Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за договором позики. В обґрунтування позову зазначає, що 05.09.2013 року між сторонами було укладено договір позики, за яким позивач позичив відповідачу 100 000 грн. На підтвердження укладення договору позику [PERSON] дав розписку, в якій зобовязався до 01.08.2014 року повернути грошові кошти. Станом на 07.08.2015 року відповідач позики не повернув. Тому просить стягнути заборгованість в розмірі 100000 грн, а також проценти в розмірі 21134, 22 грн, за прострочення виконання зобовязання 3 % річних від простроченої суми в розмірі 3057,53 грн та інфляційні втрати в розмірі 56856,86 грн. Крім того, просить стягнути понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали в повному обсязі, давши пояснення аналогічні доводам позовної заяви, просили позов задоволити. Позивач [PERSON] пояснив, що з відповідачем [PERSON] працював два роки. Позичав відповідачу кошти за його просьбою, так як він мав намір займатися підприємницькою діяльністю по виготовленню надмогильних памятників. Він підготував розписку і в присутності двох свідків, зачитав розписку та [PERSON] розписався за те, що отримав суму коштів в розмірі 100 000 грн. На даний час жодних коштів в погашення позики не повернув. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив та пояснив, що грошей у позивача не брав, розписку складав сам позивач, не заперечив, що розписку підписував, однак така не завірена нотаріально. Купляв у позивача нерухоме майно і так як на час складання розписки заборгував йому кошти в сумі 71 497 грн, тому підписав розписку, як гарантію повернення коштів за договором купівлі-продажу. Просив в позові відмовити. Заслухавши пояснення сторін, покази свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З розписки від 05.09.2013 року вбачається, що відповідач [PERSON] позичив у [PERSON] гроші в сумі 100000 грн, які зобовязався повернути до 01.08.2014 року. Розписка підписана [PERSON], а також незаінтересованими особами [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні допитаний свідок [PERSON] ствердив, що 05.09.2013 року дійсно був присутній , коли [PERSON] підписував розписку про позику грошей в розмірі 100000 грн, на звороті поставив також свій підпис. На час укладання даного договору було 4 особи він, [PERSON], [PERSON] та ще 1 чоловік. Як вбачається із свідоцтва про смерть серія І-СГ №417880 [PERSON]І помер 18.02.2016 року. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач [PERSON] належним чином умови договору не виконав, не повернув позивачу суму позики в розмірі 100 000 грн. Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно розрахунку наданого позивачем проценти за договором позики становлять 21134,22 грн, а саме: 100000 грн (сума заборгованості станом на 07.08.2015 р.) х 103 дні (з 02.08.2014 р. по 12.11.2014 р.) х 12,5 % (облікова ставка НБУ) /100% / 365 днів = 3527,39 грн; 100000 грн (сума заборгованості станом на 07.08.2015 р.) х 85 днів (з 13.11.2014 р. по 05.02.2015 р.) х 14,0 % (облікова ставка НБУ) /100% / 365 днів = 3260,27 грн; 100000 грн (сума заборгованості станом на 07.08.2015 р.) х 27 дні (з 06.02.2015 р. по 04.03.2015 р.) х 19,5% (облікова ставка НБУ) /100% / 365 днів = 1442,46 грн; 100000 грн (сума заборгованості станом на 07.08.2015 р.) х 1573 дні (з 05.03.2015 р. по 07.08.2015) х 30,0 % (облікова ставка НБУ) /100%/ 365 днів = 12904,10 грн; Відповідно ч.1,ч.4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заперечення відповідача [PERSON] з приводу того, що він має сумніви з приводу того чи в розписці стоїть саме його підпис не заслуговують на увагу, так як не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, а тому суд розцінює такі твердження як спробу уникнення відповідальності. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входить до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Оскільки до цього часу відповідач [PERSON] не виконав належним чином свої зобовязання перед позивачем, на підставі ст. 625 ЦК України позивач має право вимагати від відповідача сплатити інфляційні втрати за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно розрахунку, проведеного позивачем, три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобовязання за період з 02.08.2014 р. по 07.08.2015 р. становить 3057,53 грн ( 100000 грн х 3% річних х 372 днів/ 365 днів = 3057,53 грн); інфляційні втрати становлять 56856,86 грн ( 100000 грн х 100,8% індекс інфляції за серпень 2014 року:100% х 102,9% індекс інфляції за вересень 2014 року:100% х 102,4 % індекс інфляції за жовтень 2014 року:100% х 101,9% індекс інфляції за листопад 2014 року:100% х 103,0% індекс інфляції за грудень 2014 року:100% х 103,1% індекс інфляції за січень 2015 року:100% х 105,3% індекс інфляції за лютий 2015 року:100% х 110,8% індекс інфляції за березень 2015 року:100% х 114,0% індекс інфляції за квітень 2015 року:100% х 102,2% індекс інфляції за травень 2015 року:100% х 100,4 % індекс інфляції за червень 2015 року:100% = 156 856,86 грн; 156 856,86 грн (сума заборгованості з інфляційними втратами) 100000 грн (сума заборгованості станом на 07.08.2015 року) = 56856,86 грн). Правильність проведеного позивачем розрахунку процентів, 3% річних та інфляційних втрат жодного сумніву у суду не викликає, відповідач [PERSON] будь-яких заперечень з приводу цього не висловив. Оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, а тому з [PERSON] слід стягнути суму заборгованості за договором позики в сумі 100000 грн, проценти в розмірі 21 134,22 грн, інфляційні втрати в розмірі 56856,86 грн та 3 % річних в розмірі 3057,53 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] слід стягнути понесені позивачем судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1810,49 грн.

Outcome: approved