Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги мотивує тим, що 21.05.2013 року він уклав з [PERSON] договір позики грошових коштів, згідно якого передав відповідачеві 5000 грн. з терміном повернення до 21.08.2013 року, про що останньою було написано розписку. Покликаючись на те, що на його неодноразові вимоги повернути борг відповідач борг повернула лише частково в сумі 1000 грн., просить стягнути з відповідача на його користь 4000 грн. боргу, а також судові витрати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився. До суду подано заяву про підтримання позову та розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася та не повідомила про причини неявки. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.05.2013 року [PERSON] отримала від [PERSON] в позику грошові кошти на загальну суму 5000 грн. строком на три місяці, на підтвердження чого позичальником видано розписку, вчинену у простій письмовій формі (а.с. 5), оригінал якої долучено позивачем до матеріалів справи. Як вбачається з вищевказаної розписки, відповідач [PERSON] частково повернула кошти в сумі 1000 грн. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, на підтвердження вимог названого закону відповідач видала позивачеві розписку про позичені гроші. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим до виконання сторонами. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, в такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України. Вказаний договір недійсним не визнано, позов про це не заявлявся і предметом судового дослідження не був. Ніяких клопотань з цього приводу відповідач не заявляв. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для стягнення з відповідача заборгованості за договором позики в сумі 4000 грн. Відповідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача [PERSON] 243,60 грн. витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного, ст.ст. 526, 530, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України та

Outcome: approved