Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на автомобіль ВАЗ 2115012020, реєстраційний номер [NUMBER], та звільнення зазначеного автомобіля з-під арешту, накладеного 14.11.2014 року, зазначаючи, що 20.08.2011 року придбав у відповідача вищевказаний автомобіль, проте належним чином право власності на нього не оформив, через що на придбаний позивачем автомобіль накладено арешт через боргові зобов'язання відповідача. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] 20.08.2011 року придбав у [PERSON] автомобіль синього кольору марки ВАЗ 2115012020, 2005 року випуску, у підтвердження чого відповідачем надано розписку про отримання грошових коштів за проданий автомобіль в розмірі 37000 грн., які отримані відповідачем від позивача в присутності свідків [PERSON] та [PERSON], після чого вказаний автомобіль знаходився у володіння та користуванні позивача. Проте 13.11.2014 року о 21год 40хв на 152 км автошляху Знам'янка-Луганськ-Ізваріне автомобіль під керуванням позивача затримано співробітниками ДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області та направлено на арештмайданчик на підставі постанови державного виконавця ВДВС П'ятихатського РУЮ Дніпропетровської області про арешт вищевказаного автомобіля. 14.11.2014 року державним виконавцем складено акт опису та арешту автомобіля ВАЗ 2115, реєстраційний номер [NUMBER], який переданий на відповідальне зберігання позивачеві. Оскільки підставою для накладення арешту стало існування боргових зобов'язань відповідача [PERSON] перед [PERSON] в розмірі 79840 грн., у зв'язку з чим в рамках виконання виконавчого провадження із стягнення заборгованості [PERSON] накладено арешт на зазначений автомобіль, [PERSON] вважає, що фактично придбав автомобіль у [PERSON], що підтверджується розпискою останнього про отримання грошових коштів, передачею позивачеві технічного паспорту та ключів від автомобіля, яким позивач володів та користувався відкрито з моменту придбання, право власності на автомобіль до арешту не встиг оформити через знаходження по роботі в м.Дніпропетровську, позивач просить суд визнати за ним право власності на придбаний у відповідача автомобіль та зобов'язати ВДВС П'ятихатського РУЮ Дніпропетровської області зняти арешт із даного автомобіля. Позивач [PERSON] в судовому розгляді заявлені позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі, зазначивши, що належним чином за власні кошті придбав автомобіль у відповідача 20.08.2011 року, гроші передавав в присутності двох свідків, про що [PERSON] складена розписка, автомобілем користувався відкрито, жодних претензій щодо придбаного автомобіля з боку будь-яких осіб не надходило, та оскільки його право власності порушено з 13.11.2014 року просив визнати право власності на автомобіль в судовому порядку.. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні заявлені позивачем вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі, зазначивши, що позивач з часу придбання автомобіля відкрито користувався останнім, оформлював поліси на страхування відповідальності на зазначений автомобіль на своє ім'я, жодна особа претензій чи вимог щодо придбаного ним автомобіля з серпня 2011 року до нього не пред'являла, та оскільки між сторонами в письмовій формі у вигляді розписки укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу, який згідно вимог законодавства не потребує нотаріального посвідчення, просив суд визнати право власності на придбаний автомобіль за позивачем як покупцем та зняти арешт з належного позивачеві автомобіля. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з'явився, 27.01.2015 року надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Представник третьої особи - відділу Державної виконавчої служби П'ятихатського районного управління юстиції Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, 16.01.2015 року та 27.01.2015 року держаним виконавцем Ромашко Ю.І. надано заяви про розгляд справи за відсутності представника виконавчої служби, проти задоволення позовних вимог державний виконавець не заперечила. Залучений ухвалою суду від 13.01.2015 року в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив відмовити в позові в повному обсязі, посилаючись на те, що вищевказаний автомобіль після 20 серпня 2011 року знаходився у власності [PERSON], який їм відкрито користувався, між сторонами за розпискою укладено не договір купівлі-продажу, а угода щодо можливої оренди позивачем даного автомоблія, який фактично належить відповідачеві [PERSON] та прибданий на грошові кошти [PERSON] Крім того, [PERSON] зазначив, що [PERSON] за рішенням суду повинен сплатити йому борг в розмірі 79840 грн., що встановлено судовим рішенням, на виконання якого і накладено арешт на автомобіль відповідача. Окремо [PERSON] вказав на пропуск позивачем строку позовної давності щодо заявлених вимог. Представник третьої особи [PERSON] [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив відмовити в позові в повному обсязі, посилаючись на те, що під час судового розгляду не встановлений факт реєстрації права власності на вищевказаний автомобіль відповідача чи будь-якої іншої особи, як і не надано доказів реєстрації, зняття з реєстрації автомобіля в органах МРЕО, в т.ч. подання будь-яких заяв позивачем щодо цього автомобіля. Окремо представником третьої особи зазначено, що [PERSON] після начебто придбання автомобіля позивачем 20.08.2011 року керував цим автомобілем у 2012-2014 рр., що підтверджується показаннями свідків, жодних претензій до [PERSON] позивач до розгляду справи не заявив, відділ ДВС РУЮ Дніпропетровської області не є відповідачем по справі, у зв'язку з чим вимоги про зобов'язання вчинення ним дій не можуть бути задоволені, а позивачем [PERSON] без жодних поважний причин пропущений передбачений законодавством строк позовної давності, що є підставою для відмови в позові. З урахуванням заяв відповідача та представника третьої особи - відділу Державної виконавчої служби П'ятихатського районного управління юстиції Дніпропетровської області, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та погодились на судовий розгляд без участі зазначених осіб, що не з'явилися, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно розписки, складеної 20.08.2011 року [PERSON] та [PERSON] в присутності [PERSON] та [PERSON], [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 37 000 грн. в рахунок продажу належного йому на праві приватної власності автомобіля марки ВАЗ 2115, реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідність копії розписки, наявної в матеріалах справи, її оригіналу встановлена судом при огляді останнього в судовому розгляді. Відповідно до копії рішення П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області по справі №434/667/12-ц від 11.06.2012 року, яке набрало законної сили 22.06.2012 року, з [PERSON] на користь [PERSON] вирішено стягнути 79840 грн. заборгованості за договором позики та 798 грн. сплаченого судового збору. Постановою державного виконавця відділу Державної виконавчої служби П'ятихатського районного управління юстиції Дніпропетровської області Ромашко Ю.І. від 26.05.2014 року на виконання виконавчого листа П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області №434/667/12-ц від 27.12.2013 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 79840 грн. заборгованості за договором позики та 798 грн. сплаченого судового збору накладено арешт на все майно [PERSON], за постановою від 28.10.2014 року оголошено в розшук майно боржника, а саме окрім іншого автомобіль марки ВАЗ 2115012020, 2005 року випуску, двигун [NUMBER], номерний знак [NUMBER], з постановкою технічного засобу на штрафмайданчик, вилученням документів та ключів від автомобіля. 13.11.2014 року на 152км автошляху Знамянка-Луганськ-Ізварино ст.серж. БДПС ДАІ Перелигіним Р.М. в присутності двох свідків складено акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу - автомобіля марки ВАЗ 2115012020, 2005 року випуску, двигун [NUMBER], номерний знак [NUMBER], який знаходився під керуванням [PERSON], на виконання постанови відділу Державної виконавчої служби П'ятихатського районного управління юстиції Дніпропетровської області про розшук автомобіля від 28.10.2014 року. За постановою державного виконавця відділу Державної виконавчої служби П'ятихатського районного управління юстиції Дніпропетровської області Ромашко Ю.І. від 14.11.2014 року ВДВС Криничанського РУЮ Дніпропетровської області доручено скласти акт опису й арешту вищевказаного автомобіля, який 14.11.2014 року затриманий та доставлений на штраф майданчик Криничанського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, зазначений легковий автомобіль доручено передати на відповідальне зберігання [PERSON] На виконання зазначеної постанови від 14.11.2014 року того ж дня державним виконавцем ВДВС Криничанського РУЮ Дніпропетровської області Заболотньою А.І. в присутності свідків та ст.ІДПС взводу ОСП «Криничанський» Литвиненко М.Ф. складено опис та накладено арешт на вищевказаний автомобіль, автомобіль на відповідальне зберігання з правом перегону до місця зберігання за адресою [ADDRESS] передано [PERSON], копію постанови останній отримав. Згідно даної постанови на автомобіль накладено арешт та встановлено обмеження права користуватися ним, заборонено відчуження згідно чинного законодавства, про кримінальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування чи підміну описаного майна [PERSON] попереджений, про що свідчить його підпис в даній постанові. Відповідно до повідомлення про початок досудового розслідування від 22.12.2014 року, наданого представником позивача в судовому розгляді 27.01.2014 року, 22.12.2014 року слідчим СВ П'ятихатського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області Палій С.