Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ), про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги позивач мотивував тим, що він є наймачем квартири [ADDRESS] згідно ордеру № 017016 на жиле приміщення від 03.11.2009. Відповідач є його колишньою дружиною та зареєстрована у вказаній квартирі, але не проживає в ній, не сплачує комунальні послуги, поточний ремонт квартири не здійснює. Позивач вимушений сплачувати за неї комунальні послуги, а тому дії відповідача порушують права позивача як наймача квартири. В своїх позовних вимогах просив суд визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16.07.2019 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті в судовому засіданні. Позивач в судове засідання не з`явився, однак надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилася, відзив на позов не надіслала, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутність до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, допитавши свідків, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS] згідно ордеру № 017016 на жиле приміщення від 03.11.2009, виданого на підставі Розпорядження Дарницької районної державної адміністрації від 27.10.2009 № 623, копія якого наявна в матеріалах справи. Відповідно до витягу наданого Реєстром територіальної громади м. Києва від 15.07.2019 [PERSON] , зареєстрована в [ADDRESS] . В судовому засіданні допитано свідків [PERSON] та [PERSON] , які пояснили, що відповідач не проживає у вищезазначеній квартирі більше десяти років, оскільки після розірвання шлюбу з позивачем переїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації. Речей [PERSON] в квартирі немає. Комунальні послуги сплачує позивач. Крім того, судом не встановлено, що відповідач зверталася до позивача чи відповідних органів з заявами, що їй чиняться перешкоди у користуванні спірною квартирою. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно із ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У судовому засіданні встановлено факт не проживання відповідача без поважних причин понад шість місяців, який підтверджується наданими письмовими доказами, показами свідків. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved