Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та просив визнати недійсним договір дарування 33/100 земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]), що укладений 22.05.2018 року між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чмируком О.В. за зареєстровим № 1551. Позов мотивує тим, що спірний договір дарування вчинено в супереч закону, з метою уникнення виконання рішення про стягнення боргу. Провадження відкрито на підставі ухвали суду від 19.06.2018 року. 19.06.2018 року в забезпечення позову накладено нарешт на 33/100 земельної ділянки за адресою : [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]), що належить на праві приватної власності [PERSON] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, надала пояснення, що зводяться до викладеного в заяві. Представник відповідача [PERSON] заперечила проти позову, і пояснила, що [PERSON] є добросовісним набувачем майна. [PERSON] в суд не прибула, про час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, про причини неявки не повідомила, відзиву на позов не надіслала. Приватний нотаріус КМНО Чмирук О.В. в суд також не зявилась, заперечень до позову не надсилала. Судом встановлено таке. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29.11.2017р., з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] борг у сумі 489 587, 00 грн. 04.10.2017 року на забезпечення вказаного позову накладено арешт на 33/100 земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]), що на праві власності належить [PERSON] 14.04.2018 року ухвалою апеляційного суду м. Києва рішення святошинського районного суду м. Києва залишено без змін. Рішення набрало законої сили та звернуто до виконання 01.06.2018 року. З матеріалів справи вбачається, що 18.04.2018 року Баштанським районним відділом ДВС у Миколаївській області знято арешт 33/100 земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]) Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною(сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог є підставою для визнання недійсності відповідного правочину(частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України). Згідно із частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом(нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним(оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину(стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли у зв'язку із вчиненням особами нікчемного правочину та внаслідок визнання його недійсним. Статтею 124 Конституції України визначено принцип обов'язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 14,153 ЦПК України(в редакції, що була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 151 ЦПК України(в редакції, що була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. 22.05.2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування 33/100 земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]), який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чмируком О.В. за зареєстровим № 1551. З урахуванням того, що [PERSON] немає іншого майна, не яке б можливо було звернути стягнення, вчинення договору дарування зазначеної земельної ділянки фактично було направлено на виведення майна [PERSON] з-під звернення стягнення за невиконаними зобов'язаннями, а укладання такого договору порушує його права як стягувача. Вищевказані фактичні обставини дають суду підстави вважати, що відповідачі, уклавши вищевказаний договір дарування, порушили право позивача на задоволення вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, а також на право на обовязковість судових рішень, тобто на ефективний судових захист прав, свобод та інтересів. Таким чином, суд доходить висновку, що вищевказаний договір дарування слід визнати недійсним та скасувати його державну реєстрації. Питання перерозподілу судових витрат не порушувалось.

Outcome: approved