Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-09 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] в якому просить: 1.Розірвати укладений між ними шлюб; 2.Поділити майно, яке є їх спільною сумісною власністю, наступним чином: - передати позивачу телевізор KIVI 40UR50GU вартістю 9999 гривень та пральну машину INDEZIT E2SC2160WUA вартістю 5570 гривень з компенсацією [PERSON] зі сторони позивача грошових коштів в сумі 2478 гривень 50 копійок; - зобов?язати [PERSON] передати позивачу телевізор KIVI 40UR50GU вартістю 9999 гривень. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав та пояснив, що 15.06.2019 між ним та відповідачем був укладений шлюб. На весілля їм було подаровано: 50 тисяч гривень, 1 тисяча євро, 1 тисяча доларів США, телевізор KIVI 40UR50GU вартістю 9999 гривень та пральна машина INDEZIT E2SC2160WUA вартістю 5570 гривень. Із них було витрачено 20 тисяч на поїздку за кордон на відпочинок. Особисто позивач забрав 14 тисяч гривень, 200 євро і 300 доларів США. Кошти знаходилися у батьків дружини вдома, а телевізор, який нам подарували ми забрали на орендовану нами квартиру. 28.07.2019 року позивач посварився з відповідачем, припинив спільне проживання та поїхав до своїх батьків, забравши собі пральну машину INDEZIT. У дружини залишилась решта грошей та телевізор. Однак враховуючи гроші, які залишились у відповідача, вважає, що відповідач повинна віддати йому ще й телевізор, а він повинен сплатити їй компенсацію в розмірі 2478 гривень 50 копійок. Представник відповідача позов в частині розірвання шлюбу визнала повністю. В частині поділу майна не визнала та пояснила, що дійсно їй та позивачу на весілля була подарована якась сума грошей, які вони витратили на потреби сім?ї. Стосовно пральної машини та телевізора їй нічого не відомо, оскільки вона та позивач не встигли за спільні кошти придбати майно, яке є їх спільною сумісною власністю. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та дослідивши надані сторонами докази, вважає, що позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню, а в частині поділу майна позивачу належить відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 червня 2019 року між [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) Малинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області був зареєстрований шлюб за актовим записом № 64 (а.с. 7). Як зазначив позивач, він припинив подружні відносини з відповідачем, проживає окремо та примиритись не бажає. Відповідач погоджується на розірвання шлюбу, про що вона вказала у своєму відзиві (а.с. 38-39). Згідно ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. В ст. 24 СК України зазначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Оскільки позивач та відповідач не бажають підтримувати шлюбні відносини, то суд розриває укладений між сторонами шлюб. Стосовно поділу майна суд враховує наступне. Відповідно до пунктів 23 та 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК) . Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Свідок [PERSON] показала, що вона є тіткою позивача та оформила на себе кредит для придбання телевізора KIVI. Даний телевізор батьки позивача повинні були подарувати молодим на весілля. Також двоюрідний брат свідка дарував сторонам на весілля пральну машину. Свідки [PERSON] та [PERSON] , що вони є батьками позивача. На весілля вони подарували сторонам якусь суму грошей та телевізор KIVI. Також дядько позивача подарував сторонам пральну машину. Телевізор знаходився у квартирі, яку знімали сторони. Коли приїхали забирати речі його вже там не було. З наданих суду чеків на та накладних вбачається (а.с. 8-11), що 13.06.2019 року [PERSON] придбала телевізор KIVI 40UR50GU вартістю 9999 гривень, а 05.06.2019 року [PERSON] придбала пральну машину INDEZIT E2SC2160WUA вартістю 5570 гривень. Однак позивач не надав жодних доказів, що це майно було спільною сумісною власністю його та відповідача і що воно було наявне на час припинення спільного ведення господарства з відповідачем. Як і не довів його вартість на час припинення спільного ведення господарства з відповідачем. Крім того позивач враховує при поділі майна суму грошових коштів, яка нічим не доведена і як видно з пояснень самого відповідача була витрачена на час припинення спільного ведення господарства з відповідачем. За таких обставин суд відмовляє в задоволенні позову в частині поділу майна за безпідставністю. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд керується ст. 141 ЦПК України і стягує з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на сплату судового збору за позовні вимоги про розірвання шлюбу в розмірі 768 гривень 40 копійок.

Outcome: partial