Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що він є власником житлового приміщення, розташованого за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, б. 58, кв. 38. У вищезазначеній квартирі разом з ним зареєстрований відповідач [PERSON] його донька. Відповідач [PERSON] в зазначеній квартирі не проживає з 2010 року і відсутня без поважних причин. Вона просила лише зареєструвати її на деякий час у вказаній квартирі, ніколи в ній не проживала та не залишала своїх речей. Відповідач добровільно не бажає знятися з реєстрації. Наявність реєстрації відповідача у квартирі порушує права та інтереси позивача, як власника квартири, оскільки створює перешкоди у здійсненні ним права користування вказаною квартирою. Просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, б. 58, кв. 38. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, до початку розгляду справи до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив позовні вимоги задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про день, час і місце судового засідання справи повідомлялася належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутність не надходило. Своїм правом на подачу відзиву не скористалася. Позивач [PERSON] у письмовій заяві не заперечував проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у звязку з чим судом 01.10.2018 року на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 року по справі за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. В судовому засіданні встановлено, що квартира, розташована за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, б. 58, кв. 38, на праві приватної власності належить [PERSON], що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 23.05.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON]; копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07.07.2007 року, виданого комунальним підприємством «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації»; копією витягу з державного реєстру правочинів від 23.05.2007 року №4022890. Відповідно до копії довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 22.05.2018 року №25948, виданої відділом адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку Сєвєродонецької міської ради Луганської області, за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, б. 58, кв. 38, станом на 22.05.2018 року зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідно до копії домової книги для реєстрації громадян, що проживають за адресою: [INFO], б. 58, кв. 38, зареєстрована [PERSON], [INFO], з 15.04.2010 року. Згідно з актом про встановлення факту проживання /не проживання/ від 22.05.2018 року №747, затвердженого директором комунального підприємства «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» [PERSON], за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, б. 58, кв. 38, ніхто не проживає з 2010 року. В судовому засіданні встановлено та підтверджено доказами, що відповідач [PERSON] не проживає у вищевказаній квартирі з 2010 року. При цьому, суд враховує розяснення надані Пленумом Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року. Зокрема, в тій частині, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Оскільки відповідач [PERSON] не проживає за місцем її реєстрації понад один рік і переїхала проживати до іншого міста, то, відповідно, вона втратила право користування спірною квартирою. Таким чином, реєстрація відповідача в квартирі за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, б. 58, кв. 38, яка на праві приватної власності належить позивачу [PERSON], створює перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Також судом встановлено, що відповідач не проживає в спірній квартирі без поважних причин понад один рік і не приймає участі в витратах по утриманню і оплаті комунальних послуг житлового приміщення, а отже втратила інтерес до вказаного житлового приміщення. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності. Згідно із ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 704 грн. 80 коп., у звязку з їх документальним підтвердженням. На підставі викладеного,

Outcome: approved