Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 89 052,74 грн., з яких: основний борг - 2600,00 доларів США, що еквівалентно 75 000,00 грн.; проценти за користування позикою за період з 02 лютого 2018 року по 03 січня 2019 року - 432,85 доларів США, що еквівалентно 11 981,51 грн.; 3% річних - 74,82 долари США, що еквівалентно 2 071,23 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27 січня 2018 року відповідач отримала в борг у [PERSON] 2 600 доларів США, що згідно домовленості сторін еквівалентно 75 000,00 грн., з умовою повернення суми позики до 01 лютого 2018 року, про що [PERSON] власноручно було складено та видано позивачу розписку від 27 січня 2018 року. Отже, кінцевий строк повернення відповідачем боргу припадає на 01 лютого 2018 року. Станом на 03 січня 2019 року [PERSON] отримані грошові кошти згідно розписки від 27 січня 2018 року не повернула, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики, а також судові витрати по справі. Представник позивача [PERSON] - адвокат Багранюк В.С. в судове засідання не з'явився, однак подав заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлялася належним чином, відзиву не подала. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. За вказаних обставин, з підстав, визначених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини справи. Згідно розписки, копію якої долучено до матеріалів справи, 27 січня 2018 року [PERSON] ([INFO], паспорт серії [NUMBER], виданий Тернопільським МВ МВСУ в Тернопільській області 25.06.2008, прописана за адресою: [ADDRESS]) бере в позику в [PERSON] в сумі дві тисячі шістсот (2600) доларів американських, ця сума еквівалентна 75000 грн. Інформація про повернення відповідачем будь-яких грошових коштів чи суми боргу за розпискою в повному обсязі в матеріалах справи відсутня. Відтак, невиконання умов договору позики [PERSON] і стало причиною звернення позивача до суді із позовом про стягнення боргу. За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з частинами 1, 2 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов'язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Судом встановлено, що [PERSON] не виконала зобов'язань, взятих на себе згідно вище зазначеного договору позики, який оформлено розпискою, що знаходиться у кредитора [PERSON], грошові кошти не повернула. Згідно ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Із змісту ч. 2 ст. 192 ЦК України вбачається, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Разом із тим, ч. 2 ст. 533 ЦК України передбачено, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 14 Постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Згідно складеного позивачем розрахунку заборгованості, станом на день подання позову (03 січня 2019 року) заборгованість відповідача за договором позики від 27 січня 2018 року становить 89 052,74 грн., з яких: основний борг - 2600,00 доларів США, що еквівалентно 75 000,00 грн.; проценти за користування позикою за період з 02 лютого 2018 року по 03 січня 2019 року - 432,85 доларів США, що еквівалентно 11 981,51 грн.; 3% річних - 74,82 долари США, що еквівалентно 2 071,23 грн. Вказаний розрахунок заборгованості суд вважає арифметично вірним, таким, що складений відповідно до вимог укладеного договору та норм закону. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, а тому з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути заборгованість за договором позики від 27 січня 2018 року у розмірі 89 052,74 грн., з яких: основний борг - 2600,00 доларів США, що еквівалентно 75 000,00 грн.; проценти за користування позикою за період з 02 лютого 2018 року по 03 січня 2019 року - 432,85 доларів США, що еквівалентно 11 981,51 грн.; 3% річних - 74,82 долари США, що еквівалентно 2 071,23 грн. В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, підлягають стягненню з відповідача в користь позивача.

Outcome: approved