Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

[PERSON], діючи на підставі довіреності та у інтересах ТОВ «ОТП Факторинг Україна», 10 листопада 2015 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з останнього заборгованості за кредитним договором №2006680847 від 13 листопада 2013 року у розмірі 30169,01 грн. З позову виходить, що 13.11.2013 р. між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір про надання споживчого кредиту, згідно якого перший отримав кредитні кошти у розмірі 24925,57 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01 % на рік, строком користування на 36 місяців. За умовами договору відповідач зобовязаний був повертати кредит, сплачувати проценти за користування кредитом, інші платежі згідно графіку платежів. 22.12.2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір факторингу, згідно умов якого Банк передав, а Фактор прийняв право вимоги до позичальника, що випливають із умов кредитного договору. Відповідач у порушення умов договору та приписів цивільного законодавства України не виконує умови договору і станом на 25.08.2015 року має заборгованість по договору у розмірі 30169,01 грн, з яких: заборгованість по кредиту 24232,82 грн.; заборгованість по процентам 2,30 грн; комісія 5933,89 грн. Відповідно до довідки начальника Полтавської виправної колонії №64 від 27.07.2015 року відповідач [PERSON] відбуває покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років, з 25 березня 2014 року по 25 березня 2026 року. /а.с.37/ 29 грудня 2015 року, зважаючи на клопотання відповідача засудженого [PERSON], судом прийнято рішення про проведення судового засідання в режимі відео конференц звязку. /а.с.49/ Згідно ухвали суду від 26 січня 2016 року до участі у справі залучено як третіх осіб Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та Фізичну особу підприємця [PERSON]. /а.с.64/ Ухвалою суду від 17 березня 2016 року, з метою недопущення порушень прав та інтересів відповідача, було прийнято рішення про призначення йому адвоката для надання вторинної правової допомоги, як представником. /а.с.92, 93/ У судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на доводи позовної заяви та додаткові пояснення які зводяться до того, що договір №2006680847 від 13.11.2013 року, укладений між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] повністю відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів». При його укладанні банком було додержано вимог Цивільного кодексу України, Закону України «Про захист прав споживачів», та Постанови Правління Національного Банку України, а саме надано всю необхідну інформацію, що підтверджується інформаційним листом від 13.11.2013 року, який був підписаний позичальником. Відповідно до умов договору, предметом договору є надання кредитних коштів для придбання товарів та послуг і згідно п.3.17 договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та всіх додатків до нього, а отже твердження відповідача, що договір вважається укладеним з моменту перерахування кредитодавцем коштів продавцю продукції та отримання споживачем продукції є хибним. Таким чином ПАТ «ОТП Банк», правонаступником якого відповідно до договору факторингу від 22.12.2014 року є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», у повному обсязі виконав вимоги законодавства, надав всю необхідну для здійснення свідомого вибору відповідача інформацію і здійснив перерахунок грошових коштів для отримання відповідачем послуг, зазначених у п.1.1 кредитного договору. /а.с.2-4, 74-75/ Після оголошеної у судовму засіданні перерви представник позивача тричі у судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує, заперечень проти проведення заочного розгляду не висловив. /а.с.141/ Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, у його задоволенні просив відмовити посилаючись на те, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними. Крім цього надав письмові пояснення які зводяться до того, що він з листопада 2013 року був знайомий з [PERSON], який був директором фірми «Експрес» та займався встановленням металопластикових вікон і дверей. 13.11.2013 року він зустрівся з [PERSON] та [PERSON] які запропонували йому оформити споживчий кредит нібито для придбання кондиціонеру на суму 22496 грн, а потім отримані кошти розподілити. Також йому повідомили, що дані кошти повертати буде не потрібно. [PERSON] виготовила його ксерокопію паспорта та коду і записала адресу проживання і він мав через тиждень прийти та підписати всі документи. Коли він через тиждень прийшов за місцем знаходження фірми «Експерес» то йому повідомили, що офіс [PERSON] вже не орендує, а отже договір про надання споживчого кредиту він так і не підписав, як і не підписував ксерокопію паспорта та ідентифікаційного коду. Крім того, він не отримував грошові кошти в сумі 22469 грн, а також не купував кондиціонер вартістю 22469 грн у ФОП [PERSON] і не отримував його. Що ж стосується ТОВ «ОТП Факторинг Україна», то воно є неналежним позивачем по справі, оскільки не було надано доказів того, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на підставі договору факторингу №22/12/14/1-1 від 22.12.2014 року набуло права вимоги саме за договором про надання споживчого кредиту №2006680847 від 13.11.2012. /а.с.122-124/ Після оголошеної 26 квітня 2016 року у судовму засіданні за клопотанням сторони відповідача перерви до 11.05.2016 р., 24.05.2016 р. 31.05.2016 року представник на відеоконференцію не зявилась, за даними Полтавської виправної колонії (телефонне повідомлення) відповідача етаповано у межах кримінального провадження. Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобовязана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки, що закріплено в статті 27 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому слід зазначити, що відповідно до ч.6 ст.76 ЦПК України якщо особа, яка бере участь у справі відбуває покарання у виді позбавлення волі на певний строк повістка та інші документи вручаються їй під розписку адміністрацією місця утримання особи, яка негайно надсилає розписку та письмові пояснення цієї особи до суду. Враховуючи, що відповідач подав до суду письмові пояснення, висловив свою позицію щодо предявленого до нього позову під час конференц звязку і зараз етапований у межах кримінального провадження, його представник повторно не зявилась в судове засідання, а сторона позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі, суд дійшов висновку про можливість подальшого розгляду справи у відсутність сторони відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи - Публічного акціонерного товариство «ОТП Банк» в судове засідання не зявилась, подала заяву про розгляд справи без її участі за наявними у справі матеріалами. Вимоги позовної заяви підтримує в повному обсязі. /а.с.71, 72/ Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявився, за повідомленням селищного голови Марянівської селищної рани Горохівського району Волинської області [PERSON] з 2012 року на території селищної ради зареєстрований, але не проживає. З квітня 2015 року мобілізований та залучений до антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областях. /а.с.88/ Суд заслухавши пояснення сторін та дослідивши усі наявні матеріали справи та докази, прийшов до наступного. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Судом встановлено і цей факт підтверджується матеріалами справи, що 13 листопада 2013 року між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір про надання споживчого кредиту №2006680847, згідно якого перший отримав кредитні кошти в сумі 24925,57 грн на придбання кондиціонеру за ціною 22496 грн та послуг із добровільного страхування на суму 24925,57 грн, на строк 36 місяці, з 13.11.2013 р. по 13.11.2016 р., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,01 % на рік, в обмін на зобовязання повернути кредит з відсотками та іншими платежами визначеними цим договором. Сума отриманого кредиту, проценти за користування кредитом та комісія за обслуговування кредиту сплачуються щомісяця у дату платежу та в розмірах зазначених у графіку платежів, і складає 1179 грн. /а.с.5-11/ На виконання договору 15 листопада 2013 року позивачем надано відповідачу кредитні кошти на загальну суму 24925,57 грн, у тому числі безготівково перераховано кошти на: страховий платіж по договору страхування в сумі 2429,57 грн, на підставі меморіального ордеру №2901107109 та на розрахунок згідно реєстру взаємозаліку (оплата за товар) від 14.11.2013 в сумі 22496 грн, на підставі меморіального ордеру №2901108028. /а.с.156, 160-162/ 22.12.2014 р. між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір факторингу №22/12/14/1-1, згідно умов якого банк передав, а фактор прийняв право вимоги до [PERSON], що випливають із умов кредитного договору. /а.с.13-17/ 05.01.2015 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» направило [PERSON] письмове повідомлення про відступлення ПАТ «ОТП Банк» права грошової вимоги у сумі 30169,01 грн по кредитному договору №2006680847 від 13.11.2013 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна». /а.с.19/ Отже, в силу приписів ст.514 ЦК України, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги до [PERSON] у зобовязанні по кредитному договору №2006680847 від 13.11.2013 року. Згідно приписів ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою /штрафом, пенею/ є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. На підставі ст.550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. У відповідності до вимог ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно положень ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами /з розстроченням/, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Стаття 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У відповідності до ст.1052 ЦК України, у разі невиконання позичальником обовязків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. З розрахунку заборгованості по кредитному договору [PERSON] вбачається, що розмір заборгованості за кредитним договором, станом на 25.08.2015 р., складає усього 30169,01 грн, з яких: заборгованість по кредиту 24232,82 грн; заборгованість по процентам 2,30 грн; комісія 5933,89 грн. /а.с.18/ Як видно з вимоги про досудове врегулювання спору від 05.01.2015 р., ТОВ «ОТП Факторинг Україна» пропонував відповідачу у добровільному порядку погасити існуючу заборгованість по кредитному договору. На час розгляду справи сторони не повідомили суд про погашення заборгованості по кредитному договору №2006680847 від 13.11.2013 року. До тверджень [PERSON] про те, що він не підписував договору про надання споживчого кредиту №2006680847 від 13.11.2013 року і не купував та не отримував у ФОП [PERSON] кондиціонеру, суд ставиться критично, оскільки з розгорнутого розрахунку заборгованості по кредитному договору від 30.03.2016 року вбачається, що позичальником в період часу з 14.12.2013 по 13.01.2014 року на виконання умов договору було сплачено місячний платіж. /а.с.163/ При цьому слід зазначити, що усі документи по кредитній справі, у тому числі копія паспорта, ідентифікаційного номеру, опитувальний лист підписані та завірені відповідачем. Крім іншого, суд не погоджується з позицією відповідача, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не є належним позивачем по справі, так як в матеріалах справи мається копія договору факторингу №2/12/14/1-1 від 22.12.2014 та витяг з додатку до договору факторингу, де за №10564 мається прізвище боржника - [PERSON]О, а також зазначено номер та дату укладання кредитного договору - №2006680847 від 13.11.2013 року, а також зазначено загальну суму боргу боржника 24232,82 грн, яка становить різницю між отриманим кредитом та сплаченим платежем (24925,57 692,75). /а.с.13-17/ Зясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» ґрунтуються на законі та укладеному договорі і висунуті позовні вимоги, підлягають задоволенню, оскільки дійсно відповідачем істотно порушено умови кредитного договору. Стороною позивача при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 1218 грн, який підлягає стягненню з відповідача, відповідно до приписів ст.88 ЦПК України. Окремо слід зазначити, що суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про внесення окремої ухвали щодо вирішення питання про відкриття кримінального провадження по факту вчинення відповідачем, а також [PERSON], [PERSON] злочинів, передбачених ч.ч.2,3 ст.190, ч.2 ст.192, ч.2 ст.200, ч.1 ст.222 КК України, оскільки відповідно до положень ст.211 ЦПК України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов. Однак суд розглянувши дану цивільну справу не виявив порушень закону при видачі кредиту [PERSON]

Outcome: approved