Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Мар?їнського районного суду Донецької області з позовною заявою про стягнення боргу за розпискою. У судове засідання позивач та відповідач не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне. 18.06.2017 року, перебуваючи в с. Новомихайлівка Мар?їнського району Донецької області [PERSON] запозичив [PERSON] грошові кошти у розмірі 5\~000 грн. для особистих потреб, зі строком повернення до 18.06.2018 року, що підтверджується розпискою. В розписці [PERSON] зазначила, що на підтвердження свого боргового зобов?язання вона передала [PERSON] належний їй сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ДН № 0170349 на право земельну частку (пай) розміром 6,8 в умовних кадастровий гектарах, у разі неповернення або несвоєчасного повернення боргу [PERSON] може розпорядитися її правом на свій розсуд, як своїм. Так, відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ДН № 0170349 від 11.06.1996 року, [PERSON] належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Тімірязева розміром 6,8 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), видано на підставі рішення Мар?їнської районний державної адміністрації від 15.05.1996 року за № 170-р. Позивач вказує, що [PERSON] станом на дату звернення до суду запозичені грошові кошти не повернула. Відповідно до\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою\~статті 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Крім того, частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Відповідно до ст. 576 ЦК України зазначена земельна ділянка є предметом застави і забезпечує виконання [PERSON] боргового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України, у разі невиконання позичальником свого зобов`язання, забезпеченого заставою, заставоутримувач отримує право звернення щодо стягнення на предмет застави. Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється на підставі рішення суду, якщо інше не встановлено угодою або законом. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved