Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі - відповідач), у якому просила стягнути з відповідача на свою користь неустойку у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за період з 23 січня 2012 року по 31 серпня 2013 року за кожен день прострочення у сумі 208 872,44 грн. та суму судового збору у розмірі 2 100 грн. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 листопада 2012 року було постановлено стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання спільної дитини - [PERSON] в розмірі 3 500 грн. щомісячно, починаючи з 23 січня 2012 року і до досягнення нею повноліття, тобто до [INFO] року. Постановою державного виконавця від 24 липня 2013 року було відрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2610/2181/2012, виданого Шевченківським районним судом м. Києва 07 листопада 2012 року. Однак, у період з 23 січня 2012 року по вересень 2013 року відповідач не сплачував аліменти, в результаті чого виникла заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 67 516 грн. Позивач вважає, що такі дії відповідача порушують її права та законні інтереси, та права і інтереси її дитини, а тому з відповідача на її користь підлягає стягненню неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів у розмірі 208 872,44 грн. Позивач у судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову та просив відмовити у його задоволенні зауваживши, що за відповідачем відсутня заборгованість на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 листопада 2011 року, адже позивач звернулась до ВДВС 22 липня 2013 року, проте просить стягнути заборгованість за період з 23 січня 2012 року по 31 серпня 2013 року, тобто за час, коли рішення суду не існувало. Крім того зазначив, що [PERSON] неодноразово звертався до позивача з письмовими заявами про намір сплатити аліменти, проте відповіді не отримував. Разом з тим, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2014 року зараховано здійснені [PERSON] платежі на рахунок ТзОВ «Французька школа міста Києва» у сумі 87 289,26 грн. за навчання та харчування [PERSON] у рахунок аліментних платежів на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 листопада 2012 року в межах виконавчого провадження № 39007182. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Як встановлено судом у судовому засіданні, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого народилась дитина - [PERSON]. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 листопада 2012 року шлюб між ними було розірвано та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання спальної дитини у розмірі 3 500 грн. щомісячно, починаючи з 23 січня 2012 року і до досягнення нею повноліття, тобто до [INFO] року. На підставі вказаного рішення було видано виконавчий лист, відповідно до якого постановою державного виконавця від 24 липня 2013 року було відкрито виконавче провадження. Відповідно до вимог ст. 196 СК України правова підстава для стягнення пені за заборгованість зі сплати аліментів виникає лише у разі наявності таких обов'язкових умов: обов'язок сплачувати аліменти за рішенням суду; виникнення заборгованості на підставі рішення суду; наявність вини платника аліментів. Як вбачається із Постанови про відкриття виконавчого провадження від 24 липня 2013 року ВП № 39007182 заяву про примусове виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 листопада 2012 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання їх спільної доньки в розмірі 3 500 грн., починаючи з 23 січня 2012 року і до досягнення нею повноліття, тобто до [INFO] року, подана позивачем до ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві 22 липня 2013 року. Варто врахувати, що відповідачем неодноразово направлялися листи [PERSON] про бажання виконати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 листопада 2012 року та про прохання повідомити спосіб перерахування коштів на її ім'я на утримання дитини, однак такі листи не були отримані позивачем та повернуті адресату за закінченням встановленого терміну зберігання, що підтверджується відповідними копіями конвертів. Таким чином, враховуючи положення ст. 196 СК України, у [PERSON] наявний обов'язок сплачувати аліменти згідно рішення суду на утримання доньки, проте відсутня заборгованість на підставі вказаного рішення суду, адже позивач звернулась до виконавчої служби лише 22 липня 2013 року, при цьому вважає, що заборгованість виникла у відповідача з 23 січня 2012 року, як зазначено у рішенні суду від 07 листопада 2012 року. З таким висновком позивача не можна погодитись, зважаючи ще й на ту обставину, що листами, адресованими [PERSON], [PERSON] виявив бажання виконати рішення суду у добровільному порядку. Так, суд приходить до висновку, що відсутня така обов'язкова умова виникнення правової підстави для стягнення пені за заборгованість зі сплати аліментів, встановлена ст. 196 СК України, як вина боржника, адже позивачем не надано до суду жодних доказів на підтвердження отримання відповідачем копії постанови про відкриття виконавчого провадження, а тому відповідно - з приводу його обізнаності про таке виконавче провадження у період, за який стягується пеня, а також ухилення від виконання вказаного рішення суду. Крім того, як вбачається із Довідки ТОВ «Французька школа міста Києва» у період з 01 січня 2012 року по 30 червня 2013 року платежами на загальну суму 87 289,26 грн. відповідач повністю оплатив усі рахунки за навчання та харчування [PERSON] у якості платежів за утримання дитини. Заявою про зарахування сплачених коштів у рахунок сплати аліментів, отриманої ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві 16 вересня 2013 року, [PERSON] звернувся до державного виконавця з проханням зарахувати здійснену ним переплату на загальну суму 88 305,26 грн. у рахунок сплати майбутніх платежів на утримання [PERSON] за період з вересня 2013 року по жовтень 2015 року та частково за листопад 2015 року. У зв'язку з добровільним виконанням рішення суду тимчасово призупинити примусове стягнення аліментних платежів за виконавчим листом № 2610/2181/2012 від 07 листопада 2012 року. Аналізуючи викладене, можна вважати, що відповідачем були здійснені дії задля виконання рішення суду у добровільному порядку. Разом з тим, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2014 року зараховано здійснені [PERSON] платежі на рахунок ТзОВ «Французька школа міста Києва» у сумі 87 289,26 грн. за навчання та харчування [PERSON] у рахунок аліментних платежів на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 листопада 2012 року в межах виконавчого провадження № 39007182. Таким чином, суд приходить до висновку, що у відповідача немає заборгованості зі сплати аліментів, а тому відсутня правова підстава для стягнення пені. Крім того, у позовних вимогах позивач вважає ідентичними поняття «строк обрахування аліментів» та «строк прострочення, за який нараховується пеня», та просить стягнути пеню за період, коли судового рішення не існувало, тобто за весь час розгляду справи у суді до прийняття рішення та набрання ним законної сили. Згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Таким чином, оскільки у відповідача відсутня заборгованість зі сплати аліментів, а також позивачем не доведено наявність вини відповідача, то і не можна стверджувати про відповідальність останнього у вигляді неустойки (пені). Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення по справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed