Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (надалі - ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк») про стягнення коштів. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що відповідачем ПАТ «КБ «Приватбанк» на його ім'я відкрита платіжна карта для виплат Gold в доларах США за [NUMBER]. Станом на 29.09.2014 року на зазначеному картковому рахунку знаходяться грошові кошти в розмірі 15794,52 доларів США. Грошові кошти перераховані на картковий рахунок в якості виплати відсотків за депозитним вкладом в сумі 378,59 дол. США та повернення депозиту в сумі 15794,60 доларів США. Факт наявності коштів на картковому рахунку підтверджується квитанцією від 10.05.2014 року та виписками з програми «Приват -24». В процесі розгляду справи позивач подав уточнення, уточнивши картковий рахунок на якому знаходяться належні йому кошти, зазначивши, що кошти знаходяться на рахунку № [NUMBER]. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами про повернення коштів, проте в їх поверненні було відмовлено. Посилаючись на наведене, позивач просить суд стягнути з ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» в користь [PERSON] грошові кошти в сумі 15794,52 доларів США (п'ятнадцять тисяч сімсот дев'яносто чотири долари США 52 центи), що знаходяться на картковому рахунку № [NUMBER]. Відповідач проти задоволення позову заперечив, зазначивши, що позивач вносив грошові кошти у Кримському відділенні ПАТ «КБ «Приватбанк», яке на даний час ліквідовано, в зв'язку із окупацією Автономної Республіки Крим Російською Федерацією. Відповідач не заперечив наявність коштів [PERSON] в сумі 15794,52грн. (п'ятнадцять тисяч сімсот дев'яносто чотири долари США 52 центи) на відкритому в банку картковому рахунку. Просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною 1 ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Карткові рахунки відносяться до поточних рахунків. Відповідно до ст. 8 зазначеного закону п.8.1. банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня. Банки та їх клієнти мають право передбачати в договорах інші, ніж встановлені в абзацах першому та другому цього пункту, строки виконання доручень клієнтів. Згідно з ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Відповідно до ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунку. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Судом при розгляді справи встановлено, що ПАТ «КБ «Приватбанк» на ім'я [PERSON] відкрита платіжна карта (картковий рахунок) для виплат Gold в доларах США за [NUMBER]. На зазначеному картковому рахунку знаходяться грошові кошти в сумі 15794,52 доларів США. Факт наявності коштів на картковому рахунку підтверджується квитанцією від 10.05.2014 року, та виписками з програми «Приват -24»та не заперечується відповідачем. Також встановлено, що позивачем 29.07.2014 року було направлено електронний лист на ім'я голови правління ПАТ «Комерційний банк Приватбанк». Відповідач листом за вих. №20.1.0.0.0/7-20140729/2213 повідомив про відмову у виплаті коштів. У своїй відмові відповідач покликається на постанову правління Національного Банку України №260 від 06.05.2014 року та Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України на території Автономної республіки Крим та Севастополь». Відмова у виплаті коштів є необґрунтованою. Посилання відповідача в якості заперечень та підстави для відмови в задоволенні позову на ту обставину, що картковий рахунок відкривався у відокремленому підрозділі ПАТ «КБ Приватбанк», що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, яке на даний час ліквідовано, не заслуговує на увагу, так як стороною правовідносин виступає юридична особа - ПАТ «КБ Приватбанк». Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову. Судом при розгляді справи встановлено, що [PERSON], як споживач за позовом, що пов'язаний з порушенням її прав, звільнений від сплати судового збору відповідно до п.7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» при подачі позовної заяви. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VІ передбачено, що при зверненні до суду із позовною заявою майнового характеру, сплачується ставка судового збору в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Судом при розгляді справи встановлено, що ціна позову становить 15 794,52 долари США. Згідно курсу Національного банку України станом на 22 січня 2015 року один долар США становить 15,767642 гривень. При цьому 1% (один відсоток) від ціни позову складає 2490,42 гривень. А тому, за таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави судового збору в сумі 2 490,42 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: approved