Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до Акціонерного товариства «Тернопільський радіозавод «Оріон», просить стягнути з відповідача на його користь скасовану грошову винагороду за вислугу років в розмірі 16746 гривень, із них за 2017 р. в розмірі 8196 гривень та за 2018 р. в розмірі 8550 тис. гривень. Позов мотивовано тим, що у відповідності до колективного договору йому була нарахована такий розмір винагороди за вислугу років. Однак, наказом керівника від 24 квітня 2019 року №15 виплату такої винагороди скасовано, у зв`язку із чим бухгалтерією зроблено перерахунок заборгованості по заробітній платі та виключено вказані суми із загальної заборгованості. Вважає, що невиплата винагороди є незаконною. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 червня 2020 року відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не надав, у зв`язку із чим судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Судом встановлено, що [PERSON] з 22 жовтня 1982 р по теперішній час працює на Тернопільському радіозаводі «Оріон», що підтверджується довідкою від 19.02.2020 року №50/320. Як стверджує позивач у позовній заяві, на підприємстві згідно з Законом України «Про колективні договори і угоди» було укладено на 2016-2020 роки колективний договір між правлінням ПАТ «ТРЗ «Оріон» і профспілковим комітетом ПАТ «ТРЗ «Оріон». У п.4.1.17 договору вказано проводити щорічну виплату винагороди за вислугу років працівникам підприємства згідно з «Положенням про виплату винагороди про вислугу років працівникам ПАТ «ТРЗ» «Оріон». Відповідно до Положення про виплату винагороди за вислугу років працівникам ПАТ ТРЗ «ОРІОН» від 01.04.2015 року, одноразова винагорода працівникам ПАТ «ТРЗ «Оріон» за вислугу років виплачується всім працівникам підприємства від тарифної ставки, посадового окладу за фактично відпрацьований час, зокрема, за стаж роботи більше 15 років з коефіцієнтом 1,5. (п.2.1,2.2.,2.3 положення). Виплата винагороди за минулий рік проводиться в І кварталі поточного року (п.2.1. положення). Як видно із наказу голови правління АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» від 21.04.2019 року, головою правління прийнято рішення скасувати нарахування винагороди за вислугу років за 2017 та 2018 роки на підставі акту перевірки від 24 квітня 2019 року. Як видно із розрахункового листа [PERSON] за квітень 2019 року, в квітні 2019 року проведено відрахування від заробітної плати сум: за вислугу 8196 грн. від 10/18, та за вислугу 8550,40 від 01/19. Також, як видно із листа управління держпраці в Тернопільській області від 05.07.2019 року, управлінням держпраці встановлено, що у квітні 2019 року комісією АТ «ТРЗ «Оріон» за результатами проведених перевірок щодо нарахування винагороди за вислугу років та нарахування надбавок до посадових окладів, було складено акти, якими нарахування винагороди за вислугу років та надбавок до посадових окладів у 2017-2018 роках було визнано безпідставними та проведено утримання із заробітної плати працівників, зокрема, [PERSON] на 16746,40 грн. Накази про скасування винагороди підписані одноособово головою правління без погодження профспілкового комітету, що суперечить ст. 247 КЗПП України. Також, відрахування проведено із порушенням статей 128 і 136 КЗПП України. Дослідивши надані докази та надавши їм правову оцінку, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення виходячи із таких міркувань. Відповідно до частин 1,2 статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. За змістом статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Згідно частини 1 статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до статті 2 Закону України «Про оплату праці» винагорода за вислугу років входить у структуру заробітної плати. Відповідно до пункту 8 ППВСУ від N 13 від 24.12.99 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування. Отже, як з`ясовано судом, позивачу в жовтні 2018 була нарахована винагорода за вислугу років за 2017 рік в розмірі 8196 грн., а в січні 2019 року була нарахована винагорода за вислугу років за 2018 рік в розмірі 8550,40 грн. Однак, наказом голови правління АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» від 21.04.2019 року, скасовано нарахування вказаної винагороди на підставі акту перевірки від 24 квітня 2019 року. В силу статті 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Нормами трудового законодавство гарантовано захисту прав працівників на належну оплату праці. Так, згідно з ч. 4 ст. 97 КЗпП України та ст. 22 Закону України «Про оплату праці», власник підприємства або уповноважений ним орган чи фізична особа роботодавець не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Враховуючи заборону прийняття в односторонньому порядку рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством і колективним договором, підприємство має самостійно розробити порядок зменшення заробітної плати і погодити його з органом, який представляє інтереси трудового колективу. Право на ведення переговорів і укладення колективних договорів (угод) від імені найманих працівників надається, зокрема, професійним спілкам, об`єднанням профспілок в особі їх виборних органів. Статтями 32, 103 Кодексу та статтею 29 Закону України «Про оплату праці» визначено, що про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніше ніж за два місяці до їх запровадження або зміни. Варто зазначити, що зміна зазначених істотних умов праці може відбуватися виключно у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці. Якщо ж змін в організації виробництва і праці немає, власник не вправі односторонньо змінювати істотні умови праці. При цьому зміни в організації виробництва і праці носять не персоніфікований характер та не можуть стосуватися конкретного працівника. Тобто, зменшення зарплати не може бути обумовлене простим небажанням чи неможливістю виплачувати відповідну зарплату, передбачену трудовим договором, а має ґрунтуватися на нормах закону. Згідно з частинами першою, другою статті 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України. Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу: 1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми; 2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5, 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв`язку з переходом на пенсію; 3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136 КЗпП України). Відповідно до частини першої статті 128 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п`ятдесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. Відповідно до статті 26 Закону України «Про оплату праці» відрахування із заробітної плати можуть провадитися тільки у випадках, передбачених законодавством. При кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти відсотків, а у випадках, передбачених законодавством, - п`ятдесяти відсотків заробітної плати, що належить до виплати працівникам. Тягар доведення невиплати заробітної плати чи вчинення або невчинення інших дій чи бездіяльності, які відповідно до закону вчинив чи мав вчинити або яких фактично припустився роботодавець під час трудових правовідносин з працівником, покладається повною мірою на роботодавця. Це обумовлено тим, що працівник у відносинах із роботодавцем вважається слабкою стороною та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Суду не надано будь-яких доказів існування обставин, передбачених статтею 127 КЗпП України для видачі наказу від 21.04.2019 року, про скасування нарахування винагороди за вислугу років. Суд не приймає до уваги посилання в наказі на акт перевірки від 24 квітня 2019 року, яким нарахуванням винагороди було визнано безпідставним. Так, відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року №13, до рахункових помилок відносяться неправильності в розрахунках, нарахування зарплати за той самий період двічі і т.д. Не відносяться до рахункових помилок не пов`язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону або інших нормативно-правових актів та ін. Тому, суд переконаний, що підстави для невиплати позивачу винагороди за вислугу років відсутні, а тому позов [PERSON] про стягнення з Акціонерного товариства «Тернопільський радіозавод «Оріон» грошової винагороди за вислугу років в розмірі 16746,40 гривень підлягає до задоволення. Окрім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, з Акціонерного товариства «Тернопільський радіозавод «Оріон» слід стягнути в користь держави судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved