Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON], уточнивши свої позовні вимоги та просить визначити порядок користування земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]; зобов'язати [PERSON] та [PERSON] провести: електромонтажні роботи згідно з ПУЕ; монтажні роботи з газифікації літнього будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] по території вулиці; встановити водостічну трубу в зазначеному будинку; зрізати дерево та гілля, що виходять за межу [PERSON]; стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 2500,00 грн. та моральну шкоду в сумі 2500,00 грн. та всі судові витрати по цій справі. Позивач посилається на те, що він є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Третьою одеською державною нотаріальною конторою від 9 серпня 1986 року. Відповідно до договору купівлі-продажу від 15 липня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Філімоновою Г.В., [PERSON] продав 44/100 зазначеного житлового будинку [PERSON] та [PERSON] У зв'язку з тим, що відповідачі чинять перешкоди у користуванні та розпорядженні зазначеним майном - позивач вимушений звернутися до суду. У судове засідання позивач та його представник не з'явились, повідомлялись належним чином, до суду надали заяву про розгляд справи за їх відсутності. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не сповістили, тому суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Третьою одеською державною нотаріальною конторою від 9 серпня 1986 року. Відповідно до договору купівлі-продажу від 15 липня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Філімоновою Г.В., [PERSON] продав 44/100 зазначеного житлового будинку [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною другою тієї ж статті встановлено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Крім того, згідно зі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до висновку експерта № 092/2014 від 20 листопад 2014 року запропонований варіант визначення порядку користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою: [ADDRESS], а саме: співвласнику [PERSON] межі земельної ділянки описуються наступним чином: · від крапки «1» від огорожі зі сторони провулку по прямій лінії по фактичній огорожі на відстані 24,44 м до крапки «2»; · поворот вправо по прямій лінії по фактичній огорожі на відстані 6,00 м до крапки «3»; · поворот вправо по прямій лінії по фактичній огорожі на відстані 5,10 м до крапки «4»; · поворот вліво по прямій лінії на відстані 12,10 м до крапки «5»; · поворот вліво по прямій лінії на відстані 3,60 м до крапки «6»; · поворот вправо по прямій лінії на відстані 11,37 м до крапки «7»; · поворот вправо по прямій лінії на відстані 18,30 м до первинної крапки відліку - до крапки «1». Площа земельної ділянки, яка виділяється співвласнику [PERSON] з урахуванням площі забудови приміщенням житлового будинку літ. «А» з прибудовами, самочинним гаражем літ. «Б», вбиральнею літ. «В» та надвірними спорудами, складає 323,08 кв. м. Вхід на територію зазначеної земельної ділянки, яка виділяється позивачу, організовується зі сторони провулку. Співвласникам [PERSON] та [PERSON] межі земельної ділянки описуються наступним чином: · від крапки «7» (щоб отримати крапку «7» необхідно вимиряти відстань 1,81 м від фактичної огорожі - крапки «12») огорожі зі сторони провулку по прямій лінії на відстані 11,37 м до крапки «6»; · поворот вліво по прямій лінії на відстані 3,60 м до крапки «5»; · поворот вправо по прямій лінії на відстані 12,10 м до крапки «1»; · поворот вправо по прямій лінії по фактичній огорожі на відстані 5,10 м до крапки «3»; · поворот вправо по прямій лінії по фактичній огорожі на відстані 1,70 м до крапки «8»; · далі по прямій лінії по фактичній огорожі на відстані 3,25 м до крапки «9»; · далі по прямій лінії по фактичній огорожі на відстані 9,32 м до крапки «10»; · поворот вправо по прямій лінії по фактичній огорожі на відстані 12,0 м до крапки «11»; · далі по прямій лінії на відстані 1,81 м до первинної крапки відліку - до крапки «7». Площа земельної ділянки, яка виділяється співвласникам [PERSON] та [PERSON] з урахуванням площі забудови приміщення незареєстрованого житлового будинку літ. «Г» на надвірною спорудою складає 168,92 кв. м. Вхід на територію земельної ділянки, яка виділяється співвласникам [PERSON] та [PERSON] організувати зі сторони провулку. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно з ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч. 4 ст. 88 ЗК України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Згідно з ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Згідно з п. 21 зазначеного пленуму, якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. В свою чергу, суд вважає, що позивач не надав жодних доказів порушення його прав зі сторони відповідачів стосовно проведення електромонтажної робот, монтажних робот з газифікації зазначеного будинку, встановлення водостічних труб, знаходження дерев та гілля на території зазначеної земельної ділянки. Тому суд вважає за доцільне звернутись позивачу до компетентних органів з цього приводу, а в разі неможливості звернутись з адміністративним позовом. Також суд вважає, що позивачем не надано доказів стосовно понесених ним матеріальних збитків в сумі 2500,00 грн. та завдання моральної шкоди в сумі 2500,00 грн. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у з'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, поушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд розглянувши справу в межах заявлених позивачем вимог, на основі дотримання принципів диспозитивності, змагальності справедливості судочинства, всебічного та повного дослідження обставин справи, перевірки їх наданими сторонами доказами, оцінивши їх у сукупності, виконавши вимоги процесуального закону, дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково.

Outcome: partial