Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ДП «Укрветсанзавод» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку. В позові зазначено, що [PERSON] працював на Державному підприємстві «Укрветсанзавод» в Коломийській філії з 21.10.2013 року інженером з охорони праці. За згодою сторін на підставі ч.1 ст. 36 КЗпП з 01.04.2016 року був звільнений за згодою сторін.10.12.2014 року Коломийським міськрайонним судом було видано наказ про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по нарахованій, але невиплаченій зарплаті станом на 01.10.2014 року в сумі 24988,76 грн. Станом на 01.04.2016 року заборгованість Коломийської філії «Укрветсанзавод» становила 78889,89 грн. Позивач просить стягнути заборгованість по зарплаті за період з 01.10.2014 року по 01.04.2016 року в сумі 53901,13 грн та суму середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 02.04.2016 року по 23.08.2016 року в сумі 16967,04 грн., в загальному розмірі 70868,17 грн. Позивач подав до суду заяву, в якій просив завершувати розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача в судові засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, причини неявки суду не повідомив, заперечення на позов не надав. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Згідно відомостей трудової книжки, копія якої міститься у матеріалах справи, 01.04.2016 року [PERSON], [INFO], був звільнений з роботи за згодою сторін за ст.36 КЗПП України (а.с.5). Як вказує позивач, та як вбачається із довідки про доходи №28 від 01.04.2016 року (а.с.6), виданої відповідачем, заборгованість по зарплаті станом на дату видання довідки складає 72889,89 грн. 10.12.2014 року Коломийським міськрайонним судом було видано судовий наказ, яким стягнуто з Коломийської філії Державного підприємства «Укрветсанзавод» на користь [PERSON] заборгованість нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 24988,76 грн. (а.с.7). Таким чином заборгованість за період з 01.10.2014 року (дати винесення судового наказу) по 01.04.2016 року (дня звільнення) складає 53901,13 грн (78889,89 грн. 24988,76 грн.). Відповідачем вказаного факту не спростовано. Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У відповідності з вимогами ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Але, в порушення вказаних вимог чинного законодавства України, розрахунок з позивачем в день звільнення відповідачем не було проведено. Доказів проведення розрахунку з позивачем відповідачем суду не надано. Отже, сума нарахованої, але не виплаченої заробітної плати підлягає до стягнення. Згідно ст. 117 КЗпП, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Представник відповідача жодних доказів на спростування доводів та розрахунку позивача суду не надав. Відповідач прострочив виплату позивачу розрахунку в день звільнення строком 96 днів. Середньоденна заробітна плата позивача становить 176,74 грн. Отже, відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.04.2016 року по 23.08.2016 року в розмірі 16967,04 грн. (176,74 грн*96 днів). Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обовязок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому судові витрати по справі слід покласти на відповідача, з урахуванням правового статусу позивача, що передбачає його звільнення від оплати судових витрат. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України, ст.ст. 10, 11, 60 ч.1 та 4, 88 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved