Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до [PERSON], [PERSON] міської ради Донецької області, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що [PERSON], яка померла 27 лютого 2014 року, доводилася йому дружиною. Після її смерті залишилася спадщина: 2/3 частки земельної ділянки площею 0,1038 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: Донецька область, місто Святогірськ, вулиця Молодіжна (Піонерська), 14, кадастровий номер 1414170500:01:002:0516, яка належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯЖ № 439069 від 19 березня 2009 року. Інша 1/3 частка належить [PERSON]. [PERSON] не залишила заповіту. [PERSON] прийняв спадщину і звернувся до нотаріуса із відповідною Заявою. Була заведена спадкова справа, про що свідчить Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 43337959 від 22 березня 2016 року. Проте, [PERSON] було відмовлено у видачі Свідоцтва про право власності на земельну ділянку, оскільки відсутні відомості про право власності [PERSON] на земельну ділянку. Відповідно до Звіту незалежної оцінки майна від 27 жовтня 2017 року вартість 2/3 часток земельної ділянки, розташованої за адресою: Донецька область, місто Святогірськ, вулиця Молодіжна (Піонерська), 14, кадастровий номер 1414170500:01:002:0516, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, становить 34533,00 грн. Посилаючись на положення ст.ст.1225, 1268, 1297 ЦК України просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на 2/3 частки земельної ділянки площею 0,1038 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: Донецька область, місто Святогірськ, вулиця Молодіжна (Піонерська), 14, кадастровий номер 1414170500:01:002:0516. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання. 15 червня 2018 року надав суду Заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити (а.с.53). Відповідач [PERSON], судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання. 15 червня 2018 року надав суду Заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення (а.с. 52). Представник відповідача [PERSON] міської ради Донецької області [PERSON], яка діє на підставі Довіреності від 08 червня 2018 року за № 964/02.01-15 (а.с.33), будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце проведення судового засідання, не зявилася. 11 червня 2018 року направила на адресу суду Відзив на позовну заяву в якому зазначила, що на підставі Рішення [PERSON] міської ради від 27 листопада 2008 року № 16-XXIX-5 [PERSON] було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, Договорів оренди землі за № 010916700063 від 19 березня 2009 року. Тобто, [PERSON] міська рада відповідно до повноважень та у спосіб, визначений Конституцією та Законами України виконала всі дії щодо розпорядження земельною ділянкою загальною площею 0,1038 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вул. Піонерській (нині Молодіжна), 14.(а.с. 34) 22 червня 2018 року представник [PERSON] міської ради Донецької області [PERSON] до суду надала Клопотання про розгляд справи у її відсутності (а.с.57). Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] міської ради Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на їх законність та обґрунтованість. Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994, заява № 18390/91 вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Згідно до\~ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у різі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 грудня 1966 року, що підтверджується Свідоцтвом про одруження Серії VIII-УР № 112167 (а.с.7). 27 лютого 2014 року [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть [PERSON] І-НО № 763263, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дзержинського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 135 (а.с.8). Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яка складається з 2/3 частки земельної ділянки площею 0,1038 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: Донецька область, місто Святогірськ, вулиця Молодіжна (Піонерська), 14, кадастровий номер 1414170500:01:002:0516, яка належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯЖ № 439069 від 19 березня 2009 року, виданого на підставі Рішення сесії [PERSON] міської ради від 27 листопада 2008 року № 16- XXIX-5, Договору купівлі-продажу земельної ділянки серії ВМВ № 776919 від 05 лютого 2009 року № 502 (а.с.9). Відповідно до Рішення [PERSON] міської ради від 27 листопада 2008 року № 16- XXIX-5 «Про придбання права спільної власності на земельну ділянку громадянками [PERSON], [PERSON], їм було надано у безоплатну спільну власність земельну ділянку площею 0,1000га, що знаходиться в їх фактичному користуванні для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вул. Піонерській, 14 у м. Святогірську. Надано [PERSON], [PERSON] земельну ділянку площею 0,0038 га по вул. Піонерській, 14 в м. Святогірську для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться у їх власності: [PERSON] 1/3 частка, згідно Свідоцтва про право на спадщину зареєстрованого 22 жовтня 1997 року за № 1-2513, [PERSON] 2/3 частки згідно Договору дарування від 28 грудня 1994 року та Свідоцтва про право на спадщину зареєстрованого 27 жовтня 1989 року за № 1-4159 (а.с.35). Згідно Закону України «Про державний земельний кадастр» від 07 липня 2011 року\~ № 3613-VI, який набув чинності 01 січня 2013 року. Згідно Розділу VII\~Перехідних та прикінцевих положень До 1 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передаються у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснюється з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснюється у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними. Єдина інформаційна система Державного земельного кадастру почала своє функціонування з 01 січня 2013 року. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 липня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], зареєстрованого в Реєстрі за № 2741, право власності на 1/3 частки земельної ділянки загальною площею 0,1038 гектарів, що розташована в місті Святогірську м. Словянська Донецької області по вулиці Піонерська під № 14, переданої для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯЖ № 439070, виданого Відділом Держкомзему м. Словянська 19 березня 2009 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010916700064, належить [PERSON] (а.с.13). Спадщина вважається належною спадкоємцю з часу її прийняття. Складність у оформленні спадкових прав полягає у тому, що відсутні відомості про право власності на 2/3 частини земельної ділянки за [PERSON] Відповідно до Постанови приватного нотаріуса Торецького міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] від 18 травня 2017 року, у Витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, який сформовано 04 квітня 2017 року за № НВ-1402476952017, відсутні відомості про право власності гр. [PERSON], померлої 27 лютого 2014 року на 2/3 частки земельної ділянки № 1414170500:01:002:0516, розташованої за адресою: Донецька область, місто Святогірськ, вулиця Піонерська, 14 (а.с.11). Частиною 2 ст. 158 Земельного кодексу України визначено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Згідно\~ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно\~ст. 125 Земельного кодексу України\~(в редакції, чинній на час видачі позивачу державного акта на право власності на земельну ділянку) (надалі\~ЗК України), право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами (ч. 1 ст. 126 ЗК України). Відповідно до Звіту з незалежної оцінки майна від 27 жовтня 2017 року, вартість 2/3 частки земельної ділянки площею 0,1038 га, кадастровий номер 1414170500:01:002:0516, що розташована за адресою: Донецька область, місто Святогірськ, вулиця Молодіжна (Піонерська), 14, становить 34533 грн. (а.с.20-22). Відповідно до\~ст. 78 Земельного кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі\~Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Отже, з моменту державної реєстрації зазначеного вище державного акта на право власності на земельну ділянку позивач набув права власника земельної ділянки, тобто права володіти, користуватись та розпоряджатися своєю власністю. Між тим, судом встановлено, що в повній мірі реалізувати своє право власності на земельну ділянку позивач не може,\~\~оскільки відсутні відомості про право власності на 2/3 частини земельної ділянки за [PERSON] Згідно із ч.3\~ст.\~152\~Земельного кодексу\~України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. \~Статтею 328 ЦК України\~встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтями\~317,\~319 ЦК України\~закріплено права власника майна вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд та вчиняти будь-які дії, які не суперечать закону, не залежно від місця його проживання та місцезнаходження майна. Стаття 12 Цивільного кодексу України\~передбачає, що особа вільно, на власний розсуд обирає способи захисту цивільного права. Згідно частини 1\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з пунктом 1 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, ратифікованої Україною 11 вересня 1997 року, яка відповідно до\~статті 9 Конституції України\~являється частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обовязків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Статтею 16 Цивільного кодексу України\~передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, субєктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд зясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Оскільки за життя [PERSON] була власником 2/3 частин земельної ділянки кадастровий номер 1414170500:01:002:0516, що розташована за адресою: Донецька область, місто Святогірськ, вулиця Молодіжна (Піонерська), 14, відповідно Державного акту Серії ЯЖ № 439069 від 19 березня 2009 року, Рішення [PERSON] міської ради від 27 листопада 2008 року № 16-XXIX-5 та Договору купівлі-продажу земельної ділянки серії ВМВ № 776919 від 05 лютого 2009 року № 502, однак складність у оформленні спадкових прав полягає у тому, що відсутні відомості про право власності на 2/3 частини земельної ділянки за [PERSON] у Державному земельному кадастрі, суд приходить до висновку про обґрунтованість за законність позовних вимог [PERSON], у звязку з чим вони підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved