Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

[PERSON] (далі позивач), через свого представника, звернувся з вищевказаним позовом до [PERSON] (далі відповідач), з вимогою: - розірвати укладений між позивачем та відповідачем шлюб, який був зареєстрований 28.01.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Липовецького районного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №4. Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами, на підтвердження яких подано суду відповідні докази. 28.01.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Липовецького районного управління юстиції у Вінницькій області між сторонами було зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Через різні погляди на шлюб та сімейне життя, втратилось почуття взаєморозуміння та любові, фактично шлюбних відносин сторони не підтримують, разом не проживають і спільне господарство не ведуть, а тому сім`я фактично розпалась. Позивач вважає, що примирення з відповідачем та подальше спільне життя подружжя неможливе. Викладені обставини послугували підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 09.10.2020 відкрито провадження у справі, призначено її розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов. Сторони не\~подали до\~суду своїх\~заперечень проти\~розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач подала до суду відзив на позов, у якому позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнає повністю, а в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат просила відмовити. Відповідач обґрунтовує свої заперечення наступними обставинами, на підтвердження яких подано суду відповідні докази. Згідно позову, причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, а тому відповідач просила розірвати шлюб між нею та позивачем. Однак, відповідач просила суд відмовити в задоаоленні позовних вимог в частині стягнення з неї понесених позивачем судових витрат, оскільки позивач скористався своїм правом на безоплатну вторинну правову допомогу, тому в даному випадку витрати адвоката здійснюються за рахунок держави. Крім того, на даний час вона, [PERSON] , знаходится у декретній відпустці по догляду за малолітніми дітьми та не має свого заробітку. Позивач відповіді на відзив не подав. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно й безпосередньо оцінивши зібрані в справі докази, встановив наступне. 28.01.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Липовецького районного управління юстиції у Вінницькій області між сторонами було зареєстровано шлюб, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Як зазначено у позові, через різні погляди на шлюб та сімейне життя між сторонами втратилось почуття взаєморозуміння та любові, фактично шлюбних відносин сторони не підтримують. Крім того, позивач не бажає миритись, має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу з відповідачем, а тому вищезазначені обставини послугували підставою для звернення позивача до суду. Разом із тим відповідач, на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 09.10.2020, подала відзив, в якому позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнала повністю, а в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат просила відмовити. Суд, з огляду на встановлені обставини та зміст спірних правовідносин, вирішуючи питання про розірвання шлюбу між сторонами, виходить із наступних норм права та мотивів їх застосування. Як визначено ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. За загальними приписами ч. 1 ст. 16 Загальної декларації прав людини чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. У силу вимог ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 36 СК України шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України. За положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як визначено у ст.ст. 105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач вважає, що збереження шлюбу з відповідачем суперечитиме її інтересам, а примирення з відповідачем та подальше спільне життя подружжя неможливе. Суд зважає на те, що відповідач подала заперечень проти позову на пропозицію суду викладену в ухвалі суду від 09.10.2020. Разом з тим, суд вважає, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість, а надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком. Крім того, суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 28.01.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Липовецького районного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №4, ґрунтується на нормах діючого законодавства, а тому підлягає задоволенню. Крім цього, відповідач позов у цій частині визнала. Вирішуючи питання судових витрат суд керується Главою 8 ЦПК України. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача (пункт 1 частини другої статті 141 ЦПК України). Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України). В силу ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Оскільки позивач скористався своїм правом на безоплатну вторинну правову допомогу, то в даному випадку витрати адвоката здійснюються за рахунок держави. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. Зважаючи на викладене, суд вважає за доцільне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Враховуючи викладене та

Outcome: approved