Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтувавши свої позовні вимоги тим, що 16 листопада 2007 року у Дзержинському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, між ним та відповідачкою був зареєстрований шлюб, про що вчинений відповідний актовий запис № 889. Посилаючись на те, що спільне життя з відповідачкою не склалося, шлюбні відносини між сторонами припинені, сторони проживають окремо майже два роки, та не ведуть спільне господарство, а також на те, що подальший шлюб суперечить інтересам позивача, зазначив, що примирення є неможливим, з огляду на що наполягав на задоволенні позовних вимог. У позові також зазначено, що сторони мають спільну малолітню дитину [PERSON] , 2014 року народження, яка проживає разом з відповідачкою, та спір майнового характеру, зокрема щодо утримання дитини, між сторонами відсутній. Сторони, будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явились. Позивачем до суду подана заява за змістом якої він наполягає на задоволенні позовних вимог, розгляд справи просить провести без його участі. Відповідачкою до суду подана заява, в якій зазначено про те, що у зв`язку із тим, що вимоги позивача є обґрунтованими, позовні вимоги вона визнає у повному обсязі, та просить розглянути їх без її участі. Дослідивши матеріали справи та представлені письмові докази в їх сукупності, судом встановлено наступне. Згідно із свідоцтвом про шлюб, серія: [NUMBER] , виданим 16 листопада 2007 року Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, 16 листопада 2007 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований шлюб про що зроблений відповідний актовий запис № 889. В свідоцтві зазначено, що прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] . Згідно із копією свідоцтва про народження, серія: [NUMBER] , [PERSON] народилась [INFO] у місті Харків, та її батьками записані: [PERSON] та [PERSON] . Позивачем зазначено, а відповідачкою не заперечується та не спростовано, що спільне життя між сторонами не склалося, шлюбні відносини між ними припинені, сторони проживають окремо майже два роки, не ведуть спільне господарство, та примирення є неможливим, малолітня дитина [PERSON] , 2014 року народження, проживає разом з відповідачкою, та спір майнового характеру, зокрема щодо утримання дитини, між сторонами відсутній. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За приписами ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідачкою до суду подана заява, за змістом якої вона позов визнала у повному обсязі та не заперечує проти його задоволення. Суд приймає до уваги таку заяву відповідачки у зв`язку із наявністю для того законних підстав, та враховуючи, що визнання відповідачкою позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на їх законність та обґрунтованість. Згідно із ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з наступного. При зверненні до суду із даним позовом, позивачем був сплачений судовий збір у сумі - 840,80 грн. (а.с. 1). Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, ч. 1 ст. 142 ЦПК України закріплено, що у разі, зокрема визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку наведеним, враховуючи визнання відповідачкою позову до початку розгляду справи по суті, суд приходить до висновку про можливість повернення позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним за звернення до суду із даним позовом, що становить - 420,40 грн., а з урахуванням того, що позов задоволений у повному обсязі, з відповідачки на користь позивача також підлягають стягненню залишкові 50% понесених нею судових витрат у сумі - 420,40 грн.

Outcome: approved