Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

[PERSON]Є звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та розподіл майна в натурі, мотивуючи його тим, що 18.07.2014 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя у них не склалося і на даний час вони проживають окремо. Відповідно до рішення суду з нього стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON]. За період проживання у шлюбі ними за спільні кошти було придбано телевізор «Тошиба» вартістю 6000 грн., пральну машину «Гореніє» вартістю 3000 грн. та комод для білизни вартістю 1000 грн. Всі ці речі знаходяться за місцем проживання відповідача. Крім того, їх спільні кошти в сумі 15 500 грн. за їх взаємною згодою у травні 2015 року вони поклали на депозитний рахунок у Лубенському відділенні ПГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» на імя відповідача терміном на шість місяців. Він пропонував [PERSON] добровільно розділити спільно нажите ними майно та кошти, на що отримав відмову. Тому прохав суд винести рішення, яким визнати за ним та відповідачем право спільної сумісної власності на телевізор «Тошиба», пральну машину «Гореніє», комод для білизни та депозитний вклад, внесений в травні 2015 року на імя [PERSON]С в Лубенське відділення ПГРУ ПАТ КБ «Приватбанк». Поділити між ними майно, залишивши у власності [PERSON] телевізор «Тошиба», а у його власності пральну машину «Гореніє» та комод для білизни. Також прохав визнати за ним право власності на ? частину депозитного вкладу з відсотками, внесеного в травні 2015 року на імя [PERSON] в Лубенському відділенні ПГРУ ПАТ КБ «Приватбанк». В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали. Доказів про те, що позивачем надавались відповідачу кошти для внесення на депозитний рахунок вони надати суду не можуть. Відповідач та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, лише щодо розподілу телевізора, пральної машини та комоду для білизни. Відповідач суду пояснила, що дійсно вона в червні чи липні 2015 року вносила свої особисті кошти на депозитний рахунок. На даний час кошти з депозитного рахунку нею зняті. Заслухавши думку сторін та їх представників, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували між собою шлюб 18.07.2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-КЕ №118582, диданого відділом ДРАЦС по м.Лубни реєстраційної служби Лубенського міськрайонного управління юстиції у Полтавській області (а.с.6). Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] на утримання якого позивач за рішенням суду сплачує аліменти. Подружнє життя між [PERSON] та [PERSON] не склалося, на даний час вони проживають окремо і виникло питання про розподіл спільно нажитого майна. Сторони в судовому засіданні підтвердили, що дійсно в період шлюбу ними за спільні кошти було придбано телевізор «Тошиба» вартістю 6000 грн., пральну машину «Гореніє» вартістю 3000 грн. та комод для білизни вартістю 1000 грн. Наявність депозитного вкладу у Лубенському відділенні ПГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» на її імя відповідача [PERSON] заперечувала. Згідно зі ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. За ч.1 ст.61 СК України, обєктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.3 ст.319 ЦК України, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. У відповідності до ч.1 ст.368 ЦК України, спільна власність двох і більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. За ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, визнавши майно, яке є в наявності, а саме, телевізор, пральну машину та комод, спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] і розділити його. Позовну вимогу, яка стосується депозитного вкладу на імя відповідача [PERSON] слід залишити без задоволення, оскільки позивачем не надано суду доказів щодо існування даних коштів. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК Ураїни, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved