Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до Кагарлицького районного суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Ухвалою Кагарлицького райсуду від 5.02.2014 року його позов залишено без розгляду. [PERSON] подала до суду зустрічний позов про поділ спільного майна подружжя. Свій позов обґрунтовує тим, що 28.11.2003 р. між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого мають малолітню дитину - дочку [PERSON] [INFO]. Свою позовну заяву позивач обґрунтовувала тим, що рішенням Кагарлицького районного суду від 10.01.2013 р. шлюб між сторонами розірвано, а місце проживання дитини визначено з матір'ю. За час спільного проживання позивачем та відповідачем було набуто наступне майно, а саме причіп до легкового автомобілю «Фермер» вартістю 5000 гривень; автопідйомник автомобільний вантажопідйомністю 8 тон вартістю 5000 гривень; спільно придбаний в 2008 році автомобіль «Toyota Corolla» зареєстрований на ім'я відповідача, д.н.з. [NUMBER]; спільно придбаний житловий будинок та земельна ділянка, що знаходяться за адресою [ADDRESS]. Після розірвання шлюбу згідно рішення суду неповнолітня дитина проживає з позивачем та фактично перебуває на повному її утримання. При цьому, відповідач матеріально майже не допомагає, на утримання дитини кошти не сплачує. При цьому, дитина позивача та відповідача потребує належного виховання та навчання. Крім цього, кошти на придбання будинку надали батьки позивача, а також нею був взятий кредит в ПАТ «Альфа-Банк». А тому Позивач просить збільшити її частку до 2/3 частин у спільному майні, врахувавши інтереси неповнолітньої дитини та визнати за нею право власності на житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою [ADDRESS]; присудити [PERSON] грошову компенсації в рахунок його 1/3 частини в житловому будинку та земельних ділянок; Присудити [PERSON] грошову компенсації в сумі 13333,33 в рахунок компенсації її 2/3 частин в спільному майні, а саме: причіп до легкового автомобілю «Фермер» та автопідйомник автомобільний вантажопідйомністю 8 тон; визнати за [PERSON] право власності на автомобіль «Toyota Corolla» н.з. [NUMBER]. Та присудити [PERSON] грошову компенсацію в рахунок її 2/3 частин в автомобілі «Toyota Corolla». В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник позов підтримали і суду пояснили, що спільно користуватись будинком вона з відповідачем не може через постійні сварки та бійки, а кошти на покупку будинку дали її батьки. Відповідач [PERSON] згідний розділити спільне майно в рівних частках, відносно будинку згідний щоб його частину переоформити на дитину. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] слід задоволити частково з слідуючих підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони 28.11.2003 р. уклали шлюб, від якого мають малолітню дитину - дочку [PERSON] [INFO]. Рішенням Кагарлицького районного суду від 10.01.2013 р. шлюб між сторонами розірвано, а місце проживання дитини визначено з матір'ю. За час спільного проживання сторонами було набуто наступне майно, а саме причіп до легкового автомобілю «Фермер» - вартістю 5000 гривень; автопідйомник автомобільний вантажопідйомністю 8 тон - вартістю 5000 гривень; автомобіль «Toyota Corolla» зареєстрований на ім'я відповідача, д.н.з. [NUMBER]; придбано житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою [ADDRESS] вартістю195595 грн., а всього майна на суму 317595 грн. Дане стверджується копіями свідоцтва про шлюб, про народження, рішенням суду та договорами купівлі-продажу будинку та земельної ділянки від 01.02.2012 року. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. А вказане майно є спільним майном подружжя. Враховуючи те, що за період перебування в шлюбі сторони придбали майно вказане вище, відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України таке майно є їх спільною власністю. Вказані обставини також сторонами не оспорюються. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Тобто, норми Сімейного кодексу України принцип рівності часток подружжя у спільному майні. При цьому, суд може відступити від засад рівності часток згідно ч. 3 ст. 70 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Крім того, згідно ч. 2 ст. 70 Сімейного кодексу України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. При поділі спільного майна сторін суд вважає, що слід відступити від засад рівності часток у спільному майні обґрунтовуючи своє рішення наступним. Судом встановлено, що неповнолітня дитина проживає з позивачкою та фактично знаходиться на повному її утриманні, та потребує належних умов проживання, виховання та навчання. З моменту розлучення відповідач відкрив на дитину картковий рахунок та двічі перерахував кошти дочці. Проте після цього будь-якої матеріальної та фінансової допомоги позивачу на утримання не надавав. На думку суду також істотною обставиною, яка повинна бути врахована при збільшення частки позивача у спільному майні є те, що кошти на придбання будинку в сумі 83200 гривень були надані матір'ю позивача, що підтверджується розпискою від 28.01.2012 р. , які були відповідачем сфотографовані на фотоапарат та в матеріалах справи міститься фото. Істотною обставиною, яка повинна бути врахована на думку суду є також те, що на придбання та проведення ремонту житлового будинку позивачем було отримано у ПАТ «Альфа-Банк» два кредити на загальну суму 82790грн., що підтверджується кредитними договорами від 26.01.2012 р. та від 3.01.2013 року, які на даний час позивач продовжує повертати банку. Також, суд враховує ту обставину, що на час придбання сторонами житлового будинку та земельних ділянок відповідач тривалий час не працював та не мав доходу, що ставило сім'ю у скрутне становище та змушувало до запозичень на придбання житла, а надані ним акти прийому - передачі виконаних робіт суд не може взяти до уваги, так як відповідачем не надані оригінали вказаних документів. А тому суд вважає за можливе відступити від рівності часток в майні подружжя за обставин, що мають значення для справи, а саме що з позивачкою залишається проживати неповнолітня дитина, яка потребує фізичного, духовного розвитку та лікування, належних умов проживання, придбання житлового будинку та земельних ділянок за кошти матері позивачки, отримання позивачкою кредитів та збільшити розмір її частки в спільному майні до 2/3 частин у житловому будинку. Розподіляючи спільне майно суд виходив з наступного. При розподілі спільного майна сторін суд враховує те, що на час розгляду справи автомобілем, автопідйомником та автопричепом користується відповідач, а житловим будинком та земельними ділянками позивачка, тому суд приходить до висновку, що спільне майно саме таким чином обґрунтовуючи своє рішення наступним. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 2 ст. 71 СК України). Враховуючи, що автомобіль, автопричіп, автопідйомник не можливо поділити без втрати його функціонального призначення, тобто він є неподільною річчю, такий автомобіль, автопричіп та автопідйомник має бути залишено відповідачу, а позивачу має бути присуджено грошову компенсацію за 12 частин в такому майні. Житловий будинок та земельні ділянки необхідно залишити позивачці, оскільки проживання позивача та дитини в спірному будинку буде позитивно сприяти навчанню дитини, оскільки будинок знаходиться поряд зі школою та дитині доведеться витрачати менше часу на дорогу до школи та їй необхідно буде окрема житлова площа. Згідно ч. 4 ст. 71 Сімейного кодексу України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Під час розгляду справи відповідач не надав згоди та заперечував проти присудження йому грошової компенсації за його частину в житловому будинку та земельних ділянок. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК). Звертаючись до суду з позовом позивачка посилалась на ч. 1 ст. 365 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Для вирішення питання про припинення права власності необхідна наявність всіх чотирьох умов у їх сукупності, оскільки статтею передбачено вичерпний перелік підстав, за наявності будь-якої з них можливе вирішення судом питання про припинення права на частку в спільному майні за вимогою інших співвласників. З врахування збільшення частки у спыльному майні позивачка має право на 2/3 частини, а відповідач відповідно 1/3 частину, тому якщо порівнювати частку відповідача та позивачки, то по відношенню до частки позивачки, частка відповідача є незначною, оскільки є в двічі меншою за частку позивачки. Визнаючи за позивачкою право власності на весь будинок та земельні ділянки та припинення права власності відповідача на частику вказаного майна суд враховує, що, спільне володіння та користування позивачкою та відповідачем спільним будинком є неможливим, оскільки між позивачкою та відповідачем постійно виникають сварки та конфлікти, від яких страждає спільна дитина та це шкодить її психологічному здоров'ю. Також, за час спільного проживання відповідач неодноразово спричиняв позивачці тілесні ушкодження та за одним фактом було порушено кримінальне провадження, а тому таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Таким чином, суд приходить до висновку про припинення права власності відповідача на житловий будинок та земельні ділянки на підставі ч. 1 ст. 365 Цивільного кодексу України та присудження йому грошової компенсації за його частку у вказаному майні в сумі 65198 гривень, виходячи з слідуючого розрахунку : вартість будинку 147800 грн, земельної ділянки 47795 грн., всього вартість будинку і земельної ділянки становить 195595 грн., 12 частина будинковолодіння становить 97797 грн.; 13 частина становить 65198грн., 23 частини ( частка позивачки з урахуванням інтересів дитини ) - 130396грн.. Відносно рухомого майна суд вважає, що за [PERSON] слід визнати право власності на причеп до легкового автомобіля «Фермер» вартістю 5000 грн. та автопідйомник автомобільний вантажопідйомністю 8 тон вартістю 5000 грн. та автомобіль «Toyota Corolla» н.з. [NUMBER]. вартістю 112000 грн., всього на суму 122000 грн. А тому слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію в рахунок її 1/2 частини в автомобілі «Toyota Corolla» н.з. [NUMBER] , причепі та автопідйомнику в сумі 61000 гривень. Враховуючи взаємні розрахунки, слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] за більш отриману частку в майні 4198 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial