданого житлового будинку. [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із зустрічним позовом про визнання з ними права власності по 1/3 за кожним у спадковому майні, яким є житловий будинок, що за життя належав їх батькові. В судовому засіданні [PERSON] заявлені вимоги у зміненому вигляді підтримав. Пояснив, що 18.11.2011 року в с.Луквиця помер їх батько [PERSON], який за життя був єдиним власником житлового будинку по вул. І.Франка, 3 в цьому ж селі. Будинок був побудований ним у 1986 році. Їх мати [PERSON] померла раніше 15.11.2007 року. На момент смерті батька з ним фактично проживали він [PERSON], а також неповнолітні [PERSON] та [PERSON]. Їх брат [PERSON], навесні 2011 року виїхав з с.Луквиця на заробітки у Російську Федерацію і з того часу відомостей про нього немає. Попри те, що він формально зареєстрований у будинку до цього часу, на час смерті батька він з ним не проживав. [PERSON], який теж формально зареєстрований за вказаною адресою, з 2003 року проживає разом з своєю сімєю у м.Буськ Буського району Львівської області і на момент смерті батька також не проживав з ним. Тому такими, що прийняли спадщину фактом спільного проживання зі спадкодавцем є лише він, [PERSON] та [PERSON]. Тому поставив питання про визнання за ним права власності на 1/3 частину успадкованого житлового будинку. Заявлені вимоги [PERSON] та [PERSON] про визнання за кожним з них права власності по 1/3 частині житлового будинку визнав. Представник [PERSON] та [PERSON] [PERSON] заявлені ними вимоги підтримала, позовні вимоги [PERSON] визнала. Вказала, що сторони намагались оформити свої спадкові права шляхом звернення до нотаріальної контори з заявою про видачу їм свідоцтва про право власності на спадкове майно. Однак, постановою державного нотаріуса Богородчанської районної державної нотаріальної контори [PERSON] від 15.06.2016 року їм відмовлено у оформленні їх спадкових прав у звязку з тим, що правовстановлюючих документів, які би підтверджували право власності [PERSON] на житловий будинок немає, бо спадкодавець за життя не зареєстрував своє право власності у встановленому порядку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, до матеріалів справи долучена нотаріально засвідчена ним заява у якій він заявив про відмову від оформлення спадкових прав після смерті батька [PERSON] [PERSON] в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку шляхом поміщення оголошення в засобах масової інформації. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які подані у розпорядження суду, зясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] та зустрічні позови [PERSON] та [PERSON] слід задовольнити. Судом встановлено, що [PERSON], який помер 18.11.2011 року в с.Луквиця Богородчанського району за життя був власником житлового будинку, що розташований у цьому селі по вул. І.Франка, 3. Вказане підтверджується даними погосподарських книг Луквицької сільської ради, які до 1992 року визнавались актами органів влади, що підтверджують право приватної власності. Відповідно до ст.1261 ЦК України позивачі та відповідачі, які діти [PERSON] є спадкоємцями першої черги. Разом з тим, спадкоємцями, які прийняли спадщину відповідно до ст. 1268 ЦК України є [PERSON], який був зареєстрований і проживав з батьком в одному будинку на момент його смерті, а також неповнолітні на день смерті батька [PERSON] та [PERSON]. Тому вони вважаються такими, що прийняли спадкове майно. [PERSON], [PERSON], попри те, що формально зареєстровані у будинку, не можуть вважатись такими, що прийняли спадщину, оскільки [PERSON] не проживав у даному господарстві з 2003 року, а [PERSON] з весни 2011 року. З заявами до нотаріальної контори про прийняття спадщини ці відповідачі не зверталися. В зв'язку з тим, що правовстановлюючі документи на будинок спадкодавцем за життя належно не оформлені, свідоцтво про право власності на житловий будинок позивачі в державній нотаріальній конторі отримати не можуть. Відповідно до представленого технічного паспорту на будинковолодіння, житловий будинок збудований відповідно до вимог будівельних норм і правил. Луквицькою сільською радою у погосподарській книзі №0187-1 відкрите господарський двір, земельна ділянка розміром 0,07 га виділялась для будівництва у встановленому порядку. У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на нерухомість у відповідності до ст.182 ЦК України підлягає державній реєстрації. Враховуючи наведене, суд вважає, що за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] може бути визнано право власності по 1/3 частині за кожним на житловий будинок по вул. Івана Франка, 3 в с. Луквиця Богородчанського району Івано-Франківської області. На підставі викладеного,

Outcome: approved