Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], в якому просить: визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 30.06.1995 р., видане державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори Паньків Д.М. на ім'я [PERSON], на 1 /2 частину житлового будинку з господарськими прибудовами, що знаходяться в с. Стрільче Городенківського району Івано-Франківської області, який належав померлому [PERSON]; скасувати державну реєстрацію права особистої власності [PERSON] на 1 /2 частину житлового будинку з господарськими прибудовами, що знаходяться в с. Стрільче Городенківського району, проведену на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, вчинену Городенківською ДНК 30.06.1995р. за № 219, внесену в реєстрову книгу 25.07.1995 року під № 23. Позовні вимоги мотивував тим, що в його власності перебувають земельні ділянки та половина житлового будинку по [ADDRESS], де він зареєстрований і постійно проживає. Друга половина цього будинку належала його батькові - [PERSON]. Останній помер [INFO]. Свідоцтво про право на спадщину позивач не оформляв, оскільки постійно проживає в цьому будинку. Як спадкоємець, який фактично прийняв спадщину, позивач в листопаді 2017 року звернувся в Городенківську державну нотаріальну контору з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на належну батькові половину будинку. Постановою від 05.12.2017 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з тим, що на вказану половину будинку уже отримала свідоцтво про право на спадщину за законом сестра позивача [PERSON]. Позивач вважає свідоцтво про право на спадщину за законом від 30.06.1995 року, видане Городенківською державною нотаріальною конторою у спадковій справі №142 на ім'я [PERSON] незаконним та таким, що підлягає скасуванню, зазначаючи такі підстави. Їх батьки [PERSON] та [PERSON] мали двох дітей - позивача і відповідачку. Мати сторін [PERSON] померла [INFO], батько [PERSON] помер [INFO]. На час його смерті був чинним Цивільний кодекс України 1963 р. Позивач постійно, з часу свого народження і по даний час зареєстрований та проживає у житловому будинку по [ADDRESS], який належав йому та батькові на праві спільної часткової власності, по 1 /2 кожному, без реального виділу часток. Фактично вони проживали спільно, користувалися одними й тими ж предметами домашнього вжитку, мали спільний побут. Позивач здійснював догляд за батьком, після його смерті - проводив його поховання. Відповідачка в цей час була зареєстрована у м. Івано-Франківську, проживала в м. Городенка, до батька навідувалася рідко, матеріальної допомоги йому не надавала. Позивач зазначає в позові, що згідно п.117 Інструкції про порядок вчинення нотаріальний нотаріусами України, затвердженої наказом Мін'юсту від 14.06.1994 року, яка діяла на час видачі оспорюваного свідоцтва, - видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. Якщо до складу спадкового майна входить жилий будинок та інше нерухоме майно, що підлягає реєстрації, державний нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно, а в місцевостях, де інвентаризація не проводилась, - довідку виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів. В порушення ст.97 цієї Інструкції державний нотаріус не повідомив позивача про відкриття спадщини, хоча був зобов'язаний це зробити. А відповідачка для отримання свідоцтва про право на спадщину повинна була подати нотаріусу свідоцтво про право власності на спадковий житловий будинок, який перебуває у спільній частковій власності, та довідку сільської ради про осіб, зареєстрованих в спадковому будинку, зокрема про позивача, який проживав у спадковому житловому будинку. Нотаріус повинен був сповістити позивача про заведення спадкової справи. З невідомих позивачу причин він не був закликаний до спадкування, і в такий спосіб його було незаконно позбавлено частки у спадщині його батька. На час смерті батька позивач жив разом з ним, вони вели спільне господарство, що доводиться довідкою Стрільченської сільської ради № 1401 віз 08.11.2017 року. Після смерті батька позивач фактично вступив в управління спадковим майном: продовжує проживати у житловому будинку, утримує його в належному стані, обробляє земельну ділянку. Тобто, своїми діями фактично прийняв спадщину, однак оформити свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі позивач не може через незаконну видачу свідоцтва про право на спадщину на користь відповідачки у справі на все спадкове майно. Позивач просить задовольнити його позовні вимоги, в позові покликається на положення ст.