Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області позовом до Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області (далі - відповідач) про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS] . За життя [PERSON] склав заповіт, яким заповів все своє майно позивачу. Позивач у строки, визначені законом, звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Нотаріус виніс постанову про відмову у видачі свідоцтва у зв`язку з не наданням позивачем оригіналу документу про право власності спадкодавця на вказане нерухоме майно. Посилаючись на норми ст.ст. 328, 392, 1216, 1217, 1268 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України, позивач просить суд визнати за ним, як спадкоємцем за заповітом, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , судові витрати залишити на ньому. Позивач подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позов підтримала і просила задовольнити. Відповідач подав до суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності його представника. Вивчивши надані позивачем докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Правовідносини між сторонами регулюються нормами ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] виданим 21.08.2018 виконкомом Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району (а.с. 9). Відповідно до ч.1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкодавець [PERSON] склав заповіт від 12.12.2017, посвідчений секретарем Дмитрівської сільської ради, згідно з яким усе своє майно заповів [PERSON] (а.с.8). Отже, спадкування майна померлого [PERSON] має відбуватися за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкове майно складається з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Цей житловий будинок був збудований батьком позивача [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області № 69 від 15.11.2018 житловому будинку, власником якого являється померлий [PERSON] , присвоєно адресу: [ADDRESS] (а.с. 18). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.05.2019 №166571317 право власності на будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] не було зареєстровано (а.с. 22). Згідно із довідкою Дмитрівської сільської ради від 25.04.2019 № 582 земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] не приватизована (а.с. 15). Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3). Відповідно до довідки Дмитрівської сільської ради від 23.10.2018 № 2405 на дату смерті разом зі спадкодавцем були зареєстровані: дружина [PERSON] , донька [PERSON] та онук [PERSON] (а.с. 14). Дружина спадкодавця [PERSON] 23.10.2018 подала нотаріусу заяву про відмову від спадщини, в тому числі від обов`язкової частки у спадщині (а.с. 11). Згідно з ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Крім позивача, ніхто зі спадкоємців з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався, що підтверджується листом приватного нотаріуса Свириденко Л.В., від 23.04.2019 №188/01-16 (а.с. 12). Родинний зв`язок між позивачем та її батьком [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER] , виданим 25.03.1970 Карпилівською сільською радою Камінь - Каширського району Волинської області, де батьком позивача записаний [PERSON] , свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 22.07.1989 Богуславською сільською радою Петропавлівського району, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб і позивач взяла собі прізвище свого чоловіка « [PERSON] » (а.с. 7). 23.04.2019 позивач звернулася до приватного нотаріуса Петропавлівського районного нотаріального округу за отриманням свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, але нотаріус своєю постановою від 23.04.2019 відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказаний житловий будинок у зв`язку з ненаданням оригіналу правовстановлюючого документа на це майно (а.с. 23). Відповідно до ч. 2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. У позивача відсутні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок за заповітом через відсутність оригіналу свідоцтва про право власності на житловий будинок і тому вона звернулася з позовом до суду. Згідно з ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 380 ЦК України визначено, що житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Садибою згідно зі статтею 381 ЦК України є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. ЦК України не містить визначення такого об`єкта права власності як домоволодіння. Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який прийнято 01.07.2004 року, набрав чинності 03.08.2004 року, в редакції від 04.07.2012 року, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Належність померлому [PERSON] житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , підтверджується довідкою № 583 виданою 24.04.2019 Дмитрівською сільською радою Петропавлівського району в якій зазначено, що [PERSON] згідно даних Книги погосподарського обліку Дмитрівської сільської ради є власником житлового будинку (а.с. 16). Згідно із довідкою виданою 01.11.2018 комунальним підприємством Павлоградське МБТІ, № 3433 право власності на житловий будинок по [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 01.11.1988, виданого Петропавлівським райвиконкомом (а.с. 17). Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, житловий будинок [ADDRESS] належав на праві власності померлому [PERSON] , який набув його відповідно до діючого на момент виникнення права законодавства, позивач є спадкоємцем спадкового майна зазначеної особи у вигляді житлового будинку за заповітом, і нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нього тільки внаслідок відсутності оригіналу правовстановлюючого документу, тому позов підлягає задоволенню. Вартість спадкового будинку складає 69012,00 грн., що підтверджується висновком від 25.04.2019 про вартість об`єкта оцінки, виконаним ТОВ «Гарант Фінексперт» (а.с. 24). Виходячи з цієї оцінки, позивачем була визначена ціна позову та відповідно до вимог пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» позивачем був сплачений судовий збір, про що до позову додана квитанція банку від 17.05.2019 (а.с.1). Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог, тому суд вважає за можливе клопотання позивача задовольнити та залишити судові витрати на ньому (а.с. 4). На підставі викладеного, ст. ст. 328, 380, 381, 392, 1216, 1217, 1218, 1268, 1270 ЦК України,

Outcome: approved