Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовом до Новоайдарської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що він постійно проживає в смт Новоайдар Луганської області, з 18.09.1995 року зареєстрований за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] . Поряд з вказаним багатоквартирним будинком є вільна від забудови земельна ділянка, на якій жителі будували автогаражі для особистого використання. Для цього кожен з таких громадян звертався до селищної ради, яка виносила рішення про виділення ділянки для побудови гаража. Своїм рішенням № 5 від 24.01.1996 року виконком Новоайдарської селищної ради народних депутатів вилучив у громадянина [PERSON] (за його заявою) земельну ділянку, виділену йому під будівництво гаража, і надав [PERSON] дозвіл на будівництво гаража на цій ділянці за адресою: [ADDRESS] , закріпивши за позивачем земельну ділянку площею 20 м2. На виділеній [PERSON] у встановленому порядку земельній ділянці останній збудував гараж та користувався ним на протязі більш ніж 20 років. На даний час позивач має намір провести відчуження даного гаража, подарувавши його своїй дочці. За зверненням [PERSON] Новоайдарським РКПТІ було виготовлено технічний паспорт на вказаний гараж. Однак в подальшому в ході підготовки документів, необхідних для відчуження майна, виявилося, що у Новоайдарському РКПТІ відсутня архівна справа на вказану будівлю, і реєстраційна справа на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] - не заводилася, хоча у вищевказаному рішенні виконкому Новоайдарської селищної ради від 24.01 1996 року за п. 3 вказано: «Копію цього рішення направити в техбюро для виконання». Тобто у 1996 році Новоайдарське БТІ не провело реєстрацію вказаного гаражу, що повинно було зробити. Також в БТІ [PERSON] було роз`яснено, що необхідно змінити адресу гаража, так як за цією адресою за даними БТІ враховується інша будівля (житловий будинок). За заявою позивача виконком Новоайдарської селищної ради ухвалив рішення № 89-3 від 17.09.2019 року, яким було упорядковано поштову адресу належного [PERSON] гаражу, присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] . З усіма цими документами позивач звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно Новоайдарської РДА, щоб провести реєстрацію права власності на побудований ним гараж в Державному реєстрі прав на нерухоме майно. Однак 15.11.2019 року державний реєстратор надала позивачу Рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, мотивуючи цю відмову відсутністю даних про будівлю гаража в Новоайдарському РКПТІ. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просив суд визнати за ним право власності на гараж, розташований за адресою: [ADDRESS] , у складі якого: гараж Г загальною площею 20,60 кв.м., погріб П. Позивач - [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити (а.с.43). Представник відповідача Новоайдарської селищної ради - Шопін І. у судове засідання не з`явився, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, при розгляді справи покладався на розсуд суду (а.с.39). Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки вони обґрунтовані і підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами. Судовим розглядом встановлено, що з 18.09.1995 року [PERSON] зареєстрований за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта позивача (а.с.5-6). Поряд вказаним багатоквартирним будинком є вільна від забудови земельна ділянка, на якій жителі будували автогаражі для особистого використання. Так, рішенням № 5 від 24.01.1996 року виконкому Новоайдарської селищної ради народних депутатів було вилучено у громадянина [PERSON] (за його заявою) земельну ділянку, виділену йому під будівництво гаража, і надано [PERSON] дозвіл на будівництво гаража на цій ділянці за адресою: [ADDRESS] , закріпивши за позивачем земельну ділянку площею 20 м2 (а.с.8). На виділеній [PERSON] у встановленому порядку земельній ділянці останній збудував гараж та користувався ним на протязі більш ніж 20 років. Згідно розпорядження виконавчого комітету Новоайдарської селищної ради №16 від 16.02.2016 року [ADDRESS] в смт Новоайдар перейменовано на [ADDRESS] (а.с.33). На даний час позивач має намір провести відчуження даного гаража, подарувавши його своїй дочці. За зверненням [PERSON] Новоайдарським РКПТІ було виготовлено технічний паспорт на вказаний гараж (а.с.9-12). В ході підготовки документів, необхідних для відчуження майна, виявилося, що у Новоайдарському РКПТІ відсутня архівна справа на вказану будівлю, і реєстраційна справа на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] - не заводилася, що підтверджується довідкою №8, наданою 14.02.2019 року директором Новоайдарського РКПТІ Жегуліною Т. (а.с.31). За заявою позивача виконком Новоайдарської селищної ради ухвалив рішення № 89-3 від 17.09.2019 року, яким було упорядковано поштову адресу належного [PERSON] гаражу, присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] (а.с. 32). При зверненні позивача до державного реєстратора прав на нерухоме майно Новоайдарської РДА з метою проведення реєстрації права власності на побудований ним гараж в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, державним реєстратором було надано [PERSON] рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, яка вмотивована відсутністю даних про будівлю гаража в Новоайдарському РКПТІ (а.с.34). Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Такий висновик викладено в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Статтею 16 ЦК України передбачено такий спосіб захисту права особи, як «визнання права». Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. З огляду на вищевикладене, проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності, враховуючи те, що вимоги позивача є виправданими, направлені на захист його майнових прав, беручи до уваги те, що представник відповідача заперечень проти задоволення позову не надав, та можливість вирішення вказаного питання в позасудовому порядку на даний час відсутня, суд приходить до висновку щодо можливості задоволення позовних вимог в повному обсязі. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. На підставі ст.ст. 16, 328, 386, 392 ЦК України,

Outcome: approved