Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до [PERSON] з позовом про припинення права власності на частку у спільному майні. [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Кабин А.Р., [PERSON], з позовом про визнання права власності на спадкове майно, визнання в частині не чинним свідоцтва про право власності на спадкове майно. В судовому засіданні позивач-відповідач та його представник вимоги уточненого позову підтримали та суду пояснили, що [INFO] померла мати позивача та відповідачки - [PERSON], [INFO]. Після її смерті залишилося спадкове майно - житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], та земельна ділянка площею 0,104 Га, яка була передана у власність для обслуговування житлового будинку і споруд. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.09.2014 року, виданого приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу позивач [PERSON] являється спадкоємцем 7/8 часток спадкового майна, вищевказаного спадкового майна. Відповідачка [PERSON] являється власником 1/8 частини вищевказаного майно, а спільне користування таким не можливо, оскільки житлова площа будинку складає 46,1 кв.м., а загальна площа 85,0 кв.м. і відповідно частка її становить лише 10,6 кв.м. загальної площі та 5,7 кв.м. житлової площі будину. Оскільки її частка є незначною і не може бути виділена в натурі, будинок є неподільним, спільне користування ним через неприязні стосунки є неможливим, припинення користування не завдасть їй істотної шкоди, оскільки у цьому будинку [PERSON] не проживає, а проживає в іншому будинку, а тому вважає, що в даному випадку є всі підстави для прийняття рішення судом про припинення права особи на частку у спільному майні. З урахування уточнених позовних вимог, просили суд право власності [PERSON] на 1/8 частку жилого будинку з відповідними господарськими та побутовими будовами та спорудами та на 1/8 земельної ділянки для обслуговування житлового будинку площею 0,104 Га, припинити, стягнути на її користь матеріальну компенсацію за належну їй 1/8 частки спірного майна та визнати за [PERSON] право власності на 1/8 частки спірного майна. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] просили відмовити, у зв'язку з безпідставністю вимог, викладених у ньому. Відповідачка-позивачка та її представник в судовому засіданні вимоги зустрічного позову підтримали повністю та суду пояснили ідентичні зазначеним у первісному позові обставини щодо смерті матері, [PERSON] та про те, що після її смерті залишилося спірне спадкове майно. Додатково пояснили, що на день смерті матері відповідачка-позивачка була пенсійного віку, тобто непрацездатною, а тому вважала, що має право на обов'язкову частку у спадковому майні. Приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу Кабин А.Р. видав їй свідоцтво про право на спадщину за законом, як обов'язкову частку у спадщині, яка відповідає 1/8 частині від спадкового майна. Вважали такий розрахунок нотаріуса незаконним, оскільки на час відкриття спадщини живими спадкоємцями на майно померлої мами були сторони по справі - [PERSON] та [PERSON], тому за законом вони б мали по 1/2 спадкового майна. Однак, оскільки в користь [PERSON] посвідчений заповіт, а тому відповідачка-позивачка та її представник вважали, що вона має право на 1/2 частину від тієї, яка б належала їй за законом, тобто на 1/4 частки спадкового майна. Тому просили суд визнати незаконним та скасувати свідоцтва, видані приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Кабином А.Р., якими її частка у спадковому майні після померлої [PERSON] визначена як 1/8 частки всього майна, визнати за [PERSON] право власності на 1/4 спадкового майна, яке залишилося після смерті її матері, визнати незаконним та скасувати свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, якими частка позивача-відповідача [PERSON] визначена виходячи з 7/8 часток спірного спадкового майна. В судовому засіданні відповідач за зустрічним позовом, приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу Кабин А.Р. позовні вимоги вважав безпідставними, з підстав, викладених ним у запереченні проти позову та просив в їх задоволенні відмовити. В якості обґрунтування законності своїх дій покликався на те, що спірна частка [PERSON], розрахована ним виходячи з 1/8 всієї спадкової маси, оскільки розрахунок частки ним проведено на підставі ст. 1266 ЦК України, у зв'язку і з тим, що право на спадкування за правом представленням в той час мали також внуки спадкодавця: [PERSON] (син померлого [PERSON]) та [PERSON] (дочка померлого [PERSON]). Вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши письмові докази, що є матеріалах справи, суд приходить до висновку, що уточнений позов [PERSON] слід задоволити, а в задоволенні зутрічного позову [PERSON] слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом було встановлено, що [INFO] померла [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про смерть від [INFO] серії [NUMBER] (а.с. 7). Як вбачається з матеріалів справи, приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу Кабин А.Р., на підставі заповіту, посвідченого Вербовецькою сільською радою 19 травня 2011 року, зареєстрованого у реєстрі за № 49, 09.09.2014 року видав [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 7/8 частин житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд, що знаходиться в [ADDRESS] та 7/8 часток земельної ділянки площею 0,104 га, що знаходиться за тією ж адресою та призначена для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. (а.с. 15-18) Крім того, приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу Кабин А.Р. 09.09.2014 року видав свідоцтва про право на спадщину за законом на обов'язкову частку [PERSON] яка складається з 1/8 частини спадкового майна після смерті її матері, [PERSON] (а.с. 57-58) Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. На підставі ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. Стаття 1241 ЦК України передбачає, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Таким чином вищезазначеною статтею визначено право певних осіб на отримання частки спадкового майна, та незалежно від змісту заповіту закон гарантує визначену частку спадщини. Згідно зі ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Перелік таких осіб, визначений вищевказаною статтею Цивільного кодексу України, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Разом з тим, за ч. 1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (спадкування за правом представлення). Відповідно до вимог статті 69 Закону України «Про нотаріат», нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна. Нотаріус також перевіряє коло осіб, які мають право на обов'язкову частку в спадщині. Судом встановлено, що відповідачка-позивачка [PERSON] на час відкриття спадщини після своєї матері досягла пенсійного віку, тобто була непрацездатною. На цій підставі нотаріус зобов'язаний був визначити їй обов'язкову частку на спадкове майно. Для вирахування обов'язкової частки слід виходити з того, що заповіту взагалі немає, а відтак враховуються частки усіх спадкоємців за законом. При цьому у разі смерті, відмови від прийняття спадщини, усунення від права на спадкування, неможливість прийняття спадщини у зв'язку з позбавленням їх права на спадкування, дані обставини не впливають на порядок вирахування обов'язкової частки. При розрахунку розміру обов'язкової частки до уваги беруться спадкоємці, які подали заяву про відмову від прийняття спадщини, а також спадкоємці, які померли до відкриття спадщини, але в яких є спадкоємці за правом представлення (ст. 1266 ЦК України). А тому коло спадкоємців за законом встановлюється на час відкриття спадщини, відтак, для вирахування обов'язкової частки нотаріусом було правильно визначено обов'язкову частку, виходячи з того, якби не було заповіту, кожному б належала 1/4 частина, однак з наявністю заповіту слід виходити з того, що всі спадкоємці за законом першої черги отримають 1/8 частини спадкового майна (1/2 від 1/2 = 1/2 х 4 = 1/8). Таким чином суд прийшов до переконання, що приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Кабином А.Р. згідно ст. 1261, 1266 ЦК України правильно було визначено коло спадкоємців першої черги, а саме: діти померлої: [PERSON], як спадкоємець за законом першої черги, так і за заповітом, [PERSON], як спадкоємець за законом першої черги, з правом на обов'язкову частку, яка на момент відкриття спадщини була непрацездатною, та внуки спадкодавця: [PERSON] (син померлого [PERSON]) та [PERSON] (дочка померлого [PERSON]), як спадкоємці за законом першої черги по праву представлення, які мали право на частку спадщини, яка б належала за законом їхнім матері, батькові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Наявність онуків [PERSON] та [PERSON], дітей померлих спадкоємців за законом першої черги після смерті спадкодавця [PERSON] в судовому засіданні визнавалися сторонами, а тому відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України дані обставини додатковому доказуванню не підлягають. Доводи [PERSON] та її представника про наявність у неї права на 1/4 обов'язкової частки спадкового майна після смерті [PERSON] не ґрунтуються на матеріалах справи і встановлених судом обставинах справи, а зводяться фактично до одностороннього тлумачення регулюючого спірні правовідносини законодавства. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню. Що стосується уточненого позову [PERSON], суд приходить до наступних висновків. Відповідно до положень ч.1 ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Відповідно до ч.2 ст.365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частину у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Із змісту зазначеної норми закону вбачається, що припинення права особи на частку у спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України лише в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Позивач вніс на депозитний рахунок суду суму вартості 1/8 частини будинку та 1/8 частини земельної ділянки для його обслуговування в сумі 16276,90 грн. (а.с. 156), та довів всі підстави зазначені у ч.1 ст.356 ЦК України. Згідно експертного висновку № 004/Б3-15 судової будівельно-технічної експертизи (а.с 121-132), при дослідженні будинковолодінння, що по вул. Чапаєва № 15, в с. Старий Косів Косівського району, технічно провести реальний поділ і виділити власникам по 1/8 і 7/8 ідеальних частин - неможливо. Запропоновано тільки один оптимально-можливий (враховуючи вимоги чинного будівельного законодавства, ДБН та санітарно-житлових умов) про неподільність будинку, а тільки проведення сплати одному із співвласників менших ідеальних частин власником № 1. Загальна вартість 1/8 житлового будинку та 1/8 земельної ділянки згідно висновку експерта становить 16276,90 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Із довідки Вербовецької сільської ради Косівського району від 20.10.2014 року № 376/02.2-18 (а.с. 68) вбачається, що відповідачка-позивачка [PERSON] має у власності житловий будинок в [ADDRESS]. Таким чином припинення її права власності на незначну частку спірного майна не завдасть їй істотної шкоди. Враховуючи вищевикладене, а також те, що частка відповідачки-позивачки у спільному майні є незначною, вказане не можна виділити у натурі у відповідності до їх ідеальних часток, спільне володіння і користування таким майном є неможливим, припинення права власності відповідачки-позивачки на спірну частку не завдасть істотної шкоди її інтересам, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Посилання відповідачки-позивачки та її представника на те, що визначена вартість 1/8 частини будинку та 1/8 частини земельної ділянки є не співмірною вартості зазначеної частки суд не може брати до уваги, оскільки нею в порядку ч. 1 п. 9 ст. 80 ЦПК України при поданні позовної заяви до суду самою було визначено дійсну вартість нерухомого майно, на цій підставі визначено ціну позову та сплачено відповідний судовий збір, який наближений до ціни, визначеною експертом. Клопотань про призначення повторної будівельно-технічної експертизи ні позивачкою, ні її представником не заявлялося, в процесі розгляду справи позивачка не змінювала ціну позову та не доплачувала судовий збір. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі наведеного ст.ст. 88-89 ЗК України, ст. ст. 365, 1222-1225, 1241, 1261, 1266-1267, ЦК України, та

Outcome: approved