ст. 524,529,548,549 ЦК України (в редакції 1963р.), ст.ст. 1268,1296, 1297,1299, 1301 ЦК України, ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно Ухвали суду від 28.12.2017 р. до участі в справі, як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, залучено Городенківську районну державну нотаріальну контору та державного реєстратора Городенківського ЦНАП (Центру надання адміністративних послуг) Городенківської районної державної адміністрації. Відповідачка подала відзив на позовну заяву, зазначила, що з позовними вимогами не згідна, позов вважає безпідставним, так як на момент смерті батько проживав один, двір батька відносився до робітничого типу, про це свідчить копія довідки Стрільченської сільської ради № 112 від 09.11.1993р. Позивачу [PERSON] було відомо про те, що відповідачка успадкувала 1/ 2 частину будинку. Позивач став власником другої половини будинку на підставі рішення Стрільченської сільської ради від 25.11.2003р., Коломийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації 23.02.2004 р. йому було видане свідоцтво на 1/ 2 частину будинку, тому що інша частина вже була успадкована нею. Відповідачка зазначає, що вона дозволила позивачеві, як брату, користуватись своєю половиною будинку, але це не означає, що позивач мав право і на її половину будинку під надуманою підставою про прийняття батькової спадщини після його смерті, що він не знав про успадкування нею половини будинку. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, - Центру надання адміністративних послуг Городенківської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, до суду поступило письмове повідомлення, в якому зазначено, що проти позову не заперечують та просять розгляд справи проводити без участі державного реєстратора сектору державної реєстрації Центру надання адміністративних послуг Городенківської районної державної адміністрації. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з наведених в позові підстав, просить позов задовольнити, враховуючи те, що проживаючи разом із спадкодавцем на день його смерті, позивач [PERSON] фактично прийняв спадщину. Незважаючи на те, що він не звертався безпосередньо після смерті батька для отримання свідоцтва про право на спадщину, відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Крім того, представник зазначила, що ознайомившись із спадковою справою, заведеною після смерті батька позивача і відповідачки [PERSON], було встановлено, що в довідці № 49, виданій Стрільченською сільською радою [PERSON] для пред'явлення в нотаріальну контору зазначено, що [PERSON] помер [INFO], не залишивши заповіту; згідно записів погосподарської книги № 6 Стрільченської сільської ради (особовий рахунок [NUMBER]) за ним рахувався житловий будинок в с. Стрільче, живими є спадкоємці померлого [PERSON] - [PERSON], 1937 року народження, проживає в м. Городенка, [PERSON], 1935 року народження, проживає в с. Стрільче Городенківського району. Незважаючи на це, нотаріусом, в порушення вимог Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, не було закликано до спадкування позивача [PERSON] Відповідно до норм ЦК до спадкоємця можуть перейти тільки ті права, які належали спадкодавцеві на час його смерті. Наявне в спадковій справі Свідоцтво про право особистої власності [PERSON] на право власності на половину житлового будинку в [ADDRESS] видане 15.06.1994р. на підставі Рішення Стрільченської сільської ради від 28.04.1994 р., тобто після смерті [PERSON], який помер [INFO]. Оскільки після смерті померла особа не могла набути право власності, тому видане 30.06.1995 р. свідоцтво про право на спадщину за законом, за яким відповідачка успадкувала на 1 /2 частину житлового будинку з господарськими прибудовами, що знаходяться в с. Стрільче Городенківського району Івано-Франківської області - є недійсним. З оглянутих в судовому засіданні погосподарських книг Стрільченської сільської ради встановлено, що зареєстровані два погосподарських номери на один житловий будинок за однією адресою - по вул. Залевадівська, 9 (колишня вул. Комсомольська, 9) в с. Стрільче, описані ідентичні характеристики цього будинку щодо його площі. З пояснень секретаря Стрільченської сільської ради їй відомо, що в той час два особові рахунки на один житловий будинок, розташований за однією адресою відкривали для того, щоб отримувати подвійну норму твердого палива. Отже, в одному і тому самому житловому будинку проживали як батько, спадкодавець [PERSON], так і син - позивач [PERSON]; відповідачка не проживала разом з батьком на час його смерті і у визначений ст. 549 ЦК України (в редакції 1963р.) шестимісячний строк з дня смерті спадкодавця не звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, заяву вона подала до нотаріальної контори 20 червня 1995р., дата подання заяви містить виправлення. Відповідачка [PERSON] та її представник в судовому засіданні позов не визнали. Відповідачка посилається на те, що вона має довідку Стрільченської сільської ради № 112 від 09.11.1993р., підписану головою сільської ради Є. Ротерманом, якою стверджено, що рішення виконкому сільської ради про відкриття господарського номера [PERSON] в господарстві [PERSON] в архівних документах відсутнє; господарство [PERSON] вважалось двором робітника, він на момент смерті жив сам. Згадана довідка має посилання на те, що вона видана для пред'явлення в Городенківський районний суд. Однак, для розгляду якої справи в суді в 1993 р. така довідка була нею вибрана, відповідачка не пояснила. Ствердила, що цю довідку нотаріусу при поданні документів для успадкування належного її батькові майна вона не подавала. Довідка Стрільченської сільської ради № 1401 від 08.12.2017 р., підписана теперішнім сільським головою, яка долучена до матеріалів справи позивачем, є «липовою», бо її брат (позивач [PERSON]) з татом разом не жили, про це можуть сказати люди з села. Батько був власником хати, мати померла [INFO]. Батько одружився вдруге після Магадану, він був реабілітований, його друга жінка називалась [PERSON], отримувала посилки з Канади; з нею батько прожив приблизно 10 років, жили в с. Стрільче. Після смерті другої дружини батько продовжував жити у великій кімнаті, а в інших кімнатах будинку жив брат з сім'єю. Брат одружився в 1965 р. Знає, що була побудована літня кухня, хто будував і коли саме, - не знає. Також пригадала, що в будинку, де жили її батько, брат з сім'єю, ще жила бабуся. Щодо наявної в заведеній після смерті [PERSON] спадковій справі нотаріальної контори довідки Стрільченської сільської ради № 49 про двох спадкоємців (її та її брата [PERSON]) відповідачка пояснила, що таку довідку може вона й подавала нотаріусу, але тоді вона не хотіла згадувати про брата, тому що він задушив батька, тому не повідомляла позивача про оформлення нею документів на спадкове майно. З приводу її звинувачень, що брат винен в смерті батька, - в міліцію не зверталась. За свідоцтвом про смерть батька [PERSON], - причина смерті ішемічна хвороба серця. Поховання батька здійснював брат. Дублікат свідоцтва про право власності батька на половину будинку дійсно був виданий в 1994 р., а батько помер в листопаді 1992р. Цей дублікат вона подавала нотаріусу. Спадкова справа № 142, зареєстрована в реєстрі за № 219, це не фальшивка, тому що вона прийняла спадщину. Ніхто не дозволяв і не заперечував братові жити з татом в хаті. З слів батька їй відомо, що декілька разів нотаріус Паньків\~ Д.М. переказував, щоб вона прийшла до нотаріальної контори для того, щоб батько склав в її користь заповіт. Але батько помер, не залишивши заповіту. На момент смерті батька вона фактично проживала в [ADDRESS], а була зареєстрована в м. Івано-Франківську в квартирі, яку отримав її чоловік. Також відповідачка пояснила, що братова дочка [PERSON] приходила до неї купувати хату. Представник відповідача суду показав, що на момент смерті батько сторін проживав один, про це свідчить довідка Стрільченської сільської ради № 112 від 09.11.1993 року, його двір відносився до робітничого типу; копія такої довідки додана відповідачкою до відзиву на позов. З погосподарських книг Стрільченської сільської ради слідує, що під [NUMBER] проживав [PERSON], а в цьому самому будинку під іншим номером значилось господарство [PERSON]. Але позивач [PERSON] став власником другої половини будинку на підставі рішення Стрільченської сільської ради від 25.11.2003 року, зареєстрував власність 23.02.2004р., йому було видане свідоцтво про право власності на 1/ 2 частину будинку, в той час інша 1 /2 частина вже була успадкована відповідачкою [PERSON] Наведене свідчить про те, що до смерті батька позивач не був власником половини будинку. Стосовно того, як, кому, по чиїй заяві видавалось свідоцтво про право власності на частину будинку спадкодавця [PERSON] в 1994р. йому невідомо. Пояснив, що з розмови із [PERSON] йому відомо, що хата побудована до 1939 р. Так як позивач не надав доказів, що він був власником половини будинку на день смерті його батька, не доказав, що вони разом жили на час смерті батька, тому позовні вимоги є безпідставними. Також представник вважає, що позивач знав про те, що відповідачка успадкувала належну батькові частину будинку, він пропустив визначений ст. 257 ЦК України строк позовної давності, тому відповідно до ст. 267 згаданого кодексу просить відмовити в позові за пропуском строку. Допитана судом представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, - Городенківської районної державної нотаріальної контори, в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Білоконь К.С., суду показала, що з наявної в нотаріальній конторі спадкової справи слідує, що 20.06.1995 р. до нотаріальної контори поступила заява [PERSON] про видачу свідоцтва про права на спадщину на 1/ 2 житлового будинку. В спадковій справі є довідка, видана виконкомом Стрільченської сільської ради [PERSON] для пред'явлення в нотаріальну контору, в якій зазначено, що [PERSON] помер [INFO], не залишивши заповіту; згідно записів погосподарської книги № 6 Стрільченської сільської ради (особовий рахунок [NUMBER]) за ним рахувався житловий будинок в с. Стрільче, живими є спадкоємці померлого [PERSON] - [PERSON], проживає в м. Городенка, [PERSON], проживає в с. Стрільче Городенківського району. Інших заяв про видачу свідоцтва про право на спадщину на той час не було. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус керувався Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій. В той час доказом вступу в управління чи володіння майном могли бути наявність у спадкоємця документів, які належали спадкодавцю. Чому не був запрошений інший спадкоємець [PERSON], який згаданий в довідці сільської ради, чому в той час ним не була подана заява, вона відповісти не може, Хоча вважає, що нотаріус мав би встановити, де живе цей спадкоємець, від цього залежить, чи прийняв він спадщину. В п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції УРСР, яка діяла до 2004р. зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини до 6 місяців. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. До введення в дію нового Цивільного кодексу України нотаріуси приймали до уваги документи про право власності на нерухоме майно, яке було зареєстроване органами БТІ, навіть якщо свідоцтво про право власності було видане після смерті спадкодавця. Суд, заслухавши представника позивача, відповідачку, її представника, представника третьої особи - Городенківської районної державної нотаріальної контори, свідків, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, серед інших, можуть бути: визнання права, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Ч. 1 cт.76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Із копії повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] позивача [PERSON], [INFO], виданого 08.08.2016 р. Городенківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, встановлено, що він народився в с. Стрільче Городенківського району, його батьками є: [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 22 від 29 квітня 1935 р. по с. Стрільче Городенківського району Івано-Франківської області. Надана Городенківською районною державною нотаріальною конторою копія спадкової справи № 142/1995 містить копії: Свідоцтва про народження серії [NUMBER], [PERSON], [INFO], виданого 27.06.1952 р. Городенка ЗАГС, згідно з яким вона народилась в с. Стрільче Городенківського району, її батьками є [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 39; та свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER], яким стверджено, що 08.04.1962 р. було зареєстроване одруження [PERSON] та [PERSON], останній після реєстрації одруження присвоєне прізвище [PERSON], актовий запис Болехів ЗАГС за № 34. Наведеним стверджено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] є рідними братом і сестрою. З показань відповідачки суду відомо, що мати сторін [PERSON] померла [INFO]. Їх батько [PERSON] помер [INFO] у віці 84 роки в с. Стрільче Городенківського району, актовий запис за № 25 від 18.11.1992 р., що підтверджено ксерокопією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 18.11.1992 р. Стрільченською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, а також наявною в спадковій справі копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданою 11.05.1995р. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.), який набрав чинності з 01.01.2004 р., визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно п. 4-5 Прикінцевих та перехідних положень згаданого ЦК - цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Оскільки [PERSON] помер до 01.01.2004 р., до спадкових правовідносини, підставою виникнення яких стала його смерть, застосовується ЦК УРСР (1963 р.) Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він протягом 6 місяців фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.101 ЦК УРСР - в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його). У подружжя, яке проживає спільно, та його неповнолітніх дітей може бути тільки один жилий будинок (або частина його), що належить на праві особистої власності одному з них або є в їх спільній власності. Право власності одного або кількох громадян (подружжя, яке проживає спільно, та його неповнолітніх дітей) на частину будинку не позбавляє права інших з цих громадян мати у власності другу частину (частини) цього ж будинку. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Із довідки-характеристики № 217, виданої Коломийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації в травні 1995 р. [PERSON] для пред'явлення в нотаріальну контору з метою отримання свідоцтва про право на спадщину на половину будинку [ADDRESS] слідує, що будинок побудований в 1936р. Із записів в оглянутих в судовому засіданні погосподарських книгах Стрільченської сільської ради, ведення яких передбачалось ст. 13 Закону УРСР «Про сільську Раду депутатів трудящих Української РСР», а порядок їх ведення визначався вказівками ЦСУ СРСР, представлених секретарем сільської ради [PERSON], допитаним судом в якості свідка, встановлено, що господарство по [ADDRESS] (попередня назва [ADDRESS]), відносилось до суспільної групи - робітничий двір, два особові рахунки: - в 1983-1985 роках погосподарська книга № 1: особовий рахунок [NUMBER], проживав [PERSON], [INFO], голова сім'ї; особовий рахунок [NUMBER], проживали [PERSON], [INFO] голова сім'ї, [PERSON],[INFO] дружина, [PERSON], [INFO] дочка, [PERSON], [INFO] дочка, [PERSON], [INFO], внучка. В обох особових рахунках земля під будівлями 0,01га, жилий будинок 1939 року збудування, загальна площа 42 кв.м.; - в 1986-1990 роках погосподарська книга № 6: особовий рахунок [NUMBER], проживав [PERSON], [INFO], голова сім'ї; особовий рахунок [NUMBER], проживали [PERSON], [INFO] голова сім'ї, [PERSON],[INFO] дружина, [PERSON], [INFO] дочка. В обох особових рахунках земля під будівлями 0,01га, жилий будинок 1939 року збудування, загальна площа 42 кв.м., житлова площа 30 кв.м.; - в 1991-1995 роках погосподарська книга № 11: особовий рахунок [NUMBER], проживав [PERSON], [INFO], голова сім'ї; у відмітці про вибуття зазначено: помер, а/з № 25 ,[INFO], господарство закрите; особовий рахунок [NUMBER], проживали [PERSON], [INFO] голова сім'ї, [PERSON],[INFO] дружина, [PERSON],[INFO] внучка; - в 1996-2000 роках погосподарська книга № 6: особовий рахунок [NUMBER], проживали [PERSON], [INFO] голова сім'ї, [PERSON],[INFO] дружина; земля під будівлями для обслуговування житлового будинку 0,25 га. Наведене підтверджує, що [PERSON] та його син [PERSON] фактично мали у власності по 1/ 2 частині житлового будинку по [ADDRESS] в с. Стрільче. Стаття 549 ЦК УРСР, на відміну від положень чинного законодавства, серед способів прийняття спадщини передбачала і фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном. Спадщина [PERSON] складається з майна - половини житлового будинку, що потребує управління, тобто певних дій спадкоємця, спрямованих на збереження майна і нормального користування ним відповідно до його призначення. Управління спадковим майном не завжди поєднується з його володінням, тому ст. 549 встановлювала альтернативне правило, вимагаючи вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном. Довідкою виконкому Стрільченської сільської ради № 1242 від 22.09.2017р. стверджено, що на момент смерті [PERSON] (а/з № 25 від [INFO]) він був зареєстрований і проживав в [ADDRESS]. Із довідки виконкому Стрільченської сільської ради № 1401, виданої 08.11.2017 р., слідує, що на момент смерті [PERSON] (а/з № 25 від [INFO]) його син [PERSON] (1935 р.н.) проживав разом з ним в господарстві за адресою - [ADDRESS]. На час смерті батька [PERSON] ( на [INFO]) позивач [PERSON] проживав разом з спадкодавцем, після смерті батька продовжує проживати в цілому житловому будинку [ADDRESS], він прийняв спадщину після смерті батька [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом, який фактично вступив у володіння спадковим майном, так як вчиняв і вчиняє дії щодо збереження майна (половини належного спадкодавцеві житлового будинку) і нормального користування ним відповідно до його призначення. Наявна в спадковій справі № 142/1995, додана до заяви відповідачки [PERSON] про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], копія дублікату свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого 15.06.1994 р. виконавчим комітетом Стрільченської сільської ради посвідчує, що на підставі рішення виконкому Стрільченської сільської ради від 28 квітня 1994р. [PERSON] в половині належить жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS], запис в Реєстрову книгу Коломийського МБТІ № 23 від 20 червня 1995 р. Коротка технічна характеристика на будівлі і споруди в [ADDRESS], що міститься на звороті Довідки-характеристики на 1/ 2 частку жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS], свідчить про наявність за цією адресою: житлового будинку, позначеного в плані літерою «А» (розмір жилої площі 58,9 кв.м), літньої кухні, позначеної в плані літерою «В», стайні, позначеної в плані літерою «Б». В той час як з показань відповідачки та свідків в судовому засіданні встановлено, що літня кухня була побудована позивачем [PERSON], а згідно оглянутих в судовому засіданні погосподарських книг Стрільченської сільської ради з за 1983 -1990 роки стайня (1969 року побудови) була зазначена в інших будівлях тільки по особових рахунках [PERSON], а в особових рахунках [PERSON] такі записи відсутні. П. 124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР,затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 р. N 45/5, чинної на час смерті спадкодавця [PERSON] (на [INFO].), яка втратила чинність від 07.07.1994р., передбачав, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Доказом вступу в управління чи володіння майном, зокрема, можуть бути: довідка виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взяте майно спадкодавця; запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця. Також доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може служити наявність у спадкоємців технічного паспорту на автомобіль чи мотоцикл або свідоцтва на моточовен та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користуватися яким можливо лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. На час отримання відповідачкою [PERSON] Свідоцтва від 30.06.1995 р. про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] - на 1 /2 частину житлового будинку розміром житлової площі 58,9 кв. м з господарськими прибудовами, що знаходяться в с. Стрільче, який належав померлому [PERSON] на підставі свідоцтва на право власності, виданого с/радою с. Стрільче 15.06.1994 р. згідно рішення від 28.03.1994р., була чинною Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена Наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994р. П.113 згаданої Інструкції визначав, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 Цивільного кодексу). Як в судовому засіданні пояснювала в.о. державного нотаріуса Городенківської РДНК Білоконь К.С., доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном в той час була наявність у спадкоємців державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього, які приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. До введення в дію Цивільного кодексу України не було заборони приймати до уваги документи про право власності на нерухоме майно, яке було зареєстроване органами БТІ, якщо свідоцтво про право власності було видане після смерті спадкодавця. Наведене свідчить про те, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті батька [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом, який фактично вступив у володіння спадковим майном, що надала нотаріусу документи про власність спадкодавця на половину жилого будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS]. А також спростовуються посилання представника позивача про наявність підстав для повного визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.06.1995 р., видане державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори Паньків Д.М. на ім'я [PERSON] на 1 /2 частину житлового будинку. Наявна в спадковій справі довідка № 49 без номера, видана Стрільченською сільською радою народних депутатів [PERSON] для пред'явлення в нотаріальну контору містить інформацію, що згідно записів погосподарської книги № 6 Стрільченської сільської ради (особовий рахунок [NUMBER]) за [PERSON], який помер [INFO], не залишивши заповіту, рахувався житловий будинок в с. Стрільче, і що живими є спадкоємці померлого [PERSON] - [PERSON], 1937 року народження, проживає в м. Городенка, [PERSON], 1935 року народження, проживає в с. Стрільче Городенківського району. З показань свідка [PERSON],1934 року народження, жительки с. Стрільче, яка до одруження проживала по сусідству з Скакунами вул. Залевадівська встановлено, що після смерті дружини [PERSON], залишився проживати з двома дітьми і своєю мамою. Відповідачку [PERSON] в дитинстві називали «[PERSON]» а її брата (позивача) називали «[PERSON]». Бездітна «тета» забрала [PERSON] до себе в м. Городенка, виховувала її. В даний час відповідачка продовжує жити в тетиній хаті. Коли батько [PERSON] пішов в армію, був засуджений, [PERSON] проживав з бабкою [ADDRESS]. Його батько [PERSON] повернувся до цієї хати, оженився другий раз, привів сюди дружину. Вони жили на одному подвір'ї, в одному будинку, вхід до хати був один, одні сіни, займали різні кімнати. З дружиною позивача [PERSON] вона разом працювала в школі, деколи приходила до них додому, хоча в той час вже не була їх близькою сусідкою, так як після одруження змінила місце проживання. Коли приходила до них після смерті мачухи, вона бачила, як батько разом з сином [PERSON] та його дружиною обідав, випасав їхню корову, сім'я позивача з батьком позивача вели разом господарство. Будинок опалювався одним газовим котлом, оплачував за газ [PERSON]. Він же проводив похорон бабки, мачухи, батька. Останні роки перед смертю батько позивача мав склероз, за ним доглядали [PERSON], його дружина [PERSON]. Також свідок пояснила, що [PERSON] з сім'єю проводили ремонт будинку - обмурували, зробили набризк, поміняли вікна, надворі збудували літню кухню, пивницю. Допитані судом свідки [PERSON], [PERSON], жителі с. Стрільче, пояснили, що [PERSON] на час смерті батька [PERSON] жили разом в [ADDRESS]. [PERSON] з дружиною [PERSON] робили похорони бабці, мачусі, яку називали «мачоха» і батькові. Зокрема, свідок [PERSON] пояснила, що працювала в Стрільченській школі разом з [PERSON], яка була вчителькою в тому класі, в якому вона була вихователем на групі продовженого дня. Неодноразово бувала в гостях у [PERSON] Після смерті мачухи позивача вона особисто бачила, що батько харчувався в літній кухні, їсти варила [PERSON]. У [PERSON] був склероз, його доглядали [PERSON] та [PERSON]. Одночасно свідки пояснили, що другий вхід до хати, де живуть [PERSON], вони облаштували, коли проводили ремонт будинку і робити ванну кімнату. Відповідно до ч.1 ст. 529 ЦК УРСР спадкоємці першої черги спадкують в рівних частках. Так як дочка спадкодавця [PERSON] на час смерті не проживала разом із спадкодавцем, що слідує з поданої нею заяви та з вищезгаданої довідки сільської ради № 49, а спадкодавець на час смерті проживав в с. Стрільче, нотаріус не встановив коло спадкоємців першої черги за законом, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] При видачі 30.06.1995 р. [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], нотаріусом не враховано, що син спадкодавця також прийняв спадщину, а свідоцтво було видане дочці на все належне спадкодавцю майно - на 1/ 2 частину будинку, в той час як рівними частками дітей спадкодавця: сина (позивача [PERSON]) та дочки (відповідачки [PERSON]) повинні бути по 1/ 4 частині будинку. Згідно ч.2 ст.548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкодавцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п. 123 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР від 31 жовтня 1975 р. N 45/5 та п. 112 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 14.06.1994р. - видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Із матеріалів спадкової справи № 142/1995р. судом встановлено, що позивач, спадкоємець першої черги за законом, з заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], померлого [INFO], звернувся до Городенківської районної державної нотаріальної контори 16.11.2017р., зазначивши, що він прийняв спадщину, так як проживав та був зареєстрований разом з померлим на час смерті, де й проживає по даний час. З відмітки про місце проживання в його паспорті слідує, що з 07.05.1980 р. він проживає в с. Стрільче, місце проживання не змінював. Постановою від 05.12.2017 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON], на 1 /2 частину житлового будинку по [ADDRESS] у зв'язку з тим, що на вказану половину будинку уже отримала свідоцтво про право на спадщину за законом сестра позивача [PERSON]. Відповідно до вимог ст. 71 ЦК УРСР, чинного до 01.01.2004 р., загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Згідно із статтею 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові, якщо суд не визнає причину пропуску цього строку поважною. Аналогічні норми містяться і в ст. 257 ЦК України: загальна позовна давність (тобто строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу) встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, представник відповідачки також зазначав, що позивачем пропущений установлений ст. 257 ЦК України строк позовної давності, тому просив відмовити в позові за пропуском строку. Судом встановлено, що про порушення свого права на спадкування після смерті батька позивач [PERSON] довідався з Постанови нотаріуса від 05.12.2017 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Посилання відповідачки та її представника на те, що позивач знав (без уточнення з якого часу і з якого джерела), що його сестра - відповідачка [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину, не підтверджене належними та допустимими доказами. Їх посилання на те, що дочка позивача [PERSON] з приводу придбання успадкованої відповідачкою частки будинку мала розмову з відповідачкою, не знайшло підтвердження в ході судового розгляду; учасники справи та їх представники не заявляли клопотання про допит [PERSON], як свідка. Виходячи з наведеного, суд приходить до переконання про те, що позовні вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.06.1995 р., виданого державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори Паньків Д.М. на ім'я [PERSON], слід задовольнити частково, в частині визнання недійсним згаданого свідоцтва на 1 /4 частину житлового будинку з господарськими прибудовами, що знаходяться по [ADDRESS]. Ст. 182 ЦК України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі якщо помилка в реєстрі впливає на права третіх осіб, зміни до Державного реєстру прав вносяться на підставі відповідного рішення суду. Частина 2 згаданої статті визначає, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Із задоволення вимог про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.06.1995 р., виданого державним нотаріусом на ім'я [PERSON], на 1 /4 частину житлового будинку з господарськими прибудовами, що знаходяться по [ADDRESS] Городенківського району Івано-Франківської області, слідує задоволення позовних вимог про скасування державної реєстрації права особистої власності [PERSON] в частині 1 /4 частини житлового будинку з господарськими прибудовами, що знаходяться в с. Стрільче Городенківського району, яка проведена на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, вчинену Городенківською ДНК 30.06.1995р. за № 219, внесену в реєстрову книгу 25.07.1995 року під № 23. На підставі ст.ст. 71,80, 101,524,548,549 ЦК УРСР, ст.ст. 5,16,182,257,267 ЦК України, ст.ст.1,2, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 13 Закону УРСР «Про сільську Раду депутатів трудящих Української РСР», п.123, п. 124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР від 31 жовтня 1975 р., п. 112, п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 14.06.1994р.,

Outcome: partial