Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд до [PERSON], Липецько-Полянської сільської ради Хустського району з позовом про скасування рішення Липецько-Полянської сільської ради від 28.10.2009 року в частині виділення земельної ділянки [PERSON], визнання недійсним та скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку. Позов мотивовано тим, що в 1997 році, позивачу безкоштовно передано у приватну власність земельну ділянку розміром 0,15 га за адресою с.Л.Поляна вул.Миру № 163, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Не зважаючи на вказане рішення, відповідачка [PERSON] на його думку незаконно приватизувала суміжну земельну ділянку, захопивши частину його земельної ділянки. Межі земельної ділянки відповідачки, як суміжний землекористувач він не погоджував та не повідомлявся узгоджувальною комісією про вирішення питання, щодо погодження меж земельної ділянки [PERSON] Вважає, що оскаржуваним рішенням, відповідачці передано у приватну власність земельну ділянку, яка за розміром значно більше за площу, яку відповідачка використовувала, що призвело до порушення його прав. Просив поновити йому пропущений строк на звернення з позовом до суду, оскільки дізнався про своє порушене право лише у травні 2015 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала вимоги позовної заяви з наведених в заяві підстав та просила скасувати рішення Липецько-Полянської сільської ради від 28.10.2009 року в частині виділення земельної ділянки [PERSON], визнати недійсним та скасувати державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, поновивши строк на звернення з позовом до суду, як такий що пропущений з поважних причин. В ході судового розгляду відповідачка [PERSON] та її представники [PERSON], [PERSON] вимоги позовної заяви не визнали. Вважають, що рішенням сільської ради жодним чином не порушено права позивача, державний акт видано на земельну ділянку межах, яких відповідачка користується з 1983 року, а до того цю ж землю використовували її батьки. Дані межі склалися між суміжними землекористувачами з 1977 року і ними ж встановлені. При виготовленні технічної документації, актом узгоджувальної комісії від 06.07.2009 року, затвердженого рішенням сесії Липецько-Полянської сільської ради від 28.10.2009 року, дозволено приватизацію від [PERSON] без підпису суміжного землекористувача [PERSON] Сторона відповідача також вважає, що позивачем пропущено строк на звернення з даним позовом до суду, оскільки ще 04.04.2012 року про заявлені в позові обставини йому було відомо. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні представники відповідача - Липецько-Полянської сільської ради [PERSON], [PERSON] позовні вимоги заперечили, просили відмовити в задоволенні позову за його безпідставністю та необґрунтованістю, застосувавши до вимог позивача позовну давність. Заслухавши доводи учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення або оспорювання саме її прав; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених позивачем вимог; особа на власний розсуд здійснює своє право на захист і розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами; обов'язок доказування позову лежить на позивачеві, особа зобов'язана належно довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 10 ч.ч. 2, 3, ст. 11 ч. 1, ст.ст. 57-61 ЦПК України); про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 212-215 ЦПК України). В судовому засіданні на підставі свідоцтв про право власності на нерухоме майно, встановлено, що позивач [PERSON] являється власником житлового будинку, що розташований по вул. Миру № 163 /89а в с.Липецька Поляна Хустського району. Відповідачка [PERSON] є власником житлового будинку № 165 по вул. Миру в с.Липецька Поляна Хустського району. Рішенням 13 сесії двадцять другого скликання Липецько-Полянської сільської ради Хустського району від 19.12.1997 року, передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку гр. [PERSON] жителю [INFO], розміром 0,15 га. (загальна площа), втому числі для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, та ведення особистого підсобного господарства, з подальшим уточненням цих площ, при оформленні документів по виготовленню державного акту на право приватної власності на землю. На час розгляду справи в суді, встановлено, що позивач не зареєстрував своє право на вказану земельну ділянку відповідно до вимог чинного законодавства та не виготовив правовстановлюючий документ що посвідчував би його прова на землю. Рішенням 13 сесії двадцять другого скликання Липецько-Полянської сільської ради від 19 грудня 1997 року гр. [PERSON] мешканці с.Липецька Поляна вул.Миру № 165 передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку розміром 0,1479 га з послідуючим уточненням при видачі державного акту на право приватної власності на землю На підставі вказаного рішення, відповідачкою виготовлено державний акт на право приватної власності на землю серії ЯИ № 067570 від 30.12.2009 року. В позові ставиться вимога про скасування рішення двадцять шостої сесії пятого скликання Липецько Полянської сільської ради від 28.10.2009 року « Про затвердження акту узгоджувальної комісії». Даним рішенням затверджено акт узгоджувальної комісії Липецько Полянської сільської ради та дозволено гр.[PERSON] приватизувати земельну ділянку без підпису суміжного землекористувача, тобто вирішено процедурні питання погодження меж земельних ділянок згідно з вимогами ст.198 ЗК України. Відповідно до розяснень, викладених у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7 (зі змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року №2), судам підсудні справи за заявами, зокрема, щодо визнання недійсними державних актів про право власності на земельні ділянки. Визнання такого акту недійсним може бути наслідком скасування розпорядження, рішення на підставі якого державний акт видано. Суд констатує, що оскаржуваний державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯИ № 067570 виданий на імя [PERSON], мешканки [INFO], виданий на підставі рішення Липецько-Полянської сільської ради Хустського району 13-ї сесії двадцять другого скликання від 19 грудня 1997 року і дане рішення позивачем не оскаржувалось, що унеможливлює визнання недійсним державного акту, виданого на підставі рішення, що не було предметом оскарження. Оскаржуючи рішення двадцять шостої сесії пятого скликання Липецько-Полянської сільської ради Хустського району від 28.10.2009 року, позивач просив скасувати його в частині виділення земельної ділянки відповідачці [PERSON] З дослідженого в судовому засіданні рішення двадцять шостої сесії пятого скликання Липецько-Полянської сільської ради Хустського району від 28.10.2009 року, вбачається, що дане рішення не містить у собі вказівок про виділення гр. [PERSON] земельної ділянки за адресою: Хустський район с.Липецька Поляна вул.Миру № 165. Питання затвердження акту узгоджувальної комісії при Липецько-Полянській сільській раді та дозвіл приватизувати [PERSON] раніше виділену земельну ділянку розміром 0,1479 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд без підпису суміжного землекористувача [PERSON], позивачем не оскаржувалось. Цивільні права особа здійснює, а цивільні обов'язки - виконує у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства; діючи у цивільних відносинах на власний ризик, особа повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, зловживання правом не допускається (ст. 3 ч. 1 п. 6, ст.ст. 12-14 ЦК України (2003 р.). На відміну від позивача [PERSON], відповідачка [PERSON] має належним чином оформлене право на землю, недобросовісності в її діях і неправомірності набуття права власності не встановлено, її право підлягає захисту. Відповідно до ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України та законів України (Земельного кодексу, ЗУ «Про власність), право власності на землю та/або право землекористування набувається в порядку, передбаченому законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або не встановлено судом; надання земельних ділянок у власність (користування) здійснюється в порядку відведення, приступати до використання ділянки до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється; з 01.05.2009 право власності на земельну ділянку та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав; законно набуте право землекористування, право власності на землю підлягає захисту. Ґрунтуючись на викладеному, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити внаслідок їх необґрунтованості та недоведеності. Посилання позивача на те, що про порушення свого права він дізнався лише у травні 2015 року, не підтверджується жодними доказами та спростовується матеріалами справи. Так судом встановлено, що 22.07.2011 року позивач звертався в суд з аналогічним позовом до Липецько-Полянської сільської ради, і постановою Хустського районного суду від 04.10.2011 року справа № 2/а-3252/11 йому відмовлено в задоволенні цих позовних. У вказаному адміністративному провадженні, ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2015 року, закрито провадження з підстав викладених в п.1 ст. 157 КАС України. Крім цього, ухвалою Хустського районного суду від 18.11.2011 року, справа № 2-1282/2011 р. за клопотанням представника позивача залишено без розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. У цих відносинах позивач діяв на свій ризик і розсуд. З огляду на встановлене, про порушення права позивача не йдеться, тож для застосування позовної давності за заявою представників відповідачів, пропущення якої є підставою для відмови в позові у разі його обґрунтованості щодо порушення права позивача (ст.ст. 256, 257, ст. 260 ч. 1, ст. 267 ч.ч. 3, 4 ЦК України), підстав немає. Таким чином, оцінивши в сукупності добуті в судовому засіданні докази, суд вважає необхідним в задоволенні позову відмовити, оскільки позовні вимоги позивача в судовому засіданні не доведені, і відсутні підстави вважати, що відповідачкою порушено право [PERSON] як сусіднього землекористувача. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed