Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернулась до суду з позовом до Державного підприємства «Дирекція з будівництва та обслуговування прикордонної інфраструктури» (далі по тексту - відповідач, ДП «Дирекція з будівництва та обслуговування прикордонної інфраструктури») про стягнення грошових коштів, невиплачених при звільненні, зокрема, заборгованості по заробітній платі та грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач у період з 10.08.2015 року по 30.07.2021 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем. За період роботи позивача в ДП «Дирекція з будівництва та обслуговування прикордонної інфраструктури» виникла заборгованість по заробітній платі у загальній сумі 263 009,85 грн., включаючи грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13.10.2021 відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи у судове засідання. 30.11.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив суд задовольнити позовні вимоги частково, а саме в частині що стосується розміру заборгованості по заробітній платі, яка складає 183 713,75 грн. В іншій частини просив відмовити посилаючись на важкий фінансовий стан підприємства. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 10.08.2015 [PERSON] прийнято на роботу в ДП «Дирекція з будівництва та обслуговування прикордонної інфраструктури» на посаду головного бухгалтера. Наказом від 30.07.2021 за №12к [PERSON] звільнено з роботи за угодою сторін на підставі п. 1 частини 1 ст. 36 КЗпП України. Вказані обставини підтверджуються записами у трудовій книжці позивача. Основний закон України проголошує право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (стаття 43 Конституції України). Відповідно до положень статті 94 КЗпП України та статті 1 Закону України «Про заробітну плату» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Згідно статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. За приписами зазначеної норми при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до статті 83 Кодексу законів про працю України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Аналогічна норма міститься і в статті 24 Закону України «Про відпустки». З матеріалів справи вбачається та підтверджується довідкою ДП «Дирекція з будівництва та обслуговування прикордонної інфраструктури» від 01.08.2021 року за підписом директора Бакуліна С., що станом на 01.08.2021 року сума заборгованості по нарахованим доходах до виплати перед [PERSON] склала: по заробітній платі у розмірі 194 667,90 грн. та по компенсації за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 68 341,95 грн., а загальна сума заборгованості складає 263 009,85 грн. За загальним правилом, встановленим статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, проте жодних доказів на спростування стверджень позивача про невиплату нарахованої їй за довідкою ДП «Дирекція з будівництва та обслуговування прикордонної інфраструктури» від 01.08.2021 року за підписом директора Бакуліна С. заробітної плати відповідачем не надано. Посилання на скрутний фінансовий стан підприємства, а також довідка щодо нарахованої заробітної плати [PERSON] від 25.11.2021 року, у відповідності до якої здійснено перерахунок нарахованої та не виплаченої позивачу заробітної плати у зв`язку з безпідставним нарахуванням премії, не може бути належним та допустимим доказом, оскільки відсутні докази її безпідставного нарахування. При цьому суд зауважує, що сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Отже, на підставі оцінки наведених позивачем аргументів і наданих ним доказів суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність його вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі та грошової компенсації за невикористані ним дні щорічної відпустки в загальному розмірі 263 009,85 грн. та задовольняє їх. Сума, яку суд визначає до стягнення з відповідача на користь позивача, обрахована без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із цієї суми підлягають нарахуванню роботодавцем як податковим агентом при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із присудженої суми, внаслідок чого належна до сплати працівнику на підставі судового рішення сума повинна бути зменшена на суму податків і зборів. Позивачі у справах про стягнення заробітної плати звільнені від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір», а тому суд з урахуванням положень статті 141 ЦПК України стягує судовий збір з відповідача в дохід держави за ставкою, встановленою для фізичних осіб за подання позовної заяви майнового характеру. На підставі викладеного,

Outcome: approved