Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON], треті особи Служба у справах дітей Новоград-Волинської ради Житомирської області, Відділ реєстрації місця проживання у Шевченківському районі м. Харкова, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 09.08.2010 року. Разом з ним за зазначеною адресою зареєстровано місце проживання його онуки [PERSON] Однак на початку жовтня 2015 році відповідач разом з [PERSON] переїхала до м. Мерефа. Відповідач не проживає за вказаною адресою, не сплачує за комунальні послуги, не бере ніякої участі в утриманні житла. Позивач в судове засідання не з'явився, до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Також зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, був повідомлений належним чином про час і місце судового розгляду справи, заперечень не надав. Відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Новоград-Волинської ради Житомирської області в судове засідання не з'явився, до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник третьої особи - Відділу реєстрації місця проживання у Шевченківському районі в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне. З матеріалів справи вбачається, що на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 09.08.2010 року [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS]. У зазначеній квартирі зареєстровано місце проживання онуки позивача [PERSON], що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім'ї та прописку № 2205 від 10.07.2017 року, виданою КП «Жилкомсервіс». Посилаючись на те, що [PERSON] та [PERSON] з жовтня 2015 року у зазначеній квартирі не проживають, не цікавляться її станом, за комунальні послуги не сплачують, позивач звернувся до суду з даним позовом. Враховуючи, що [ADDRESS] належить позивачеві на праві власності, відповідачі є членами сім'ї власника житла, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ст.405 ЦК України. Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ст. 6 ЖК жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, тобто для використання їх за цільовим призначенням (задоволення своїх житлових потреб та розпорядження ними у відповідних межах ), а тому, якщо житлова площа фактично не використовується у визначених законом цілях, збереження за відсутньою особою права користування житловим приміщенням може не відповідати призначенню цього права. Статтею 405 ЦК України визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З урахуванням системного аналізу зазначених вище доказів, суд дійшов висновку про доведеність факту непроживання з жовтня 2015 року [PERSON] та [PERSON] у [ADDRESS] та невикористання ними спірного житла за його прямим призначенням понад один рік. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про усунення позивачу перешкод у користуванні [ADDRESS], шляхом визнання [PERSON] такиою, що втратила право користування житловим приміщенням за вказаною адресою. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved