Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом про стягнення боргу з [PERSON] Свої вимоги позивач обґрунтував наступним. 26.02.2007 року відповідач уклав договір № К7 26/02-01 з Кредитною спілкою «Козацька», згідно якого отримав 25.000,00 (двадцять п'ять тисяч) гривень, на строк до 26.02.2008 року, процентна ставка за цим договором складає 45 % річних від розміру кредиту. Договором передбачений строк погашення заборгованості та встановлено, що вразі порушення цього строку, плата за користування кредитом становить 0,5% від суми заборгованості, за кожний прострочений день. Відповідачем строк погашення заборгованості був порушений, внаслідок чого станом на 01.06.2013 року, без урахування пені, утворилася заборгованість у розмірі 28646,92 грн. 17.06.2013 року Позивач уклав з КС «Козацька» Угоду № 03 про відступлення права вимоги за договором № К7 26/02-01 від 26.02.2007 року, укладеним між відповідачем на КС «Козацька». В свою чергу, відповідач [PERSON], 04.02.2014 року звернувся до суду із зустрічним позовом до КС «Козацька» та [PERSON] про визнання недійсною угоди № 3 від 17.06.2013 року та стягнення судових витрат. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02.04.2014 року зустрічний позов [PERSON] було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] Свої вимоги позивач за зустрічним позовом обґрунтував наступним. [PERSON] знаходиться в статусі громадянина України і не є установою (юридичною особою), що має відповідну ліцензію з надання фінансових послуг. 24.06.2008 року у КС «Козацька» закінчився строк дії ліцензії, а отже факторингом, як кредитною операцією, ця спілка займатися не мала права. В судове засідання сторони не з'явилися, позивач за первісним позовом про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, представник позивача за первісним позовом неодноразово звертався до суду з клопотаннями про відкладення розгляду справи, відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) в письмовій заяві просив справу розглянути в його відсутність, зустрічний позов просив задовольнити, в задоволенні первісного позову просив відмовити, надав письмові заперечення на позов, в яких зазначив, що [PERSON] не є юридичною особою та не має права надавати фінансові послуги, а угода від 17.06.2013 року № 03 про відступлення права вимоги укладена особою, яка не мала на то повноважень. З'ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, та правовідносини сторін, що випливають з таких обставин, дослідивши матеріали справи, надавши їм правову оцінку, суд вважає, що первісний позов необґрунтований на задоволенню не підлягає, а зустрічний позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Як випливає з матеріалів справи, 26.02.2007 року відповідач уклав договір № К7 26/02-01 з Кредитною спілкою «Козацька», згідно якого отримав 25.000,00 (двадцять п'ять тисяч) гривень, на строк до 26.02.2008 року, процентна ставка за цим договором складає 45 % річних від розміру кредиту. Відповідачем строк погашення заборгованості був порушений, внаслідок чого станом на 01.06.2013 року, без урахування пені, утворилася заборгованість у розмірі 28646,92 грн. 17.06.2013 року Позивач уклав з КС «Козацька» Угоду № 03 про відступлення права вимоги за договором № К7 26/02-01 від 26.02.2007 року, укладеним між відповідачем на КС «Козацька». Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність» від 07.12.2000 р., як кредитні операції розглядаються операції з придбання права вимоги на виконання зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог та прийом платежів (факторинг). Отже, за своєю юридичною природою спірна угода про відступлення права вимоги на виконання грошового зобов'язання носить характер кредитної операції, що законодавством визначається - факторингом. Разом з цим, відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 р., факторинг є фінансовою послугою. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України» «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Частиною 1 ст. 5 цього ж Закону встановлено, що фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями. З огляду на викладене, первісний позивач [PERSON] не може бути контрагентом за договором факторингу (відступлення права вимоги), оскільки суб'єктний склад учасників спірних правовідносин за первісним позовом показує, що первісний позивач знаходиться в статусі громадянина України і не є установою (юридичною особою), що має відповідну ліцензію з надання фінансових послуг. Так, відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», у разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», до видів діяльності, здійснення яких потребує відповідної ліцензії зокрема відносяться фінансові послуги. Таким чином, відповідно до наведеного законодавства, контрагентами за спірною угодою про уступку права вимоги грошового зобов'язання можуть бути юридичні особи, що мають відповідну ліцензію з надання фінансових послуг. В даному випадку, первісний позивач [PERSON] не надав суду належних доказів, що він має право займатися кредитними операціями. Згідно ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Також слід зазначити, що, відповідно до витягу з Комплексної інформаційної системи Держфінпослуг, у відповідача КС «Козацька» строк дії ліцензії закінчився 24.06.2008 року, а отже факторингом, як кредитною операцією, ця спілка на час укладення угоди № 03 від 17.06.2013 року займатися не мала право. Відтак, обидва контрагенти у спірному правочині є особами, що не мають відповідної ліцензії з надання фінансових послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Outcome: approved