Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

[PERSON] (далі - «Позивач») звернулася з позовом до [PERSON] (далі - «Відповідач»), третя особа - Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на наступні обставини. Вона перебувала у шлюбі із Відповідачем з 07.06.2013 року по 16.03.2017 року. 09.09.2014 року [PERSON] усиновив її доньку [PERSON] , [INFO] . Посилаючись на те, що Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та на приписи ст.7, ст.150, ст.164, ст.165 СК України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», Позивач просила суд позбавити Відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON] та стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі ј частина всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, щомісячно з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 16.02.2021 року було відкрито провадження у даній справі, призначено судове засідання та постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с. 30). 30.03.2021 року у судовому засіданні за участю усіх сторін по справі судом було постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження (а. с. 40). 05.10.2021 року у судовому засіданні Позивач вимоги позову підтримала у повному обсязі, надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просила позов задовольнити в повному обсязі. Додатково пояснила, що з 2017 року з часу їх розлучення вона з відповідачем фактично припинила спілкування, а також відповідач взагалі не спілкується з донькою. Відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню доньки, вже протягом трьох років взагалі не спілкується з дитиною, уникає зустрічей та спілкування, не цікавиться її фізичним та духовним розвитком, рівнем навчання, щоденними потребами, навіть не вітає дитину з днем народження. Враховуючи той факт, що відповідач не є рідним батьком її доньки, він так і не зміг реалізувати свій батьківський потенціал та стати їй хорошим батьком, налагодити з нею приязні сімейні стосунки, а тому по відношенню до Єлизавети він поводить себе як абсолютно чужа людина. Крім того, відповідач не забезпечує дитині необхідного харчування, медичного догляду та лікування, а також він не надає будь-якої фінансової допомоги на утримання дитини. 05.10.2021 року у судовому засіданні Представник Позивача вимоги позову підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Додатково пояснила, що дитина була усиновлена в 2014 році, відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків з 2017 року, позивач самостійно утримує доньку. 05.10.2021 року у судовому засіданні Відповідач позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити повністю. Додатково пояснив, що зазначені позивачем обставини не відповідають дійсності. 05.10.2021 року у судовому засіданні Представник Відповідача додатково пояснив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою впливу на батька. Винної поведінки відповідача відносно дитини не встановлено, він проявляє до неї батьківський інтерес. Будь-яких правових підстав задовольнити позов не має, викладені обставини не відповідають дійсності. 05.10.2021 року в судове засідання представник третьої особи - Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради, не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 14.05.2021 року представником третьої особи через канцелярію суду було подано на виконання ч.5 ст.19 Сімейного кодексу України письмовий висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору - а саме рішення органу опіки та піклування виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 306 від 11.05.2021 року (а.с.43). Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та зміст спірних правовідносин. Позивач перебувала у шлюбі із Відповідачем з 07.06.2013 року по 27.03.2017 року (дата набрання рішенням суду від 16.03.2017 року про розірвання шлюбу законної сили) (а.с. 13). 09.09.2014 року [PERSON] усиновив її доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується рішенням Білоцерківського міськрайонного суду (а.с.14-15). Як убачається з характеристики на ученицю 6-Б класу Білоцерківської загальноосвітньої школи №4 Наулко Єлизавету, дівчинка навчається в школі з 2015 року, протягом навчання зарекомендувала себе здібною, дисциплінованою, відповідальною ученицею. До навчання ставиться сумлінно, має міцні знання з усіх предметів, інтелектуально розвинута, багато читає художньої літератури, виявляє особливий інтерес до вивчення природничих наук. Має здібності до малювання, займається танцями. Виховує дівчинку мама [PERSON] , яка прививає їй справжні моральні цінності, повагу до старших, справедливе ставлення до людей. Батько дитини участі у її вихованні не бере, жодного разу не відвідав дитину в школі, не був на батьківських зборах.(а.с.17). Відповідно до наданого суду в порядку ст.19 СК України рішення від 11.05.2021 року виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області, 21.04.2021 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті було розглянуто питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його неповнолітньої доньки [PERSON] , заслухано пояснення батьків, досліджено документи у справі та зроблено висновок, що позбавлення батьківських прав [PERSON] є недоцільним і рекомендовано службі у справах дітей Білоцерківської міської ради готувати відповідний висновок органу опіки та піклування. Виконавчий комітет міської ради дійшов до висновку про те, що позбавлення [PERSON] щодо його неповнолітньої доньки [PERSON] є недоцільним (а.с. 43). Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права. Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. У той же час, у рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Сім`я є природним середовищем для розвитку і забезпечення добробуту дитини, і головну відповідальність за виховання та розвиток дитини покладено на батьків. Крім того, відповідно до вимог ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з вимогами ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є не правозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 164 СК України батько або мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона: 1) не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, передбачені ст. 166 СК України, як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківський прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Ухвалюючи рішення, суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування від 11.05.2021 року про недоцільність позбавлення Відповідача батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] , який наданий суду у порядку, встановленому ч.5 ч.19 СК України. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. А ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд ураховує, що Позивачем не надано суду достатніх доказів на підтвердження його доводів про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини. Правових підстав для задоволення таких позовних вимог у суду немає. У задоволенні позовних вимог [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] необхідно відмовити. Стосовно вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини, суд зазначає наступне. Згідно з ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ст.183 СК України частка заробітку /доходу/ матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Оскільки судом встановлено, що Відповідач не надає Позивачу грошової допомоги на утримання дитини, суд вважає за необхідне стягнути з нього аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду 25.01.2021 року і до її повноліття. Згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору позивач звільнена. А тому на підставі ст.141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі 840,00 грн. стягується з відповідача на користь держави. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих сторонами доказів, з урахуванням обраного Позивачем способу захисту прав. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial