Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання недійсним Державного акта на право власності на земельну ділянку. Свій позов обгрунтовує тим, що є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами в [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,1666 га, яка передана йому у власність рішенням Маяківської сільської ради від 13.01.2012 року №7/6.5.1. Відповідач [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами в [ADDRESS]. Земельна ділянка площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за вказаною адресою належить останній згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку від 15.08.2012 року серії ЯМ №484943, виданого на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.02.2004 року. Покликаючись на те, що він, як суміжний землекористувач, не згідний з межею земельної ділянки [PERSON], крім того, порушений порядок видачі оспорюваного Державного акта на право власності на земельну ділянку, просить визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку від 15.08.2012 року серії ЯМ №484943, виданий [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.02.2004 року за №1-398. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені позивачем вимоги підтримала з підстав, зазначених в позовній заяві і просить задовольнити їх. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] проти позову заперечили. В задоволенні позову просять відмовити. Представник відповідача Маяківської сільської ради Омельчук Г.В. проти позову заперечила. Покликаючись на те, що оспорюваний позивачем Державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий [PERSON] з дотриманням чинного законодавства, просить в позові відмовити. Заслухавши пояснення сторін, представників сторін, спеціаліста, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити. З пояснень в судовому засіданні учасників судового розгляду, матеріалів справи судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами в [ADDRESS] з 1996 року(а.с.4,5,7-9). Згідно даних погосподарських та земельно-кадастрової книг Маяківської сільської ради з 1996 року і по даний час у користуванні [PERSON] перебуває земельна ділянка, зокрема для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,15 га(а.с.114,116-118). Рішенням Маяківської сільської ради від 25.12.2009 року №17/4.7 [PERSON] була передана в приватну власність земельна ділянка площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за вказаною адресою на підставі його заяви від 22.12.2009 року (а.с.119,120). Рішенням Маяківської сільської ради від 13.01.2012 року №7/6.5.1 [PERSON] була передана в приватну власність земельна ділянка площею 0,1666 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за вказаною адресою, враховуючи акт встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі його земельної ділянки, схему встановлення меж земельної ділянки в натурі та рішення постійної комісії сільської ради з питань земельних відносин та охорони навколишнього середовища про затвердження зазначених акту та схеми. Згідно вказаного рішення, рішення Маяківської сільської ради від 25.12.2009 року в частині передачі [PERSON] у приватну власність земельної ділянки площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд втратило чинність(а.с.10, 45-49,58,87). Відповідач [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами в [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.12.2003 року №1-1713(а.с.11-13). Земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за вказаною адресою площею 0,25 га [PERSON] отримала у власність на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.04.2004 року №1-398 після смерті матері [PERSON] та 20.12.2005 року отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку саме такою площею(а.с.18,64). Частину вказаної земельної ділянки площею 0,15 га [PERSON] відчужила [PERSON] на підставі договору дарування від 29.02.2009 року №486, про що в Державному акті на право власності на земельну ділянку від 10.12.2005 року зроблено відповідну відмітку(а.с.18). В зв'язку з відчуженням частини земельної ділянки, 25.08.2012 року [PERSON] отримала інший Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №484943 площею 0,1000 га, як підстава видачі вказаного Державного акта зазначене свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 17.04.2004 року №1-398(а.с.14). Вказані обставини сторонами не оспорюються. Не погоджуючись із Державним актом на право власності на земельну ділянку, виданим [PERSON] 25.08.2012 року, позивач звернувся з даним позовом до суду. Порушенням його прав та підставою визнання недійсним оспорюваного Державного акта на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га вважає зміну меж земельної ділянки зі сторони його землекористування та видачу такого Державного акта на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.02.2004 року №1-398 без скасування Державного акта на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, виданого [PERSON] 20.12.2005 року на підставі того ж свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.02.2004 року №1-398. В підтвердження своїх вимог вказує, що погоджував межу земельної ділянки матері відповідача [PERSON] при отриманні нею Державного акта на право власності на земельну ділянку у 1997 році(а.с.19). Державний акт на право власності на земельну ділянку, отриманий [PERSON], як спадкоємцем 20.12.2005 року не оспорював, оскільки план зовнішніх меж земельної ділянки у вказаному акті відповідав такому плану в Державному акті на право власності на земельну ділянку [PERSON] від 23.10.1997 року(а.с.18,64). При отриманні відповідачем [PERSON] Державного акта на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га у 2012 році межа земельної ділянки змінена, що позбавляє його права отримати у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд у межах виділеної йому у власність земельної ділянки. Про те, що при отриманні [PERSON] оспорюваного Державного акта у 2012 році змінена межа її земельної ділянки зі сторони позивача [PERSON] учасники судового розгляду в судовому засіданні не заперечили. Однак, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступного. Відповідно до ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад. Рішенням Маяківської сільської ради [PERSON] передана у власність земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею більшою, ніж є в його користуванні. Зазначаючи в позові про порушення меж його земельної ділянки, позивач не надав суду жодного доказу в підтвердження того, що земельна ділянка в [ADDRESS] була виділена йому в натурі. Вказана земельна ділянка, хоч і передана йому у власність рішенням сільської ради, проте право на неї не посвідчене відповідним державним актом. З матеріалів справи встановлено, що межові знаки(точки повороту) спільної межі між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] в натурі не встановлені. Про те, що в зв'язку із зміною меж земельної ділянки [PERSON] збільшилася площа такої земельної ділянки і, відповідно зменшилася площа його земельної ділянки або, що в зв'язку з цим він позбавлений можливості отримати у власність земельну ділянку площею 0,1666 га, передану йому рішенням сільської ради, позивач не стверджує. Представник позивача в судовому засіданні пояснила, що в даному випадку існує спір за межу, площа земельних ділянок позивачем не оспорюється. З пояснень відповідача, її представника, представника Маяківської сільської ради в судовому засіданні судом встановлено, що при виготовленні у 1997 році технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON] допущена технічна помилка у плані зовнішніх меж земельної ділянки, що полягає у невідповідності конфігурації земельної ділянки у Державному акті на право власності тим, які були визначені у результаті встановлення меж. Така технічна помилка була повторена при отриманні нею Державного акта на право власності на земельну ділянку і в 2005 році і виявлена лише при отриманні [PERSON] в 2012 році оспорюваного Державного акта на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га. Відповідач [PERSON] пояснила, що межа земельної ділянки, яка зазначена в Державних актах на право власності 1997 року та 2005 року проходить по належних їй господарсько-побутових будівлях 1960 року забудови, що не спростувала в судовому засіданні представник позивача. Разом з тим, пояснення відповідача та представника Маяківської сільської ради підтвердив в судовому засіданні як спеціаліст [PERSON], представник ТзОВ «Горизонт», працівниками якого була допущена та в 2012 році виправлена зазначена технічна помилка. Останній в судовому засіданні підтвердив також, що площа земельної ділянки [PERSON] в результаті зміни меж не змінилася, оскільки технічна помилка була допущена в плані зовнішніх меж земельної ділянки, які не відповідали визначеним на місцевості. Відповідно до ст.158 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. Постійна комісія з питань земельних відносин та охорони природного навколишнього середовища Маяківської сільської ради, вирішуючи земельний спір між позивачем та відповідачем, в 2011-2012 роках встановила на місцевості та погодила зовнішні межі їх земельних ділянок згідно схеми встановлення меж земельних ділянок в натурі, відповідно до якої межа земельної ділянки [PERSON] змінена, частина земельної ділянки між їх будівлями старої забудови площею 0,0008 га залишена в загальному користуванні(а.с.49,87). [PERSON], якому були надані вказані матеріали комісії, такі дії комісії належним чином не оскаржував. Зазначені вище обставини підтверджуються матеріалами наглядового провадження прокуратури Луцького району, відповідно до яких порушення прав позивача [PERSON] в даній ситуації не встановлено. Навпаки, встановлено порушення прав [PERSON] щодо отримання в приватну власність земельної ділянки для ОСГ площею меншою, ніж перебувала в її користуванні згідно записів погосподарської книги на 2011-2015 роки. При перевірці Державною інспекцією сільського господарства у Волинській області за заявою [PERSON] встановлено, що межові знаки земельної ділянки [PERSON] відсутні, будь-яких порушень вимог законодавства з боку [PERSON] не виявлено(а.с.138). Посилання позивача на порушення порядку видачі [PERSON] в 2012 році Державного акта на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га ніяким чином не порушує права позивача на отримання ним у власність земельної ділянки, якою він користується, тому підставою для визнання недійсним та скасування Державного акта на право власності на земельну ділянку від 15.08.2012 року серії ЯМ №484943, в справі за його позовом, бути не може. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На основі встановлених обставин суд приходить до висновку про відсутність порушення відповідачем меж його земельної ділянки, тому немає підстав для захисту його права, відповідно відсутні підстави для задоволення позову до [PERSON], Маяківської сільської ради про визнання недійсним Державного акта на право власності на земельну ділянку. На підставі ст.ст.12,91,78,152,158 ЗК України,

Outcome: dismissed