Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним вище позовом, який мотивовано тим, що 20.08.2014 він уклав з ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» договір фінансового лізингу №000926 на придбання транспортного засобу «Мазда» 6 2,5 Premium GKH6-EAF. Позивач оплатив рахунок на загальну суму 183 050,00 грн. з зазначенням авансового платежу за договором №000926, як було домовлено під час попередніх переговорів. Однак відповідач відмовився передавати позивачу вказаний вище транспортний засіб з посиланням на те, що договором передбачено сплату 50 % від вартості предмету лізингу, а сума сплачена позивачем є комісією за організацію та оформлення договору. Позивач зазначає, що під час попередніх переговорів представником компанії його було введено в оману, щодо умов виконання договірних зобов'язань. Після підписання та вивчення змісту договору позивач зрозумів, що сплачені ним кошти не повернуть, а можливості розірвати договір немає оскільки договір не передбачає таких умов з ініціативи лізингоодержувача, що є порушення його прав, як споживача. Позивач вважає, що договір є недійсним, оскільки він містить умови, які є несправедливими. Зазначає, що оспорюваний договір містить явно невигідні для нього, як споживача умови, які відповідач сформулював в односторонньому порядку, тим самим створив дисбаланс між правами та обов'язками сторін за договором на свою користь і не врахував при цьому інтереси позивача, як учасника цього договору. Зазначене стало підставою для звернення до суду з позовом в якому позивач просить визнати договір лізингу недійсним на підставі положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та на підставі ст. 216 ЦК України стягнути з відповідача на його користь кошти в розмірі 183050,00 грн. сплачені ним по договору, а також суму комісії за перерахунок коштів в розмірі 605,25 грн. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги з підстав зазначених в позовній заяві та просив суд позов задовольнити. Надав суду додаткові усні пояснення. З приводу обставин укладення договору лізингу позивач в судовому засіданні пояснив суду, що в мережі інтернет він знайшов оголошення про продаж автомобіля марки «Мазда» 6 Premium GKH6-EAF. Він вирішив придбати вказане авто за допомогою лізингової компанії. З метою придбання авто він уклав оспорюваний договір, але при отриманні консультації по телефону йому обіцяли умови договору не такі які відповідач відобразив в письмовому варіанті договору, який було запропоновано підписати позивачу. Не зважаючи на це отримавши договір позивач його підписав та сплатив згідно його умов на рахунок відповідача 183 050,00 грн. Крім того, при перерахунку коштів відповідачу позивач сплатив 605,25 грн. за послуги банку за переказ коштів. Транспортний засіб, який позивач бажав придбати йому надано не було і він звернувся до відповідача з заявою про повернення сплачених коштів на що відповідач надіслав йому додаткову угоду, однак умови такої угоди позивача не влаштовують, а тому він її не підписав. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Відповідачем надано суду письмові заперечення, в яких також зазначено, що відповідач просить провести розгляд справи за відсутності його представника. В письмових запереченнях зазначено, зокрема, що договір фінансового лізингу №000926 від 20.08.2014 вчинений у письмовій формі, відповідно до закону України «Про фінансовий лізинг» підписаний позивачем добровільно на кожному аркуші зазначеного договору, в якому передбачені всі істотні умови, а тому не може бути визнаний недійсним. Також позивач написав заяву про те, що він уважно прочитав та зрозумів умови договору, а також отримав копію договору і додатків №1,2,3, до договору. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності суд, прийшов до переконання в тому, що в задоволенні позову слід відмовити, з таких підстав. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п.3 ч.1 ст.3 ЦК України. В ч.1 ст.626 ЦК України законодавець зазначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Судом встановлено, що 20.08.2014 ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» та [PERSON] уклали договір №000926 фінансового лізингу. Згідно умов договору лізонгодавець зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно, а лізингоодержувач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору. Предметом лізингу є автомобіль «Мазда» 6 Premium GKH6-EAF. Згідно додатку №1 до договору вартість предмета лізингу становить 305 500 грн. (далі - договір лізингу) (а. с. 3-9). Відповідач надав суду копію заяви [PERSON], датованої 20.08.2014, в якій зазначено, зокрема, що він уважно прочитав та зрозумів умови Договору Фінансового лізингу №000926 від 20.08.2014, примірник якого та додатки до якого він отримав в день його укладення (а. с. 31). Згідно положень п.1.3., 2.1, 8.2.1 договору лізингу замовлення предмету лізингу відбувається з моменту підписання Лізингоодержувачем Специфікації (Додаток №3 до цього Договору) та сплатии Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця Авансового платежу. Авансовий платіж - сума, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу, в розмірі вказаному в Додатку №1 до даного Договору, сплачена Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця до дати Передачі предмета лізингу. Перший лізинговий платіж складається з комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору, яка розраховується, як комісія за організацію та визначено його в розмірі 10%; авансу ціни предмета лізингу, який розраховується як авансований платіж, який визначений у Додатку №1 до даного Договору та комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу, як платіж, що покриває витрати лізингодавця пов'язані з організацією передачі предмета лізингу на користь лізингоотримувача. Розмір комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу визначений в додатку №1 до даного договору (а.с.5,9). Згідно додатку №1 до договору лізингу авансовий платіж становить 152750,00 грн., комісія за організацію (10%) становить 30550,00 грн., а комісія за передачу предмета лізингу (3%) становить 9165,00 грн. (а. с. 9) В день укладення договору лізингу, тобто 20.08.2014 та 02.09.2014 [PERSON] здійснив оплату платежів згідно договору лізингу. 20 серпня 2014 року - 30 550,00 грн., а 02 вересня 2014 року - 122000,00 грн. та 30500,00 грн., що підтверджуються відповідними квитанціями (а.с.12,13). За послуги банку щодо переказу коштів позивач сплатив на рахунок банку 152,75 грн. - 20.08.2014 (а. с. 12), 300,00 грн. та 152,50 грн. - 02.09.2014 (а. с. 13). В судовому засіданні позивач пояснив суду, що комісію за передачу предмета лізингу в 3% розмірі він не сплачував на рахунок відповідача, оскільки вважає, що дана умова договору має бути виконана після передачі йому предмета лізингу. 08.09.2014 позивач надіслав відповідачу заяву про повернення йому сплачених коштів в сумі 183050 грн., а також комісії за перерахунок суми 605,25 грн., в зв'язку з тим, що він був введений в оману співробітниками товариства (а. с. 32). Листом від 29.09.2014 №471 відповідач роз'яснив позивачу процедуру повернення коштів по договору лізингу. Позивачу було роз'яснено, що комісія за організацію не підлягає поверненню. Авансований платіж підлягає поверненню за вирахуванням 20% від сплаченої суми. Повернення коштів буде відбуватися шляхом підписання додаткової угоди до договору лізингу (а.с.14, 33). Відповідач також надіслав позивачу для підписання додаткову угоду до договору лізингу, датовану 02.10.2014 (а. с. 34-36), яку як зазначив в судовому засіданні сам позивач, він отримав однак не підписав, оскільки він не згоден з її умовами. Доводи позивача з приводу недійсності договору лізингу не знайшли свого підтвердження в ході вирішення спору. Позивач не надав доказів у чому саме полягає несправедливість окремого положення договору фінансового лізингу, оскільки сам договір містить 15 самостійних статей, які регулюють різні за своїм змістом права та обов'язки як відповідача, так і позивача. До спірних правовідносинах положення Закону України «Про захист прав споживачів» повинні застосовуватися у системному зв'язку з нормами ЦК України та Законом України «Про фінансовий лізинг», який є спеціальним. Так, за договором фінансового лізингу, згідно положень ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Отже, спірний договір лізингу є непрямим лізингом. Позивач стверджує, що працівники компанії ввели його в оману, обітявши при усній консультації перед укладенням договору інші умови такого договору. Однак, як зазначив сам позивач, договір, який ним підписаний в цілому і кожна сторінка окремо, він читав і особисто його підписав. Крім цього, позивачем не доведено, що товариство навмисно ввело його в оману, щодо умов договору. Наявність умислу є необхідною умовою для визнання договору недійсним з підстав обману (ст. 229 ЦК України). За договором лізингу, згідно ст. 806 ЦК України) одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Для кваліфікацій умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше - умови договору порушують принцип добросовісності; по-друге - умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє - умови договору завдають шкоди споживачеві. Суд вважає недоведеною таку обставину та відсутність одночасно зазначених ознак «несправедливих умов договору». Як слідує з наданих суду квитанцій про сплату коштів по договору та змісту наданих суду заперечень позивач сплатив лише комісію за організацію та оформлення даного договору (10 %) та частково сплатив аванс, оскільки розмір його, як вже зазначалось вище визначено в сумі 152750,00 грн., а позивач сплатив його лише в розмірі 152 500,00 грн. Комісію за передачу предмета лізингу (3%) він не сплачував. Тобто позивач не вчиняв інших дій, передбачених умовами договору, для досягнення мети направленої на придбання автомобіля. В такому разі відповідач позбавлений можливості приступити до виконання своїх договірних обов'язків, а отже, стверджувати про наявність недобросовісності з боку відповідача (при невиконанні своїх обов'язків) не можливо. Також і відсутній дисбаланс договірних прав та обов'язків, так як, з договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність. Належне виконання лізингоодержувачем обов'язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна. З аналізу умов договору не вбачається істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду позивача, а отже, твердження про завдання шкоди позивачу є безпідставним та недоведеним. Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користуватись предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 16 цього Закону сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж, як винагорода лізингодавцю за отримане у лізинг майно, компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Статтями 7 та 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено право лізингоодержувача відмовитись від договору лізингу в односторонньому порядку та право вимагати розірвання договору лізингу. Отже, законодавством передбачено порядок, умови та наслідки розірвання договорів лізингу в односторонньому порядку, тобто, передбачена можливість відмовитись від правочину в разі неналежного виконання лізингодавцем умов договору. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір фінансового лізингу № 000926 від 20.08.2014 між сторонами укладений із дотриманням передбачених чинним законодавством вимог, підписаний сторонами. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України). Позивач не заперечує, що кожна сторінка договору та додатки до нього підписані ним особисто, тому, підписуючи договір, він мав реальну можливість ознайомитися з його умовами, зокрема, з п.8.2.1 договору про сплату комісій за організацію та за передачу предмета лізингу, а також авансового платежу. При відсутності підстав для визнання договору недійсним, відповідно відсутні і підстави для застосування положень ст. 216 ЦК України та повернення коштів сплачених позивачем відповідачу на виконання умов договору лізингу. При таких обставинах суд приходить до висновку, що в задоволені позову слід відмовити в повній мірі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed