Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

[PERSON] , звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Хустський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), про звільнення від сплати заборгованості за аліментами. В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на те, що від шлюбу у якому він перебував з відповідачкою, у них народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області шлюб між ними було розірвано. Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 11.06.2019 р. ухваленим у справі № 307/1453/19 частково задоволено позов відповідачки [PERSON] до нього про стягнення аліментів на утримання дітей, у твердій грошовій сумі у розмірі по 1400 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Вказує, що постановою Закарпатського апеляційного суду від 08.08.2019 р. розмір стягуваних аліментів зменшено з суми 1400,00 грн. щомісяця на кожну дитину на суму в розмірі по 1060,00 грн. На виконання вказаного рішення суду Хустським районним відділом Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) відкрито виконавче провадження за №60142122. Зазначає, що після відкриття виконавчого провадження він повідомляв виконавчу службу, про наявність у нього III групи інвалідності та перебування на обліку в управлінні соціального захисту населення Хустської РДА, як одержувача соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію та інвалідам відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію та інвалідам». Позивач зазначає, що соціальні виплати є єдиним джерелом доходу, а тому не дивлячись на звернення стягнення на 50% розміру соціальних виплат, відповідно до розрахунку заборгованості у виконавчому провадженні, станом на 01.03.2021р. у нього виникла заборгованість по сплаті аліментів у сумі 27191,50 грн. Просить звільнити його, від сплати даної заборгованості посилаючись на те, що у 2000 році він почав погано себе почувати, а у грудні 2004 року в Неврологічному відділенні Обласної клінічної лікарні м. Ужгород йому було встановлено діагноз - хронічний церебральний арахноідіт з лівобічним гемі синдромом, помірним порушенням ліквородинаміки, вираженим антено - невротичним синдромом. Невроз іпохондричної нав`язливості. З того часу він перебуває під постійним наглядом лікаря - невролога. Зазначає, що 01.06.2009 року, був шпиталізований до ЗОКЛ ім. Новака м. Ужгород в неврологічне відділення. Лікарі діагностували додатково лікворно - гіпертензивний криз 2 рази на тиждень. У подальшому він щороку перебував на стаціонарному лікуванні в Хустькій ЦРЛ у неврологічному відділенні. У 2014 - 2015 роках йому діагностовано ліквородинамічні кризи 2-3 рази на тиждень та виражений астеноневротичний синдром. Помірні когнітивні порушення. 25.10.2016 року йому встановлено III групу інвалідності безтерміново. Відповідно до довідки МСЕК серія АВ №0735480, виданої 25.10.2016 року йому протипоказані роботи з підвищеною інтенсивністю праці. Наводячи підстави для звільнення від сплати заборгованості за аліментами, позивач вказує, що 27.01.2021 р. він в черговий раз перебував на стаціонарному лікуванні у неврологічному, відділенні в КНП «Хустська центральна лікарня ім. Віцинського О. П.». 11.03.2021 р. ним повторно пройдено медичний огляд та відповідно до довідки до акту огляду МСЕК №285282 серія 12 ААВ йому встановлено II групу інвалідності, в зв`язку з цим він перебуває у важкому як матеріальному, так і в моральному становищі, оскільки не здатен переносити фізичні навантаження та емоційні переживання, а відтак і неспроможний працювати та заробляти. Додатково зазначає, що соціальна допомога по інвалідності являється єдиним його доходом. Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 12.04.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження з викликом сторін та призначено підготовче засідання. Правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористалася. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити посилаючись на викладені в позові та долучених до нього письмових доказах обставини. Представник позивача адвокат, [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Додатоково для встановлення фактичних обставин справи просила долучити до маріалів справи, рішення Тячівського районного суду від 11 червня 2019 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 8.08.2019 року ухвалених у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Звернула увагу суду на те, що з моменту ухвалення рішення Закарпатського апеляційного суду стан здоров`я позивача значно погіршився та йому визначено ІІ групу інвалідності. Відповідач у судове засідання не з`явилася, однак 06.05.2021 року подала до суду заяву в якій просить справу розглянути у її відсутності та відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи в судове засідання не заявилися та про причини неявки суду не повідомили. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, що надані позивачем до позовної заяви, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тячівського районного суду було розірвано. Від шлюбу мають двох дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , яка досягла повноліття та стягнення аліментів на яку припинено, а також неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з відповідачкою та знаходиться на її утриманні та вихованні. Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 11.06.2019 р. ухваленим у справі № 307/1453/19 частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, відповідно до якого з позивача на користь відповідачки на утримання неповнолітніх дітей стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі по 1400 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття.(а.с. 58-59) Відповідно до Постанови Закарпатського апеляційного суду від 08.08.2019 р. розмір стягуваних аліментів зменшено з суми 1400,00 грн. щомісячно на кожну дитину на суму в розмірі по 1060,00 грн. (а.с 60-61) Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів виданого головним державним виконавцем Хустського РВ ДВС від 18.03.2021 року заборгованість позивача [PERSON] по аліментам станом на 01.03.2021 року становить 27191,50 грн. (а.с. 5) Згідно довідки Управління соціального захисту населення Хустської РДА №447 від 10.02.2021 р. [PERSON] отримує державну соціальну допомогу по інвалідності 3-ї групи станом на січень 2021 року у розмірі 884,50 грн. (а.с. 6) Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК №0735480 серія АВ, 25.10.2016 року позивачу встановлено ІІІ - групу інвалідності, за наявності якої йому протипоказана робота з підвищеною інтенсивною працею та як вбачається з мотивувальної частини постанови Закарпатського апеляційного суду від 8.08.2019 року зазначена обставина була врахована колегією суддів під час визначення до стягнення з [PERSON] аліментів на утримання двох малолітніх дітей у мінімально гарантованому ч.2 ст. 182 СК України розмірі. (а.с. 9) Згідно виданої Драгівською сільською радою Хустського району Закарапстької області за № 421 від 18.03.2021 року довідки, позивач проживає за адресою [ADDRESS] , один (а.с. 7). Зі змісту постанови суду апеляційної інстанцій, також вбачається, що на час розгляду справи у суді батько дітей, погодився та визнав спроможність сплати ним аліментів у розмірі 1060,0 грн. щомісячно на кожну дитину. На час розгляду даного спору позивач є особою з інвалідністю ІІ групи, що стверджується довідкою до акту огляду МСЕК №285282 серія 12 ААВ, яку встановлено 11.03.2021 року. Відомостей про розмір отримуваної соціальної допомоги після зміни [PERSON] групи інвалідності з ІІІ на ІІ групу, позивач суду не надав. (а.с. 8) Статтею 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади й органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. З цього випливає, що стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Стаття 182 СК України передбачає обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з 2000 року по даний час він постійно погано себе почуває та проходить лікування у неврологічних відділеннях, що підтверджує виписками з медичних карток та направленнями. З 2016 року йому встановлено ІІІ групу інвалідності безтерміново, а з 2021 року ним повторно пройдено медичний огляд та встановлено ІІ групу інвалідності. Статтею 16 ЦК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Названими нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За приписами ст.ст. 13, 76, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Докази надані позивачем та обраний ним спосіб захисту вказують на те, що проблеми з здоров`ям на які він посилається та неспроможність працювати існували в нього до ухвалення постанови Закарпатського апеляційного суду відповідно до якого з нього присуджено до стягнення аліменти на утримання дітей. Судом також враховано, що одна з дітей на утримання якої стягнуто аліменти, 3.08.2020 року набула повноліття та стягнення аліментів на її утримання припинено рік назад, що на думку суду поліпшило матеріальний стан позивача та зменшило об`єм тягаря зі сплати аліментів. Разом з цим суд бере до уваги той факт, що позивач не надав жодних належних та допустимих доказів, які б вказували на погіршення його матеріального стану у зв`язку з визначенням йому у березня 2021 року ІІ групи інвалідності, яка сама по собі не може свідчити про зміну обставин, що були враховані судом апеляційної інстанції під час розгляду справи та ухвалення 8.08.2019 року рішення. Погіршення свого матеріального становища в результаті зміни групи інвалідності з ІІІ групи на ІІ групу, позивач не надав, як і не надав доказів щодо відсутності в нього інших доходів. Відтак доказів суттєвих змін обставин з часу присудження аліментів чи інших обставин, які б давали суду підстави дійти протилежного висновку щодо задоволення предявленого позову, під час розгляду справи не здобуто. Зважаючи на рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей та з урахуванням всіх обставин справи, суд приходить до висновку, що у задоволені позову про звільнення від сплати заборгованості за аліментами позивачу [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed