Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи його тим, що він перебував з вересня 2007 року по березень 2018 року у трудових відносинах з відповідачем, працюючи прохідником 5-го розряду на ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» ВСП «Шахтоуправління «Добропільське». 30 березня 2018 року звільнений з підприємства за станом здоров`я. У період роботи він працював в підземних умовах, виконуючи важку роботу, внаслідок чого отримав професійні захворювання, які встановлені актом №4 від 11 квітня 2018 року, а також довідкою МСЕК від 13.06.2018р., якою йому за наслідками огляду в сукупності професійних захворювань встановлено третю групу інвалідності та 60% втрати професійної працездатності. Позивач вважає, що внаслідок отриманих ним захворювань йому були заподіяні, насамперед, фізичний біль, а також душевні страждання. Порушення права на охорону здоров`я та безпечну працю під час роботи призвели до захворювань, яка мають невиліковний характер, у зв`язку з якими позивач стверджує, що порушена його нормальна життєдіяльність, тривалий час лікувався, в нього постійна нехватка повітря, задихається при ходьбі. Постійно приймає ліки. Окрім хвороби легенів, має болі у спині та нозі, що також є наслідком хвороби, отриманої від умов праці. На теперішній час не може виконувати певні роботи у побуті, тому вся важка праця лягла на плечі дружини. Обмежився у спілкуванні із знайомими та друзями. Моральну шкоду позивач оцінює у 60000 грн., яку просить стягнути з відповідача. Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування цього посилається на те, що з вивчення особистої картки працівника [PERSON] встановлено, що позивач дійсно працював на шахті «Добропільська» ДП «Добропіллявугілля», та на ВСП «Шахтоуправління Добропільське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» понад 6 років, з яких понад один рік з відпрацьованого часу був відсутній на робочому місці. Крім того, за актом розслідування професійного захворювання форми П-4 захворювання легенів вперше встановлено 14.09.2017р., хронічну попереково-крижову радикулопатію виявлено 01.09.2017р., тоді як за наслідками проведених медичних оглядів за останні п`ять років [PERSON] визнавався придатним до роботи в підземних умовах. Отже, позивач не звертався для лікування захворювання на ранніх стадіях, динаміка захворювання не спостерігалась. Тому вважають, що вини відповідача у завданні моральної шкоди немає, оскільки позивача було допущено до праці виключно на підставі медичних довідок, виданих лікарською установою. Незрозумілим вважають відсутність вимог про відшкодування шкоди з ДП «Добропіллявугілля», на якому [PERSON] пропрацював понад 4 роки, де міг початись розвиток хвороби, і непред`явлення вимог до лікувального закладу, який не виявив своєчасно виникнення хвороби. Вважають, що завдання моральної шкоди саме відповідачем позивачем не підтверджено доказами. Заявлений розмір такої шкоди до стягнення суттєво завищено, немає розрахунку його розміру. Позивачем не додано до позовної заяви висновків медичних установ про встановлення факту завдання йому та ступеню цієї моральної шкоди. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з мотивів, викладених у позовній заяві, та просили заявлені вимоги задовольнити. Представник відповідача ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» в судовому засіданні позов заперечив та просив відмовити у його задоволення повністю. Крім того, подав заяву про застосування строку позовної давності, в якій посилається на пропуск [PERSON] строку звернення до суду з цим позовом, так як це трудовий спір, а тому просить застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову (а.с.90) Згідно ч. ч. 1, 8 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 ЦПК України. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Вислухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають частковому задоволенню з таких підстав: В судовому засіданні встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем і працював в ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля», що підтверджується копією трудової книжки [PERSON] 30.03.2018 року останній був звільнений з ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» за п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоров`я (а.с.5-7). За час роботи на підприємстві відповідача позивач отримав професійне захворювання. Даний факт підтверджується актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання №4 від 06.04.2018р., затверджений 11.04.2017р. (а.с.10-11), випискою з медичної карти стаціонарного хворого №97 від 12.02.2018 року [PERSON] (а.с.15-16), випискою з амбулаторної медичної карти хворого (а.с.17), актом обстеження об`єкту умов праці прохідника дільниці ПР-2 шахти «Добропільська» [PERSON] (а.с.8), медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність професійного характеру захворювання від 07.02.2018 року №4/89 (а.с.18), довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги №066863 від 13.06.2018 року за наслідками первинного огляду (а.с.13). Зокрема, зазначеною довідкою та довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0869655 від 13.06.2018 року підтверджується, що позивачу встановлено за первинним оглядом за сукупністю 60% втрати професійної працездатності з 08.06.2018 року, з них: 35% - хронічна попереково-крижова радикулопатія та 25% - хронічний бронхіт, і вказана втрата працездатності, пов`язана з профзахворюванням (а.с.13-14). Цими ж довідками підтверджується факт встановлення позивачу вперше, з 08.06.2018 року третя група інвалідності, яка пов`язана з його професійним захворюванням. За висновками МСЕК [PERSON] протипоказана важка фізична праця та робота в підземних умовах, рекомендовано лікуватись у лікаря пульмонолога, невролога (а.с.14). Згідно до ч.3 ст.43 Конституції України, кожному гарантується основним Законом держави право на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до ч.2 ст.153 Кодексу законів про працю України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173\~цього Кодексу передбачено,\~що шкода,\~заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Статтею 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. У судовому засіданні достовірно встановлено, що шкоду здоров`ю внаслідок професійного захворювання [PERSON] заподіяно з вини відповідача, що підтверджується актом розслідування хронічного професійного захворювання (а.с.10) та висновком МСЕК від 13.06.2018 року (а.с.14). Суд вважає опискою в довідці стосовно зазначення в даті огляду [PERSON] року його проходження «1978», що є саме роком народження позивача, так як вказаний огляд проводився у 2018 році, що збігається із іншими документами, і є формально опискою (а.с.14) Актом розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання №4 від 11.04.2018р. (а.с.10-11) підтверджується, що [PERSON] за час роботи на підприємстві відповідача отримав професійне захворювання, а саме: хронічний бронхіт ІІ ступеня, фаза затихаючого загострення, прикореневий, базальний пневмофіброз ЛН І-ІІ ступеня (один-два), а також хронічну попереково-крижову радикулопатію L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та стійким больовим синдромом; супутні: двобічний туботит, хронічний фарингіт, ангіопатія сітківки ОИ. Захворювання професійні, виникло за обставин тривалої роботи в умовах впливу несприятливих виробничих факторів. [PERSON] не працює з 30.03.2018 року. Причиною професійного захворювання є: піддавався впливу несприятливих виробничих факторів, робота в умовах впливу підвищеної концентрації пилу фіброгенної дії, що складав 81,3 мг/м3. Вищевказане свідчить про те, що роботодавець ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» під час роботи позивача допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст.153 КЗпП\~та ст.13 Закону України «Про охорону праці». Зазначені умови праці стали причиною професійного захворювання позивача, яке у нього вперше виявлено висновком МСЕК від 13.06.2018 року, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, які виникли з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів. Внаслідок професійного захворювання позивачу завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров`я, погіршенням життєвих умов, що безсумнівно потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як встановлено судом та підтверджується медичними документами, дослідженими в судовому засіданні, внаслідок отриманих захворювань позивач відчуває фізичні болі, загальну слабкість. Вимушений періодично проходити лікування, що підтверджено відповідними документами - виписками (а.с.15-16, 17, 19-21, 36-39, 47-48, 67-70), які мають пряме відношення до справи, постійно потрібно приймати ліки, не має можливості вести активний спосіб життя, через отримані захворювання за станом здоров`я особу звільнено, тобто він втратив високооплачувану роботу. Такі обставини в сукупності безспірно викликають моральні страждання, які тривають значний час. Отже, позивач внаслідок стійкої втрати професійної працездатності позбавлений можливості щодо реалізації своїх звичок та бажань, ушкодження його здоров`я призвело до негативних наслідків морального характеру, що потребує додаткових зусиль для організації його життя. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду України № 5 від 25.05.2001 року) заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Визначення моральної шкоди міститься у положеннях статті 23 Цивільного кодексу України, в якій зазначено, що моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з противоправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном, або в інший спосіб. Згідно ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказами наявності факту заподіяння позивачу моральної шкоди є акт про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, рішення МСЕК про встановлення позивачу стійкої втрати працездатності та встановлення інвалідності, медичні документи, які підтверджують тривалість і необхідність лікування у зв`язку з профзахворюванням. На основі аналізу приведених вище доказів, суд вважає, що вина відповідача у спричинені позивачеві моральної шкоди внаслідок пошкодження здоров`я є доведеною, що є підставою для задоволення позову. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує тривалість роботи на підприємстві позивача в умовах впливу шкідливих факторів, характер і тяжкість отриманих позивачем професійних захворювань, що порушує його нормальні життєві зв`язки та викликає фізичні і моральні страждання, ступінь втрати ним професійної працездатності, тривалість розладу його здоров`я, вимушеність звільнення з роботи через стан свого здоров`я. Враховуючи наведене, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 35000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Заявлену суму до стягнення у 60000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди суд не находить можливим з причин завищення позовних вимог, оскільки така сума не відповідає глибині моральних та фізичних страждань позивача, ступеню втрати ним професійної працездатності. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Прийняти до уваги заперечення представника відповідача про те, що позивач не довів факту спричинення йому моральної шкоди внаслідок професійного захворювання через протиправні дії відповідача, суд не може, оскільки це твердження спростовується наданими позивачем та дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Доводи відповідача з приводу того, що позивач не надав обґрунтований розрахунок моральної шкоди, не представив медичні документі про встановлення факту завдання позивачу моральної шкоди та ступеню заподіяння моральної шкоди, не заслуговують на увагу, так як пунктом 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 р. передбачено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності вже спричиняють йому моральні і фізичні страждання. Крім того, суд враховує, що позивач спочатку працював на ВП «Шахта «Добропільська» Державного підприємства «Добропіллявугілля», починаючи з 05.08.2007р., з 01.11.2011р. реорганізоване воно через приєднання до орендаря ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля». На базі ВП «Шахта «Добропільська» створено і розпочато роботу ВСП «Шахта «Добропільська» ТОВ «ДТЕК «ДТЕК «Добропіллявугілля», на підставі наказу Міністерства вугільної промисловості №50 від 07.02.2011р., а також наказу ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» №45 від 24.10.2011р., у зв`язку з чим відповідальним за відшкодування моральної шкоди позивачу є саме відповідач ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля». У зв`язку з вищенаведеним, а також з вивчених медичних документів, суд не приймає до уваги твердження представника відповідача, що захворювання отримане під час праці на іншому підприємстві, а також що за період праці на ТОВ ДТЕК «Добропіллявугілля» позивач фактично був відсутній на роботі, і що відсутні підстави стягнення саме з відповідача моральної шкоди. Щодо клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності, то суд вважає їх необґрунтованими, враховуючи таке: До вимог про відшкодування моральної шкоди у випадках, передбачених трудовим законодавством, дійсно застосовується тримісячний строк звернення до суду (ст.233 КЗпП). Чинний ЦК України 2004 року передбачає, що позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю (пункт 3 частини першої сттаті 268 ЦК України). Таким чином, суд приходить до висновку, що до виниклих між сторонами правовідносин строки звернення до суду не застосовуються. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). У зв`язку з наведеним, суд відхиляє всі інші доводи відповідача, обмежується вищенаведеним обґрунтуванням прийнятого рішення, без надання детальної відповіді на кожну з висловлених під час розгляду справи міркувань і позицій. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд на підставі ст.141 ЦПК України вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 411,13 грн.

Outcome: partial