Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ГУНП в Харківській області, ХРУП №3 ГУНП в Харківській області, третя особа Харківська обласна прокуратура, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів моральну шкоду у розмірі 1000 грн., завдану позивачеві незаконною бездіяльністю, що виразилась в не розгляді клопотань позивача від 23.11.2020 до відповідачів у встановлені строки; в недотримані розумних строків досудового розслідування по кримінальному провадженні №12020220480003061 від 15.09.2020; невиконанні ухвали слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.12.2020. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що з вересня 2020 року в провадженні ХРУП №3 ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження №12020220480003061 від 15.09.2020 за фактом скоєння кримінальних правопорушень передбачених ст. 382 КК України. Впродовж 6 місяців досудового розслідування слідчі майже не вчинили жодної процесуальної дії. 23.11.2020 позивачем до ХРУП №3 ГУНП в Харківській області було направлено клопотання щодо необхідності здійснення певних слідчих дій по даному кримінальному провадженню. Однак слідчим в порушення норм чинного законодавства за результатами розгляду даного клопотання допущено бездіяльність, що підтверджується ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.12.2020 щодо зобов`язання слідчого вчинити певні дії. У зв`язку з протиправною бездіяльністю посадових осіб прокуратури та органів внутрішніх справ, позивачу завдано душевні страждання та заподіяну моральну шкоду. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2021 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження. 03 червня 2021 року до суду від представника ГУНП в Харківській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що позовна заява є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Зазначає, що станом на день звернення позивача до суду відсутні будь-які рішення суду чи прокуратури, якими було б встановлено факт незаконних дій або бездіяльності посадових осіб ГУНП в Харківській області та ХРУП №3 ГУНП в Харківській області у відношенні до позивача. Оскарження позивачем рішень, дій, бездіяльності слідчого під час досудового розслідування, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди. Зазначає, що позивач у позовній заяві обмежився лише загальними посиланнями на бездіяльність органів досудового розслідування та завданням такою бездіяльністю моральної шкоди, не довівши належними, допустимими та достовірними доказами ні факту наявності такої шкоди, ні погіршання здібностей позивача або позбавлення можливості реалізувати свої звички і бажання, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, настання інших негативних наслідків, наявність причинного зв`язку між протиправною бездіяльністю, на його думку, слідчого та можливим завданням такої шкоди. 22 липня 2021 року до суду від представника Харківської обласної прокуратури надійшли пояснення, в яких зазначає, що позивачем не доведено наявності фактів спричинення йому моральної шкоди, незаконності дій органу досудового розслідування або прокуратури при проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні №12020220480003061 від 15.09.2020. Вказує, що у разі незгоди позивача з рішеннями, діями чи бездіяльністю слідчого, або прокурора під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, він наділений правом відповідно до ст. 303 КПК України оскаржити їх до суду. Разом із тим, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої і відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. В судове засідання позивач не з`явився, в позовній заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності. Представник ГУНП в Харківській області в судове засідання не з`явився, в відзиві на позовну заяву просив розгляд справи проводити за його відсутності. Представник ХРУП №3 ГУНП в Харківській області в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце повідомлявся. Представник Харківської обласної прокуратури в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце повідомлявся. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про таке. З позовної заяви вбачається, що в провадженні ХРУН №3 ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження № 12020220480003061 від 15.09.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України. 23.11.2020 позивачем до ХРУП №3 ГУНП в Харківській області було подане клопотання про вчинення певних дій. Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкові від 21.12.2020 в порядку ст. 303 КПК України було зобов`язано посадових осіб ХРУП №3 ГУНП розглянути клопотання позивача від 21.12.2020. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових, електронних доказів, висновків експертів, показань свідків. Згідно ч.1 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Обставинами, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог щодо стягнення моральної шкоди, є те, що позивачем як потерпілим заявлено клопотання до відповідачів з проханням вчинити певні слідчі дії, які нерозглянуті останніми; невиконання відповідачами ухвали слідчого судді про вчинення певних слідчих та процесуальних дій; не виконання відповідачами слідчих дій, обов`язок яких по виконанню передбачений ухвалами слідчих суддів Дзержинського районного суду м. Харкова. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що йому заподіяно моральну шкоду тим, що він був змушений звертатися до суду для оскарження бездіяльності посадових осіб органу досудового розслідування, робити додаткові зусилля щоб написати, подати скарги на дану бездіяльність до Генеральної прокуратури, Міністерства внутрішніх справ, Служби безпеки України тощо. Водночас, спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану саме органами дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, визначені ст.1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК України, а саме, у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнена у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч.6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст.1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю вини. Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст.ст.1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправності дій заподіювача шкоди і його вина, наявність причинного зв`язку між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінку заподіювача шкоди, його вини та причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Таким чином, у спірних правовідносинах відшкодування моральної шкоди здійснюється у разі, коли незаконними, винними діями органів, що здійснюють досудове розслідування чи прокуратури, завдано моральної шкоди громадянинові. Тобто, до спірних правовідносин не застосовується презумпції моральної шкоди. Згідно із ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Жодної з переліченої у ч.2 ст.23 ЦК України виключних способів заподіяння моральної шкоди та підстав, з якими закон пов`язує виникнення моральної шкоди, у тому числі будь-якої протиправної поведінки, відповідачами - ГУНП в Харківській області та ХРУП №3 ГУНП в Харківській області не допущено. Згідно абз.2 п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних або фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Правовідносини, що склалися між [PERSON] та органом досудового розслідування врегульовані кримінальним процесуальним законодавством, не можуть бути підставою для відшкодування моральної шкоди. Відповідна скарга [PERSON] розглянута слідчим суддєю з урахуванням положень Кримінального процесуального кодексу України, таким чином, позивач поновив своє порушене право на неупереджене досудове слідство в рамках меж, передбачених ст.303, 307 КПК України. Ухвали слідчих суддів є остаточними не з метою позбавлення слідчого, прокурора права на її перегляд вищою судовою інстанцією та перевірки законності і обґрунтованості ухвали слідчого судді, а задля забезпечення реалізації заявником права на вирішення його заяви про скоєння злочину у відповідності із нормами процесуального закону, якими регулюється вирішення цього питання. Реалізація [PERSON] свого процесуального права на оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого під час досудового розслідування, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, а сам факт скасування вказаної постанови слідчого не свідчить про протиправність дій органу досудового розслідування та завдання такими діями позивачу моральної шкоди. Також позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження спричинення йому рішеннями та бездіяльністю працівників ГУНП в Харківській області моральної шкоди, яка згідно з ч.2 ст.23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; принижені честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків. Також суду не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження неправомірної поведінки слідчого під час досудового слідства, яка б знаходилася у причинно-наслідковому зв`язку з негативним наслідками для позивача. Сам факт звернення позивача із заявою про вчинення відносно нього слідчим кримінального правопорушення не є підставою для задоволення вимог заяви. Відповідно до ст.1174 ЦК України, на яку посилається позивач, шкода завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Оскільки згідно Конституції України органи національної поліції не є органами державної влади або місцевого самоврядування, та у спірних правовідносинах посадові особи відповідача, з огляду на положення КПК України, виконують не владні управлінські функції, а процесуальні функції, то ст.1174 ЦК України не підлягає застосуванню. Зокрема, ст.1174 ЦК України передбачає спеціальні підстави та умови відповідальності при завданні фізичній або юридичній особі шкоди в позадоговірних правовідносинах, які відрізняють їх від інших норм, що містять загальні правила позадоговірної (деліктної) відповідальності в цивільно - правових правовідносинах і полягають у спеціальному суб`єктному складі відповідальних осіб, спеціальній сфері діяльності цих суб`єктів та характері їхніх дій. До суб`єктів відповідальності за цією нормою належать створені відповідно до Конституції України, правових актів Верховної Ради України, Президента, Кабінету Міністрів України, органи, які реалізують надані державою функції та повноваження у сфері управління, а також органи місцевого самоврядування, створені на підставі Конституції України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» , їх виконавчі органи та посадові або службові особи вказані державних органів. Сферою застосування вказаної норми є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній або юридичній особі у зв`язку прийняттям зазначеними суб`єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України. Водночас слідчі органів національної поліції, що проводять досудове слідство та приймають відповідно до вимог КПК України певні процесуальні рішення, виконують не владні управлінські функції, а здійснюють процесуальну діяльність, а отже до таких суб`єктів, зазначених у ст.1174 ЦК України, не належать. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У ч.ч.1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Таким чином, оскільки позивач, на виконання свого процесуального обов`язку не надав належних, і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову за його недоведеністю. Будь-яких переконливих і безспірних доказів на підтвердження обставин, з якими як з юридичним фактом пов`язувались матеріально-правові вимоги, позивачем не надано, не містять їх і матеріали справи, а обставини, на які позивач посилається, не є достатніми для висновку про наявність цивільно-правових підстав для стягнення з відповідачів моральної шкоди. Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі вищевикладеного, ст.ст.23, 1174, 1176 ЦК України,

Outcome: dismissed