Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] в інтересах малолітнього [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, Свої вимоги мотивує тим, що є власником квартири [ADDRESS]. В даній квартирі зареєстровані він, його син та онук [PERSON] [PERSON] забрала сина [PERSON] та виїхала з ним на проживання в Італію, де він навчається. Протягом 8 років його онук у квартирі не проживає. 21.01.2015 року шлюб між його сином [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Оскільки його онук за вказаною адресою не проживає, у нього виникають проблеми зі сплатою комунальних послуг, він не може отримати субсидію, а тому просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою № 31 по пр. Молоді, 4 в м. Луцьку. Позивач в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у заяві, просив суд позов задовольнити. Представник третьої особи просив суд в позові відмовити. Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає. Відповідно до ч.ч. 5-6 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло (а.с. 3). З будинкової книги вбачається, що у вказаному вище помешканні зареєстрований відповідач [PERSON], малолітній син співвласника квартири [PERSON] ( а.с. 4-6). Рішенням Луцького міськрайонного суду від 21 січня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 8). Згідно з ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 56 СК України дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Як роз'яснено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» № 2 від 12 квітня 1985 року, з послідуючими змінами та доповненнями, у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України) необхідно з'ясовувати причину відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності перебування у відрядженні у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо, суд може продовжити пропущений строк. Згідно ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. \~Статтею 3 Конвенції «Про права дитини» схваленою резолюцією Генеральної А самблеї ООН 44/25від 20 листопада 1989 року та ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-12,встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. \~[PERSON] зареєстрований по місцю проживання свого батька [PERSON], відомості про те, що [PERSON] має інше житло в матеріалах справи відсутні, наявна в матеріалах справи довідка комунального закладу «Луцька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 23 Луцької міської ради» про те, що [PERSON] вибув 09.10.2015 року на навчання в Італію не свідчить про неповажність причини тимчасової відсутності в місці постійного проживання і не тягне за собою вимог про втрату ним права користування жилим приміщенням в Україні за місцем реєстрації. Крім того, визнання його таким, що втратив право на користування жилим приміщенням порушить його житлові права. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є безпідставним та до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed