Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке обєднання Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.06.2017 року по 05.10.2018 року в сумі 96714,43 грн. Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 07.11.2018 року вказану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 30.11.2018 року позивач надав до суду заяву, усунувши недоліки вказані в ухвалі суду від 07.11.2018 року. Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03.12.2018 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та призначено судове засідання. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивач з 10.07.2008 року по 16.04.2018 року працював у ПрАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот». 16.04.2018 року був звільнений за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України у звязку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом умов колективного договору. На момент звільнення відповідач не виплатив позивачу заробітну плату у сумі 29480,15 грн. Розрахунок був проведений 05.10.2018 року у примусовому порядку на підставі судового наказу від 02.05.2018 року по справі № 428/4659/18. За таких обставин позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.06.2017 року по 05.10.2018 року в сумі 96714,43 грн. З огляду на викладене, позивач звернувся з даним позовом до суду. Сторони в судове засідання не зявилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, позивач надав заяву про розгляд справи без його участі. Причини неявки представника відповідача суду не відомі. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що згідно копії трудової книжки серії АХ №880886, заповненої 28.12.2004 року на імя [PERSON], 03.07.2017 року позивач переведений електромонтером з ремонту та обслуговування електрообладнання цеху виробництва аміачної селітри ПрАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» (наказ №0166-КП від 30.06.2017 року). 16.04.2018 року позивача звільнено за власним бажанням за ч. 3 ст. 38 КЗпП України у звязку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом умов колективного договору, що підтверджується наказом № 0075-КП від 16.04.2018 року. Судовим наказом Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02.05.2018 року у справі №428/4659/18 з ПрАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» на користь [PERSON] стягнено суму заборгованості по заробітній платі в розмірі 29480,15 грн. У відповідності до виписки АБ «Кліринговий дім» від 24.10.2018 року грошові кошти в сумі 29480,15 грн. надійшли на рахунок [PERSON] 05.10.2018 року. Згідно довідки ПрАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» №35780 від 18.04.2018 року про середню заробітну плату відповідно до ПКМУ № 100 середньогодинна заробітна плата [PERSON] складає 34,92 грн., середньомісячна кількість часів за період 163,1 год., середньомісячна заробітна плата 5695,45 грн. Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтями 47, 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У відповідності до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що у день звільнення з позивачем не було проведено розрахунку. Заборгованість із заробітної плати позивачу виплачена 05.10.2018 року. Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку із позивачем, суд враховує, що позивач був звільнений 16.04.2018 року, тобто в день, коли він знаходився на роботі і оплата за який була нарахована йому при звільненні, у звязку із чим розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні має обчислюватися з дня, наступного за днем звільнення позивача, що відповідає положенням ст. 116 КЗпП України. Такий висновок суду обґрунтовується тим, що затримка розрахунку при звільненні починається не в день звільнення, а в день, наступний за днем звільнення, оскільки день звільнення є робочим днем і оплачується в загальному порядку. Таким чином, розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку із позивачем має обчислюватися з 17.04.2018 року по 05.10.2018 року (по день фактичного розрахунку). Здійснення розрахунків середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Аналогічна позиція щодо розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 року по справі № 6-195цс134. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що, оскільки в даному випадку відповідач надав відомості для розрахунку саме виходячи з кількості відпрацьованих годин, суд вважає за доцільне проводити розрахунок середньої заробітної плати шляхом множення середньогодинного заробітку на число робочих годин. Середньогодинна заробітна плата позивача згідно довідки, наданої відповідачем, складає 34,92 грн. (заробітна плата за фактично відпрацьовані протягом двох місяців (люти та березень 2018 року), що передують події звільнення, робочі дні в загальному розмірі 8347,26 грн. ділиться на число відпрацьованих годин за два вищевказаних місяці в кількості 239 годин). Середньомісячне число робочих годин позивача складає 163,1 робочих годин. Затримка розрахунку відповідача перед позивачем за період з 17.04.2018 року по 05.10.2018 року (по день фактичного розрахунку) становить пять місяців (з 17.04.2018 року по 16.09.2018 року включно) та 15 робочих днів (з 17.09.2018 року по 05.10.2018 року). Загальна кількість робочих годин за період затримки розрахунку становить 937,825 (163,1 год. х 5 місяців + 163,1 год./20 робочих днів х 15 робочих днів). 937,825 робочих години за час затримки розрахунку відповідача перед позивачем при звільненні слід помножити на середньогодинну заробітну плату позивача в сумі 34,92 грн., в результаті чого отримуємо суму 32748,85 грн. Суд не приймає до уваги розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зроблений позивачем, оскільки такий розрахунок виконаний без урахування постанови Верховного Суду України від 21.01.2015 року по справі № 6-195цс134. У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року справляння та сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обовязком роботодавця та працівника, а тому суд визначає суму до стягнення без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. З огляду на викладене, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, стягнувши з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 13.06.2017 року по 26.04.2018 року (по день фактичного розрахунку), визначену без утримання податків й інших обовязкових платежів, в розмірі 39487,14 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із п. 30 постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 року № 10 із змінами та доповненнями, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом). Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 0.0.1199643718.1 від 30.11.2018 року про сплату судового збору в сумі 704,80 грн. Враховуючи те, що задоволено 33,86% відсотків позовних вимог (32748,85 грн. від 96714,43 грн.), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, яка становить 238,65 грн. (704,80 грн. х 33,86%). На підставі викладеного,

Outcome: partial