Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до Зіньківського районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа Зіньківський районний відділ державної міграційної служби про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням (будинком) у зв'язку із відсутністю у ньому понад шість місяців без поважних причин. З позову вбачається, що позивач [PERSON] є власником будинку по [ADDRESS], крім нього у даному будинку залишаються зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] - діти позивача. [PERSON] в позові зазначає , що з 2001 року по теперішній час відповідачі у будинку не проживають, їх речі відсутні, вони не несуть витрат на утримання будинку та його обслуговування і місце перебування [PERSON] та [PERSON] йому невідоме. В зв'язку з цим позивач [PERSON] звернувся до суду і просив суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим будинком [ADDRESS] та зняти їх з реєстраційного обліку. Ухвалою суду від 04.11.2016 року залучено по справі в якості третьої особи Опішнянську селищну раду Зіньківського району Полтавської області ( а.с.41). Ухвалою суду від 05.12.2016 року залучено по справі в якості третьої особи службу у справах дітей Зіньківської районної адміністрації Полтавської області ( а.с.111). Ухвалою суду від 29.12.2016 року прийнято до провадження уточнену позовну заяву [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа Зіньківський районний відділ державної міграційної служби про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням (будинком) та зняття з реєстрації ( а.с.135). З уточненої позовної заяви вбачається, що позивач [PERSON] просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS], зняти їх з реєстраційного обліку та стягнути солідарно судові витрати (а.с.131-133). В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Тимохіна Л.С. уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, послалися на обставини викладені в уточненій позовній заяві, відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] уточнені позовні вимоги не визнали, послалися на заперечення, яке приєднано до матеріалів справи, співідповідач [PERSON].в судове засідання не з'явилась подала до суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позов не визнала, просила суд відмовити в задоволенні позову, в зв'язку з тим , що у неї є неповнолітня дитина, яка проживає разом з нею (а.с.53), представник третьої особиЗіньківського районного відділу державної міграційної служби у судове засідання не з'явився, надіслав лист в якому зазначив, що органом реєстрації є виконавчий комітет селищної ради, третя особа: представник Опішнянської селищної ради Зіньківського району Полтавської області Радченко В.І. заперечувала стосовно задоволення уточнюючих позовних вимог позивача, представник третьої особи служби у справах дітей Зіньківської районної адміністрації Полтавської області за довіреністю Рись Н.В. заперечувала проти задоволення уточнюючої позовної заяви. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON] та його представника адвоката Тимохіну Л.С., відповідачів [PERSON], та його представника [PERSON], представника третьої особи служби у справах дітей Зіньківської районної адміністрації Полтавської області за довіреністю Рись Н.В., представника третьої особи Опішнянської селищної ради Зіньківського району Полтавської області Радченко В.І., свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку, який розташований по [ADDRESS]. В даному будинку зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується копією домової книги (а.с.5-7). З свідоцтва про народження вбачається, що [PERSON] народився [INFO] і його батьками є [PERSON] та [PERSON]( а.с.78). З довідки Опішнянської селищної ради Зіньківського району Полтавської області від 13.09.2016 року № 2436 вбачається, що [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] та дійсно проживає сам. За даною адресою зареєстровані, але фактично з 2001 року не проживають [PERSON]- син, [PERSON]- дочка (а.с.8). З акту обстеження житлових умов [PERSON] за адресою [ADDRESS] від 14.09.2016 року вбачається, що за даною адресою зареєстровані [PERSON] та [PERSON], але з 2001 року не проживають (а.с.9). Відповідач [PERSON] має неповнолітню дитину [PERSON] [INFO] ( а.с.54). [PERSON] [INFO] зареєстрований за адресою [ADDRESS] ( а.с.134). Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про виселення та позбавлення права користування житловим приміщенням. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається з матеріалів справи позивач [PERSON] є батьком відповідачів [PERSON] та [PERSON] В 2001 році померла [PERSON], мати відповідачів та дружина позивача, яка була співвласником будинку по [ADDRESS], спадщину після її смерті прийняв [PERSON] Відповідно до ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Положення ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР зазначає, що до членів сім'ї належать дружина наймача (власника), їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Права члена сім'ї має також і особа, яка перестала бути членом сім'ї наймача, але продовжує проживати в займаному ним житловому приміщенні. Відповідач [PERSON] проживає та працює у місті Полтава, відповічач [PERSON] проживає в [ADDRESS] в будинку який винаймає. В зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] працює в м. Полтава, а тому не має змоги постійно перебувати за адресою місця реєстрації, але приїжджає з сім'єю до [ADDRESS], що підтверджується актом депутата Опішнянської селищної ради Полтавської області [PERSON] від 31.10.2016 року (а.с.29) та показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які підтвердили у судовому засіданні, що відповідач [PERSON] періодично приїжджає до батька, останній раз перебував у господарстві в серпні місяці 2016 року, допомагав по господарству, обрізав дерева. Що стосується відсутності запису про реєстрацію неповнолітнього [PERSON], в будинковій книзі, то як було встановлено в судовому засіданні позивач сам не надавав відповідачці [PERSON] будинкову книгу та змінив всі замки в господарстві, та позбавляє останню вільно користуватись житловим будинком. Відповідно до частини 4 Цивільного кодексу, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Ця норма є імперативною, тобто дитина, яка не досягла 10 років може бути зареєстрована лише з батьками, або з одним із батьків. Неповнолітні діти реєструється за місцем проживання батьків, або одного з них незалежно від того, чи мають вони право власності на житло в якому вони зареєстровані. Більш того, згода власника житла та членів сім'ї, які разом проживають з власником, для реєстрації місця проживання неповнолітньої дитини не потрібна. Для реєстрації дитини у разі, якщо батьки зареєстровані за різними адресами, необхідно отримати лише згоду другого з батьків. Так згідно частини 3 ст.29 Цивільного кодексу місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками. Частиною 2 статті 29 Цивільного кодексу передбачено право фізичної особи, яка досягла 14 (чотирнадцяти) років вільно обирати собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлені законом. Для реєстрація місця проживання 14-ти річної дитини згоди батьків вже не потрібно, дитина самостійно визначається де і з ким вона хоче проживати (з батьком чи матір'ю, якщо батьки мешкають окремо). Згідно ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 27.02.1991 року, яка набула чинності в Україні 27.09.1991 року «в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини». Виходячи з вище викладеного суд вважає, визнання відповідача [PERSON]такою, що втратили право на користування житловим приміщенням (будинком) потягне за собою порушення права неповнолітнього [PERSON], оскільки його мати особистого житла не має і [PERSON] в подальшому не матиме змоги зареєструвати своє місце проживання, так як з батьком не проживає. Суд критично оцінює копії актів обстеження житлових умов заявника [PERSON] від 09.04.2009 року, 08.04.2014 року, 01.112014 року, 06.10.2015 року та 14.10.2016 року (а.с.72-76), а також копії довідок виданих Опішнянською селищною радою Зіньківського району Полтавської області про те, що [PERSON] проживає один (а.с.67-71), оскільки вони не завірені належним чином і як було встановлено в судовому засідання оформлялись [PERSON] для оформлення субсидії. Крім цього суд критично оцінює письмові докази подані представником позивача [PERSON], адвокатом Тимохіною Л.С. на підтвердження позовних вимог, повідомлення відділу освіти молоді та спорту Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області від 15.12.2016 року (а.с.160), довідку Опішнянської селищної ради Зіньківського району Полтавської області № 254, від 12.02.2017 року, акт обстеження умов проживання [PERSON] від 27.01.2017 року, повідомлення Опішнянської селищної ради Зіньківського району Полтавської області від 05.01.2017 року № 26, на адвокатський запит, відповідь на запит адвоката Зіньківського ВП Гадяцького відділення поліції ГНУП в Полтавській області, висновок про результати звернення громадянина від 15.12.2016 року та повідомлення Опішнянської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів Зіньківської районної ради Полтавської області від 03.01.2017 року, № 001 (а.с.161-166), оскільки вони подані з порушенням вимог ст.131 ЦПК України і позивачу достовірно було відомо до початку розгляду справи по суті, що в його дочки [PERSON], яка зареєстрована в будинку по [ADDRESS], є неповнолітній син [PERSON], який зареєстрований по місцю проживання матері (а.с.134). Покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] в частині того, що відповідачі не проживають з 2001 року, суд також оцінює критично так, як вони могли і не бачити коли відповідачі приїжджали до свого батька [PERSON] Твердження представника позивача [PERSON] адвоката Тимохіної Л.С., що покази свідків [PERSON], [PERSON] не повинні бути прийняті судом, так як останні перебувають в неприязних відносинах з позивачем суд не приймає до уваги оскільки вони нічим не підведжуються. Разом з цим, що стосується позовних вимог позивача [PERSON] в частині зняття [PERSON] та [PERSON] з реєстраційного обліку у Зіньківському районному відділі державної міграційної служби то суд вважає, що вони не підлягають до задоволення, оскільки в зв'язку з делегуванням з 04.04.2016 року органам місцевого самоврядування (виконавчому органу сульської, селещної або міської ради, сільському голові (у випадку, коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) повноваження у сфері реєстрації /зняття з реєстроації місця проживання / перебування, функції з оформлення і видачі довідки про реєстрацію місця проживання/ перебування особи не належить до компетенції тереторіальних органів та підрозділів Державної міграційної служби. Відповідно до абзацу 7 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» (в редакції Законів №5088-VІ ( №5088-17) від 05.072012 року, № 5492-VІ (№5492-17) від 20.11.2012 року №1637-VІІ (№1673-18) від 02.09.2014 року, №888-VІІІ (№888-19) від 10.12.2016 року органом реєстрації є виконавчий комітет сільської, селищної або міської ради, сільський голова(у разі, якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не створено). Крім цього за змістом частини першої статті 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до статті 7 Закону № 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. З огляду на те, що Закон № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Що стосується посилання представника позивача [PERSON], адвоката Тимохіної Л.С. в судовому засіданні, в частині реагування суду окремою ухвалою на неналежне виконання своїх службових обов'язків представником третьої особи служби в справах дітей Зіньківської районної адміністрації Полтавської області Рись Н.В., то суд не вбачає в цьому підстав. Разом з цим суд вважає, що позивач не навів переконливих доводів на обґрунтування обставин, які б стали підставою длявизнання осіб [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням (будинком) у зв'язку із відсутністю у ньому понад один рік, оскільки в судовому засіданні не встановлено факту їх відсутності за зазначеною адресою понад один рік, а встановлено, що між сторонами по справі виникли неприязні взаємини, після звернення позивача до суду в вересні місяці 2016 року, які самі по собі не можуть бути підставою для визнання осіб [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням (будинком). Враховуючи вищевикладене,суд приходить до висновку про відмову в задоволенні уточнених позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа Зіньківський районний відділ державної міграційної служби, Опішнянська селищна рада Зіньківського району Полтавської області, служба у справах дітей Зіньківської районної адміністрації Полтавської області про визнання осіб такими,що втратили право на користування житловим приміщенням (будинком) у зв'язку із відсутністю у ньому понад один рік без поважних причин. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed