Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [INFO], в якому просить постановити рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим будинком, що знаходиться по [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивував тим, що він є власником згаданого житлового будинку, що стверджено договором купівлі-продажу від 17.06.2010 р., витягом з Державного реєстру правочинів № 8665212, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26723586 та технічним паспортом. Після придбання житлового будинку позивач дозволив своїй дочці з сім'єю тимчасово проживати в ньому. З лютого 2011 р. в цьому будинку були зареєстровані дочка позивача [PERSON] і зять [PERSON]. У зв'язку з сварками та непорозуміннями сім'я дочки фактично розпалася. В лютому 2013 р. [PERSON] виїхала з Городенківського району, а відповідач в березні 2013 р. в присутності дільничного віддав позивачу ключ від будинку та переїхав проживати до своїх батьків в с. Тишківці Городенківського району Івано-Франківської області, де проживає в даний час. Хоча відповідач з березня 2013 р. не проживає в належному позивачу будинку по [ADDRESS], однак добровільно знятись з реєстрації він не бажає. Позивач, покликаючись на ст.ст. 71, 72, 150 ЖК України, ст. ст. 16, 386 ЦК України, зазначаючи, що відповідач більше шести місяців не проживає в його будинку, не приймає участі в обслуговуванні житлового приміщення, не оплачує комунальні послуги, не несе витрат по утриманню житла, а лише погіршував його стан, фактично перестав бути членом сім'ї дочки позивача, просить задовольнити його позов. Одночасно в позові зазначає, що його права як власника нерухомого майна, порушені відповідачем, і тому підлягають захисту в судовому порядку. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з наведених в ньому підстав. Просять задовольнити позов. Одночасно пояснили, що позивач хоче вселити в будинок свою другу дочку. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно. Про час і місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог ст.ст. 74,76 ЦПК України. Передбачених ч.1 статті 169 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності відповідача, з ухваленням відповідно до ст. 224 ЦПК України заочного рішення. Заслухавши пояснення позивача, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS], що стверджено Договором купівлі-продажу житлового будинку від 17.06.2010 р., укладеним між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON], нотаріально засвідченим приватним нотаріусом Городенківського районного нотаріального округу, зареєстрованим в реєстрі за № 1400. Про укладення договору купівлі-продажу свідчить Витяг з Державного реєстру правочинів № 8665212. Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий Обласним комунальним підприємством «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» № 26723586 від 15.07.2010 р. також свідчить про те, що позивач є власником згаданого житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу. Згідно з записами в Будинковій книзі № 112 для прописки громадян, які проживають у буд. [ADDRESS], відповідач [PERSON] з 17.02.2011 р. зареєстрований за вказаною адресою. Крім нього, в згаданому будинку зареєстрована [PERSON]. Виданою виконавчим комітетом Тишківської сільської ради довідкою № 340 від 12.09.2014 р. стверджено, що [PERSON], 1988 року народження, проживає в житловому будинку своїх батьків по [ADDRESS], хоча не зареєстрований. За ст. 29 ЦК України - місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно, тимчасово. Ст. 310 згаданого кодексу визначено, що фізична особа має право на місце проживання. В судому засіданні встановлено, що відповідач з березня 2013 р. не проживає в будинку позивача, хоча зареєстрований в ньому. Факт непроживання відповідача в будинку позивача ствердили допитані судом свідки [PERSON] і [PERSON] Останній суду пояснив, що він, працюючи на посаді помічника дільничного інспектора Городенківського РВ УМВС, неодноразово виїздив на адресою місця проживання відповідача з приводу конфліктів між відповідачем та дочкою позивача. Також ствердив, що в його присутності ключ від будинку відповідач в березні 2013 р. віддав позивачу. Свідок [PERSON] суду пояснила, що в будинку позивача в м. Городенка жила його дочка [PERSON] з сім'єю. Остання їй розказувала про те, що чоловік її бив, тому вони припинили спільне проживання. В даний час в м. Городенка в будинку позивача ніхто не проживає. Ст. 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 163 Житлового кодексу у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених ч.1 п.1,5 ч.3,4 ст.71 цього Кодексу. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідач не являється членом сім'ї власника житла, договору найму жилого приміщення з позивачем не укладав. Дочка позивача, яка перебувала в шлюбі з відповідачем, фактично з ним не проживає. Відповідно до ст. 71 ЖК України за тимчасової відсутності наймача або членів сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Те, що відповідач, фактично не проживаючи в будинку позивача з березня 2013 р., є зареєстрованим в ньому, перешкоджає позивачу належно реалізовувати свої права власника об'єкта нерухомості. Тому при вищенаведених доказах і обставинах справи суд приходить до висновку, що [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням, власником якого є позивач [PERSON]. На підставі ст.ст. 29,310,321,391 ЦК України, ст. ст. 71,72,150, 156,163 Житлового кодексу України,

Outcome: approved