Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що з 16 серпня 2014 року перебуває з відповідачкою [PERSON] у шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що на протязі останнього часу сімейне життя між ними погіршилося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Спільне життя з відповідачкою не склалося, через різні погляди на сімейне життя та обов`язки. На підставі чого в сім`ї відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить його інтересам, на примирення не згодний. Спору щодо поділу спільного майна немає. Позивач вказує на те, що він та відповідачка не дійшли згоди щодо місця проживання сина. Вважає, що в інтересах сина проживати саме з ним, а не з його матір`ю. На час подачі позову він працював на посаді поліцейського у Головному управлінні Національної поліції Сумській області. Його робочий день є нормованим з 8-00 до 17-00 години, тому він має час відводити дитину до дитячого садка, займатися із ним вечорами, гуляти та іншим чином піклуватися про нього. Має стабільний дохід, яким може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток його особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Крім того, зазначає, що він проживає разом з батьком, котрий дуже любить свого онука, має сили і бажання доглядати за [PERSON] , доки позивача нема вдома. В той же час відповідачка не має достатнього постійного доходу для матеріального забезпечення умов проживання сина, отримує лише пенсію по інвалідності, ніде не працює, хоча має робочу групу. Відповідачка мешкає у квартирі, котра їй не належить, і яка не облаштована у повному обсязі всім необхідним для розвитку дитини, не може забезпечувати умови для навчання. Також відповідачка зловживає алкоголем, а [PERSON] її фактично боїться, адже коли бачить - починає плакати та ховатися за нього. Посилаючись на вказані обставини просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою та встановити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з позивачем. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 08 жовтня 2018 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 12 жовтня 2018 року відкрито провадження у вказаній справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання 20 грудня 2018 року об 11 год. 30 хв. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 20 грудня 2018 року підготовче засідання відкладено до 04 березня 2019 року, сторонам надано строк для примирення строком на три місяці, провадження по праві зупинено. 09 січня 2019 року від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Вказує на те, що місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Зазначає, що вона не давала згоди на те, щоб дитина проживала з батьком, позивач повинен був звертатися до органу опіки та піклування для вирішення питання місця проживання дитини, але він цього не зробив та самостійно вирішив місце проживання дитини без її згоди. У позові [PERSON] безпідставно звинуватив її у зловживанні спиртними напоями, робить передчасні та необґрунтовані висновки про те, що перебування дитини в її сім`ї негативно впливає на його виховання та здоров`я сина. Вважає, що шлюб можна зберегти, і це піде на користь дитини та суспільства. (т. І а.с.44-45). 21 лютого 2019 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів, відібрання дитини, визначення місця проживання дитини з матір`ю. В обґрунтування позову зазначає, що шлюбно-сімейні стосунки не підтримуються, вже близько року вони проживають окремо, до останнього часу дитина проживала з нею, поки наприкінці липня 2018 року після того, як вона заявила, що буде подавати на аліменти в суд, без її відома [PERSON] забрав сина в неї без якихось пояснень. З того часу відповідач вихованням сина не займається, а саме не водить дитину до дитячого садочку та не дає їй спілкуватися з сином та займатися його вихованням. На даний момент дитина перебуває в сім`ї відповідача, за якою постійно доглядає його пристарілий батько, сам відповідач працює в національній поліції, де робота є з ненормованим робочим часом, на дитину в нього часу для виховання немає, крім того відповідач є учасником бойових дій з порушеною та неврівноваженою психікою та замість реабілітаційних заходів він після роботи у вільний час зловживає спиртними напоями, що дуже негативно впливає на сина, що є неприпустимим. Також зазначає, що відповідач неодноразово в нетверезому вигляді підіймав на неї руку, бив її в присутності сина, коли її терпіння закінчилося, вона зняла побої та за даним фактом була проведена перевірка за побиття, але так як він є робітником поліції, де діє кругова порука, кримінальне провадження відкривати не стали. За час спільного проживання відповідач вихованням сина не займався. Продуктами харчування сім`ю забезпечувала мати позивачки та вона сама, одяг для дитини також не купував. Для повного та всебічного розвитку дитини позивачка хотіла влаштувати сина в дитячий садок, відправити сина до спортивної секції, але проти цього був відповідач, так як усі гроші він вкладав в свій автомобіль, на якому навіть не хотів відвести дитину до лікаря, ніколи не хотів сходити зі своїм сином на прогулянку, завжди лише обіцяв. Робочий час у відповідача закінчувався о 19-00 год., але додому він часто повертався і після опівночі. У відповідача часто проявлялися схильності до суїциду, так як він не раз хотів покінчити життя самогубством, тому можна стверджувати, що він має проблеми з психікою, що є неприпустимим при вихованні дитини. Вихованням сина завжди займалася позивачка, яка створювала усі умови для повного та всебічного розвитку сина, про що маються характеристики від сусідів, лікаря педіатра. Також зазначає, що вона проживає у власній квартирі 48,19 м 2 разом зі своєю матір`ю, квартира простора двокімнатна з усіма вподобаннями. Крім того, вона також працює офіційно з окладом 4500 грн., також має додатково пенсію по інвалідності загального захворювання 1500 грн., а всього 6000 грн., тобто не менше чим у відповідача (т.І а.с.49-52). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 04 березня 2019 року у підготовчому судовому засіданні прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, відібрання дитини, визначення місця проживання дитини з матір`ю. Підготовче засідання відкладено до 12 квітня 2019 року. 10 квітня 2019 року надійшов відзив представника позивача-відповідача [PERSON] - [PERSON] на зустрічну позовну заяву, в якому зазначає, що відомості, про які зазначає позивачка [PERSON] в своїй позовній заяві стосовно того, що відповідач нібито ухиляється від утримання дитини, її виховання, не піклується про здоров`я дитини, її фізичний та духовний розвиток, є неправдивими загальними фразами, такими які взагалі не відповідають дійсності та не відносяться до життєвої позиції відповідача. Як видно із матеріалів первісного позову про розірвання шлюбу, спільна дитина сторін [PERSON] проживає разом із своїм батьком за адресою [ADDRESS] , де разом із батьком і зареєстрований. Цей факт також підтверджує в своїй позовній заяві і сама позивачка [PERSON] . В даній ситуації, що склалася, малолітній [PERSON] знаходиться на повному утриманні свого батька, з яким і проживає, а тому [PERSON] не має права на вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини, яка з нею не проживає. Вона, навпаки, зобов`язана брати участь в утриманні своєї дитини, але всупереч вимогам Сімейного кодексу вона цього не робить. В свою чергу [PERSON] , маючи право на стягнення із [PERSON] аліментів на утримання дитини, не звертається до суду із такою позовною вимогою до неї через її незадовільний стан здоров`я та матеріальне становище. Тому вважає зустрічну позовну вимогу безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Що стосується позовної вимоги щодо відібрання дитини позивач також повністю заперечує проти задоволення цієї вимоги з наступних підстав. В спірних правовідносинах позивачки, відповідача та їхньої спільної малолітньої дитини взагалі відсутні підстави, відібрання дитини, передбачені пп. 2-5 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу, а також відсутня ситуація, при якій проживання малолітнього [PERSON] разом із батьком є небезпечним для його життя, здоров`я і морального виховання. Навпаки, відповідач вважає, що саме в інтересах сина є його спільне проживання разом з батьком, а не з позивачкою. Так, відповідач має постійну роботу, він працює на посаді поліцейського у Головному управлінні Національної поліції в Сумській області, робочий день у відповідача нормований: з 8:00 до 17:00. Таким чином, відповідач має реальну можливість та час займатися вихованням свого сина належним чином (відводити його до дитячого садочку та забирати з нього, гуляти, гратися та займатися з ним в вільний час та будь-яким іншим чином піклуватися про нього, розвивати його духовно та фізично). Відповідач має постійний стабільний дохід, через що він має реальну можливість належним чином створювати всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку свого малолітнього сина. В той же час, позивачка [PERSON] є хворою на шизофренію (параноїдальної форми) та перебуває на диспансерному обліку у лікаря-психіатра з 1997 року, що підтверджується довідкою КЗ СОР «Обласний наркологічний диспансер». Крім того, позивачка зловживає спиртними напоями, малолітня дитина [PERSON] фактично її боїться, адже коли він її бачить, то починає плакати та ховатися від неї за батьком. Отже, саме мати є небезпечною для дитини через стан її здоров`я та обраному способу життя, а тим більше проживання дитини із матір`ю в даному випадку є небезпечним для дитини та для його життя, здоров`я і морального виховання. Відповідач вважає, що проживання його сина разом із матір`ю негативно впливає на його виховання та психічний розвиток і здоров`я. Сам [PERSON] виявляє бажання проживати з батьком. Також позивачка не має достатнього доходу для належного матеріального забезпечення умов проживання сина, вона отримує пенсію по інвалідності в розмірі 1452 грн.00 коп., що не може служити належним матеріальним забезпеченням ані дитини, ані її самої. Позовна вимога щодо відібрання малолітнього сина [PERSON] у батька - [PERSON] та передача його матері [PERSON] також є незаконною, безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню та суперечить інтересам малолітньої дитини. На теперішній час дитина [PERSON] проживає разом своїм батьком за місцем їх реєстрації. Вони проживають у комфортній квартирі, де створені всі умови для проживання, виховання та належного утримання малолітньої дитини. З самого дитинства батько постійно піклується та турбується вихованням та розвитком сина, забезпечує його матеріально та утримує належним чином. У дитини є все необхідне для нормального фізичного та духовного розвитку. Проживання сина позивачки та відповідача разом із батьком повністю відповідає інтересам дитини. Відповідач має реальну можливість та час займатися вихованням свого сина належним чином, чим він наразі і займається. Відповідач має постійний стабільний дохід, через що він має реальну можливість належним чином створювати всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку свого малолітнього сина. Син позивачки і відповідача повністю забезпечений всім необхідним для розвитку дитини (одяг, іграшки, книги і т. ін.). Відповідач має постійну роботу, на якій характеризується лише з позитивної сторони, має задовільний стан здоров`я. Та, найголовніше, відповідач дуже любить свого сина, та, маючи побоювання за психічне і фізичне здоров`я дитини і навіть за його життя, не покинув його разом із хворою матір`ю після того, як родина розпалася, а як відповідальний батько забрав його із собою та забезпечив належні умови для його проживання та всебічного розвитку, переслідуючи при цьому насамперед інтереси свого сина та запобігання порушення прав беззахисної малолітньої дитини. Таким чином, відповідач вважає, що проживання його сина разом з ним повністю відповідає бажанню дитини та його інтересам. Проживання сина із позивачкою може негативно вплинути на його здоров`я, розвиток та моральне виховання, навіть є небезпечним для його життя, враховуючи незадовільний стан здоров`я позивачки та її діагноз. Відповідач вважає, що позивачка не має ані можливості, ані змоги надати дитині належне виховання та всебічний розвиток, також позивачка не може забезпечити дитині нормальних безпечних для здоров`я та життя умов проживання та виховання. Отже, позовну вимогу щодо визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] разом із позивачкою [PERSON] є незаконною, безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, та суперечить інтересам малолітньої дитини (т. І а.с.85-88). 12 квітня 2019 року від [PERSON] надійшла заява про зміну позовних вимог, відповідно до яких вона просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на свою користь на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі ј з усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі заяви і до повноліття дитини. Визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] за місцем проживання матері за адресою: [ADDRESS] .(т. І а.с.90-91). 12 квітня 2019 року підготовче засідання відкладено до 03 червня 2019 року у зв`язку з уточненням позову позивачкою за зустрічним позовом. Згідно розпорядження Зарічного районного суду м. Суми від 10 травня 2019 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку з тим, що суддю Кривцову Г.В. призначено на посаду судді Верховного Суду у Касаційний цивільний суд, вказана справа передана у провадження судді Сидоренко А.П. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 16 травня 2019 року справу прийнято до провадження суддею Сидоренко А.П., призначено підготовче засідання на 25 липня 2019 року. 12 липня 2019 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив від [PERSON] , в якій зазначає, що позивач повинен був звертатися до органу опіки та піклування для вирішення питання місця проживання дитини, але він цього не зробив та самостійно вирішив місце проживання дитини без моєї згоди. Спір з ким буде проживали дитина вирішується органом опіки та піклування або судом. Вона декілька разів зверталася, як до органів опіки та піклування, до Служби в справах дітей так і до органів поліції, з вирішенням питання того, що відповідач не дає можливості їй бачитися зі своїм сином, але дані звернення ніякого результату не дали. Крім того, за її даними після проживання з батьком-відповідачем в дитини погіршилося здоров`я, а саме впав зір, він зараз ходить в окулярах. При її намаганнях зустрітися з сином відповідач постійно лякає дитину нею та постійно негативно настроює сина проти неї. В своєму відзиві відповідач стверджує, що вона не має достатнього доходу, отримує тільки пенсію в розмірі 1452 грн., але це є зовсім не так, вона офіційно працевлаштована та отримує заробітну платню в розмірі 4500 грн. Також повідомляє суд, що дитина не відвідує дитячий садочок, востаннє вона була там 04 лютого 2019 року, крім того відповідач стверджує, що він надає належні умови проживання для сина, але це також є не правдою, так як крім самого відповідача в квартирі постійно мешкають його племінник та його батько похилого віку, який також постійно працює та часу на виховання для дитини не має. Крім того, він вживає разом з відповідачем алкогольні напої. В квартирі є таргани, чому вона була свідком неодноразово. Своєї окремої кімнати в квартирі в дитини немає. Відповідач стверджує, що записав сина до школи, але як він це міг зробити, якщо в нього немає свідоцтва про народження дитини. Коли вона намагається зробити подарунки, фрукти, для сина та надати деякі речі то відповідач цьому постійно перешкоджає та не надає її передачі дитині. Також, вона декілька разів намагалася зводити сина до цирку та в парк на атракціони, але цьому він також перешкоджає. Відповідач працює в поліції, але працює водієм та в нього за специфікою роботи передбачені довготривалі відрядження та ненормований робочий день. Коли дитина в 2014-2017 роках хворіла, то постійно в лікарнях з ним знаходилася вона, цьому факту також є документальні підтвердження. Також [PERSON] безпідставно звинувачує її у зловживанні спиртними напоями (т. І а.с.108-110). 22 липня 2019 року на адресу суду надійшли заперечення на відзив на зустрічну позовну заяву від представника [PERSON] - адвоката Юшкевич Є.Ю., в яких зазначає, що спільна дитина позивачки та відповідача - [PERSON] проживає разом із своїм батьком за адресою [ADDRESS] , де разом із батьком і зареєстрований, що підтверджується Довідкою про склад сім`ї . Цей факт також підтверджує в своїй позовній заяві і сама позивачка [PERSON] . Відповідач вважає, що саме в інтересах сина є його спільне проживання разом саме з ним, а не з позивачкою. Так, відповідач має постійну роботу, він працює на посаді поліцейського у Головному управління Національної поліції в Сумській області. Робочий день у відповідача нормований: з 8:00 до 17:00. Таким чином, відповідач має реальну можливість та час займатися вихованням свого сина належним чином (відводити його до дитячого садочку та забирати з нього, гуляти, гратися та займатися з ним в вільний час та будь-яким іншим чином піклуватися про нього, розвивати його духовно та фізично). Відповідач має постійний стабільних дохід, через що він має реальну можливість належним чином створювати всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку свого малолітнього сина. В той же час, позивачка [PERSON] є хворою на шизофренію (параноїдальної форми) та перебуває на диспансерному обліку у лікаря-психіатра з 1997 року, що дідтверджується Довідкою КЗ СОР «Обласний наркологічний диспансер» (арк. справи № 77). Окрім того, позивачка зловживає спиртними напоями, малолітня дитина [PERSON] фактично її боїться, адже коли він її бачить, то починає плакати та ховатися від неї за батьком. Отже, саме мати є небезпечною для дитини через стан її здоров`я та обраному нею способу життя, а тим більше проживання дитини із матір`ю в даному випадку є небезпечним для дитини та для його життя, здоров`я і морального виховання. Відповідач вважає, що проживання його сина разом із матір`ю негативно впливає на його виховання та психічний розвиток і здоров`я. Сам [PERSON] виявляє бажання проживати саме з батьком. Твердження позивачки про те, що за «її даними» після проживання [PERSON] з батьком в дитини погіршилося здоров`я також неправдиві та не мають ніяких доказів та підтверджень. Також позивачка у своїй відповіді зазначає, що вона офіційно працевлаштована та нібито отримує заробітну платню в розмірі 4500 гривень, надаючи при цьому довідку від 03 липня 2019 року, в якій зазначено, що вона працювала в товаристві з обмеженою відповідальністю «Оміко» з 11 лютого 2019 року по 02 липня 2019 року. Отже, з довідки взагалі незрозуміло, чи працює [PERSON] на даний час. Позивачка також зазначає, що в квартирі відповідача, де проживає дитина [PERSON] , мешкають здоровенні таргани. Але, ці її нічим не підтверджені ствердження, також не відповідають дійсності і є виключно плодом її фантазії. Щодо того, що позивачка перебувала у лікарні разом із сином під час його хвороб, то це цілком природно, бо відповідач - батько [PERSON] в той час перебував на роботі (т.І а.с.121-124). 25 липня 2019 року від [PERSON] надійшла заява про збільшення позовних вимог, згідно яких вона просить стягнути з [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду (т. І а.с.129-130). Вказані позовні вимоги обгрунтовує тим, що [PERSON] є непрацездатною особою, так як має ІІІ групу інвалідності загального захворювання, була звільнена з роботи у зв`язку з захворюванням та не може влаштуватися на роботу. Розмір призначеної їй пенсії складає 1497 грн. на місяць, який не забезпечує встановленого законом прожиткового мінімуму, інших видів доходу вона не має, а її чоловік відмовляється давати гроші, мотивуючи це тим, що він їх самостійно заробляє. 25 липня 2019 року в підготовчому засіданні оголошено перерву до 16 серпня 2019 року у зв`язку з уточненням [PERSON] позовних вимог, наданням часу для підготовки відзиву на уточнений позов. 14 серпня 2019 року від представника [PERSON] - адвоката Юшкевич Є.Ю. надійшов відзив на заяву про збільшення позовних вимог у зустрічній позовній заяві, згідно яких заперечує проти збільшених позовних вимог, оскільки позивачка отримує пенсію по інвалідності у розмірі, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений для осіб, які втратили працездатність (т. І а.с.147-144). 16 серпня 2019 року у зв`язку з неявкою в судове засідання відповідачки-позивачки, та у зв`язку з тією обставиною, що час для надання відзиву на уточнений позов ще не сплив, підготовче засідання відкладено до 10 жовтня 2019 року. 10 жовтня 2019 року у зв`язку з неявкою в судове засідання відповідачки-позивачки [PERSON] , розгляд справи відкладено до 19 грудня 2019 року, роз`яснено наслідки неявки в судове засідання. 19 грудня 2019 року від представника [PERSON] - адвоката Юшкевич Є.Ю. надійшло клопотання про призначення судової психіатричної експертизи відносно [PERSON] . Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 19 грудня 2019 року по справі призначено судово-психіатричну експертизу, провадження по справі зупинено. 10 лютого 2020 року ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 10 лютого 2020 року поновлено провадження по справі, призначено підготовче засідання на 24 лютого 2020 року. 24 лютого 20202 року ухвалою Зарічного районного суду м. Суми витребувано з Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Обласний клінічний медичний центр соціально небезпечних захворювань» наявну медичну документацію щодо [PERSON] . Після отримання медичної документації вирішено направити вказану справу разом з медичною документацією до Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Обласний клінічний медичний центр соціально небезпечних захворювань» для виконання ухвали Зарічного районного суду м. Суми від 19 грудня 2019 року про призначення судово-психіатричної експертизи. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 30 березня 2020 року поновлено провадження по справі, призначено підготовче засідання на 01 червня 2020 року. 01 червня 2020 року протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено до 12 серпня 2020 року у зв`язку з неявкою відповідачки-позивачки [PERSON] . Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 12 серпня 2020 року по справі призначено судово-психіатричну експертизу. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 14 січня 2021 року поновлено провадження у вказаній справі з призначенням підготовчого засідання на 30 березня 2021 року о 13 год. 30 хв. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 30 березня 2021року закрито підготовче засідання у справі, призначено дану справу для розгляду по суті на 16 липня 2021 року з викликом сторін у справі. В зазначеному судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та заперечували проти задоволення зустрічного позову в повному обсязі. Відповідачка за первісним позовом - позивачка за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала, заперечуючи проти його задоволення, та підтримала позовні вимоги зустрічного позову в повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляд справи сповіщений судом належним чином, у заяві від 14 липня 2021 року просить розгляд справи проводити без участі представника Управління, при цьому повністю підтримує висновок Управління «Служби у справах дітей» Сумської міської ради (т. ІІ а.с.41). Вислухавши думку осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги первісного позивача [PERSON] підлягають задоволенню, а у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити, виходячи з наступного. Частина 3 ст. 12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Судом встановлено, що 16 серпня 2014 року сторони уклали шлюб, який зареєстровано Зарічним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції, актовий запис № 584, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (т. І а.с.11). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (т. І а.с.12). Зареєстроване місце проживання дитини [PERSON] є [ADDRESS] , вказана обставина підтверджується довідкою про склад сім`ї (т. І а.с. 14). З копії свідоцтва про право власності на спадщину за законом вбачається, що [PERSON] є власником 1/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] (т. І а.с.15). Зазначена обставина підтверджується також копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04 липня 2014 року (т. І а.с.16). З копії свідоцтва про право власності на житло від 01 березня 2020 року вбачається, що квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] (т. І а.с.56). З довідки Сумського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №6 «Метелик» від 28 вересня 2018 року, яка видана [PERSON] , вбачається, що її дитина [PERSON] , [INFO] , перебуває в обліковому складі закладу та відвідує старшу групу «Б» «Вишенька» з 20 вересня 2016 року. Останній день перебував в дошкільному закладі 25 липня 2018 року (т. І а.с.59). Відповідно до характеристики, що складена ДОП Сумського ВП ГУНП в Сумській області Шепіль А.В.,за час мешкання за адресою: [ADDRESS] [PERSON] характеризується з позитивної сторони. За вказаною адресою проживає з племінником. Сварок з сусідами не вчиняє, спиртними напоями не зловживає, публічний порядок не порушує, не працює, до адміністративної відповідальності в 2018 році притягувалась за ст. 183 КУпАП, з особами які ведуть антигромадський спосіб життя стосунки не підтримує. Приводів до Сумського ВП не мала (т. І а.с.62). На запит суду КЗ СОР «Обласний клінічний наркологічний диспансер» 22 березня 2019 року надав відомості про те, що [PERSON] , 1976 року народження, перебуває на диспансерному обліку у психіатра з 1997 року з діагнозом шизофренія, параноїдна форма (т. І а.с.77). З копії довідки КУ Сумської ЗОШ І-ІІІ ступенів №6 м. Суми від 15 липня 2019 року №214 вбачається, що [PERSON] дійсно буде навчатися у 1-В класі КУ ЗОШ І-ІІІ ступенів № 6 м. Суми (т. І а.с.125). З копії пенсійного посвідчення серії [NUMBER] слідує, що [PERSON] встановлено ІІІ групу інвалідності за загальним захворюванням (т. І а.с. 131). Згідно довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 24 липня 2019 року [PERSON] отримує пенсію по інвалідності у розмірі 1497,00 грн. (т. І а.с.131). З довідок від 06 лютого 2019 року та від 27 червня 2019 року, що складені інспектором ЮП СП Сумського ВП ГУНП в Сумській області та ДОП Сумського ВП ГУНП Сумської області слідує, що [PERSON] зверталась до органів поліції з приводу того, що її чоловік [PERSON] не дає бачитись їй з сином (т. І а.с.132, 133). З повідомлення Комунального закладу Сумської обласної ради «Обласний наркологічний диспансер» від 10 вересня 2019 року вбачається, що надати витребувану судом інформацію чи може за станом здоров`я [PERSON] виконувати батьківські обов`язки, чи несе вона загрозу життю та здоров`ю дитини, чи виконує вона рекомендації лікаря, заклад не має можливості. Для надання необхідної інформації треба комісійно оглянути [PERSON] . Хвора на телефонні дзвінки не відповідає, два рази за її адресою здійснювала відвідування медична сестра, але двері ніхто не відчинив. Залишена записка з запрошенням на прийом до лікаря-психіатра (т. І а.с. 178). 14 липня 2021 року Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради надало висновок про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] . Вказанго, що спеціалістом Управління 28 травня 2020 року проведено обстеження умов проживання [PERSON] та малолітнього [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] та його батько [PERSON] є співвласниками житла. Позивач-відповідач працював водієм у Головному управлінні Національної поліції в Сумській області, його батько є пенсіонером. Родина проживала у 3-кімнатній квартирі, де наявні необхідні для проживання меблі та побутова техніка (холодильник, газова плита, пральна машина, телевізор, морозильна камера). Коридор потребував косметичного ремонту - у деяких місцях відклеяні шпалери. [PERSON] був забезпечений окремим спальним місцем (ліжко-чердак), мав письмовий стіл, шафу для одягу, забезпечений одягом, взуттям, іграшками, постільною білизною, продуктами харчування. Під час обстеження [PERSON] розповів, що живе з татом та дідусем, живуть вони «нормально». Його мама живе окремо, але декілька разів до нього приходила і вони спілкувалися, також спілкувалися по телефону. Зі слів дитини, жити він хоче з батьком, а до мами міг би сходити у гості. Розповів, що мама у школу не приходила, його водить до школи дідусь, а забирає дід або тато. Як пояснив під час обстеження [PERSON] , він хоче щоб місце проживання сина було визначено з ним, він матеріально утримує сина, уроки [PERSON] вчить з дідусем, іноді і він допомагає. Позивач-відповідач ходив на батьківські збори у школу (у вересні 2019 року та перед Новим роком). Проти зустрічей сина з матір`ю позивач за первісним позовом не заперечує. Умови проживання [PERSON] були обстежені спеціалістом Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради 28 травня 2020 року. Відповідачка-позивачка проживає за адресою: [ADDRESS] . На час обстеження вона не працювала, отримує пенсію по інвалідності. Встановлено, що квартира, у якій зареєстрована та проживає [PERSON] двокімнатна. Власником є вона та її мати, [PERSON] , яка померла [INFO] . Зареєстрований у квартирі племінник відповідачки, [PERSON] , який, з її слів, проживає у іншому місці. Квартира загалом потребує ремонту (заміни шпалер, фарбування вікон, дверей, підлоги). У одній з жилих кімнат частково поклеяні нові шпалери. Туалет і ванна кімната також потребують ремонту. На кухні є газ плита, мийка, один стіл-тумба, 2 стільці, поличка. Меблі старі і потребують ремонту. Газова плита брудна. Холодильника та пральної машини немає. Із продуктів харчування у наявності макарони і консервація. Є телевізор у квартирі. Для дитини виділена кімната, у якій є диван, ліжко, стіл, шафа, вішак для речей. Кімната потребує косметичного ремонту. Із постільної білизни відповідачка-позивачка показала лише декілька речей, схожих на наволочки. Як пояснила [PERSON] під час обстеження, вона хоче щоб місце проживання сина було визначено з нею. Однією сім`єю з чоловіком і дитиною не проживають з липня 2018 року. Дитину бачить рідко, ходить до них додому, але її не пускають, на телефонні дзвінки не відповідають. Останні два тижні дитина була з батьком у селі, вдалося поспілкуватися лише один раз по телефону. У школу мати не ходила, щоб поспілкуватися з вчителькою сина, з її слів батьківських зборів у школі не було. Як вчиться [PERSON] знає, бо коли ходила до сина, він сам показував зошити. [PERSON] вважає, що створить дитині кращі умови ніж батько. У матеріалах цивільної справи міститься довідка диспансерного відділення КЗ СОР «Обласний нарколгічний диспансер», відповідно до якої [PERSON] перебуває на диспансерному обліку у психіатра з 1997 року з діагнозом: шизофренія, пароноїдальна форма. Під час підготовки цивільної справи до розгляду, питання щодо можливості виконання [PERSON] батьківських обов`язків по догляду за дитиною, у зв`язку з наявним захворюванням, не з`ясоване. У червні 2021 року [PERSON] повідомила спеціаліста Управління, що [PERSON] з сином [PERSON] змінили місце проживання та переїхали до смт. Степанівка Сумського району Сумської області. На запит Управління, Служба у справах дітей Степанівської селищної ради надала акт обстеження умов проживання [PERSON] та [PERSON] від 08 липня 2021 року. Відповідно до акту обстеження, [PERSON] з сином [PERSON] та батьком [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . Одноповерховий будинок складається з 3 кімнат, кухні, ванної, коридора, літньої кухні. У будинку наявне газопостачання, водопостачання, електроенергія. У будинку триває ремонт, оскільки родина його придбала нещодавно. У будинку наявні необхідні меблі та техніка (частина з них знаходиться у розібраному стані). [PERSON] має окреме спальне місце, шафу для одягу, телевізор. Деякі дитячі меблі перевезені до будинку, але ще не зібрані. У дитини наявні одяг та взуття відповідно до сезону. Між дитиною та батьком панує взаєморозуміння та теплі, сімейні відносини. [PERSON] разом з сином [PERSON] відвідали Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради 08 липня 2021 року. Головним спеціалістом Управління з [PERSON] проведено бесіду. Хлопчик розповів, що зараз живе у [PERSON] , куди нещодавно переїхали з татом та дідусем. У [PERSON] йому подобається, буде ходити в місцеву школу, вже має багато друзів. У новому будинку має власне ліжко і шафу для речей. [PERSON] розповів, що з мамою бачився до переїзду у село ( [PERSON] уточнив, що це було близько трьох тижнів тому у м. Суми, у [PERSON] не приїжджала). У [PERSON] є власний мобільний телефон і він після переїзду спілкувався з мамою по телефону. На запитання: «З ким хочеш жити постійно?», [PERSON] відповів, що з татом, бо у мами ж і холодильника нема. На запитання: «Чи підеш до мами в гості, якщо жити будеш постійно з татом?», відповів ствердно. [PERSON] додатково повідомив, що змінив місце роботи і на даний час працює водієм у ПП «КВАЗАР-1». Оскільки останнє обстеження умов проживання сторін проводилось 28 травня 2020 року, спеціалістом Управління 08 липня 2021 року у телефонній бесіді зі [PERSON] було домовлено про складання акту обстеження умов її проживання 09 липня 2021 року. Однак в цей день у телефонній бесіді, [PERSON] повідомила, що у неї в квартирі триває ремонт, тому провести обстеження умов проживання не можливо, та рекомендувала спеціалісту Управління щодо даної судової справи звернутися до прокурора. Враховуючи викладене, беручи до уваги, що малолітній [PERSON] з 2018 року проживає з батьком, [PERSON] , яким створені умови для проживання та виховання сина, та висловив бажання постійно проживати з батьком, зважаючи на стан здоров`я [PERSON] , Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] ; відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком (т. ІІ а.с.42-45). Згідно вимог ст.ст. 110, 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя і рішення про розірвання шлюбу суд постановляє, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя чи інтересам дітей сторін На даний час шлюбні відносини між сторонами припинені і сім`я фактично розпалася. Сторони не підтримують сімейних відносин, перспективи поновлення сімейних відносин відсутні. Так як відповідачка за первісним позовом визнає позовні вимоги в частині розірвання шлюбу, примирення між подружжям та збереження їх сім`ї є неможливим, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин друго-четвертої ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Аналіз наведених норм права, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із суб`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Під час судового розгляду встановлено належні матеріально-побутові умови для проживання дитини як у матері дитини [PERSON] так і у батька дитини [PERSON] . Доводи сторін щодо зловживання позивачем та відповідачем алкогольними напоями не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду належними та допустимими доказами. Мати дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати. Визначаючи місце проживання дитини сторін, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суд при вирішенні спору надає першочергове значення саме найкращим інтересам дитини. Матеріали справи містять докази на підтвердження того, що в даній ситуації існують виключні обставини, за наявності яких можна розлучити дитину зі своєю матір`ю. Так, суд враховує стан здоров`я відповідачки -позивачки [PERSON] , обставини відсутності стабільного доходу, достатнього для забезпечення дитині належним умов для розвитку та виховання, оскільки відомості про постійне місце роботи [PERSON] не надано. За таких обставин, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини та забезпечити доброзичливе спілкування дитини з обома батьками, суд вважає, що визначення місця проживання дитини сторін у цій справі з батьком буде відповідати якнайкращим інтересам дитини з огляду на її вік, потребу у турботі, догляді, повноцінному вихованні та розвитку. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З аналізу норм вказаного законодавства вбачається, що аліменти на утримання дитини можуть бути присуджені на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина. Під час судового розгляду встановлено обставини того, що неповнолітній син сторін проживає з позивачем за первісним позовом [PERSON] , та належних та допустимих доказів на підтвердження обставин перебування дитини на утримання відповідачки-позивачки суду не надано. Також, враховуючи те, що суд прийшов до висновку про обґрунтованість вимог первісного позову [PERSON] про визначення місця проживання дитини з батьком, позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] щодо стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини разом з нею задоволенню не підлягають. За змістом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Згідно із пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва тощо. Визначаючи відмінність підстав позбавлення батьківських прав від відібрання дитини без такого позбавлення, слід виходити з того, що за своєю правовою природою позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини. Позбавлення батьківських прав завжди є результатом протиправної, винної поведінки. Відібрання ж дитини не завжди пов`язується з протиправною поведінкою: загроза життю та здоров`ю дитини може бути результатом психічної хвороби, відкритої форми туберкульозу чи інших небезпечних хвороб, скрутних житлових умов тощо. Відібрання дитини можливе тоді, коли умови проживання дитини суд оцінить як небезпечні для неї. Оцінювання умов проживання дитини є виключно компетенцією суду. Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або навчальному закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатні створити батьки, й з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина перша статті 151 ЦПК України). У частині першій статті 153 СК України визначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно з частиною першою статті 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Під час судового розгляду судом не було встановлено обставин, які б вказували на те, що [PERSON] без згоди позивачки за зустрічним позовом [PERSON] здійснив зміну місця проживання сина сторін. Також позивачкою за зустрічним позовом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин того, що залишення дитини у позивача-відповідача є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Таким чином позовні вимоги [PERSON] про відібрання дитини не можуть бути задоволені. Згідно із частинами другою-четвертою статті 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Таким чином, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Такий правовий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15. Довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 24 липня 2019 року підтверджується, що [PERSON] отримує пенсію по інвалідності у розмірі 1497,00 грн. (т. І а.с.131). Крім того відповідачка-позивачка [PERSON] під час судового розгляду повідомила, що на даний час вона отримує пенсію в розмірі 2100 грн. 00 коп., а також має неофіційний дохід у виді підробітки на ринку в розмірі 3000 грн. на місяць. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, встановлено: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень. Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, встановлено з 1 січня 2020 року - 1638 гривень, з 1 липня - 1712 гривень, з 1 грудня - 1769 гривень. За нормами статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, встановлено з 1 січня - 1769 гривень, з 1 липня - 1854 гривні, з 1 грудня - 1934 гривні. Враховуючи те, що розмір доходів позивачки за зустрічним позовом перевищує розмір прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, тому вона в розумінні ст. 75 СК України не є особою, яка потребує матеріальної допомоги. Таким чином позовні вимоги зустрічного позову [PERSON] не підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України в зв`язку із задоволенням первісного позову [PERSON] необхідно стягнути з відповідачки за первісним позовом на користь позивача судові витрати у виді судового збору у розмірі 1409 грн. 60 коп.

Outcome: approved