Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що на підставі рішення виконкому Бердянської міської ради від 08.09.1961 року №529 [PERSON] було відведено земельну ділянку площею 413 кв.м. по вул. 7-го Листопада, №68. На підставі акту №676 від15.09.1961 року, затвердженого головним архітектором міста, було здійснено відбивку меж, встановлено межові знаки з передачею землі в натурі. 28.10.1961 року було укладено договір між [PERSON] та Відділом комунального господарства виконкому Бердянської міської ради про надання у безстрокове користування земельної ділянки площею 413 кв.м. по вул. 7-го Листопада, 68 у м. Бердянську для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, який був посвідчений державним нотаріусом м. Бердянська. Даний договір був зареєстрований в Бюро технічної інвентаризації м. Бердянська 11.10.1961 року. На підставі рішення виконкому Бердянської міської ради від 08.09.1961 року за №520 [PERSON] було надано дозвіл на будівництво житлового будинку по вул. 7-го Листопада, 68 у м. Бердянську. Договір забудови від 28.09.1961 року. На підставі вищезазначених дозволів [PERSON] у 1961 році збудував житловий будинок за вказаною адресою, але після закінчення будівництва не здав його експлуатацію. 18.03.2000 року помирає [PERSON] Після його смерті, спадкоємцями першої черги залишились: дружина [PERSON], та чини [PERSON] та [PERSON]. До нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом звернулась лише [PERSON], але свідоцтво про право на спадщину так і не отримала. 19.02.2005 року помирає [PERSON]. Після її смерті спадкоємцями першої черги залишились сини [PERSON] та [PERSON], які в установлений законом строк звернулись до нотаріальної контори з заявами про оформлення спадщини, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їм було відмовлено на підставі відсутності у спадкоємців правовстановлюючих документів на спадкове майно. У звязку з цим [PERSON] просив визнати за ним права та обовязки забудовника житлового будинку та господарських будівель і споруд за адресою: м. Бердянськ, вул. 7-го Листопада, 68, Запорізької області, на відведеній для цього земельній ділянці у порядку спадкування за законом після смерті 19.02.2005 року [PERSON]. Представник позивача за договором про надання правової допомоги адвокат [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі. [PERSON] подав нотаріально посвідчену заяву про визнання позову. Представник Бердянської міської ради, повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився. До суду не надходило заяв про неможливість розгляду справи у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню в звязку з наступним. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 10, ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі , мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З пояснень сторін, наданих письмових доказів судом встановлено наступне. Рішенням виконкому Бердянської міської ради від 08.09.1961 року №529 [PERSON] була надана земельна ділянка площею 413 кв.м. що розташована за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. 7-го Листопада, 68. Межі вказаної земельної ділянки встановлені актом №676 від 15.09.1961 року. Право на забудову вказаної земельної ділянки було надано [PERSON] на підставі дозволу №534 від 16.10.1961 року, виданого на підставі рішення міськвиконкому від 08.09.1961 року №520. Договір забудови від 28.09.1961 року. Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок по вул. 7-го Листопада, 68 в м. Бердянську, виготовленого Бердянським КПТІ станом на 17.08.2006 року, житловий будинок «А» збудований в 1961 році і є таким, що не зданий в експлуатацію. [PERSON] помер 18.03.2000 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС №115836. Його дружина [PERSON], померла 19.02.2005 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС №307900. Частиною 1 ст. 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як встановлено судом [PERSON] та [PERSON] заповіту не залишили. У відповідності до 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом ч.1, ч.2 ст. 1269, ч.1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу її відкриття. Згідно листа Бердянської державної нотаріальної контори від 22.04.2015 року №1098/02-14 після смерті 19.02.2015 року [PERSON] з заявами про прийняття спадщини звернулися 01.03.2005 року [PERSON] та [PERSON]. Родинні відносини між померлими [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON] підтверджуються матеріалами справи. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обовязки як забудовника входять до складу спадщини. За приписами ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист не тільки свого цивільного права, а й цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При цьому, охоронюваний законом інтерес треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або не матеріальним благом, як зумовлений загальним змістом обєктивного і прямо не опосередкований у субєктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним обєктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам. В ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-ІV закріплено обовязок судів застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. і протоколів до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., ратифікованих Законом України від 17.07.1997 року, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності (права власності) інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Кожен громадянин має право користуватися природними обєктами права власності народу відповідно до закону (ч.2 ст. 13 Конституції України). До таких обєктів зокрема належать земельні ділянки. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 року, згідно з частиною третьою ст. 41 Конституції України громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися обєктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ця конституційна гарантія не може тлумачитися як така, що заперечує державний захист інших визнаних майнових прав громадян (крім права власності) або обмежує можливості такого захисту прав землекористувачів, набутих свого часу відповідно до чинного на той час законодавства. Таким чином, стосовно права користування земельними ділянками діє механізм захисту, гарантований ст. ст. 12, 14, 41, 55 Конституції України. Як встановлено судом, земельна ділянка площею 413 кв.м. по вул. 7-го Листопада, 68 в м. Бердянську була надана [PERSON] для будівництва житлового будинку на підставі рішення міськвиконкому, що відповідало вимогам чинного на той час законодавства. Будівництво здійснювалось з отриманням відповідних дозвільних документів. Відповідно до постанови державного нотаріуса Бердянської державної нотаріальної контори від 05.02.2015 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті 19.02.2005 року [PERSON], оскільки остання прийняла спадщину після смерті 18.03.2000 року [PERSON], але не оформила своїх спадкових прав. Аналізуючи докази у їх сукупності, суд вважає, що позивач довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог, а отже позовні вимоги є основаними на законі, обґрунтованими дослідженими в судовому засіданні доказами та такими, що підлягають задоволенню. Обраний позивачем спосіб захисту цивільного права відповідає вимогам ч.2 ст. 16 , ч.5 ст. 11 ЦК України.

Outcome: approved