Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON].) звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» (далі по тексту - відповідач, ПАТ «Укртрансгаз») про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона працювала з 25.06.2003 р. по 05.06.2015 р. на посадах від провідного економіста до заступника відділу. Згідно наказу № 276-к від 05.06.2015 р. була звільнена у зв'язку з скороченням штату. Вважає, що звільнення відбулось незаконно, в порушення п.п. 1, 2, 3 ст. 42 КЗпП України, оскільки має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, є єдиним годувальником у сім'ї, не було враховано тривалий час роботи на підприємстві без жодних доган та зауважень, формальний підхід керівництва підприємства та профспілкової організації щодо можливості працевлаштування, вважаючи на пропозиції посад які суттєво погіршують матеріальне становище позивача, привело до моральних страждань, що змусило позивача звернутися до суду з даним позовом. В позовних вимогах просила поновити її на роботі на посаді провідного економіста, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.06.2015 р. до дня поновлення на роботі та стягнути моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] за довіреністю (т. І а.с. 24) позовні вимоги підтримали з викладених підстав в ньому та просили позов задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» - Дороніна Олена Миколаївна проти позову заперечувала, пояснила, що позовні вимогиє безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, в силу звільнення [PERSON] згідно наказу ПАТ «Укртрансгаз» від 05.06.2015 р. № 276-к за її власною заявою та з дотриманням усіх вимог чинного законодавства України та відсутності правових підстав для вчинення будь-яких дій ПАТ «Укртрансгаз» щодо поновлення [PERSON] на роботі та просила у задоволені позову відмовити повністю (т. І а.с. 192-197). Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач[PERSON] працювала на посаді провідного економіста відділу боргових зобов'язань та взаєморозрахунків департаменту кредитно-розрахункових операцій Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз», що підтверджується записом в трудовій книжці (т. І а.с. 180). Згідно наказу № 276-к від 05.06.2015 р. позивача звільнено із займаної посади у зв'язку зі скороченням, згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (т. ІІ а.с. 17). Відповідно до приписів п.1 ч. 1, ч. 2 статті 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з таких підстав, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Згідно положень ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. З матеріалів справи вбачається, що 16 березня 2015 року затверджено штатну чисельність працівників та організаційну структуру апарату ПАТ «Укртрансгаз» згідно наказу від 16.03.2015 р. № 105 (т. І а.с. 198, 199). Наказом ПАТ «Укртрансгаз» від 16.03.2015 р. № 106 «Про затвердження змін до штатних розписів», були введені зміни до штатного розпису працівників апарату ПАТ «Укртрансгаз», а саме, із штатного розпису апарату було виведено в повному обсязі Департамент кредитно-розрахункових операцій та Департамент економіки, планування та бюджету, натомість було введено Фінансово-економічний департамент (т. І а.с. 200, 201-203). Під час розгляду справи судом встановлено, що на виконання вимог ст. 492 КЗпП України, працівників, які обіймали посади, що підлягали скороченню, було ознайомлено з даним наказом. Зокрема, [PERSON], у зв'язку із скороченням посади провідного економіста відділу боргових зобов'язань та взаєморозрахунків департаменту кредитно-розрахункових операцій, яку вона обіймала, було вручено під розпис 30.03.2015 р. попередження про наступне вивільнення, запропоновано переведення на посаду економіста відділу консолідованої управлінської звітності управління планування та бюджету фінансово-економічного департаменту. Даним попередженням позивачу повідомлено, що у випадку відмови від переведення, її буде звільнено із займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України 01.06.2015 р. З матеріалів справи вбачається, що позивач була ознайомлення з попередженням про вивільнення та від переведення на запропоновану їй відповідачем вакантну посаду відмовилася, що підтверджується особистим підписом (т. І а.с. 204). Так, ПАТ «Укртрансгаз» неодноразово зверталось до позивача з пропозицією ознайомитися з іншими вільними вакансіями по ПАТ «Укртрансгаз» та погодитися на переведення. З матеріалів справи вбачається, що позивачу було вручено під розпис повідомлення працівнику про надання вакансій для працевлаштування, як такому, посада якого підпадає під скорочення та додатково запропоновано переведення на вакантні посади по ПАТ «Укртрансгаз» станом на 31.03.2015 р. (т. І а.с. 205). Позивачу пропонувалися вакантні посади станом на 01.04.2015 р.; 02.04.2015 р.; 06.04. - 10.04 по 13.04.2015 р.; 14.04.-16.04.2015р.; 17.04.-19.04.2015 р.; 20.04.2015 р.; 22.04.-24.04.2015р. по 26.04.2015р.; 28.04.-30.04. по 04.05.2015 р.; 05.05.-08.05. по 11.05.2015р.; 12.05.-15.05. по 17.05.2015 р.; 18.05.2015р.; 20.05.2015 р.; 21.05.2015 р.; 25.05.2015 р.; 27.05.-28.05.2015 р.: 29.05.-31.05.2015 р.; 01.06.- 04.06.2015 р. (а.с. т. І а.с. 206-250, т. ІІ а.с. 1-11). Проте, позивач від запропонованих роботодавцем вакантних посад також відмовилась, про що свідчать підписи [PERSON] на повідомленні. Водночас, Позивач виявила бажання ознайомлюватися з вакантними посадами в кінці кожного тижня, що підтверджується відміткою Позивача на повідомленні про вакантні посади. На виконання вимог ч. 3 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ПАТ «Укртрансгаз» було направлено лист № 5518/5-002 від 28.04.2015 р. голові об'єднаного профкому працівників апарату ПАТ «Укртрансгаз» про надання дозволу на розірвання трудового договору з [PERSON] (т. ІІ а.с. 12). Листом від 15.05.2015 р. № 74/50 відповідача було повідомлено, що на засіданні Об'єднаного профкому працівників апарату ПАТ «Укртрансгаз», яке відбулося 12.05.2015 р., було ухвалено рішення дати згоду на розірвання трудового договору із[PERSON]у зв'язку з її відмовою від переведення на запропоновані посади, із здійсненням всіх пільг, гарантій і компенсацій, передбачених чинним законодавством та Колективним договором Товариства. Зокрема, вказаним листом Об'єднаний профком працівників апарату ПАТ «УКРТРАНСГАЗ», а також листом № 62/50 від 29.04.2015р. (у відповідь на лист [PERSON] до профспілки), звернувся до відповідача з проханням винайти можливість запропонувати [PERSON] переведення на посаду відповідно до рівня її кваліфікації в іншому структурному підрозділі апарату ПАТ «Укртансгаз» або філіях товариства, розташованих у м. Київі (т. ІІ а.с. 13, 14). 26 травня 2015 року [PERSON] було повторно запропоновано переведення на вакантну посаду, що з'явилася у фінансово-економічному департаменті, а саме, посаду провідного економіста відділу кредитних та фондових операцій управління кредитно- розрахункових операцій фінансово-економічного департаменту, з посадовим окладом 11 409,00 грн. на місяць на період відсутності основного працівника. Проте, [PERSON] відмовилася від даної посади, що підтверджується особистим підписом позивача від 26.05.2015 р. (т. ІІ а.с. 15). 05 червня 2015 року позивач звернулася до президентаПАТ «Укртрансгаз» з заявою (Вх. № 15449/8 від 05.06.2015р.). в якій просила звільнити їївідповідно до п. 1 ст.40 КЗпП України (т. ІІ а.с. 16). Отже, позивач з власної ініціативи виявила бажання припинити трудовівідносини з ПАТ «Укртрансгаз». Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини та дотримуючись порядку вивільнення працівників, передбаченого чинним законодавством України, відповідач враховуючи відмову [PERSON] від переведення на запропоновані їй вакантні посади, отримання згоди на звільнення [PERSON] від профспілкового комітету, а також враховуючи бажання [PERSON] звільнитися згідно п.1 ст. 40 КЗпП України, 5 червня 2015 року позивача було звільнено у зв'язку зі скороченням згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, про що виданий наказ № 276-к від 05.06.2015 року про звільнення. З даним наказом [PERSON] ознайомилася під розпис (т. ІІ а.