Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Закарпатського базового державного медичного коледжу про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Свої вимоги мотивував тим, що наказом №-78-к від 22.08.2019 року в.о. директора Закарпатського базового державного медичного коледжу його звільнено з роботи на підставі ст.40 п.1 КЗпП України, у зв`язку із скороченням штату працівників. Днем звільнення зазначена дата 27.08.2019 року. Рішенням Хустського районного суду від 23.01.2020 року його поновлено на попередньому місці праці на посаді викладача з 23.01.2020 року. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 29 квітня 2021 року за наслідками апеляційного розгляду скарги відповідача, рішення Хустського районного суду від 23.01.2020 року залишено без змін. Таким чином у період з 27.08.2019 р. по 23.01.2020 р. він перебував у вимушеному прогулі, за який у нього не проводилася виплата заробітної плати. Фактично в добровільному порядку адміністрація відповідача відмовилася провести йому виплату за час вимушеного прогулу в добровільному порядку, тому він був змушений звернутися до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права на оплату праці за час вимушеного прогулу. На підтвердження розміру середньомісячного заробітку по місцю праці де його було звільнено, ним надані письмові докази з бухгалтерії медичного закладу про розмір середньомісячної заробітної плати, яку він отримував за останні два місяці що передували його звільненню. Згідно проведеного ним розрахунку такий розмір склав 16821,86 грн. на місяць. З врахуванням періоду вимушеного прогулу який складає п`ять місяців, загальний розмір виплати за час вимушеного прогулу становить суму 84109,28 грн. Враховуючи наведені обставини просить суд ухвалити рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі та у відповідності до вимог передбачених у ст.ст.233,236 КЗпП України та вирішити питання про стягнення з відповідача заробітної плати за час вимушеного прогулу. У судовому засіданні позивач [PERSON] , його представник [PERSON] позов підтримали, просили його задовольнити, посилаючись на наведені в позові обставини та докази на підтвердження цих обставин. У зв`язку з неявкою представника відповідача в черговий раз без поважних причин та з врахуванням того, що відповідач повідомлявся належним чином про судовий розгляд даної справи, просили провести судовий розгляд без участі представника відповідача та ухвалити заочне рішення по справі. Представник відповідача в судове засідання на розгляд справи не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв. Під час судового провадження представником відповідача Павлій В.М. подавалося клопотання про зупинення провадження у справі, на час розгляду Закарпатським апеляційним судом справи за скаргою на рішення Хустського районного суду від 23.01.2020 року, про поновлення [PERSON] на роботі. Відзиву на позов стороною відповідача не подавалося. У відповідності до ст.280 ЦПК України, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3 ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою учасників справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті, без проведення фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] слід задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень і протягом судового розгляду даної справи стороною позивача надано суду переконливі докази в обґрунтування позовних вимог. Так, з матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] за наказом №-78-к від 22.08.2019 року в.о. директора Закарпатського базового державного медичного коледжу був звільнений з роботи де працював на посаді викладача іноземних мов та латинської мови, на підставі ст.40 п.1 КЗпП України, у зв`язку із скороченням штату працівників. Днем звільнення позивача з роботи вказана дата 27.08.2019 року. Не погодившись з таким звільненням, позивач подавав до суду позов про його поновлення на роботі за попереднім місцем праці та на посаду, яку він займав до звільнення. За результатом розгляду вказаного позову Хустським районним судом ухвалено рішення від 23.01.2020 року, яким [PERSON] поновлений на попередній посаді на роботу в Закарпатському базовому державному медичному коледжі. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 29 квітня 2021 року за наслідками апеляційного розгляду скарги відповідача, рішення Хустського районного суду від 23.01.2020 року залишено без змін. На підставі вказаних судових рішень визначається фактичний період перебування [PERSON] у вимушеному прогулі з 27.08.2019 р. по 23.01.2020 р., тому позивачу слід провести розрахунок середньомісячного заробітку, який він втратив через вимушений прогул. Жодної оплати праці із врахуванням періоду перебування у вимушеному прогулі [PERSON] не отримував. При ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 цього Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата. Оплата праці позивача [PERSON] за липень - серпень 2019 року згідно наданих бухгалтерських даних, за два місяці до звільнення становила 33643,71 грн. До матеріалів справи надано докази про розмір середньомісячного заробітку [PERSON] на посаді викладача іноземних мов та латинської мови, яким стверджується, що середньомісячний заробіток позивача на займаній посаді в період вимушеного прогулу становить 16821,86 грн. (33643,71 : 2 = 16821,855) [PERSON] звернувся до Хустського районного суду із даною позовною заявою 02.10.2020 року, про стягнення заробітної за час вимушеного прогулу з дня його звільнення з роботи за період з 27.08.2019 р. по 23.01.2020 р. Вказаний період часу вимушеного прогулу складає п`ять місяців. В матеріалах справи відсутні докази про проведення оплати праці позивачу за період вимушеного прогулу. Таким чином загальна суму виплати за час вимушеного прогулу позивачу за період п`ять місяців становить - 84109,28 грн. (16821,855 х 5 = 84109,275 грн.). Такий розрахунок проведений на підставі наданих до справи письмових доказів про нарахування та виплату заробітної плати [PERSON] на роботі в Закарпатському базовому державному медичному коледжі. Загальна сума нарахування заробітної плати позивачу [PERSON] за період вимушеного прогулу з 27.08.2019 р. по 23.01.2020 р. становить суму 84109,28 грн. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Враховуючи наведене та

Outcome: approved