Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме встановлення фактів того, що [PERSON], який помер 20 квітня 1979 року, та [PERSON], який помер 07 липня 1978 року, були рідними братами; що в актовому записі № 803 від 25 червня 1952 року про народження [PERSON] допущено неправильність запису «українець» замість «поляк» в графі щодо національності батька [PERSON]; що в актовому записі № 18 від 31 липня 1950 року про шлюб [PERSON] допущено неправильність запису «українець» замість «поляк» в графі щодо національності чоловіка [PERSON]; що в актовому записі № 153 від 14 травня 1956 року про народження [PERSON] допущено неправильність запису «українець» замість «поляк» в графі щодо національності батька [PERSON]; що в актовому записі № 75 від 23 квітня 1977 року про шлюб [PERSON] допущено неправильність запису «українець» замість «поляк» в графі щодо національності чоловіка [PERSON]; що в актовому записі № 505 від 24 жовтня 1983 року про народження [PERSON] допущено неправильність запису «українець» замість «поляк» в графі щодо національності батька [PERSON]. Заява обґрунтована тим, що 25 червня 1952 року народився батько заявника [PERSON]. 08 вересня 1922 року народився рідний брат [PERSON] [PERSON], актовий запис про народження якого не зберігся. Згідно Запису акта про смерть [PERSON], за національністю поляк, помер 20 квітня 1979 року. Разом з тим, у звязку із неналежним рівнем ведення актів цивільного стану та складною націоналістичною ситуацією тих років під час здійснення Запису акта про народження [PERSON] його національність помилково вказано «українець». Внаслідок подальшого помилкового внесення відомостей до різних актових записів національність заявника [PERSON], його батька [PERSON] та його сина [PERSON] також невірно зазначені як «українець». Дані обставини унеможливлюють відновлення національності заявника та членів його сімї та позбавляють можливості підтримувати сімейні традиції, виховувати дітей в національному дусі. В судовому засіданні представник заявника адвокат [PERSON] заяву підтримала з підстав, викладених у ній, просила її задовольнити. Пояснила, що в 20 сторіччі на території колишнього СРСР мали місце війна, репресії, а тому втрачено багато документів, що підтверджують національність людей, в тому числі заявника та його рідних. В їхній сімї трапилась біда, члена родини було репресовано за сповідування польських традицій та визнання своєї національності, що також стало підставою того, що в подальшому члени цієї сімї в післявоєнні роки зазначали свою національність як українці. На даний час відпала необхідність захищати своїх нащадків від репресій, а тому заявник бажає відновити свою національність, що неможливо без встановлення даних юридичних фактів. Представники заінтересованих осіб в судове засідання не зявились. Подали до суду заяви, в яких просять розгляд справи провести у їх відсутність. Свідок [PERSON] суду показала, що є дружиною заявника, з яким зареєструвала шлюб в 1977 році. Вона знала батька заявника [PERSON] та його рідного брата [PERSON]. Вони дружили сімями та спілкувались. Усі рідні її чоловіка відвідували костьол та були католицького віросповідання, підтримували католицькі традиції. Батьки [PERSON] та [PERSON] поховані на польському кладовищі, оскільки були за національністю поляками. Батько її чоловіка, [PERSON], розмовляв польською мовою, з Польщі до нього приїжджали родичі. Однак про дані обставини вони нікому з чужих не розповідали, оскільки раніше їхній дядько був репресований за відвідування католицького храму. Пояснила, що їхній з заявником син [PERSON] також хрещений ксьондзом, відвідує костьол, знає польську мову. Після смерті бабусі у них вдома залишилось багато книжок на польській мові, які зараз читають син та онука. Вислухавши пояснення представника заявника, покази свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 256 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Частина 2 ст. 256 ЦПК України визначає, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 № 12 «Про практику розгляду судами справ щодо встановлення неправильності запису в актах громадянського стану» при розгляді справ про встановлення неправильності в актовому записі про народження суди мають враховувати, що він зокрема повинен містити відомості про національність і громадянство батьків, а якщо їх не було внесено актовий запис має бути доповнено. Питання щодо встановлення неправильності в актовому записі про народження, зокрема, щодо доповнення відомостей про національність чи громадянство батьків суд вирішує на підставі письмових (архівних матеріалів; відомостей, які містяться в паспорті; довідок з місця роботи, навчання, проживання; військових, профспілкових, інших посвідчень тощо) та інших доказів, що з достовірністю підтверджують заявлену вимогу. Згідно копії архівної довідки від 21.07.2016 № 07-2701/7 у метричній книзі про народження громадян по римсько-католицькому костьолу м-ка Тиврів за 1892 рік є запис № 33 за 12 травня 1892 року про хрещення сина [PERSON], який народився 07 травня 1892 року в с. Шершні (а.с. 13). Також 08 вересня 1896 року зроблено запис про хрещення сина [PERSON], який народився 08 серпня 1896 року в с. Шершні, що підтверджується копією архівної довідки від 21.07.2016 № 07-2700/7 (а.с. 12). Батьками дітей записані Матеуш та Михалина із Биховських [PERSON]. Відповідно копії архівної довідки від 21.07.2016 № 07-294/5 у документах колишнього УКДБ у Вінницькій області є слідча справа за 1933 рік на [PERSON], [INFO], поляка за національністю, уродженця [INFO] теп. Тиврівського району Вінницької області, засудженого до 3 років концтабору (а.с 15). Згідно Запису акта про народження № 803 від 25 червня 1952 року батьком [PERSON] [PERSON], [INFO], є [PERSON], за національністю українець (а.с. 26). Як встановлено в судовому засіданні відомості про національність [PERSON] в Записі акта про народження його сина [PERSON] внесені внаслідок неналежного рівня ведення актів цивільного стану та складною націоналістичною ситуацією тих років. Зокрема, відповідно копії архівної довідки від 21.07.2016 № 07-294/5 у документах колишнього УКДБ у Вінницькій області є слідча справа за 1933 рік на рідного брата [PERSON] - [PERSON], [INFO], поляка за національністю, уродженця [INFO] теп. Тиврівського району Вінницької області, засудженого до 3 років концтабору (а.с 15). Разом з тим, [PERSON] мав рідного брата [PERSON], [INFO]. Згідно повідомлення державного архіву Вінницької області Книги актових записів про народження громадян по с. Шершні Тиврівського району Вінницької області за 1922 рік на зберіганні немає (а.с 17), внаслідок чого відновити Запис акта про народження [PERSON] неможливо. Однак в копії Запису акта про смерть № 115 від 20 квітня 1979 року вказано, що останній за національністю був поляком (а.с. 31). Факт того, що [PERSON] та [PERSON] були рідними братами, підтвердила допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] Крім цього, як встановлено судом, внаслідок подальшого помилкового внесення відомостей до різних актових записів національність заявника [PERSON], його батька [PERSON] та його сина [PERSON] також невірно зазначені як «українець», а саме: в Записі акта про шлюб № 18 від 31 липня 1950 року невірно вказано національність українець чоловіка [PERSON]; в Записі акта про народження № 153 від 14 травня 1956 року невірно вказано національність українець батька дитини [PERSON]; в Записі акта про укладення шлюбу № 75 від 23 квітня 1977 року невірно вказано національність українець чоловіка [PERSON]; в Записі акта про народження № 505 від 24 жовтня 1983 року невірно вказано національність українець батька дитини [PERSON]. Згідно ст. 11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України. В статті 1 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 01.02.1995, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин», встановлено, що захист національних меншин та прав і свобод осіб, які належать до цих меншин, є невідємною частиною міжнародного захисту прав людини і як такий є одним з напрямків міжнародного співробітництва. Стаття 3 Конвенції визначає, що кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у звязку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Згідно ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Аналізуючи зібрані в судовому засіданні докази, покази свідка, а також беручи до уваги те, що від встановлення даних юридичних фактів залежить реалізація заявником свого права на відновлення національності заявника та членів його сімї, надання можливості підтримувати сімейні традиції, виховувати дітей в національному дусі, суд вважає, що заявником доведено той факт, що [PERSON], який помер 20 квітня 1979 року, та [PERSON], який помер 07 липня 1978 року, були рідними братами, а також, що національність [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в ряді Записів актів про народження та шлюб помилково вказано «українець» замість «поляк», а відтак заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного вище та

Outcome: approved