Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до Борівського районного суду Харківської обл. з позовною заявою, в якій зазначив, що йому на праві власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 8.6974 га, що розташована на території Ізюмської с/ради Борівського р-ну Харківської обл., кадастровий №6321082000:06:002:0025. Між позивачем ьа відповідачем 23 жовтня 2015 р. було укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на 15 років. Договір був підписаний від імені позивача одним з його довірителей: [PERSON] чи [PERSON] на підставі довіреності від позивача на ім?я зазначених осіб, посвідчений приватним нотаріусом Борівського районного нотаріального округу Бондаренком О.І. 15 грудня 2011 р., реєстровий №2851. Зазначена довіреність скасована позивачем 18.01.2021 на підставі його заяви, посвідченої приватним нотаріусом Бондаренком О.І., реєстраційний № в Єдиномк реєстрі довіреностей №37047758. . Відповідач свої зобов?язання за договором не виконує. У період з січня 2018 р. по теперішній час орендна плаьа за користування земельною ділянкою ним не сплачується, не надходить вона й від осіб, на ім?я яких видавалася довіреність. Також відсутні відомості стосовно перерахування єдиного соціального внеску, який нараховується на орендну плату. Позивачем 19.04.2021 було направлено відповідачу вимогу про повернення земельної ділянки та сплату заборгованості по орендній платі за її використання. Однак, відповідач повертати земельну ділянку відмовився, вимогу про оплату орендної плати проігнорував. Таким чином, несплата відповідачем орендної плати за використання земельної ділянки, відмова розірвати договір оренди добровільно, є порушенням умов договору та вимог Закону, суттєвим порушенням прав та законних інтересів позивача (неможливість користуватися та розпоряджатись своєю власністю, неотримання доходів від об`єкту власності, відсутність нарахувань до пенсійного фонду), та дає підстави для судового захисту. Відповідно до інформації, наданої Державною податковою службою України, орендна плата за земельну ділянку не сплачувалася у 2018-2021 роках (станом на 07.04.2021). Згідно п.11 Договору оренди землі, укладеному між позивачем та відповідачем, орендна плата сплачується по 31 грудня поточного року. Таким чином, позивач не отримував орендну плату у 2018-2020 роках, тобто три роки поспіль. Порушення прав позивача полягає у тому, що він систематично (більше 3-ох раз підряд) не отримує належної йому платні за використання належного йому майна, що суттєво погіршує його майновий стан, відповідачем не нараховуються та не сплачуються встановлений законодавством єдиний соціальний внесок, що зменшує розмір майбутньої пенсії позивача. 10.08.2021 ухвалою Борівського районного суду Харківської обл. у справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження. Ухвалою Борівського районного суду Харківської обл. від 24.09.2021 закрито підготовче провадження. Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що на момент звернення до суду позивача, орендна плата йому була сплачена повністю (у січні 2021 р.). Вказує, що протягом дії договору позивача усе влаштовувало і претензій до відповідача він не пред`являв. 3 особи у судове засідання не з?явилися. Заслухавши сторони по справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. В суді встановлено, що згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, 26.10.2015 зареєстровано право оренди земельної ділянки на підставі договору оренди землі між орендодавцем [PERSON] та орендарем СФГ «Моноліт» (а.с.15). Згідно копії Договору оренди землі від 23.10.2015, укладеного між [PERSON] та СФГ «Моноліт», орендна плата вноситься в строк до 31 грудня поточного року (а.с.16-18). Згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 8,6974 га, яка розташована на території Ізюмської с/ради Борівського р-ну Харківської обл. (а.с.19). [PERSON] уповноважує [PERSON] та [PERSON] володіти та користуватися належною йому земельною ділянкою загальною площею 8,6974 га, яка розташована на території Ізюмської с/ради Борівського р-ну Харківської обл.; що підтверджується копією довіреності від 15 грудня 2011 р. (а.с.20). Відповідно до копії повідомлення СФГ «Моноліт» на вимогу [PERSON] стосовно повернення земельної ділянки №6321082000:06:002:0025; строк дії договору складає 15 років, тобто він є дійсним до 2030 р.; на теперішній час умови договору виконуються належним чином, та жодних підстав для його розірвання та повернення земельної ділянки до закінчення строку його дії немає (а.с.21). Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, [PERSON] в період з І кварталу 2018 р. по 4 квартал 2020 р. отримував доходи з таких джерел - заробітна плата (а.с.26). [PERSON] в особі [PERSON] за довіреністю №2851 від 15.12.2011 СФГ «Моноліт» виплачено грошові кошти за оренду земельного паю з 2020 по 2030 роки у розмірі 275 000,00 грн., що підтверджується копією видаткового касового ордеру від 12 січня 2021 р. (а.с.59). [PERSON] в особі [PERSON] за довіреністю №2851 від 15.12.2011 СФГ «Моноліт» виплачено грошові кошти за оренду земельного паю з 2012 по 2019 роки у розмірі 109 800,50 грн., що підтверджується копією видаткового касового ордеру від 11 січня 2021 р. (а.с.60). Згідно платіжного доручення №39 від 14 січня 2021 р., СФГ «Моноліт» сплачено 2045,96 грн. військового збору із орендної плати [PERSON] (а.с.61). Згідно платіжного доручення №40 від 14 січня 2021 р., СФГ «Моноліт» сплачено 5124,22 грн. військового збору із орендної плати [PERSON] (а.с.62). СФГ «Моноліт» сплачено прибутковий податок із оренди землі (2012-2019 р.р.) [PERSON] в розмірі 24551,55 грн., що підтверджується платіжним дорученням №41 від 14 січня 2021 р. (а.с.62-а). СФГ «Моноліт» сплачено прибутковий податок із оренди землі (2020-2030 р.р.) [PERSON] в розмірі 61490,68 грн., що підтверджується платіжним дорученням №42 від 14 січня 2021 р. (а.с.63). За період з 1 кварталу 2019 р. за 1 квартал 2021 р. [PERSON] отримував доходи з таких джерел - заробітна плата, державна соціальна та матеріальна допомога, соціальні виплати із відповідних бюджетів, надання земельної частки (паю) в оренду; що підтверджується копією відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків (а.с.71). Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із вимогами ст.ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому частинами 1-3 ст.89 ЦПК України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов?язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наданий сторонами, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів, як зазначено в п. 27 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», при цьому жодна із сторін не була поставлена судом у менш сприятливе становище, порівняно з іншою стороною, на чому наголошується у практиці Європейського суду з прав людини. Так, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п.48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» наголошується на принципі рівності сторін як одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. Стаття 8 Конституції України закріплює, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Згідно ч. 4 ст. 13 Конституції держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Судом встановлено, що між сторонами у справі існують договірні правовідносини, згідно з якими позивач надав в оренду відповідачу земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Так, відповідно до договору оренди землі від 23.10.2015 [PERSON] надав СФГ «Моноліт» в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 8.6974 га, кадастровий №6321082000:06:002:0025. Вказаний договір належним чином оформлений та зареєстрований державним реєстратором Борівського районного управління юстиції у Харківській обл. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №11770062 від 26.10.2015. Укладений між сторонами договори оренди землі містять всі істотні умови договору оренди землі, передбачені ст.15 ЗУ «Про оренду землі», зокрема, в них зазначені: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату тощо. Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно з статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Вказане кореспондується з частиною першою статті 93 ЗК України - право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відповідно до частин першої-третьої статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати ( стаття 22 Закону України «Про оренду землі» ). . Судом встановлено, що пунктами 9-14 договору оренди земельної ділянки від 23 жовтня 2015 року визначено розмір орендної плати, умови та порядок її сплати. Відповідачем були надані копії видаткових касових ордерів на виплату грошових коштів за оренду земельного паю за 2012-2019 та 2020-2030 роки, які містять підпис довіреної особи [PERSON] про отримання грошових коштів в якості розрахунку за орендну плату. Отже, суд при ухваленні рішення бере до уваги вищевказані видаткові касові ордери на видачу готівки. Згідно з статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статей 13, 15, 21 Закону України «Про оренду землі» метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. При цьому, частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Водночас, у пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України, передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою як систематична несплата земельного податку або орендної плати. Разом з тим, згідно частин першої та другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17 дійшла висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 зазначено, що «зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться». Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів палати Касаційного господарського суду від 02 травня 2018 року у справі № 925/549/17. При цьому систематичне порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість. Оскільки, матеріали справи містять дані про вчинення дій з боку відповідача для належного виконання ним обов`язку щодо сплати орендної плати, передбачені договором оренди та про отримання позивачем коштів у рахунок орендної плати за договором оренди землі, Суд доходить висновку, що підстави для розірвання зазначеного договору у зв`язку із систематичною невиплатою позивачу орендної плати відсутні. Виходячи з вищевикладеного, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки доводи позивача, щодо порушення його права як орендодавця у зв`язку з невиплатою орендної плати є необґрунтованими. З урахуванням викладеного,

Outcome: dismissed