В. за дорученням начальника СВ П'ятихатського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області Оногди Ю.В. прийнято до провадження і розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №120140405500001820 за фактом надходження заяви [PERSON] до П'ятихатського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області про те, що невідома особа незаконно заволоділа автомобілем ВАЗ 2115, н/з [NUMBER], який був залишений [PERSON] без нагляду неподалік свого домоволодіння, розташованого в [ADDRESS], попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення ч.1 ст.289 КК України. Жодних пояснень чи відповіді про причини повідомлення суду та інших осіб, які беруть участь у справі, про незаконне заволодіння невідомою особою вищевказаного автомобіля 22.12.2014 року, у зв'язку з чим позивач звернувся до органу внутрішніх справ 22.12.2014 року, лише 27.01.2014 року, тобто лише на 4-те судове засідання в даній справі, проведене після 22.12.2014 року, ні позивачем, ні його представником, в т.ч. на вимогу суду, не надано. Відповідно до положень ст.64 ЦПК України письмові докази, як правило подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. На підставі клопотання третьої особи [PERSON] та його представника [PERSON] про надання оригіналу свідоцтва [NUMBER] про реєстрацію транспортного засобу автомобіля ВАЗ 2115012020, 2005 року випуску, номерний знак [NUMBER], виданого Жовтоводським ВРЕР ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 24.07.2008 року на ім'я [PERSON], копія якого надана позивач до матеріалів справи в обгрунтування заявлення вимог до [PERSON] (а.с. 9) ні позивачем [PERSON], ні представником позивача [PERSON] оригіналу даного свідоцтва та/або належним чином засвідченої копії до суду не надано, посилаючись на знаходження оригіналу техпаспорту в салоні автомобіля під час його викрадення 22.12.2014 року. З цих же підстав (знаходження в салоні викраденого автомобіля) позивачем та/або його представником не надано до суду оригіналу (належним чином засвідченої копії) полісу страхової відповідальності на вищевказаний автомобіль на ім'я позивача [PERSON], на яке в обґрунтування заявлених вимог посилався представник позивача. Допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили факт присутності при передачі грошів [PERSON] [PERSON] 20.08.2011 року біля домоволодіння [ADDRESS], при чому [PERSON] зазначив, що підписуючи розписку її тексту не читав, а [PERSON] вказав, що разом з позивачем на вищевказаному автомобіля їздили влітку 2013 року на відпочинок. В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що бачили після серпня 2011 року саме відповідача [PERSON] під керуванням вищевказаного автомобіля, останній раз у листопаді 2014 року. Свідок [PERSON] в судовому зсіданні пояснила, що є донькою третьої особи по справі [PERSON], з 2005 року по 2012 року мешкала у цивільному шлюбі без реєстрації шлюбу з [PERSON] за місцем проживання батька. Вказала на те, що бачила [PERSON] за керуванням цього автомобіля до листопада 2014 року, штрафи про притягнення [PERSON] до адмінвідповідальності під час керування зазначеного автомобіля приходили на адресу колишнього проживання (місце проживання батька) ще до кінця 2013 року, у зв'язку з чим посилання позивача на придбання автомобіля у [PERSON] 20.08.2011 року не відповідає дійсності ще з урахуванням того, що після серпня 2011 року вона разом з [PERSON] неодноразово їздила на цьому автомобілі, [PERSON] ні 20.08.2011 року, ні після цього нічого про продаж автомобіля жодного разу їй не казав, автомобіль придбаний відповідачем за гроші батька. Згідно положень ч.ч.2-4 ст.10 ЦПК України, яка закріплює зміст принципу змагальності цивільного судочинства, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст . 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно положень ч.ч.2,3 ст.58 ЦПК України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України). Положення ст.60 ЦПК України встановлюють, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ч.1 ст.137 ЦПК України передбачає, що у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі. Роз'яснивши права особам, які беруть участь у справі, в т.ч. право витребування доказів на підтвердження заявлених вимог чи заперечень, жодною особою, яка бере участь у справі, клопотання/заяви про витребування доказів до суду не надано, як і не зазначено жодною особою, яка бере участь у справі, про підстави для звільнення від доказування обставин, на які вони посилаються в обґрунтування вимог/заперечень. Відповідно до ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Згідно до п.