Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду з позовом до [PERSON] сільської ради Комінтернівського району Одеської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Позов було обґрунтовано тим, що 14.09.2010р. помер батько позивача, [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 0,0092 га, що розташована на території [PERSON] сільської ради, ТСОТЗ «КОМБІ-2», діл. № 14/26, для індивідуального гаражного будівництва. Земельна ділянка належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю І-ОД № 081542, виданого [PERSON] сільською радою 15.04.2002р. згідно з рішенням [PERSON] сільської ради № 456/19-ХХІІІ від 23.11.2001р., зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1206. [PERSON] у передбачений законом строк звернувся до Ананьївської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, [PERSON] Крім позивача спадкоємцем [PERSON] є мати позивача та дружина померлого [PERSON], однак вона відмовилась від своєї частки у спадщині на користь позивача, про що надала нотаріально посвідчену заяву. Оригінал вищезазначеного Державного акту на право приватної власності на землю спадкодавця було втрачено, у звязку із чим нотаріус листом від 17.03.2016р. повідомив позивача, що не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину за законом та рекомендує звернутися до суду. В судовому засіданні представник [PERSON] позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] сільська рада Комінтернівського району Одеської області проти задоволення позову не заперечував. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, а також витребувані документи, розглядаючи спір у межах заявлених вимог, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню за таких підстав. Згідно із Свідоцтвом про народження [PERSON], його батьком є [PERSON], матірю - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серіє ІV-УР №1167470, виданим районним ЗАГС міста Ананьїв 23.09.1963 року. 14.09.2010р. [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії 1-ЖД №235405, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Ананьївського районного управління юстиції в Одеській області 14.09.2010 року. На підставі Державного акту на право приватної власності на землю І-ОД № 081542, виданого [PERSON] сільською радою 15.04.2002р. згідно з рішенням [PERSON] сільської ради № 456/19-ХХІІІ від 23.11.2001р., зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1206, [PERSON] був власником земельної ділянки площею 0,0092 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради, ТСОТЗ «КОМБІ-2», діл. № 14/26, для індивідуального гаражного будівництва. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 0,0092 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради, ТСОТЗ «КОМБІ-2», діл. № 14/26, для індивідуального гаражного будівництва. Згідно із статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом статей 1220, 1221 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст. 1222 ЦК України). Згідно з ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, спадкоємцями [PERSON] були його син, [PERSON], та його дружина, [PERSON]. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ст.1268 ЦК України). У відповідності до ст.1268, 1269 ЦК України [PERSON] у передбачений законом строк звернувся до Ананіївської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, [PERSON] Нотаріусом було відкрито спадкову справу № 22/2011 (номер у спадковому реєстрі 50677428), що підтверджується Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 26022209 від 02.02.2011р. [PERSON] відмовилась від своєї частки у спадщині на користь [PERSON], про що надала нотаріально посвідчену заяву, яка знаходиться в спадковій справі. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. (ст.1225 ЦК України). Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке особа здійснює відповідно до закону за своєю волею. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно з ч.1 ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. За змістом статей 15, 16 ЦК України, особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду.

Outcome: approved