Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON], треті особи: Правобережний районний центр зайнятості м. Запоріжжя, про припинення дії трудового договору. В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне. 14.01.2004 року між [PERSON] та ПП [PERSON] було укладено безстроковий трудовий договір, зареєстрований 16.01.2004 року в Правобережному районному центрі зайнятості м. Запоріжжі за № 565. 26.05.2004 року трудові відносини між сторонами припинено за згодою сторін, про що у трудовій книжці № 31 зроблено запис про звільнення [PERSON] на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП України на підставі наказу № 5 від 25.05.2004 року. 15.05.2014 року спеціалістом Південного районного центру зайнятості м. Запоріжжя позивачу було відмовлено у наданні статусу безробітного у зв'язку з встановленням факту зайнятості особи. З листа Південного районного центру зайнятості м. Запоріжжя від 20.05.2014 року № 928 вбачається, що згідно даних, наявних у центрі зайнятості, встановлено факт перебування [PERSON] у трудових відносинах з ФОП [PERSON] з 2004 року. Таким чином, трудовий договір, укладений між сторонами 14.01.2004 року, не знято з реєстрації у Правобережному районному центрі зайнятості м. Запоріжжя, а тому позивач позбавлений права бути зареєстрованим у центрі зайнятості та отримати статус безробітного. З огляду на вищевикладене, просить суд припинити безстроковий трудовий договір від 14.01.2004 року, укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON], зареєстрований в Правобережному районному центрі зайнятості м. Запоріжжя 16.01.2004 року за № 565 з 26.05.2004 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України та визначити порядок виконання судового рішення, згідно з яким після набрання ним законної сили зазначити, що це рішення є підставою для Правобережного районного центру зайнятості м. Запоріжжя для зняття з реєстрації трудового договору від 14.01.2004 року, укладеного між ФОП [PERSON] та [PERSON], зареєстрованого в Правобережному районному центрі зайнятості м. Запоріжжя 16.01.2004 року за № 565. У судове засідання [PERSON] не з'явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, жодних заяв та клопотань на адресу суду не надходило. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Представник третьої особи Правобережний районний центр зайнятості м. Запоріжжя в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечують. Крім того, до заяви були додані постанова Господарського суду Запорізької області від 20.12.2004 року про визнання боржника суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи [PERSON] банкрутом та ухвала господарського суду Запорізької області від 12.05.2005 року про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - фізичної особи [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку вищевикладеним, на підставі ст.ст. 197, 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача та відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Статтею 24-1 КЗпП України встановлено, що у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою фізична особа або за нотаріальним дорученням уповноважена нею особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. Форма трудового договору між працівником та фізичною особою і Порядок реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою були затверджені наказом Міністерства праці і соціальної політики України 08.06.2001 року № 260 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 27.06.2001 року за № 554/5745. 14.01.2004 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено безстроковий трудовий договір. 16.01.2004 року вказаний трудовий договір зареєстровано в Правобережному районному центрі зайнятості м. Запоріжжя за № 565. 26.05.2004 року трудові відносини між сторонами було припинено за згодою сторін. [PERSON] був звільнений з займаної посади за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України на підставі наказу № 5 від 25.05.2004 року, про що в трудовій книжці зроблено відповідний запис за № 31. Згідно п.п. 6,7 Наказу Міністерства праці і соціальної політики України 08.06.2001 року № 260 «Про затвердження форми трудового договору між працівником і фізичною особою та порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою», у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті КЗпП України про що сторони сповіщають державну службу зайнятості, яка зареєструвала трудовий договір. Відповідальна особа центру зайнятості протягом трьох днів повинна зняти трудовий договір з реєстрації, про що робиться відмітка у книзі реєстрації трудових договорів. Відповідач до Правобережного районного центру зайнятості м. Запоріжжя не звернувся, на цей час встановити місце знаходження ФОП [PERSON] не надається можливим. Відповідно до положень Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 08.06.2001 року за № 260. Форми трудового договору між працівником і фізичною особою та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці, Мінюсту і Мінсоцзахисту від 29.07.1993 року за № 58 провести дії по зняттю з реєстрації трудового договору в центрі зайнятості можливо лише в разі звернення обох сторін трудових відносин (роботодавця і працівника) з належними їм документами до центру зайнятості. У разі виникнення трудового спору між сторонами трудових відносин - фізичною особою-роботодавцем та найманим працівником, а також у разі відсутності однієї із сторін в центрі зайнятості, підставою для зняття трудового договору з реєстрації в державній службі зайнятості є рішення суду, яке набрало чинності щодо припинення дії договору. В силу наведеної норми позивач повинен звертатися до органу реєстрації служби зайнятості з вимогою про зняття трудового договору з реєстрації в державній службі зайнятості на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, щодо припинення дії трудового договору. Суд не вправі підміняти функції державних органів (органів реєстрації), на які покладені обов'язки з реєстрації трудових договорів. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині їх пред'явлення до [PERSON] знайшли своє підтвердження і підлягають задоволенню частково.

Outcome: partial