Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свої вимоги мотивує тим, що 18.11.2011 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики грошей, що посвідчений приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Донецької області Ємельяненко К.М., зареєстровано в реєстрі за № 3205 відповідно до якого позивач передав у власність відповідачу строком до 18 листопада 2012 р., а відповідач прийняв від нього у власність строком до 18.11.2012 р. грошові кошти в розмірі 548 000 грн., які є еквівалентом 67 335 доларів США, вирахуваному за курсом 8 грн. 14 коп. за 1 долар США станом на 18.11.2011р. Згодом 08.12.2011р. позивач та відповідач [PERSON] уклали додатковий договір до договору позики, посвідчений приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Донецької області Ємельяненко К.М., зареєстровано в реєстрі за №3399, відповідно до якого позивач та відповідач домовилися змінити п. 1 Договору позики та викласти в новій редакції, якою збільшити суму позики до 1 093 486 грн. 90 коп., які є еквівалентом 134 335 доларів США, вирахуваному за курсом 8 грн. 14 коп.. Згідно п. 2, п. 4 Договору відповідач [PERSON] зобов'язується повернути позивачу одержані в позику грошові кошти у порядку та на умовах, передбачених цим договором. Факт передачі частини грошових коштів повинен підтверджуватися позивачем шляхом видачі письмової розписки відповідачу про розмір отриманих коштів та вчиненням відповідного напису на оригіналах цього договору за підписом обох сторін. 12.12.2011 р. між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого останній поручається перед позивачем за виконання [PERSON] обов'язку щодо повернення грошових коштів за договором позики, але у розмірі, що не перевищує 2000 грн. Від дня підписання договору позики до 08.07.2016 р. відповідач загалом повернув позивачу - 400 010 грн., що є еквівалентом 33 575 доларів США. Гроші передавав батько відповідача - [PERSON]. До теперішнього часу відповідачі свого зобов'язання із повернення коштів в повному обсязі не виконали, а тому позивач просить стягнути на свою користь з відповідача [PERSON] суму боргу за договором позики від 18.11.2011р. в розмірі 2888658,72 грн., з яких 2583501,60 грн. - сума основного боргу та 305157,12 грн. - три відсотки річних, а також з відповідача [PERSON] суму боргу за договором поруки від 12.12.20111р. в розмірі 2000,00 грн. Представником відповідача [PERSON] 04.04.2017р. подано заперечення проти позоау, в якому представник просить застосувати строк позовної давності (а.с.52-53). Ухвалою суду від 19.01.2018р. закрито провадження відносно частини позовних вимог [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] трьох відсотків річних в розмірі 305157,12 грн. (а.с.160-161). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила про їх задоволення. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, подав заяву про застосування строків позовної давності. Від відповідача [PERSON] до суду надійшли письмові пояснення, в яких останній зазначає, що він повинен відповідати у разі порушення зобов'язань [PERSON] в розмірі 2000грн. однак, враховуючи застосування строків позовної давності, просить відмовити в задоволенні позову (а.с.32). Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та допитавши свідків, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, враховуючи наступне. 18 листопада 2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Донецької області Ємельяненко К.М., зареєстровано в реєстрі за № 3205 відповідно до якого [PERSON] передав у власність [PERSON] строком до 18 листопада 2012 р., а останній прийняв у власність строком до 18.11.2012 р. грошові кошти в розмірі 548000грн., які є еквівалентом 67 335 доларів США, за курсом 8 грн. 14 коп. за 1 долар США станом на 18.11.2011р. (а.с.9). 08 грудня 2011р. між [PERSON] та [PERSON] укладено додатковий договір до договору позики, посвідчений приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Донецької області сторони домовились змінити п. 1 Договору позики та викласти в новій редакції, якою збільшити суму позики до 1 093 486 грн. 90 коп., які є еквівалентом 134 335 доларів США, вирахуваному за курсом 8 грн. 14 коп. (а.с.8). Згідно п. 2, п. 4 Договору [PERSON] зобов'язується повернути [PERSON] одержані в позику грошові кошти у порядку та на умовах, передбачених цим договором. Факт передачі частини грошових коштів повинен підтверджуватися позивачем шляхом видачі письмової розписки відповідачу про розмір отриманих коштів та вчиненням відповідного напису на оригіналах цього договору за підписом обох сторін. 12 грудня 2011 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до якого [PERSON] поручається перед позивачем за виконання відповідачем обов'язку щодо повернення грошових коштів за договором позики, але у розмірі, що не перевищує 2000 грн. (а.с.11). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що порушено право позивача [PERSON] щодо не виконання договору позики в розмірі 2 583 501,60 грн. як відповідачем [PERSON] так і відповідачем [PERSON] в межах суми, визначеної договором поруки. В матеріалах справи наявні заяви як відповідача [PERSON] так і представника відповідача [PERSON] - [PERSON] щодо застосування строків позовної давності. Виходячи з ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно норм ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Викладені представником позивача обставини щодо звернення з позовом до суду після спливу строку позовної давності, суд не приймає до уваги, оскільки вважає їх не поважним, а тому відмовляє в задоволенні позову. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed