Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в розмірі 44770 грн., судових витрат в сумі 447.7 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити, посилаючись на те, що 20.06.2013 року позивач надав за розпискою відповідачу [PERSON] суму 44770 грн., терміном повернення всієї суми до 27.09.2013 року, під заставу земельної ділянки, яка належить двом відповідачам як подружжю, проте кошти відповідачами не повернуто. Відповідач 2 в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що їй відомо було про те, що чоловік позичав гроші у позивача, однак яку суму не знає, а також чоловік отримав її згоду на розпорядження земельною ділянкою. Вважає, що відносини виникли між позивачем та відповідачем 1, з яким останній період відповідач 2 не проживає, а тому боргові зобов'язання повинен виконати саме [PERSON] Відповідач 1 в судове засідання не з'явився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення позивача, відповідача 2, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 20.06.2013 року позивач надав за розпискою відповідачу [PERSON] суму грошових коштів - 44770 грн., терміном повернення всієї суми до 27.09.2013 року, під заставу земельної ділянки (а.с.42). За вимогами ст.1046 ЦК України за договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Факт підписання відповідачем 1 розписки, свідчить про отримання позичальником всієї грошової суми. Як слідує зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та в порядку, що встановлені договором. Оскільки, примірник оригіналу розписки позикодавець [PERSON] надав до справи як доказ неповернення позики, суд дійшов висновку, що позика не повернута. Згідно з ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Таким чином, порушення, невизнання, оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення кожної особи до суду за захистом свого особистого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Однак, що стосується вимоги до відповідача 2 то дані вимоги є безпідставними, оскільки позику отримав відповідач [PERSON] про що вже зазначалось вище, відповідач [PERSON] дійсно є співвласником земельної ділянки по якій оформлялась довіреність позивачу (а.с.5) на розпорядження даною ділянкою, однак правовідносини які виникли за довіреністю для представлення інтересів є іншими правовідносинами, і не стосуються предмету спору щодо стягнення боргу за договором позики. А тому, в цій частині позовних вимог слід відмовити стосовно відповідача 2. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики є обґрунтованими та підлягають задоволенню. За змістом ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача 3441 грн. судового збору. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 15, 16, 1049 ЦК України,

Outcome: partial