Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 22.02.2012 року позичив відповідачу 20 000 грн., які останній зобов'язався повернути в строк до 31.03.2012 року, однак до цього часу борг не повернув. В зв'язку з викладеними обставинами позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, уточнивши свої позовні вимоги (а.с. 13 - 14) та просив стягнути з відповідача отримані ним кошти, а також 3 % річних від простроченої суми та інфляційні нарахування в розмірі, встановленому на час винесення рішення. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутність, в разі неявки відповідача просить винести заочне рішення та позовні вимоги задовольнити, стягнути з відповідача суму боргу, яка станом на 28.10.2014 року становить 24 686, 85 грн., де 20 000 грн. - сума позики, 1 546, 85 грн. - 3 % річних від простороченої суми, та 3 140 грн. - інфляційне збільшення суми боргу, згідно наданих ним розрахунків складових суми боргу (а.с. 27 - 29). Відповідач двічі в судові засідання не з'явився, хоча про час і місце судового розгляду повідомлений судом належним чином, що підтверджують матеріали справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Так, матеріалами справи доведено, що 22.02.2012 року [PERSON], відповідач по справі, позичив у [PERSON], позивача по справі, 20 000 грн., які зобов'язався повернути в строк до 31.03.2012 року, що підтверджується копією відповідної розписки (а.с. 4). Проте дані кошти за твердженням позивача, яке відповідачем спростовано не було, боржником повернуті не були. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. З огляду на відносини, які склалися між сторонами, між ними було укладено договір позики, так як позивач передав відповідачу у власність грошові кошти, а відповідач зобов'язався їх повернути в тій же сумі, що відповідає ст. 1046 ЦК України. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Що і було зроблено позивачем. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст. 526, 530, 623, 624, 625 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений у ньому строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки, в тому числі з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 28-29), крім основної суми боргу відповідач заборгував позивачу 3 140 грн. - на відшкодування суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, та 1 546, 85 грн. - три відсотки річних від простроченої суми, що відповідає ст. 625 ЦК України. Тому вимога позивача про стягнення заявленого боргу з відповідача [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути понесені позивачем судові витрати, які підтвердженні документально, а саме відповідною квитанцією, на суму 243, 60 грн., та з урахуванням збільшення суми задоволених позовних вимог на час винесення рішення, з відповідача слід стягнути решту суми судового збору, який загалом виходячи із суми задоволених позовних вимог складає 246, 86 грн., тобто 3, 26 грн. в дохід держави.

Outcome: approved