Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до Боржавської сільської ради Виноградівського району, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: державний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом. Свої позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що 06.11.2007 року померла його матір [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, а саме на житловий будинок в с.Боржавське, вул.Шевченка, 14 Виноградівського району. Відповідно до заповіту від 28.09.2003 р. [PERSON] заповіла все своє майно сину, позивачу по справі. Вказує, що він прийняв спадщину, оскільки постійно проживав із спадкодавцем, із народження, вчасно подав заяву до нотаріуса про прийняття спадщини. Правовстановлюючий документ на спадковий будинок відсутній, у зв'язку з чим державним нотаріусом позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Позивач просить суд визнати за ним право власності на спадковий будинок в с.Боржавське, вул.Шевченка, 14 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] Сторони в судове засідання не з'явилися. Позивач подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Вимоги заяви підтримує повністю та просить суд такі задоволити. Представником відповідача Боржавської сільської ради Виноградівського району, подано до суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі. Представник третьої особи Виноградівської державної нотаріальної контори заяв та клопотань не подавав. Розгляд справи проведено на підставі поданих доказів. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 06.11.2007 року в с.Боржавське Виноградівського району померла матір позивача [PERSON]. Дана обставина стверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ №053189 від 06.11.2007 року. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, а саме житловий будинок по вул.Шевченка, 14 в с.Боржавське Виноградівського району. За життя [PERSON] було залишено заповіт від 28.09.2003 року, яким все своє майно остання заповіла своєму сину [PERSON], позивачу по справі. Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Верховний суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 розяснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Отже, в зв'язку з необхідністю отримання свідоцтва про право на спадщину, як спадкоємець за заповітом, позивач звернулася до Виноградівської державної нотаріальної контори для подачі документів на оформлення спадщини. Листом №124/01-16 від 07.04.2017 року завідуючою Виноградівської нотаріальної контори позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу та рекомендовано звернутися в суд. Згідно довідки виконавчого комітету Боржавської сільської ради Виноградівського району №164 від 19.05.2017 року житловий будинок в с.Боржавське по вул.Шевченка, 14 згідно погосподарської книги №11 особовий рахунок №0458-1 рахується за [PERSON], яка померла 06.11.2007 року. Відповідно до виготовленого БТІ технічного паспорту та довідки КП «Виноградівського районне БТІ» №21 від 20.01.2017 року житловий будинок з надвірними будівлями в с.Боржавське по вул.Шевченка, 14 будівництвом завершений, рахується за [PERSON] згідно довідки Боржавської сільської ради за №904 від 05.12.2016 року. Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані Цивільним кодексом України (2003 р.). Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1234 ЦК України передбачено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч.1 ст.1233 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідну до ст.16 ЦК України визнання права с одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, до це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved