Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» в якому просить: - визнати договір №000987 фінансового лізингу від 15.09.2015 року, укладений між ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та [PERSON] таким, що укладений на засадах обману, недійсним; - стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» відповідно до положень ст..230 ЦК України на користь [PERSON] майнові збитки (шкоду) в розмірі 98000 грн.; - відшкодувати з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» відповідно до положень ст.230 ЦК України на користь [PERSON] моральну шкоду в грошовому еквіваленті 2000 грн. В ході розгляду справи представником позивача подано заяву про зміну позовних вимог, згідно якої просить визнати договір фінансового лізингу №000987 від 15.09.2015 року нікчемним, таким, який укладено із застосуванням обману позивача його стороною товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто», що мав місце під час укладення названого Договору, застосувати правові наслідки нікчемного Договору Фінансового лізингу №000987 від 15.09.2015 року в т.ч.з підстави застосування під час укладення названого Договору товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» щодо його сторони-споживача обману відшкодувати [PERSON] майнові збитки в подвійному розмірі - 98000 грн. та моральну шкоду 2000 грн. В обґрунтування заявлених змінених позовних вимог вказує на те, що 15.09.2015 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» (Лізингодавець) та позивачем (Лізингоодержувач) було укладено договір Фінансового лізингу №000987 з додатками, предметом лізингу є трактор МТЗ-82.1. Відповідно до умов Договору Лізингодавець бере на себе зобовязання придбати предмет лізингу (трактор МТЗ-82.1, зазначений у специфікації, що є додатком №2 до договору, за вказаною ціною у доларах США) у власність та передати предмет лізингу у користування Лізингоодержувачу на умовах, передбачених Договором. На сторонці 1 Договору в розділі «визначення термінів» зазначено, що адміністративний платіж це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу Першого платежу, що підлягає сплаті Лізингоодержувавачем на користь Лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення Договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір Адміністративного платежу відображається у Додатку №1 до Договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості Предмета лізингу. Згідно п.12.1 Договору, Лізингоодержувач, який сплатив адміністративний платіж, частково або повністю сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити Лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання Договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу Лізингодавця та надати реквізити особистого банківського рахунку для здійснення такого. У строк, встановлений чинним законодавством Лізингодавець розглядає заяву Лізиноодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів 40% Лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає. З банківської квитанції від 15.09.2015 року видно, що позивач оплатив на рахунок відповідача платіж згідно договору фінансового лізингу №000987 від 15.09.2015 року в сумі 49000,00 грн., а також суму комісійних банку за банківську операцію щодо перерахунку на рахунок «ЛК «ВАШ АВТО» в АТ «[PERSON] Аваль. Ч.1 ст.202 ЦК України вказує на те, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, а ч.1ст.626 ЦК України зазначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Таким чином договір Фінансового лізингу №000987 з додатками від 15.09.2015 року є правочином. Зазначає, що за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору та норм матеріального закону (ст.628 ЦК України). Згідно ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. З договору Фінансового лізингу №000987 від 15.09.2015 року слідує, що Лізингоодержувачем є фізична особа (позивач). Однак відомостей про те, що даний договір нотаріально посвідчений не має, що доводиться і самим договором. За таких обставин вважає, що договір фінансового лізингу №000987 від 15.09.2015 року є нікчемним через недодержання сторонами вимог закону про його нотаріальне посвідчення. Вчинений на основі застосування обману позивача зі сторони відповідача, так як за цим договором відповідач з позивача отримав неправомірну вигоду в розмірі 49000,00 грн. яких узагалі отримати не міг в силу того, що нікчемний правочин породжує лише єдиний наслідок, що повязаний з недійсністю договору. В судове засідання позивач та його представник не зявились, на адресу суду направили заяви згідно яких просять справу продовжити та розглянути без їхньої участі. Просять позов задовольнити повністю. Представник позивача у своїй заяві додатково зазначив, що споживачу, як правило, обєктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які в конкретному випадку для споживача, (позивача) мали вид формуляра (іншу стандартну форму), який при цьому нікчемний, тому для позивача був ризик помилитися в т.ч унаслідок уведення його в оману при укладенні договору фінансового лізингу №000987 від 15.09.2015 року щодо придбання товарів та послуг, які обєктивно могли субєктом підприємницької діяльності не виконуватися із-за нікчемності названого договору. Представник відповідача в судове засідання не зявився. На адресу суду направив заперечення згідно якого проти всіх заявлених вимог позивача заперечує. Вважає, що у задоволенні позову має бути відмовлено через його безпідставність, необґрунтованість, а також через те, що даний позов не прикріплений належними доказами і ґрунтується виключно на припущеннях позивача, без належного ознайомлення з положеннями договору фінансового лізингу, укладеного між сторонами. Зазначає, що обставини укладання договору лізингу між позивачем та відповідачем, які описані позивачем в позовній заяві, а саме що нібито відповідач ввів позивача в оману та насильством заставив укласти договір, не відповідають дійсності, оскільки ці обставини є надуманими твердженнями позивача, так як матеріали справи містять договір лізингу, кожна сторона якого разом з додатками окремо підписані позивачем, що свідчить про повне ознайомлення з його змістом та наявністю згоди позивача з його умовами. Вказує, що доводи позивача не підтверджують не лише факт обману, але і наявність умислу в діях відповідача. Здійснення позивачем оплати коштів за договором лізингу є конклюдентною дією, тобто дією особи, що виражає її волевиявлення на встановлення правовідносин, зокрема, на укладення угоди. Адміністративний платіж, який передбачений оскаржуваним договором лізингу, повністю відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг» та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу. Сплачені позивачем кошти в сумі 49000,00 грн. відповідачем цілком правомірно було зараховано в порядку, визначеному п.9.7 Договору лізингу. Вважає, що на момент укладення правочину, сторони погодили всі відповідні істотні умови договору, в тому числі всі передбачені ст.16 ЗУ «Про фінансовий лізинг» лізингові платежі та враховуючи особливість укладеного правочину, погодили, що остаточне встановлення таких платежів, було закріплено Додатком №3 виходячи з нової ціни товару, яка буде діяти на момент купівлі та передачі. Таким чином сторони погодили лізингові платежі, що відшкодовують обсяг фінансування та всі передбачені відсотки за користування, та закріпили це в договорі, а саме в п.10.1 та 10.3 договору. Передбачений Додаток №3 сторони погодили укласти на стадії купівлі/передачі предмету лізингу лізингоодержувачу, виходячи з нової ціни товару, якщо така зміна відбудеться. У звязку з необґрунтованістю вимог позивача про визнання договору фінансового лізингу недійсним, не підлягають задоволенню і вимоги щодо повернення позивачу коштів, які були сплачені відповідачу за договором лізингу, а також стягнення судових витрат та моральної шкоди. Просить в задоволенні позову відмовити повністю. Передбачених ч.1 статті 169 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що 15 вересня 2015 року позивач [PERSON] уклав з відповідачем [PERSON] «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» у простій письмовій формі договір фінансового лізингу №000987. Предметом фінансового лізингу по даному договору є транспортний засіб - трактор МТЗ-82.1, що зазначено у ст.1 даного договору та у Специфікації (Додаток №2 Договору) (а.с.11-16). Згідно п.1.3 вищевказаного договору лізингодавець бере на себе зобовязання придбати предмет лізингу у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором. Як вбачається з п. 1.7 предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: Адміністративного платежу; Авансового платежу; Комісії за передачу предмета лізингу у разі наявності. На виконання вказаного договору позивач 15.09.2015р. сплатив на рахунок відповідача адміністративний платіж в сумі 49000 грн., що підтверджується копією квитанції №0.0.434947389.1 від 15.09.2015р.( а.с.19). Даний факт також не заперечується відповідачем, що вбачається із заперечення на позовну заяву. Як стверджує в заяві позивач та нічим не спростовано, жодних дій на виконання даного договору після внесення ним вищевкзаних коштів відповідач не вчинив. Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Статтею 807 ЦК України встановлено, що предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Виходячи з вищенаведеного, за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору та норм матеріального закону відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Водночас, згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, які містяться у пункті 7 Постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину Таким чином судом встановлено, що договір фінансового лізингу № 000987 від 15.09.2015 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», нотаріально не посвідчений, хоч за його умовами у лізинг фізичній особі передається транспортний засіб, що суперечить вимогам ст. 799 ЦК України, а отже вказаний правочин є нікчемним. Вказаний висновок грунтується на правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України № 6-2766цс15. Оскільки укладений між сторонами договір фінансового лізингу є нікчемним, то він не породжує ніяких правових наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, тому слід застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та стягнути на користь позивача сплачені ним відповідачу на виконання вказаного договору грошові кошти в сумі 49000,00 грн. Щодо заявлених позовних вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди в розмірні 2000 грн. та майнових збитків в розмірі 49000 грн., суд приходить до наступного. В п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про визнання правочинів недійсними» зазначено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман, щодо мотивів правочину не має істотного значення. Відповідно до ст.230 ЦК України обман має місце тоді, коли одна сторона навмисно вводить в оману іншу сторону правочину стосовно природи правочину, прав та обовязків сторін, а також, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або вона замовчує їх існування. Ч.2 ст.230 ЦК України встановлено, що сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки в подвійному розмірі та моральну шкоду , що завдані у зв'язку із вчиненням цього правочину. Як встановлено матеріалами справи договір фінансового лізингу № 000987 від 15.09.2015 року та додатки до нього підписані сторонами у справі. В момент підписання договору позивач [PERSON] отримав примірник договору фінансового лізингу з додатками до нього. В прикінцевих положеннях договору, а саме в п.17.4, 17.5, 17.6 зазначено, що підписанням даного договору та додатків до нього Лізингоодержувач заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», що стосуються змісту даного договору та додатків до нього, проінформований про всі можливі витрати і ризики у звязку з укладенням та виконанням договору, уважно прочитав та зрозумів договір та додатки до нього, ознайомлений з умовами та внутрішніми правилами Лізингодавця. Представником ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» надано Лізингоодержувачу повну необхідну, доступну, достовірну інформацію про положення договору та додатків до нього. Клієнт своїм підписом засвідчує факт ознайомлення та згоду з умовами договору, підтверджує свої права та обовязки за договором, підтверджує здатність набувати прав та обовязків за договором, умови договору йому зрозумілі та він вважає їх справедливими по відношенню до себе. Таким чином позивач, підписуючи договір фінансового лізингу № 000987 від 15.09.2015 року та додатки до нього, зазначив про те, що умови укладеного правочину йому зрозумілі і він їх вважає справедливими по відношенню до себе. Оскільки позивачем не доведено щодо введення відповідачем його в оману, то суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог в цій частині позову. Питання судових витрат суд вирішує згідно зі ст. 88 ЦПК України. На підставі ст.ст. 203, 215, 216, 220, 230, 628, 799, 806 ЦК України,

Outcome: partial