п.1),2) ч.1 ст.214 ЦПК України суд під час ухвалення рішення суд Окрім іншого вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. Відповідно до ст.257 ЦПК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно положень ч.ч.4,5 ст.267 ЦПК України сплив позовної давності, про застосування якою заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, при чому якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до ч.1ст.261 ЦПК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки позивача фактично позбавлено керуванням автомобілем 13.11.2014 року, що не оспорюється особами, які беруть участь у справі, доказів чи посилання на обставини порушення будь-якого права позивача на вищевказаний автомобіль якоюсь особою до 13.11.2014 до суду не надано, заяву про порушення строку позовної давності в судовому розгляді заявлено третьою особою та її представником, які не є стороною спору у даній цивільній справі, суд вважає позовні вимоги такими, що заявлені в межах встановлених законодавством строків позовної давності. Проте суд зазначає, що в обґрунтування заявлених позовних вимог окрім показань свідків [PERSON] та [PERSON] позивачем та /або представником позивача не надано до суду належних доказів факту володіння та користування на законних підставах позивачем автомобіля з 20.08.2011 року, як і не в обґрунтування заявлених вимог також належних та допустимих доказів наявності права власності чи іншого права на вищевказаний автомобіль у [PERSON], до якого [PERSON] за поданим позовом заявлені позовні вимоги, заяви про витребування будь-яких доказів під час судового розгляду не подано. Не надано також до суду належного доказу укладання між сторонами по справі письмового договору купівлі-продажу автомобіля з усіма визначеними істотними умовами, оскільки розписка від 20.08.2011 рок таких умов не містить, проте вимоги пункту 3 частини першої статті 208 ЦК України вимагають вчинення правочинів між фізичними особами у письмовій формі на суму, що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Укладання договору купівлі-продажу транспортного засобу в письмовій формі вимагають також положення постанови Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», окрім іншого відповідно до пункту 4 якої перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Жодних доказів щодо вчинення позивачем чи іншою особою ([PERSON]) дій, направлених на зняття з реєстрації чи інш. даного автомобіля в органах ДАІ з метою продажу або перед вчиненням продажу 20.08.2011 року до суду не надано. А тому посилання представника позивача на укладання між сторонами по справі угоди купівлі-продажу автомобіля (що підтверджується складеною розпискою), яка виконана сторонами, що засвідчує їх волю до настання відповідних правових наслідків, не є такими, що відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства, в т.ч. з урахуванням положень ч.2 ст.205 ЦПК України, що передбачає укладення у спрощеному порядку угод, відносно яких не встановлена обов'язкова письмова форма. Не надано також заявником жодних доказів обґрунтування неможливості оформити право власності на придбаний автомобіль з 20.08.2011 року саме через зайнятість на роботі в м.Дніпропетровську. З урахуванням вищевикладеного, дослідивши в судовому засіданні в сукупності надані особами, які беруть участь у справі, докази, заслухавши пояснень осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про необґрунтованість та непідтвердження належними та допустимими доказами вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на автомобіль ВАЗ 2115012020, 2005 року випуску, номерний знак [NUMBER], у зв'язку з чим відмовляє в позові в частині цих вимог. З урахуванням відмови у вимогах про визнання права власності на автомобіль, приймаючи до уваги, що після роз'яснення судом положень ст.33 ЦПК України клопотання позивача/представника позивача про залучення відділу Державної виконавчої служби П'ятихатського районного управління юстиції Дніпропетровської області з урахуванням заявлених вимог про зобов'язання останнього зняти арешт в вищевказаного автомобіля в якості співвідповідача до суду не заявлено, будь-якого належного обґрунтування з посиланням на правові норми неправомірності накладення арешту на автомобіль заявником/ його представником не надано, суд відмовляє в позові також в частині вказаних вимог про зняття ВДВС П'ятихатського районного управління юстиції Дніпропетровської області арешту з автомобіля. В судовому засіданні за згодою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.1 ст.218 ЦПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Outcome: dismissed