Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] з позовом про визнання договору дійсним та визнання права власності на нерухоме майно. До початку розгляду справи по суті позивачем було змінено предмет позову та позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 110\~000 грн. та понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20 березня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку № 39 по вул.. Ломоносова в м. Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Позивач повністю сплатив відповідачу кошти за будинок в сумі 110000 грн., а відповідач зобовязався до 1 травня 2015 року звільнити спірний будинок. На підтвердження цього [PERSON] написав власноруч розписку. Пізніше позивач дізнався, що у вересні 2015 року відповідач продав спірний будинок сторонній особі. На підставі вищевикладеного позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 110000 грн., які були сплачені ним за будинок. В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали та просили суд задовольнити заявлені позовні вимоги, підтвердили обставини викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, підтвердив, що дійсно домовлялися про купівлю-продаж будинку та він отримав від позивача 110\~000 грн. Повернути кошти не має можливості, оскільки має борги. Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] до 14 вересня 2015 року був власником житлового будинку та земельної ділянки № 39 по вул.. Ломоносова м. Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. 18 квітня 2014 року [PERSON] видав на імя [PERSON] довіреність на розпорядження вищевказаним домоволодінням (а.с.6). 20 березня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було досягнуто домовленості про купівлю-продаж домоволодіння № 39 по вул.. Ломоносова м. Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області та [PERSON] зобовязався після отримання коштів за будинок звільнити його до 1 травня 2015 року. [PERSON] сплатив [PERSON] кошти за будинок в сумі 110000 грн. Зазначені обставини підтверджуються розпискою від 20 березня 2015 року, оригінал якої було оглянуто в судовому засіданні (а.с.7). Також встановлені обставини в судому засіданні були визнані сторонами, а тому згідно з ч. 1 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно зі ст. 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Отже у відповідності до вимог ч. 3 ст. 640 Цивільного кодексу України договір житлового будинку, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Враховуючи те, що між [PERSON] та [PERSON] не було досягнуто усіх істотних умов договору купівлі-продажу житлового будинку в належній формі, тобто у письмовій нотаріально посвідчений формі, суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу житлового будинку по вул..Ломоносова, 39 у м. Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області між [PERSON] та [PERSON] є неукладеним. Виходячи зі змісту спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд приходить до висновку, що в даному випадку до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення глави 83 Цивільного кодексу України. Так відповідно до ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула або зберегла у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстава (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. З урахуванням встановлених судом обставин, суд приходить до переконання, що [PERSON] безпідставно набув майно, а саме грошові кошти в сумі 110000 грн., які належать [PERSON]. У відповідності до ч. 1 ст. 20 Цивільного кодексу України та статей 3, 4 Цивільного процесуального кодексу України, право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві. Обраний позивачем спосіб захисту у виді стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів, на думку суду, відповідає вимогам закону, зокрема ст. 16 Цивільного кодексу України, а тому позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрати у відповідності до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, приймаючи дол. уваги, що позивачем було сплачено судовий збір в сумі 1100 грн., суд приходить до висновку, що понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved