Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання інформації негативною, недостовірною та її спростування посилаючись на те, що працював головним лікарем [PERSON] райСЕС. У 1983 році йому на бюро райкому Компартії оголошено сувору догану, на підставі чого 14 грудня 1983 року обласне відділення охорони здоров'я винесло наказ №598 про звільнення його з посади головного лікаря [PERSON] РайСЕС. 19 квітня 1990 року, вказане рішення скасоване як таке, що упереджене та не відповідає дійсності. Коли [PERSON] виповнилось 60 років, головний лікар [PERSON] РайСЕС [PERSON], запропонував йому написати заяву про звільнення. Вказує, що [PERSON] чинив на нього тиск, шантажував, звільнив від обовязків зав.\~відділом. Зазначає, що [PERSON] розповсюджує про нього неправдиву інформацію, що він звільнений з посади за зловживання службовим положенням, фальсифікує наклепи в різні інстанції. 04 листопада 2005 року [PERSON] підготовлений лист голові Тернопільської ОДА, нібито від колективу, в якому його негативно характеризує. З даного приводу звертався у правоохоронні органи, обєктивної відповіді не отримав. Просить визнати інформації, розповсюджені [PERSON] негативними та недостовірними, зобовязати відповідача спростувати недостовірну інформацію та стягнути з відповідача 400\~000\~грн. компенсації за моральні збитки. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просить задовольнити. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав з підстав, вказаних у запереченні на позов, в якому вказує, що позовні вимоги є незаконними, безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності. Вказує, що позивач неодноразово подавав до Козівського районного суду аналогічні позови, рішення по яких набрали законної сили, зокрема рішення Козівського районного суду від 26 лютого 2007 року, яким у позові [PERSON] до [PERSON] про визнання інформації, розповсюдженої відповідачем негативною та недостовірною та відшкодування моральної шкоди, відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 14 квітня 2007 року вказане рішення залишено без змін. Рішенням Козівського районного суду від 25 грудня 2012 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про зобовязання спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 16 квітня 2013 року вказане рішення залишено без змін. Вказує, що недостовірну інформацію щодо [PERSON] не поширював, між ними є неприязні відносини. Посилаючись на п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України, просить провадження у справі закрити. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, перевіривши матеріали справи, надані докази, прийшов до наступного. Згідно ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Право висловлювати судження, оцінки, думки гарантовано ст.34 Конституції України. Вказане право закріплено у ст.10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно ст.9 Конституції є складовою частиною національного законодавства. Відповідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази у відповідності до ст. 60 ЦПК Відповідно п.19 Постанови Пленуму ВСУ №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Згідно ч.2 ст.47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно ст.277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Стаття 10 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод захищає погляди, критичні зауваження, або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON]Й і [PERSON] більш як 20 років знаходиться в неприязних відносинах, що не заперечується сторонами. Неприязні відносини виникли з трудових відносин в [PERSON]\~СЕС між [PERSON] та [PERSON] [PERSON] пояснив, що працюючи головним лікарем Козіської РайСЕС створив одну з найкращих матеріально-технічних баз серед санепідемстанцій Тернопільської області. Його відзначено грамотами, подяками, грошовими преміями. Стверджує, що [PERSON] в колективі створив складну обстановку, протягом останніх років зводить на нього наклепи, які принижують його честь і гідність, характеризує його як колишнього головного лікаря [PERSON] районної СЕС з негативної сторони. При таких обставинах, суд, вважає, що між ними виникла критична оцінка одне одного, а саме їх роботи головними санітарними лікарями Козівського району, вимоги визнати інформації, розповсюджені [PERSON] негативними та недостовірними, зобовязати відповідача спростувати недостовірну інформацію задоволенню не підлягають. Відповідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як встановлено в судовому засіданні, між сторонами правовідносини виникли до набрання чинності відповідним законодавчим актом про відшкодування моральної шкоди. Між сторонами неприязні відносини виникли більше як 20 років тому. В п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначається, що на правовідносини, які виникли до набрання чинності відповідним законодавчим актом про відшкодування моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню не поширюється, навіть якщо позивач після набрання чинності цим актом продовжує страждати від раніше вчинених неправомірних дій. Це пов'язано з дією ст.58 Конституції України, що закон, який посилює відповідальність, не має зворотної сили. Водночас моральна шкода підлягає відшкодуванню, якщо неправомірні дії відповідача, що завдають позивачеві фізичних чи моральних страждань, почалися до набрання законної сили актом законодавства, яким встановлюється обов'язок відшкодувати моральну шкоду, і продовжуються після набрання цим актом чинності. Таким чином суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання інформації негативною, недостовірною, її спростування та стягнення 400\~000 гривень компенсації за завдані моральні збитки не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed