Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що 10 листопада 2010 року [PERSON] отримала грошові кошти від [PERSON] в сумі 4 093,70 гривень. Зобов'язувався повернути грошові кошти до 17 березня 2012 року. Факт отримання грошових коштів підтверджується власноручно написаною [PERSON] письмовою розпискою. 20 липня 2014 року він пред'явив відповідачеві усну вимогу, згідно розписки та положенням діючого законодавства щодо повернення заборгованості. Однак заборгованість відповідач не повернув. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість та судові витрати. Позивач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявсь належним чином, про причини своєї неявки до суду не повідомив, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини своєї неявки до суду не повідомляла, від неї до суду не надходило заяви про розгляд справи за її відсутності. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом при розгляді справи встановлено, що 10 листопада 2010 року [PERSON] отримала грошові кошти від [PERSON] в сумі 4 093,70 гривень. Зобов'язувався повернути грошові кошти до 17 березня 2012 року. Факт отримання грошових коштів підтверджується власноручно написаною [PERSON] письмовою розпискою (а.с. 6). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом при розгляді справи встановлено, що [PERSON] належних чином взяті на себе зобов'язання з повернення грошових коштів не виконала. В результаті чого в неї мається заборгованість перед [PERSON] на загальну суму 4 737,58 гривень, з яких 4 093,70 гривень - сума боргу за розпискою, 368,43 гривень - проценти за користування грошовими коштами, 275,45 гривень - втрати від інфляції. Оскільки договір є обов'язковим до виконання, а тому за таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача виниклої суми боргу. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VІ передбачено, що при зверненні до суду із позовною заявою майнового характеру, сплачується ставка судового збору в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, що в гривневому еквіваленті становить 243,60 - 3 654 гривень. Судом при розгляді справи встановлено, що позивачем при зверненні до суду було понесено та документально підтверджено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 гривень (а.с. 1). А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесених і документально підтверджених судових витрат по сплаті судового збору в сумі 243,60 гривень. Приймаючи до уваги викладене та враховуюч, що 10 листопада 2010 року між сторонами було досягнуто згоди щодо позики грошових коштів, що підтверджується розпискою, яка власноручно написана відповідачем При цьому відповідач взятих на себе зобов'язань з повернення грошових коштів позивачу належним чином не виконала. В результаті чого в неї мається заборгованість перед позивачем на загальну суму 4 737,58 гривень, з яких 4 093,70 гривень - сума боргу за розпискою, 368,43 гривень - проценти за користування грошовими коштами, 275,45 гривень - втрати від інфляції. А також враховуючи те, що позивачем при зверненні до суду було понесено та документально підтверджено судові витрати по сплаті судового збору. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved