Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із вказаним вище позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить: визначити, що ідеальні частки усіх співвласників квартири його, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та померлого [PERSON] становлять по ? частки кожного; визнати за ним право власності в порядку спадкування після смерті батька [PERSON], який помер 04.05.2017 року, на ? частку у квартирі [ADDRESS], загальною площею 53 м.кв. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що він відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 30.01.2009 року є співвласником квартири [ADDRESS]. Іншими співвласниками є: [PERSON], [PERSON], а також покійний батько [PERSON], який помер 04.05.2017 року. Після смерті батька, відкрилася спадщина на належну йому ? частку вказаної квартири, спадкоємцем якої є він. Він звернувся у встановлений законом строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки частки за кожним із співвласників вказаної квартири не було визначено, з врахуванням наведеного в нього виникла необхідність звернутися з даним позовом в суд. [PERSON] звернулася в суд із зустрічним позовом, в якому просить: виділити по ? ід.ч. квартири [ADDRESS], загальною площею 53 м.кв., співвласникам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]; визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на ? і.ч. померлого [PERSON], у квартирі [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS], дана квартира на праві спільної сумісної власності належить: їй ([PERSON]В.), відповідачам по справі та померлому 04.05.2017 року [PERSON]. [PERSON], який помер 04.05.2017 року був її батьком, та батьком відповідача [PERSON]. 12.06.2017 року вона подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом на його частку у спірній квартирі, в чому їй було відмовлено, оскільки частки співвласників у квартирі не були визначені. 22.08.2017 року [PERSON], подав до Дрогобицького міськрайонного суду позовну заяву про визначення частки у праві спільної власності на квартиру та визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом, тобто визначення ідеальних часток усіх співвласників майна квартири у [ADDRESS] по ? частки кожного та визнання права власності в порядку спадкування на ? частки квартири по смерті батька [PERSON], так як він звернувся у визначений законом строк до нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом. У зв»язку з тим, що на день смерті на частку [PERSON], не був складений заповіт, визначена ? частки квартири батька у судовому порядку повинна спадкуватися за законом і половина даної частки повинна бути успадкована нею. [PERSON], яка є її мамою, права на спадкування даної частки по закону не має, так як вона розлучилася з [PERSON] у 2001 році, а тому не входить в першу чергу спадкоємців за законом. З огляду на наведене вона вирішила звернутися в суд за захистом своїх прав. Позивач за первинним позовом, відповідач за зустрічним [PERSON] та його представник [PERSON], в судовому засіданні первинний позов підтримали просять його задоволити, а в зустрічному відмовити. Позивач за зустрічним позовом, відповідач за первинним [PERSON] та її представник [PERSON], в судовому засіданні зустрічний позов підтримали просять його задоволити, а в первинному відмовити. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON], в судове засідання не з»явилася, її представник [PERSON] просить відмовити в задоволенні зустрічного позову, так як [PERSON] сам здійснював догляд за батьком перед смертю, а позивач [PERSON] не приймала участі в догляді за хворим батьком. Вислухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Матеріалами справи встановлено та сторонами не оспорюється, що позивач за первинним позовом [PERSON] та позивач за зустрічним позовом [PERSON], є брат і сестра, а померлий 04 травня 2017 року [PERSON], є їхнім батьком, тобто вони обоє є спадкоємцями першої черги по закону. Із свідоцтва про право власності на квартиру від 30.01.2009 року, вбачається, що квартира [ADDRESS], на праві спільної сумісної власності належить: [PERSON] - батько, [PERSON] мати, [PERSON] син, [PERSON] дочка, що також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. (а.с. 5, 6) Матеріалами справи також встановлено та сторонами не оспорюється, що [PERSON] та [PERSON] звернулися із заявами до нотаріуса щодо прийняття спадщини за законом, після смерті батька [PERSON], який помер 04.05.2017 року. Також судом встановлено та сторонами не оспорюється, що між ними: [PERSON] та [PERSON] склалися неприязні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів Відповідно до положень ст.5 ЦПК України, «здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. За принциповими положеннями ст.\~12 ЦПК України, які встановлюють змагальність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Нормами\~ст. 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст.\~76,\~77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вимогами статей\~78, 81 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд критично ставиться до доводів позивачів щодо обґрунтування позовних вимог та не дає їм віри, оскільки, такі ґрунтуються лише на голослівних припущеннях. В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази з боку позивачів, що підтверджували би їх позовні вимоги та судом не здобуто таких доказів в судовому процесі, тобто встановлених джерел інформації, що має значення для справи, у зв»язку з чим не заслуговують на увагу. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Особи, які беруть участь у справі, розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Згідно норм матеріального права, частка кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Як [PERSON] позивач за первинним позовом так і [PERSON] позивач за зустрічним позовом, в своїх позовах покликаються на те, що нотаріус їм відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом оскільки нібито не визначено ідеальні частки за кожним із співвласників квартири, однак такої відмови суду не надано і на думку суду це є надумана обставина. Таким чином, на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, суд не знаходить підстав для задоволення позовів як первинного так і зустрічного, оскільки фактично позовні вимоги сторін, не відносяться до юрисдикції суду, а входять до компетенції органів нотаріату, а тому в задоволенні як первинного так і зустрічного позовів слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed