Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON], третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], приватне сільськогосподарське підприємство «Альфа - Агро», про визнання правочину недійсним. Свої вимоги обґрунтовує наступним. На початку 2010 року позивач [PERSON] познайомився з відповідачем [PERSON] через оголошення у районній газеті «Рідний край», де останній дав оголошення про продаж комбайна Джон Дір - 9500. Оскільки на той час позивач мав намір придбати у власність комбайн такої марки, він зателефонував відповідачу та призначив зустріч, однак сторони не домовилися щодо вартості комбайну. Пізніше, у травні 2010 року, позивачу зателефонував відповідач та запропонував відремонтувати його комбайн, який він так і не продав та працювати на ньому комбайнером, пообіцявши при цьому надати всі необхідні запчастини для ремонту комбайна, заплатити за ремонт комбайна та оплатити роботу по збиранню вражаю у розмірі 35 грн. за 1 га площі, на що позивач дав свою згоду. Останній разом із сином відігнали комбайн до себе, відремонтували його повністю та почали працювати на ньому. При цьому, з обіцяних запчастин, відповідач надав лише 2 підшипника, 2 сальника, верхній ват накладної камери, цепки транспортера, бичі, повітряні фільтра, 5 літрів машинного масла. Інші запчастини відповідач не надав лише сказав, що купити їх він не може, оскільки у нього немає грошей для цього та запропонував позивачу всі інші необхідні для ремонту запчастини купити за свій рахунок, а він, при находжені до нього грошей, компенсує їх вартість, на що позивач погодився. Після збирання ранніх зернових на вказаних відповідачем площах, які складалися з орендованих ним земель та земель власних паїв, відповідач з ним так і не розрахувався. По закінченню 2010 року позивач поставив комбайн відповідача на базі в селі Велика Білозерка і у 2011 році знову повернувся до розмови з відповідачем щодо купівлі у нього комбайна, бо знову побачив оголошення в інтернеті про продаж відповідачем вищезазначеного комбайна. Однак відповідач зазначив, що він ще нічого не вирішив. Після цього, приблизно в травні 2011 року, відповідач знову звернувся до позивача з пропозицією попрацювати на його комбайні за умови, що помічником комбайнера у нього буде [PERSON], а доходи від використання комбайна сторони будуть ділити навпіл, в рахунок невиплаченої позивачу відповідачем заробітної платні. Також відповідач запропонував ділити навпіл і витрати пов'язані з ремонтом комбайна. На вказану пропозицію позивач погодився. Однак, в подальшому, відповідач знову не здійснив розрахунок ані за ремонт комбайна ані за прибирання ранніх зернових культур ані за прибирання пізніх технічних культур. Згодом комбайн знову зламався, оскільки на його ремонт грошей вже не було, комбайн так і простояв весь 2012 рік у дворі позивача. Відповідач весь цей час його не забирав. Стан комбайна був дуже кепський, тому 27.04.2013 року відповідач погодився на пропозицію позивача стосовно покупки у нього комбайна за 280000 грн. [PERSON] запропонував, щоб уникнути додаткових витрат на укладання договору купівлі - продажу, укласти з ним договір позики грошових коштів і позивач погодився на вказану пропозицію. 22.05.2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів, який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] На час підписання цього договору ніякі грошові кошти ані в розмірі 280000 грн. ані у будь-якому іншому розмірі, як це передбачено п.п. 1, 2 Договору, відповідачем [PERSON] не передавалися, оскільки це був удаваний договір, а фактично сторони укладали договір купівлі-продажу майна. Після укладення вказаного договору, [PERSON] звернувся до директора ПСП «Альфа - Агро» у смт. Чаплинка, Херсонської області, оскільки там знаходився на обліку комбайн, для перереєстрації його на себе, де він і дізнався про те, що [PERSON] винен директору підприємства кошти за технічний огляд комбайна за п'ять років, але відповідач попередив його, що позивач сплатить йому всі ці кошти, тому після того як він повернеться з м. Київ, [PERSON] зможе під'їхати до нього і після оплати техогляду за п'ять років, зняти з обліку та переоформити комбайн на себе. Зателефонувавши 26.05.2013 року директору ПСП «Альфа - Агро», позивач дізнався, що 24.05.2013 року відповідач самостійно зняв комбайн з реєстрації. Пізніше позивачу стало відомо, що [PERSON] лише за два дні до підписання договору позики купив вказаний комбайн у ПСП «Альфа - Агро», при цьому відповідач не зареєстрував комбайн в державний інспекції сільського господарства. Тобто [PERSON] на час укладання правочину не був власником цього комбайна. На цей час позивач не може зареєструвати на своє ім'я комбайн Джон Дір 9500, не може користуватися ним, як своєю власністю та при цьому є винним відповідачу, на підставі удаваного договору позики, значну суму грошових коштів. З цього приводу [PERSON] звертався до правоохоронних органі із заявою про внесення відомостей про злочин до ЄРДР та притягнення до відповідальності відповідача за незаконні шахрайські дії шляхом обману та зловживанням довірою. На цей час у слідчого СВ Кам'янсько - Дніпровського РВ ГУМВС України в Запорізькій області Корж Т.А. знаходяться матеріали кримінального провадження № 12013080260001166 за фактом вчинення [PERSON] шахрайських дій відносно [PERSON] З огляду на вищевикладене, просить суд визнати удаваний договір позики грошових коштів від 22.05.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] та фактично укладений під впливом обману, договір купівлі-продажу комбайна Джон Дір - 9500 (с жаткою 922, ліфтерами для прибирання соняшника та транспортний візок), 1996 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], заводський номер [NUMBER], двигун [NUMBER] з додатковим обладнанням: жатка ВISO Integral CX 100, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], заводський номер [NUMBER], жатка марки 925 F 1996 реєстраційний номер [NUMBER], заводський номер [NUMBER] недійсним, встановивши нікчемність даних правочинів, а також стягнути судові витрати. Не погоджуючись з первісним позовом, [PERSON] подав зустрічну позовну заяву до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, свої вимоги обґрунтовує тим, що 22 травня 2012 року [PERSON] взяв у нього у борг грошові кошти у розмірі 280000,00 гривень. Договір позики було посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1580. Окрім того, договір позики було укладено за згодою дружини [PERSON] - [PERSON], підпис на згоді якої теж було засвідчено 22 травня 2013 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1579. Свої зобов'язання по договору позики стосовно передачі [PERSON] грошових коштів [PERSON] виконав. Після отримання грошових коштів, [PERSON] поставив свій підпис в договорі. Відповідач взяв на себе обов'язок повернути грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем, без сплати будь-яких процентів згідно умов договору позики грошових коштів в наступному порядку: 150000 гривень у строк до 01 вересня 2013 року, 130000 гривень у строк до 01 грудня 2013 року. За цей час відповідач борг не сплатив. На цей час сума боргу становить 280000 гривень. З огляду на вищевикладене, просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму коштів у розмірі 280000,00 грн. в рахунок погашення суми боргу згідно договору позики грошових коштів від 22 травня 2013 року, посвідченого посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1580 та 253 грн. 15 коп. - 3% річних від простроченої суми, а всього 280253 грн. 15 коп. У судове засідання, 30.03.2014 року, позивач за первісним позовом [PERSON] не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Однак, під час минулих судових засідань, позивач [PERSON] первісний позов підтримав, надав суду пояснення аналогічні викладеним у позові, проти зустрічного позову заперечував у повному обсязі. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] у судове засідання, призначене на 30.04.2014 року, не з'явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Під час минулих судових засідань представник [PERSON] первісний позов підтримала з підстав, викладених у ньому, проти зустрічного позову заперечувала у повному обсязі, зазначаючи, що ніяких грошей [PERSON] від [PERSON] не отримував, оскільки вказаний договір позики був удаваний, а фактично сторони укладали договір купівлі - продажу комбайна. Відповідач за первісним позовом [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у встановленому законом порядку, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та допуск до участі у справі його представника - [PERSON], зазначивши при цьому, що позов [PERSON] не визнає у повному обсязі, на задоволенні зустрічного позову наполягає у повному обсязі. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] у судове засідання 30.04.2014 року не з'явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення первісного позову заперечує, зустрічний позов підтримує у повному обсязі. Під час минулих судових засідань представник відповідача за первісним позовом пояснила наступне, що влітку 2008 року [PERSON] познайомився з керівником приватного СГП «Альфа-Арго», який в наступному запропонував придбати у нього комбайн Джондир 9600. Домовившись про ціну, сторони також обговорили інші умови договору купівлі - продажу комбайну. Через деякий час сторони фактично здійснили угоду, [PERSON] забрав комбайн до себе, заплатив майже всю суму грошових коштів за нього, а переоформлення домовились здійснити після виплати мною всієї суми. [PERSON] зайнявся ремонтом цього комбайну та почав його експлуатувати. В 2010 році до нього звернувся незнайомий чоловік, який представився [PERSON] і запитав чи не продає він комбайн та його вартість. [PERSON] відразу відмовився від продажу комбайну, оскільки, він ще не був його власником, а, крім того, не мав наміру його продавати, оскільки на ньому заробляв кошти для свого прожиття. При цьому, [PERSON] зазначив, що грошей у нього не має, а він пропонує взяти комбайн в оренду, а після того, як він заробить на ньому гроші, він буде розмовляти щодо його купівлі. В подальшому [PERSON] погодився продати [PERSON] комбайн, обумовивши при цьому, що в рахунок того, що [PERSON] використовує цей комбайн, він підготовляє його до уборки за власний рахунок, обробляє площі [PERSON] безкоштовно, обробляє свої площі, а коли будуть інші клієнти, зацікавлені в уборці, то грошові кошти підуть, в першу чергу, на закупівлю запасних запчастин, потім [PERSON] в залежності від кількості виконаної роботи для сторонніх людей, а та частина, яка залишиться, піде [PERSON] за виконану роботу. Домовившись про це, сторонами був складений акт приймання передачі, а [PERSON] комбайн до себе додому. 2010 рік [PERSON] здійснював збирання врожаю цим комбайном таким чином, як сторони домовились. В 2011 році [PERSON] висловив своє незадоволення відсутністю прибутку в 2010 році, але [PERSON] аргументував тим, що всі гроші він вимушений був витрачати на придбання запасних частин для комбайна, які він вже поміняв і в цьому році комбайн буде приносити прибуток. Однак, не було прибутку і в 2011 році. Відразу після того, як закінчилась уборка врожаю та з'ясувалась відсутність прибутку [PERSON], він забрав комбайн у позивача і залишив його у себе вдома. При цьому, протягом всього цього часу, він давав оголошення в газеті, через мережу Інтернету про продаж цього комбайну та намагався його продати. Весною 2012 року [PERSON] знову неодноразово став їздити до [PERSON] та вговорювати співпрацювати з ним на тих же самих умовах, на що отримав згоду. [PERSON] забрав комбайн до себе додому. Однак, на вказаному комбайні [PERSON] не працював, він стояв у нього у дворі. Коли [PERSON] подзвонив до [PERSON], останній запропонував забрати комбайн, оскільки він не вспіває комбайнами працювати на двох комбайнах, оскільки купив вже і собі комбайн, а йому ще треба віддавати гроші за куплений комбайн. Крім того, пояснив, що з комбайну, який надавав йому [PERSON] для користування він зняв та переставив на свій комбайн суттєві деталі,тому комбайн взагалі був непридатний для транспортування. Крім того, [PERSON] запропонував позичити йому гроші для того, щоб він відремонтував комбайн. 22 травня 2013 року [PERSON] надав у борг грошові кошти [PERSON], підтвердивши це нотаріально посвідченим договором. Третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій просить суд слухання справи проводити за її відсутності, а також надала письмові пояснення, згідно яких 22.05.2013 року до неї звернулися позивач та відповідач для оформлення договору позики грошових коштів. Вказаний договір грошових коштів був оформлений нотаріусом належним чином, у відповідності до діючого законодавства України та зареєстрований в реєстрі № 1586. Однак, ніякої передачі грошових коштів в приміщенні нотаріальної контори у присутності нотаріуса не здійснювалося. Крім того, зазначила, що перевірка наявності чи відсутності грошових коштів та їх передача не входить до компетенції нотаріуса. Представник третьої особи ПСП «Альфа - Агро» в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, жодних заяв та клопотань на адресу суду не надходило. У зв'язку вищевикладеним, на підставі ст. 197 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 22 травня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики грошових коштів, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] (а.с. 80). Відповідно до пункту 1 зазначеного Договору [PERSON] (позикодавець) передає у власність [PERSON] (позичальник) грошові кошти у сумі 280000 грн., а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів на умовах, визначених цим договором. Відповідно до пункту 2 договору позики грошові кошти, які є предметом цього договору, передані позикодавцем та одержані позичальником одночасно із підписанням цього договору, укладання цього договору є доказом такої передачі. Згідно з пунктом 3 договору позики проценти за весь час фактичного користування грошовими коштами не нараховуються та не сплачуються. Відповідно до пункту 4 договору позики позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) без сплати будь-яких процентів згідно умов цього договору в наступному порядку: сума 150 000 грн. у строк до 01 вересня 2013 року та сума 130 000 грн. у строк до 01 грудня 2013 року. Відповідно до пункту 7 договору позики якщо позичальник своєчасно не поверне позикодавцю суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно статті 625 Цивільного кодексу України, тобто несплачену у строк суму основного боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми. Згідно з пунктом 10 договору позики цей договір укладено за згодою дружини [PERSON] - [PERSON], підпис на якій засвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] 22.05.2013 р. за реєстровим № 1579. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. При цьому, відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Позивачем за первісним позовом заявлено вимогу про визнання договору позики грошових коштів від 22.05.2013 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], удаваним, тобто таким, що укладено з метою приховати інший правочин - договір купівлі продажу комбайна Джон Дір - 9500 (з жаткою 922, ліфтерами для прибирання соняшника та транспортний візок), 1996 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], заводський номер [NUMBER], двигун [NUMBER] з додатковим обладнанням: жатка BISO Integral CX 100, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], заводський номер [NUMBER], жатка марки 925 F 1996 реєстраційний номер [NUMBER], заводський номер [NUMBER], і про визнання, в свою чергу цього договору купівлі-продажу недійсним, як такого, що укладений під впливом обману, встановивши нікчемність даних правочинів. Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Як зазначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення (пункт 20). За удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК України, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний (пункт 25). Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позивачем за первісним позовом не надано суду належних доказів того, що укладений між ним та відповідачем за первісним позовом договір позики грошових коштів якимось чином пов'язаний із правовідносинами щодо купівлі-продажу комбайна. Наявні у матеріалах справах копії видаткових накладних (а.с. 120-136), на які посилається позивач за первісним позовом, свідчать лише про придбання ним певних запасних частин, але жодним чином не свідчить про обов'язок відповідача за первісним позовом передати у власність позивача за первісним позовом комбайн. Також у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачем за первісним позовом було вчинено будь-які умисні діяння щодо введення позивача за первісним позовом в оману стосовно обставин, які впливали на укладення між ними правочину. Натомість доводи позивача за первісним позовом спростовуються самим текстом зазначеного Договору позики грошових коштів від 22.05.2013 року, який було підписано позивачем за первісним позовом, нотаріально посвідчено, а крім того, укладено з відома та за згодою дружини позивача за первісним позовом - [PERSON] Отже, підстави для задоволення первісного позову відсутні, у зв'язку з чим у його задоволенні має бути відмовлено. Стосовно вимог зустрічного позову суд виходить з такого. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки строк виконання відповідачем за зустрічним позовом - [PERSON] зобов'язань щодо повернення позики сплив і доказів повернення позики відповідач за зустрічним позовом суду не надав, вимоги позивача за зустрічним позовом про стягнення з [PERSON] суми позики та 3% річних від простроченої суми позики є обґрунтованими. Таким чином, відповідач за зустрічним позовом зобов'язаний повернути позивачеві за зустрічним позовом суму позики у розмірі 280 000 грн. Крім того, згідно з наданим позивачем за зустрічним позовом розрахунком, з яким суд погоджується, сума 3% річних, яку відповідно до ст.ст. 625, 1049 ЦК України, зобов'язаний сплатити відповідач за зустрічним позовом, станом на 11.12.2013 склала 253,15 грн. Отже, загальний розмір заборгованості відповідача за зустрічним позовом складає 280253,15 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved