Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом про визнання права власності на земельні ділянки розміром 0,2500 га та 0,1300 га в порядку спадкування за заповітом. В позові посилався на те, що [INFO] року померла [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина до складу якої ввійшли житловий будинок по [ADDRESS], та земельна ділянка площею 0,38 га, передана для будівництва та обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства, яка належала померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої Миргородської державної нотаріальної контори Наконечною Н.П. та зареєстрованого в реєстрі № 1-64, в якому зазначено, що спадкове майно складається із вказаної земельної ділянки площею 0,38 га з зазначенням двох кадастрових номерів 5323281001:01:002:0429-0430. Вказане майно згідно заповіту від 18 лютого 2013 року померла заповідала йому. Позивач прийняв спадщину у встановлений законом строк та отримав свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок. За запитом державного нотаріуса від 05 жовтня 2013 року та на підставі виготовленої технічної документації Управлінням Держземагентства у Миргородському районі Полтавської області в травні 2014 року проведена реєстрація земельних ділянок площею 0,2500 га з кадастровим номером 5323281001:01:002:0429 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS], та площею 0,1300 га з кадастровим номером 5323281001:01:002:0430 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Відомості про ці земельні ділянки були внесені до Державного земельного кадастру, але вони зареєстровані за попереднім власником [PERSON] Здійснити реєстрацію права власності на померлу [PERSON] виявилось неможливим, оскільки це не передбачено чинним законодавством. В зв'язку з цим державний нотаріус постановою від 13 серпня 2014 року відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки, тому він вимушений звернутись з даним позовом до суду. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач Великосорочинська сільська рада в судове засідання свого представника не направила, до суду подала заяву, в якій проти позову не заперечувала, просила справу розглянути у відсутність її представника (а.с. 61). Суд, заслухавши позивача,дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного висновку. Великосорочинська сільська рада є належним відповідачем у справі, оскільки відповідно ст. 335 ЦК України річ, яка не має власника, є безхазяйною і за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність, а спірні земельні ділянки знаходяться в с.Великі Сорочинці на території Великосорочинської сільської ради. На підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 7). За заповітом, посвідченим 18 лютого 2013 року секретарем Солонцівської сільської ради Миргородського району, [PERSON] заповіла позивачу житловий будинок по [ADDRESS], та земельну ділянку площею 0,38 га, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства (а.с.8, 59-60). Позивач прийняв спадщину, в т.ч. на земельну ділянку, яка належала померлій згідно свідоцтва про право на спадщину від 19 січня 2010 року (а.с.9), відповідно до якого її розмір 0,38 га, землю передано для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і ведення особистого підсобного господарства, кадастровий номер 5323281001:01:002:0429-0430. Так як відповідно до ст.121 Земельного кодексу України для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у власність більше 0,25 га не передається, враховуючи розташування земельних ділянок, технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (а.с.22-42) сформовано у відповідності до Земельного кодексу України дві земельні ділянки: площею 0,2500 га з кадастровим номером 5323281001:01:002:0429 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та площею 0,1300 га з кадастровим номером 5323281001:01:002:0430 для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою: [ADDRESS]. Відомості про ці земельні ділянки були внесені до Державного земельного кадастру та видані відповідні витяги (а.с.12-21), але державний нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказані земельні ділянки в зв'язку з тим, що вони зареєстровані за попереднім власником - [PERSON], а право власності на них [PERSON] після смерті [PERSON] не зареєстроване (а.с.44). Згідно ст.ст.1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Спадкування здійснюється за заповітом або законом. Позивач відповідно до ст.1269 ЦК України прийняв спадщину після смерті [PERSON] Відповідно до ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст.ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Оскільки вищевказані обставини перешкоджають позивачу оформити право власності на них в позасудовому порядку, а визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на них. В зв'язку з тим, що позивач не заявляє вимог про стягнення з відповідачів на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved