Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення процентів за користування позикою, в звязку з невиконанням грошового зобовязання. Позовні вимоги мотивує тим, що 27.02.2010 року він уклав з [PERSON] договір позики грошових коштів, згідно якого передав відповідачеві 2500 дол. США. під 4 % річних з кінцевим терміном повернення до 30.08.2010 року, про що було написано розписку. Однак [PERSON] свої зобовязання щодо повернення коштів не виконав. Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 22.04.2013 року, з [PERSON] на його користь стягнуто 19975 грн. заборгованості за договором позики. Вимоги про стягнення 4 % на місяць за договором позики він не ставив, оскільки відповідач обіцяв їх сплатити в добровільному порядку, як і виконати рішення суду. Посилаючись на те, що кошти в сумі 19975 грн. було стягнуто з відповідача в примусовому порядку, останній в добровільному порядку відмовляється сплатити йому відсотки за користування позикою, просить стягнути з [PERSON] на його користь проценти за користування позикою в сумі 77832 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 4864 грн., 5000 грн. моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях та переживаннях, а також курсову різницю в розмірі 19446 грн. та судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав повністю, дав пояснення щодо обставин, викладених в позові, та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився та не повідомив про причини неявки. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до положень ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. В силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 22.04.2013 року позов [PERSON] задоволено. Стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі 19975 грн. Зазначеним рішенням встановлено, що 27.02.2010 року [PERSON] отримав від [PERSON] 2500 дол. США, які зобовязувався повернути до 30.08.2010 року з виплатою 4% щомісячно від суми боргу, про що написав розписку (а.с. 6). Як вбачається з постанови про закінчення виконавчого провадження № 43175039 від 29.12.2014 року, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/0158/186/2013 року, виданого Ківерцівським районним судом 15.05.2013 року, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі 19975 грн., закінчено у звязку зі сплатою боргу (а.с. 8). Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. В силу ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим до виконання сторонами. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по процентах за користування позикою, яка в межах заявлених позивачем трьох років складає 77832 грн. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора , яка не виконана боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином. Таким чином вимоги позивача про стягнення 3% річних від простроченої суми позики в сумі 4864 грн. підлягають до задоволення. Вирішуючи позов в частині відшкодування з відповідача спричинену позивачеві моральну шкоду суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вказаних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування моральної шкоди. Зі змісту договору позики вбачається, що сторони не передбачили відшкодування моральної шкоди в разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання. Не передбачено відшкодування моральної шкоди за порушення договору позики й спеціальною нормою - ст. 1050 ЦК України. Таким чином, позовні вимоги про стягнення з [PERSON] моральної шкоди в сумі 5000 грн. до задоволення не підлягають. Крім того, не підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення курсової різниці між вартістю 2500 дол. США на момент звернення до суду (27.02.2013року) та на день фактичного виконання відповідачем судового рішення (29.12.2014 року) в сумі 19446 грн., оскільки рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 22.04.2013 року з відповідача стягнуто заборгованість в національній валюті гривні. У звязку з частковим задоволенням позову відповідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача [PERSON] 826 грн. 96 коп. витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного, ст.ст. 23, 526, 530, 611, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України та

Outcome: partial