с. 17). Відповідачем, відповідно до вимог ст. 44 КЗпП України та п. 2.3.6 Колективного договору ПАТ «Укртрансгаз» на 2013-2015 роки, було повністю проведено розрахунок при звільненні шляхом виплати грошових коштів та дана обставина під час розгляду справи позивачем не заперечувалась. Суд не бере до уваги посилання позивача про порушення відповідачем п.п.1, 2, 3 ст.42 КЗпП України, з огляду на наступне. Згідно приписів ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності та штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Проте, згідно наказу ПАТ «Укртрансгаз» від 16.03.2015 р. № 106 «Про затвердження змін до штатних розписів» зі штатного розпису відповідача було в повному обсязі виведеноДепартамент кредитно-розрахункових операцій, в якому обіймала посаду [PERSON], авідтак, переважне право на залишення на роботі не застосовувалося,оскільки даний департамент повністю припинив свою діяльність. Під час розгляду справи, встановлено, що відповідачем було запропоновано позивачу переведення на посади відповідно до рівня її кваліфікації у Фінансово-економічному департаменті, згідно попереджень від 30.03.2015 р. та 26.05.2015 р., а також інші численні вакантні посади по системі ПАТ «Укртрансгаз» згідно повідомлення про вакантні посади, та дані обставини позивачем не заперечувались. Відмовившись надати згоду на таке переведення та подавши заяву про звільнення, [PERSON] з власної ініціативи вирішила припинити трудові відносини з ПАТ «Укртрансгаз». Суд не бере до уваги тверджень позивача, що «жодного скорочення штату працівників на підприємстві не відбулося», оскільки дані посилання спростовуються матеріалами справи. Під час розгляду справи відповідач довів суду та надав належні письмові докази, які містяться в матеріалах справи, що процедура звільнення позивача згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України проведена відповідачем правомірно згідно вимог законодавства України. При цьому, позивач сама не виявила бажання продовжувати працювати у відповідача, неодноразово відмовляючись від відповідного переведення на численні запропоновані вакантні посади та подавши заяву про її звільнення на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. Викладені обставини спростовують наведені у позовній заяві позивачем твердження, а отже, позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та необгрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню. Таким чином, підстав для поновлення позивача на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу не вбачається, оскільки до вимог чинного законодавства України позивач була звільнена з роботи на законних підставах. В своїх позовних вимогах позивач також просила стягнути моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що обов'язковими підставами відшкодування моральної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. У день звільнення (05.06.2015 р.) позивач одержала трудову книжку, з нею проведено розрахунок у повному обсязі. Відповідно до вимог КЗпП України у день звільнення позивачці також надано копію наказу про звільнення з роботи № 276-к від 05.06.2015 р, про що свідчить її підпис в цьому наказі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх тверджень або заперечень. Отже, позивач не довела протиправність діяння товариства щодо звільнення її з роботи. Таким чином, твердження [PERSON] та її представника про порушення відповідачем трудового законодавства є безпідставними та необгрунтованими. Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши докази, які містять у матеріалах справи, прийшов до висновку, що дії відповідача щодо звільнення позивача з роботи у зв'язку із скороченням штату є законними і такими, що відповідають вимогам чинного законодавства України про працю, тому у задоволені позову слід відмовити. Оскільки суд відмовляє у задоволені позовних вимог позивача, який звільнений від сплати судового збору то, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, судові витрати компенсувати за рахунок держави. На підставі ст.ст. 40-44, 492 , 116, 237-1 КЗпП України,

Outcome: dismissed