Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсними правочину відмови від прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] та свідоцтва про право на спадщину за законом виданого Старосамбірською державною нотаріальною конторою [PERSON] після смерті матері, визнання за [PERSON] права власності на приміщення у житловому будинку за набувальною давністю. [PERSON], [PERSON], [PERSON] предявили позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсними правочинів відмови від прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] та свідоцтва про право на спадщину за законом виданого Старосамбірською державною нотаріальною конторою [PERSON] після смерті матері. В обґрунтування позивних вимог [PERSON] посилаються на те, що народився та проживає [INFO] на вул. Самбірській в м. Хирові Старосамбірського району Львівської області. Після смерті матері [PERSON] у 1999 році, яка була власником даного будинку, відкрилась спадщина за законом. Він, сестра [PERSON], брати [PERSON] та [PERSON], відмовились від своєї частки в згаданому вище будинку на користь наймолодшого брата [PERSON], який став власником будинку № 31 на вул. Самбірській в м. Хирові. 28 вересня 2001 року [PERSON] помер. Після його смерті власником будинку, у якому і надалі залишався проживати позивач, стали дружина та діти брата відповідачі у справі. [PERSON] зазначає, що проживаючи в будинку більше десяти років він користується двома ізольованими кімнатами, площею 15,6 м2 та 17 м2, та кухнею з окремим виходом, і відповідно до ст. 344 ЦК України набув право власності на це майно за набувальною власністю. Позивач вказує, що 27 червня 2015 року відповідачкою [PERSON] та гр. [PERSON] його, [PERSON], було побито, а у серпні 2015 року відповідачами був предявлений позов до нього про виселення. На переконання [PERSON] його відмова у 1999 році від своєї частки у спадковому майні (будинку) на користь брата є помилкою так, як він вважав, що ніхто не буде ставити до нього претензії щодо проживання в будинку, а тому таку відмову правочин просить визнати недійсною, як і свідоцтва про право на спадщину, видане брату [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON] в обґрунтування заявленого ними позову до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсними договору правочину відмови від прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] та свідоцтва про право на спадщину за законом виданого Старосамбірською державною нотаріальною конторою [PERSON] після смерті матері покликаються на те, що як спадкоємці першої черги за законом після смерті своєї матері в 1999 році, яка була власником будинку № 31 на вул. Самбірській в м. Хирові, вони в нотаріальному порядку письмово відмовились від своєї частки в цьому будинку на користь наймолодшого брата [PERSON] Тоді ж було вирішено, що в цьому є будинку повинен проживати і брат [PERSON], який жив там з народження. Як зазначають позивачі, відповідачами з червня 2015 року їхньому брату [PERSON] чиняться перешкоди у проживанні в даному будинку і до нього, дружиною покійного брата [PERSON], предявлено позов про його виселення. Свою відмову від спадкового майна позивачі вважають помилковим правочином та просять ухвалити рішення про визнання недійсними цих правочинів та свідоцтва про право на спадщину, виданого брату [PERSON] після смерті матері. Під час судового розгляду [PERSON] та його представник [PERSON], [PERSON] підтримали заявлені ними позови покликаючись на обставини зазначені у позовних заявах. [PERSON], [PERSON] подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Представник відповідачки [PERSON] [PERSON] заперечив проти позовів посилаючись на те, що жодних прав позивачів не порушено, їхня відмова на користь [PERSON] від спадкового майна після смерті [PERSON] у 1999 році була добровільною, без будь-якого обману, а тому у позові слід відмовити. Крім того, як зазначив [PERSON], позивачами пропущено строк позовної давності. Відповідачі [PERSON], [PERSON] подали письмові клопотання про розгляд справи у їхній відсутності. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши подані докази, суд вважає, що позови не підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. [PERSON] народився та проживає [INFO] на вул. Самбірській в м. Хирові Старосамбірського району Львівської області. Після смерті матері [PERSON] у 1999 році, яка була власником даного будинку, відкрилась спадщина за законом. Він, сестра [PERSON], брати [PERSON] та [PERSON], відмовились від своєї частки в згаданому вище будинку на користь наймолодшого брата [PERSON], який став власником будинку № 31 на вул. Самбірській в м. Хирові. 28 вересня 2001 року [PERSON] помер. Після його смерті власником будинку, у якому і надалі залишався проживати позивач [PERSON], стали дружина та діти брата відповідачі у справі. Вказані обставини підтверджуються копіями свідоцтв про народження позивачів; копією свідоцтва про смерть [PERSON]; копіями паспортів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]; копіями документів спадкової справи (т. 1 а.с. 45-54). Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним. Згідно з положеннями ст. ст. 548, 549, 554 ЦК УРСР 1963 р. для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину. Статтею 553 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємець за законом може відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Пунктом. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справи про визнання правочинів недійсними» передбачено, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК (435-15) правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК ( 435-15)), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] позивачі добровільно відмовились від спадщини на користь [PERSON], який був наймолодшим їхнім братом і проживав із сімєю у вищевказаному будинку. Жодних доказів про те, що вони помилились щодо обставин, які мають істотне значення, не надано. Крім того, позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] обґрунтовуються не порушенням своїх особистих немайнових чи майнових прав та інтересів, а порушенням прав та інтересів брата [PERSON]. Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: dismissed