Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - комісія з питань захисту прав дитини Кременецької районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав вказавши, що відповідач з березня 2011 року ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, не цікавиться його життям. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що відповідач у березні 2011 року поїхала у Росію та з цього часу не приймає участі у вихованні свого неповнолітнього сина [PERSON], не спілкується з сином, не цікавиться його життям та навчанням, здоров'ям, матеріально не допомагає. Дитина знаходиться на його повному утриманні. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала та пояснила, що її дочка, а відповідач по справі [PERSON] проживає у Росії, влаштувалася на постійну роботу, а тому не може приїхати у Кременець. Після розірвання шлюбу з позивачем домовилася, що дитина буде проживати з ним. Дочка любить свого сина, постійно до нього дзвонить, але позивач не кличе дитини до телефону. Просить відмовити позивачу у позові. Представник третьої особи Пилипчук С.К. в судовому засіданні позов позивача підтримала та пояснила, що відповідач близько чотирьох років не приймає участі у вихованні свого сина [PERSON], [INFO]. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши представлені докази, допитавши свідків, прийшов до висновку, що позов слід задовольнити з наступних міркувань. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO]. Його батьками є сторони по справі - [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Рішенням Кременецького районного суду від 17 серпня 2010 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). Відповідно до рішення Кременецького районного суду від 24 квітня 2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі ј частини зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 11 березня 2013 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.6). Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п.16 Постанови пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, ухилення від виконання юридичного обов'язку - завжди є актом свідомої поведінки, коли особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Відповідно до п.15 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Як вбачається з висновку Кременецької районної державної адміністрації від 26.12.2014 року за № 01-1816/02-3.13 (а.с.11-12) позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього сина [PERSON], [INFO] є доцільним та рекомендовано позивачу звернутися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] з ухиленням нею від виконання батьківських обов'язків по вихованню сина. Згідно довідки директора Кременецької загальноосвітньої школи 1-111 ст. №1 Кременецької районної Ради Тернопільської області № 272 від 03.12.2014 року [PERSON] навчається в школі з 2012 року по даний час. Вихованням учня займається батько [PERSON]. Відповідач жодного разу не відвідувала школи (а.с.8). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона працює вчителем початкових класів у Кременецькій ЗОШ 1-111 ст. № 1. У її класі з вересня 2012 року навчається [PERSON]. Вихованням дитини займається лише позивач. Успіхами дитини цікавляться ще батьки позивача. Дитина завжди ідеально одіта, ідеально виконує домашні завдання. Маму [PERSON] бачила випадково лише один раз біля універмагу коли [PERSON] навчався в першому класі. [PERSON] пояснив, що мама в Росії, до нього не дзвонить, хоча він має власний телефон. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є матір»ю позивача. ЇЇ невістка [PERSON] має вищу освіту, коли жила з її сином то працювала у м. Кременець педагогом у ліцеї. Після розірвання шлюбу внук жив п'ять днів в тиждень з батьком, а два дні з матір'ю. У 2011 році [PERSON] виїхала у Росію. Останній раз бачила свою невістку у травні 2014 року на дні народження [PERSON]. Відповідач до дитини не дзвонить, одягом не забезпечує. [PERSON] живе разом з батьком з вересня 2011 року. Телефон стаціонарний не мінявся, у [PERSON] є мобільний телефон, однак відповідач жодного разу не подзвонила до дитини. Батьки невістки також не спілкуються з внуком, на вулиці розминаються з ним як з чужим. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона проживає по-сусідству з сім'єю позивача та її дочка товаришує з [PERSON]. Вихованням [PERSON] займається позивач та його батьки. Відповідача не бачила два роки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав пояснення аналогічні поясненням свідка [PERSON]. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що бачили [PERSON] рік тому. Таким чином, оцінюючи вищезазначені докази у їх сукупності суд вважає доведеним факт умисного ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків стосовно сина [PERSON], [INFO]. Зокрема, маючи реальну можливість, відповідач не спілкується із дитиною, не цікавився її життям, фізичним та духовним розвитком, не проявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не відвідує навчальний заклад, в якому навчається син, не приймає жодної участі у його вихованні, не проявляє батьківської турботи та любові, не надає матеріальної допомоги. Відтак, зважаючи на поведінку матері стосовно дитини суд вважає, що позбавлення батьківських прав є для [PERSON] саме тим крайнім заходом, на застосування якого вона справедливо заслуговує, оскільки фактично самоусунулася від виконання батьківських обов'язків щодо виховання та утримання сина [PERSON], хоча має реальну можливість спілкуватися із сином. Посилання представників відповідача на те, що відповідачу позивачем чиняться перешкоди в спілкуванні з дитиною суд до уваги не приймає, оскільки жодних достатніх та належних доказів в підтвердження вказаних обставин суду представлено не було. Натомість встановлено, що із жодними заявами у відповідні державні органи з даного приводу [PERSON] чи її батьки не зверталися, що підтвердила в судовому засіданні її представник [PERSON], представник служби у справах дітей районної держадміністрації Пилипчук С.К.. Крім цього, позивач звернувся в суд з вказаним позовом у січні 2015 року, 21 квітня 2015 року судом було винесено заочне рішення про позбавлення [PERSON] батьківських прав, на час прийняття рішення відповідач жодного разу не намагалася зустрітися чи поспілкуватися телефоном із сином та матеріальної допомоги не надавала. Згідно довідки - розрахунку відділу ДВС Кременецького РУЮ від 15.01.2015 року № 137 вбачається, що заборгованість по аліментах [PERSON] станом на 01.01.2015 року становить 12 418,65 грн. (а.с.7). Після постановлення судом заочного рішення про позбавлення батьківських прав [PERSON] відповідачем у квітні 2015 року була погашена лише заборгованість по аліментах, яка виникла станом на січень 2015 року. Представниками відповідача не представлено доказів про сплату аліментів за період з січня 2015 року по серпень 2015 року. Наведене свідчить про те, що в поведінці відповідача відсутні будь-які позитивні зміни у ставленні до дитини. Не заслуговують до уваги твердження представників відповідача про те, що відповідач поїхала у Росію на роботу у зв'язку з скрутним матеріальним станом, а тому не ухиляється від обов'язків по вихованню дитини, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач має вищу освіту, працювала у м. Кременці педагогом у ліцеї і звільнилася з роботи за власним бажанням. У відповідності до п.18 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30 березня 2007 року зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Таким чином, суд, при доведеній винній поведінці батьків в ухиленні від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини лише у виняткових випадках може відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих осіб батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дитини. В судовому засіданні не встановлено виняткових випадків, які б при встановлених обставинах справи та винній поведінці відповідача давали б підстави для відмови в задоволенні позову. З квитанції № 12 від 17.01.2015 року слідує, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи наведене, слід стягнути з відповідача в користь позивача судові витрати. На підставі наведеного,

Outcome: approved