Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна. Свої уточнені вимоги обґрунтовує посилаючись на те, що у період з 25 жовтня 2008 року по 30 червня 2016 року з відповідачкою перебув у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі у них народився син [PERSON], який проживає разом з відповідачкою. За позовом відповідачки Тячівський районний суд розірвав їх шлюб. Протягом 2009-2015 років вони набули наступне майно: 18.02. 2009 року придбали автомобіль [NUMBER] , вартістю 85 000 грн.; 22.01.2009 року придбали житловий будинок №215 по вул. Борканюка в с. Новоселиця, вартістю 22 172 грн. Автомобіль марки «HUNDAU TYCSON», залишився у відповідачки, вона ним постійно користувалась, а 6 травня 2016 року відчужила його родичам за ціною 85 000 грн. та подала заяву про розірвання шлюбу до суду. Автомобіль є неподільною річчю, також, неподільною річчю є житловий будинок №215 по вул. Борканюка в с. Новоселиця, позаяк складається лише з однієї житлової кімнати площею 16,6 кв.м., господарського приміщення і виділ частки відповідачки в натурі неможливий. Ринкова вартість транспортного засобу на даний час складає 238 873 грн., а вартість Ѕ частини автомобіля складає 119 436,5 грн. Ринкова вартість житлового будинку по вул.Борканюка, 215 в с.Новоселиця складає 42 829 грн., вартість Ѕ частини - 21 414,5 грн. Пункт 30. Постанови Пленуму ВС України від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачає рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя, таке майно або його вартість враховується при поділі. Стверджує, що відповідачка відчужила спільне сумісне майно на шкоду інтересам співласників, а отже є підстави для позбавлення її права на частку у спільному частковому майні (будинку) відповідно до положень ст. 365 ЦК України з присудженням компенсації та стягнення з неї компенсації вартості частки відчуженого майна (автомобіля). За положеннями ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. За положеннями ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Положеннями статті 365 ЦК України передбачено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: 1)частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3)спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Тобто для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Така позиція висловлена у правових висновках Верховного Суду України, викладені у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч.1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за І півріччя 2014 року, а саме у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 15 травня 2013 р. у справі № 6-37цс13. Тому просить суд визнати автомобіль [NUMBER] обєктом права спільного сумісної власності подружжя та стягнути з відповідачки [PERSON] на його, [PERSON] користь компенсацію ринкової вартості ї Ѕ частини цього автомобіля в сумі 119 436,5 грн. та припинити право власності відповідачки [PERSON] на Ѕ частину житлового будинку, розташованого по вул. Борканюка, 215 в с.Новоселиця, присудити відповідачці [PERSON] компенсацію ринкової вартості зазначеної частини нерухомого майна в сумі 21 414,5 грн., зменшити на 21 414,5 грн. присуджений йому розмір компенсації за Ѕ частину автомобіль [NUMBER], визначивши остаточно такий розмірі належної йому компенсації в сумі 98022 грн., а також визнати за ним, [PERSON] право власності на Ѕ частину житлового будинку, розташованого в с.Новоселиця, вул.Борканюка, 215, щодо якої право власності відповідачки припинено. Представник позивача в судове засідання не зявився, але надав суду заяву в якій просить суд справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, а тому суд на підставі ст. 223 ЦПК України справу розглянув у його відсутності. Відповідач та його представник у судове засідання не зявилися, але надіслали до суду заперечення, де стверджує, що автомобіль [NUMBER] не може бути предметом поділу сторон, окільки згідно наявної у матеріалах справи облікової картки від 06.05.2016р. автомобіль [NUMBER] (попередній АО 0413 АР) належить на праві власності гр. [PERSON], мешканці с. Нересниця, вул. Солоний, 25. Виходячи з цього, зазначений автомобіль не є обєктом права спільної сумісної власності позивача та відповідачки, а відтак, не може бути обєктом поділу шляхом його присудження одній з сторін у справі. Також позивач заявив безпідставну вимогу про присудження йому у цілій частині житлового у №215 по вул. Борканюка у с. Новоселиця, вважаючи, що житловий будинок є неподільною річчю. Зазначений житловий будинок належить сторонам на підставі договору купівлі-продажу від 21.01.2009 р., посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №22. За правилами, встановленими ч.1,2 ст.183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Виходячи з зазначених вимог, житловий будинок не можна однозначно вважати неподільною річчю. Тому доводи позивача про те, що житловий будинок №215 по вул. Борканюка у с. Новоселиця є неподільною річчю суперечать вимогам закону. Належних і допустимих доказів того, що житловий будинок №215 по вул. Борканюка у с. Новоселиця не може бути поділений в натурі матеріали справи не містять. Частинами 1,4 ст.71 СК України передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Згоди на отримання грошової компенсації замість належної їй частки у праві власності на житловий будинок №215 по вул. Борканюка у с. Новоселиця, відповідачка [PERSON] не надавала. Згідно з правилами, встановленими статтями 58,59 ЦПК України, докази повинні бути належними і допустимими. Оскільки позивачем не надано доказів того, що зазначені ним предмети (автомобіль [NUMBER], житловий будинок №215 по вул. Борканюка у с. Новоселиця, є неподільними речами і не можуть бути поділені в натурі, заявлені ним позовні вимоги не можуть бути задоволені. Тому просять в задоволенні позову відмовити. Сторони в судове засідання не зявились, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, а відповідач та його представник, будучи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справ, в судове засідання не зявились, причини неявки суду не повідомили, а тому суд на підставі ст.. 223 ЦПК України справу розглянув у їх відсутності. У звязку з неявкою сторін, на підставі ст. 247 ч. 2 ЦПК України, фіксація судового засідання технічними засобами не проводилась. Ухвалою суду від12.09.2017 року було призначено будівельно технічну експертизу та зупинено провадження у справі. Протокольною ухвалою суду від 26.03.2018 року відновлено судовий розгляд справи. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що шлю між сторонами було укладено 25.10. 2008 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб серія І-ФМ №045905 від 25.10.2008 року. Рішенням Тячівського районного суду від 30.06.2016 року шлюб між сторонами розірвано 30.06.2016 року. В шлюбі сторонами було придбано житловий будинок за адресою с. Новоселиця , вул.. Борканюка. №215, що стверджено договором купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами від 20.012009 року, посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу. Згідно висновку експерта №137 від 26.06.2017 року реальний розподіл вказаного житлового будинку відповідно до часток Ѕ та Ѕ в межах існуючого житлового будинку з влаштуванням повноцінних квартир з ізольованими входами у відповідності до державних будівельних вимог технічно не можливо. Висновком про вартість вказаного будинку від 07.12.20016 року стверджено, що оціночна варті вказаного житлового будинку, станом 07.12.2016 року, становить 42 829 грн. Іншого доказу який би підтверджував вартість житлового будинку суду не надано, призначена ухвалою суду від 12 вересня 2017 року будівельно-технічна експертиза з цього приводу результатів не дала, із-за не оплаті відповідачем проведення експерти, тому суд вказаний висновок про вартість житлового будинку бере до уваги, як належний доказ. Крім цього 18.02.2009 року [PERSON] було придбано автомобіль «HUNDAU TYCSON», що стверджується обліковою карткою приватного ТЗ. Згідно висновку експерта №4803 від 09.02.2018 року, ринкова вартість вказаного автомобіля, станом 23.09.2016 року, становить 182 401 грн. Акт №01-12/16 огляду транспортного засобу від 07.12.2016 року, де також визначено вартість вказаного автомобіля суд до уваги, як доказ, не бере, оскільки ця вартість визначена не судовим експертом. Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних (навчання, ведення домашнього господарства , догляд за дітьми , хвороба тощо) самостійного заробітку( доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування , є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Як вбачається вище вказані, як житловий будинок придбаний сторонами підчас шлюбу, так і автомобіль придбаний відповідачем підчас шлюбу, а тому у відповідності до вище вказаної норми Закону, як будинок, так і автомобіль є спільною сумісною власністю сторін. Крім цього судом встановлено, що дійсно автомобіль продано відповідачем під час шлюбу 06.03.2016 року, що стверджується договору купівлі-продажу транспортного засобу від 06.03.2016 року, однак суду не надано доказу, що позивач надавав згоди на укладення такого договору купівлі-продажу. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.65 С К України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути обовязкова. Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму ВС України від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачає рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя, таке майно або його вартість враховується при поділі. Згідно ст. 69 ч. 1 СК України „ Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу Відповідно до ч.. 1, ст. 70 СК України, у разі поділу майна , що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя , частка майна дружини та чоловіка є рівними , якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до ч.ч.1.2. 4 ст. 71 СК України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка , дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не встановлено домовленістю між ними… Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру , земельну ділянку, допускається лише за його згодою.. Враховуючи те, що житловий будинок реально розділити на дві ізольовані квартири не можливо, автомобіль є, також, річ не подільна, спільне володіння і користування ним є неможливе, втому числі і з тих підстав, що він проданий, а також виходячи із заявлених позовних вимог, суд вважає, що слід визнати автомобіль [NUMBER] обєктом права спільної сумісної власності подружжя, припинити право власності [PERSON] на Ѕ частину житлового будинку, розташованого по вул.. Борканюка, 215 в с. Новоселиця та визнати на цю частину право власності за [PERSON], суму в розмірі 91200,5 грн., яка підлягає стягненню з відповідачки [PERSON] на користь [PERSON], як компенсація ринкової вартості Ѕ частини автомобіля, зменшити на суму в розмірі 21 414,5 грн. компенсації Ѕ частини житлового будинку, що підлягає стягненню з [PERSON] на корить [PERSON] та остаточно стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] компенсацію в розмірі 69 786 грн. Заперечення відповідача та його представника щодо позову суд до уваги не бере, оскільки, виходячи з вище наведеного, вважає його безпідставним. За таких обставин,

Outcome: approved