Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи тим, що 10.12.2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики на суму 40 500,00 грн., відповідно до якого відповідачка отримала вказані кошти. Про взяття в борг грошових коштів [PERSON] написала позивачу власноручно розписку. В розписці також було зазначено, що повернути, взяті в позивача в борг грошові кошти відповідачка повинна 05 січня 2015 року. По закінченню зазначеного строку [PERSON] суми позики [PERSON] не повернула, ухиляється від її повернення й до цього часу. В судове засідання, позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] з'явилися, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, та пояснили, що відповідачка повернула частину коштів в сумі 3700.00 грн. а решту коштів відмовляється повертати. Просили стягнути з [PERSON] невиплачену суму коштів. Відповідачка [PERSON] в судове засідання з'явився, позовні вимоги не визнала та пояснила, що дійсно власноручно писала розписку про отримання коштів, але цих коштів не отримувала тому не зобов'язана їх повертати позивачу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що була присутня при тому як відповідачка власноручно писала розписку про отримання коштів, та після цього позивач надав їй ці грошові кошти. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи із слідуючого. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Оглянувши в судовому засіданні оригінал розписки встановлено, що [PERSON] взяла в борг в [PERSON] кошти на загальну суму 40 500,00 грн., яку [PERSON] зобов'язувалася повернути до 05 січня 2015 року. Проте дане зобов'язання виконано не було. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Так, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що на підтвердження укладення договору позики позичальник надав позикодавцеві розписку, відповідно до якої [PERSON] отримала у [PERSON] 40 500,00 грн. Також в судовому засіданні було встановлено, що відповідачка [PERSON] повернула [PERSON] частину грошових коштів в розмірі 3700,00 грн. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Тому, на підставі викладеного, та згідно вимог закону судом встановлено, що позовні вимоги позивача в частині повернення суми боргу в розмірі 36800,00 грн. підлягають до задоволення. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідачки слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 405 грн. 00 коп. На підставі викладеного ст.ст. 530, 1050 ЦК України,

Outcome: approved