Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Позов мотивує тим, що 04.08.2009 року був укладений договір позики, згідно з яким позичив відповідачу гроші в сумі 200000 доларів США, що станом на 15.10.2013 становить 1598600 гривень згідно курсу НБУ. Розпискою визначені проценти за користування грошовими коштами в розмірі 4 % в місяць - 8000 доларів США що станом на 15.10.2013 року становить 63944 гривні згідно курсу НБУ. У підтвердження укладеного договору позики [PERSON] написав розписку. На день пред»явлення позову сума боргу відповідачем не повернута та несплачені проценти за користування грошовими коштами. Просить суд задовольнити заявлений позов. В судовому засіданні позивач заявлений ним позов підтримав, дав пояснення суду аналогічні мотивам позовної заяви, просить задовольнити позов. Суду додатково пояснив, що відповідач 04 серпня 2009 року писав розписку власноруч, при цьому були присутні свідки. В досудовому порядку були спроби врегулювати спір шляхом нагадувань в телефонному режимі та особистих зустрічей з відповідачем. За результатами телефонних розмов та зустрічей відповідач запевняв у найкоротші терміни повернути позичені кошти зі сплатою процентів. Оскільки досудове врегулювання спору не дало результатів, змушений був звернутись до суду у встановленому законом порядку. Представник позивача підтримав заявлений позов його довірителя, просить його задовольнити. Суду додатково пояснив, що його довіритель намагався врегулювати спір в досудовому порядку, однак, відповідач добровільно не виконує взяті на себе зобов»язання по поверненню основного боргу та сплати процентів за користування коштами. Відповідач заявлений позов не визнав, заперечив проти його задоволення. Суду пояснив, що коштів від позивача він не отримував, а розписку писав дійсно він, підпис його і проставлені печатки ставив особисто він. Представлена розписка це лише намір про те, що він хотів позичити кошти, однак зазначені кошти він не отримував від позивача. Кошти йому були необхідні для розвитку бізнесу, однак потім від розвитку бізнесу він відмовився. Представник відповідача заперечив проти задоволення позову. Суду пояснив, що будь-яких грошових коштів відповідач від позивача не отримував, оскільки відсутній договір позики. Крім того, в період написання розписки, його довіритель отримав позику від банку, яку направив на розвиток бізнесу, відтак вважає, що це є вагомим аргументом того, що кошти не брав його довіритель у позивача. Крім цього, вважає, що не дотримана форма оформлення розписки, а саме, в розписці зазначено, що його довіритель взяв кошти, що не тягне за собою наслідків повернення коштів, тобто обов»язку повернути кошти у його довірителя не виникло. Вислухавши всіх учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно розписки (а.с. 3) [PERSON] 04 серпня 2009 року позичив у [PERSON] гроші в сумі 200000 доларів США, зобов»язувався віддавати щомісячно 4 % від зазначеної суми боргу. Відповідач не виконав взятих на себе зобов»язань згідно укладеної розписки. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Допитані свідки під час розгляду справи по суті, суду повідомили наступне. Свідок [PERSON] повідомив суду, що відповідача бачив вдома у позивача 04 серпня 2009 року. Відповідач писав власноруч розписку, ставив свій підпис і поставив дві печатки, які привіз з собою. Гроші передав позивач відповідачу, останній візуально оглянув кошти. При написанні розписки були присутні він, [PERSON], дружина позивача [PERSON], відповідач та сам позивач. Ні тиску, ні погроз з боку позивача не чинилось при написанні розписки, відповідач писав розписку добровільно. Пізніше позивач повідомив, що відповідач кошти не повертає та не сплачує проценти. Позивач та свідок їздили до відповідача на роботу у м.Буськ, і сам відповідач показував своє підприємство, розповідав про свої плани з розвитку бізнесу і запевняв, що гроші він поверне зі сплатою відсотків, тільки трошки пізніше. Потім вони ще раз приїзджали до відповідача додому, однак відповідач відмовився вести будь-які розмови. Свідок [PERSON] повідомив суду, що відповідач був присутній 04 серпня 2009 року за місцем проживання позивача. Відповідач писав розписку, ставив свій підпис. Свідок бачив як позивач передавав кошти відповідачу. При цьому були присутні він, дружина позивача [PERSON], [PERSON], позивач та відповідач. Свідок [PERSON] повідомила суду, що її чоловік, позивач у справі, позичив відповідачу 200000 доларів США. Відповідач написав розписку. До сьогодні відповідач нічого не повернув. Відповідач писав розписку у них дома, це було 04 серпня 2009 року. При написанні розписки були присутні її чоловік [PERSON], [PERSON], [PERSON], відповідач і вона. Відносини між чоловіком та відповідачем були нормальні, довірливі. Договір позики за розпискою від 04 серпня 2009 року відповідачем не оспорений і не визнаний недійсним у встановленому законом порядку. Відтак, доводи представника позивача, щодо неналежного оформлення розписки, форми та змісту написання до уваги судом не береться, оскільки, ст. 1047 ЦК України передбачено або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Крім того, виходячи з положень вимог ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України є обов»язковим для всіх суб»єктів владних повноважень. Верховний Суд України в постанові Судової палати у цивільних справах від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс 13 висловив свою правову позицію, відповідно до якої письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов»язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладання, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа, наданого для підтвердження позовних вимог, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Судом встановлено, що розписка про отримання коштів написана власноруч відповідачем, про що сам відповідач підтвердив, підпис ставив відповідач, який скріпив двома печатками. Про факт написання розписки власноруч без тиску, примусу і погроз підтвердив сам відповідач та ствердили допитані свідки в ході судового розгляду. За ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов»язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач стверджує, що це був написаний проект розписки, який згодом повинен був бути переписаний, за даним проектом розписки кошти не отримував. Суд до таких тверджень відповідача відноситься критично і представлені суду копії банківських договорів та рішень судів до уваги не бере, оскільки представлені відповідачем докази не спростовують доводи позивача і прямо не підтверджують того факту, що кошти не брались в борг відповідачем у позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З розписки убачається, що [PERSON] позичаючи кошти зобов»язувався [PERSON] сплачувати проценти за користування коштами щомісячно у розмірі 4 % від позиченої суми. Заборгованість за відсотками вираховується наступним чином: 63944 гривні згідно курсу НБУ (8000х7,993) х 49 місяців (з 04.09.2009 року до 04.10.2013 року) = 3133256 гривень. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Слід стягнути з відповідача [PERSON] в користь [PERSON] судові витрати в сумі 3441 гривню 00 копійок.

Outcome: approved