Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON], третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача орган опіки та піклування Луцької міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зобов'язання відділу громадянства і реєстрації фізичних осіб Луцького МВ УМВС України у Волинській області в особі сектору у справах громадянства і реєстрації фізичних осіб зняти їх з реєстрації. В обґрунтування своїх вимог вказує, що його сестра [PERSON] з 1995 року проживає за місцем проживання свого чоловіка по [ADDRESS], будучи зареєстрованою в [ADDRESS]. ЇЇ діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстровані за місцем реєстрації матері по [ADDRESS], від народження і по даний час проживають за місцем проживання батьків по [ADDRESS]. Він, як наймач квартири в [ADDRESS], сплачує комунальні послуги, виходячи із кількості зареєстрованих у квартирі осіб. [PERSON] та її діти інтересу до квартири не проявляють, комунальні послуги не оплачують, їх речі у квартирі відсутні. Покликаючись на викладені обставини, просить визнати [PERSON] та неповнолітніх [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] на підставі ст.ст.71,72 ЖК України. В судовому засіданні представники позивача [PERSON], [PERSON] заявлені вимоги підтримали з підстав, зазначених в позовній заяві і просять задовольнити їх. Відповідач та її представник проти позову заперечили, покликаючись на те, що відповідач з неповнолітніми дітьми інтересу до квартири не втратили, в квартирі час від часу проживали, відповідач комунальні послуги частково оплачувала, в квартирі за місцем реєстрації разом з дітьми не проживає, оскільки позивач та його дружина [PERSON] чинять їй в цьому перешкоди. Просять в позові відмовити. Представник органу опіки та піклування Луцької міської ради просить в позові відмовити, покликаючись на порушення прав неповнолітніх дітей на житло. Заслухавши пояснення сторін, представників, свідків, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Згідно ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до вимог ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. З пояснень сторін, показань свідків, матеріалів справи судом встановлено, що ордер на трикімнатну квартиру по [ADDRESS] отримав у 1960 році дід позивача та відповідача [PERSON], він же був наймачем квартири(а.с.6). Після його смерті наймачами зазначеної квартири були їх батьки: з 1981 року - батько [PERSON], який помер [INFO] та з 2010 року - мати [PERSON], яка померла [INFO](а.с.4,7,175). Після смерті матері наймачем спірної квартири з 04.02.2013 року є позивач [PERSON], на що відповідач [PERSON] давала свою згоду(а.с.9-11). В спірній квартирі позивач та відповідач зареєстровані від народження, крім них, на даний час в квартирі зареєстровані їх діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO](а.с.8). Про те, що [PERSON] - з 1995 року, її діти - від народження, в квартирі за місцем реєстрації не проживають, їх речі в квартирі відсутні, останні в квартирі з'являлись тільки з метою провідати батьків, відповідач участі в ремонтах квартири чи в інших витратах, з ними пов'язаних, не брала, комунальних послуг не оплачувала, при тому, що будь-яких перешкод у проживанні чи користуванні квартирою їй та дітям ніхто не чинив, ствердили в судовому засіданні свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Суд приймає до уваги показання даних свідків, оскільки вони підтверджуються іншими доказами по справі. Згідно довідки управління освіти Луцької міської ради від 17.01.2014 року №1612/100 дочка відповідача [PERSON] відвідувала дошкільний навчальний заклад №48 за адресою пр.Молоді,10б з 03.03.1999 року по 01.05.2000 року, син [PERSON] - дошкільний навчальний заклад №41 за адресою Ветеранів,2 з 01.06.2007 року по червень 2011 року, адресу їх місця проживання батьки вказали в зазначених закладах як [ADDRESS](а.с.97). Відповідно до довідок, наданих навчальним закладами 24.12.2013 року №763/2-23 та №764/2-23, син відповідача [PERSON] навчався з 01.09.2003 року по 11.06.2013 року, дочка [PERSON] навчається з 01.09.2012 року у КЗ «Луцький НВК ЗОШ І-ІІІ ступенів №22 - ліцей Луцької міської ради» за адресою пр.Відродження,32, адреса місця проживання дітей у вказаному навчальному закладі батьками зазначена як [ADDRESS](а.с.92,93). З пояснень сторін в судовому засіданні, крім того встановлено, що дані дошкільні та шкільний навчальні заклади знаходяться в районі [ADDRESS]. Згідно актів перевірки паспортного режиму від 17.04.2006 року та від 15.05.2006 року [PERSON] та її діти в спірній квартирі відсутні (а.с.85,86). Згідно висновку Луцького МВ УМВС України у Волинській області від 30.09.2013 року та акта перевірки паспортного режиму 04.10.2013 року [PERSON] та її діти в спірній квартирі відсутні. Даний висновок та акт про те, що [PERSON] в спірній квартирі не проживає 18-20 років, а її діти - від народження складений на підставі пояснень сусідів [PERSON], [PERSON], [PERSON](а.с.12-14). З квитанцій про оплату комунальних послуг судом встановлено, що оплату таких послуг у 2013 році проводив позивач [PERSON], як квартиронаймач(а.с.174). Даний факт не заперечила і відповідач [PERSON], як не заперечила і того, що [PERSON] та [PERSON] проводили ремонти в квартирі, пропонували брати участь у ремонтах квартири та частково оплачувати комунальні послуги, як при житті батьків так і після їх смерті і, що вона участі у проведенні таких робіт та пов'язаних із ремонтом витратах, не брала. Що стосується письмових доказів, наданих відповідачем по справі в заперечення на позов, то суд не приймає до уваги жодного. Квитанції про оплату комунальних послуг за червень, серпень, вересень 2012 року не є підтвердженням оплати таких послуг [PERSON], оскільки платником в цих квитанціях зазначена мати сторін [PERSON] і наявність таких квитанцій саме у відповідача не є доказом оплати комунальних послуг відповідачем(а.с.39). Свідоцтво дошкільного закладу №2 «Сонечко», надане відповідачем в підтвердження того, що її дочка відвідувала дошкільний заклад в районі вул.Степана Бандери, суд до уваги не приймає також, оскільки це спростовується довідкою управління освіти Луцької міської ради від 17.01.2014 року №1612/100 про те, що [PERSON] ДНЗ №2 в період 1999- 2003 роки не відвідувала(а.с.97). Рішення Луцького міськрайонного суду від 23.05.2006 року про стягнення солідарно, в тому числі і з [PERSON] в користь ДКП «Луцьктепло» заборгованості по оплаті послуг по теплопостачанню спірної квартири не є доказом того, що нею такі кошти були сплачені, оскільки інших доказів про оплату заборгованості на виконання рішення суду відповідач не надала(а.с.45). Лікування [PERSON] за місцем реєстрації по [ADDRESS] та зазначення саме цієї адреси в медичній документації та листках непрацездатності не є підтвердженням проживання за даною адресою, оскільки до лікаря звертаються за загальним правилом, за місцем реєстрації, незалежно від фактичного місця проживання, при цьому вимагається паспорт громадянина України для підтвердження місця такої реєстрації(а.с.47,52-59). Пояснення [PERSON] про те, що позивачем та його дружиною їй чинились перешкоди в проживанні та користуванні квартирою, а саме: позивач бив її, він та дружина не впускали в квартиру, викидали речі, не надавали ключі до вхідних дверей, суд не приймає до уваги також. В судовому засіданні встановлено, що із заявами про це до відповідних органів [PERSON] не зверталася(а.с.88). Матеріали перевірок Луцьким МВ УМВС України у Волинській області після подання [PERSON] позовної заяви до суду 21.10.2013 року, суд не бере до уваги, оскільки конфліктні ситуації в зв'язку з цим можуть бути створені безпідставно, з метою добути необхідні докази по справі(а.с.41,42,43,88). Згідно інформації служби у справах дітей Луцької міської ради від 30.12.2013 року №31-3353 протягом 2010-1013 року остання не зверталася у службу у справах дітей із скаргами та заявами щодо порушення прав її дітей на житло(а.с.95). Вищевказані свідки ствердили, що між сторонами були хороші стосунки, [PERSON] є хресною матір'ю сина позивача, мешканці спірної квартири ніяких перешкод відповідачу не чинили, остання мала ключ від вхідних дверей, яким користувалася, коли відвідувала батьків, має такий ключ і на даний час. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що до 2010 року, а саме до заміни старих вхідних дверей на нові, вона мала ключ від вхідних дверей спірної квартири. Після заміни дверей, такого ключа їй не надали, мотивуючи тим, що в комплекті до нового замка було лише чотири ключі. Разом з тим, не пояснила суду, чому, маючи можливість отримати ключ у матері та виготовити його дублікат за власні кошти, такий дублікат не виготовила. Крім того, [PERSON] підтвердила пояснення [PERSON] як представника позивача та такі її показання як свідка, що відмовилася від пропозиції [PERSON] проживати в одній з кімнат квартири, оскільки запропонована їй квартира є прохідною. Повідомляючи, що з квартири були викинуті її речі, не повідомила суду, ким, коли це було, при яких обставинах, які саме речі та де вони знаходились, з якого часу перебували в квартирі. Відвідування батьків, які проживали за адресою [ADDRESS] та надання їм певної допомоги не є підтвердженням постійного проживання у спірній квартирі. Також епізодична поява особи в житловому приміщенні не може розглядатися як проживання в даному приміщенні. Показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] про те, що відповідач та її діти інколи проживали в квартирі, постійно не могли проживати, оскільки позивач та його дружина створювали їй перешкоди в цьому, суд до уваги не приймає, оскільки їх показання не відносяться до періоду, передбаченого ст.71 ЖК України, спростовуються вищенаведеними доказами та частково поясненнями самої [PERSON] В судовому засіданні встановлено також, що квартира по [ADDRESS], де постійно проживали і на даний час проживають відповідач та її діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], належить на праві спільної сумісної власності свекрусі [PERSON] - [PERSON] та сестрі її чоловіка [PERSON] (а.с.48,49). Чоловік відповідача [PERSON] фактично проживає з ними в зазначеній квартирі, будучи зареєстрованим з 2000 року в [ADDRESS](а.с.150). Отже, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та її діти за місцем реєстрації не проживали більше шести місяців без поважних причин, з питанням про вселення в квартиру, встановлення порядку користування квартирою чи про поділ рахунків відповідач не зверталася, комунальні послуги та витрати, пов'язані з ремонтом квартири не оплачувала, факт вчинення перешкод та неправомірної поведінки позивача та його дружини не доведені, жодного доказу про те, що не втратила інтерес до квартири, відповідач суду не надала. На основі викладеного суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та визнати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS]. Щодо порушення прав неповнолітніх дітей в такому випадку, про що в судовому засіданні заявляла представник органу опіки та піклування, то згідно ст.3 Конвенції про права дитини, дитині забезпечується захист та піклування, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст.27 зазначеної Конвенції батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Щодо заявленого представником відповідача клопотання про застосування до вирішення спору позовної давності, то відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом. Що стосується вимоги позивача про зобов'язання відділу громадянства і реєстрації фізичних осіб Луцького МВ УМВС України у Волинській області в особі сектору у справах громадянства і реєстрації фізичних осіб зняти [PERSON] та її дітей з реєстрації в квартирі по [ADDRESS], то така вимога до задоволення не підлягає. Зазначена позивачем установа не є відповідачем по справі. Крім того, відповідно до вимог ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням. На підставі ст.ст.71,72 ЖК України, постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України №2 від 12.04.1985 року,

Outcome: partial