Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Гайворонського районного суду з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди заподіяної поширенням завідомо неправдивих відомостей, що ганьблять честь, гідність, ділову репутацію. Позов мотивований тим, що з 1996 р. по 2018 р. лікар-психіатр [PERSON], ставить діагнози відносно його психічного стану. У результаті чого він не міг пройти нормальне обстеження щорічної Чорнобильської комісії, крім того, лікар-психіатр [PERSON] неодноразово його у публічних місцях принижує та звинувачує у його психічному стані, та надає постійні довідки. Вважає це є неприпустимо, оскільки він цілком є здоровою людиною. Підставою для такого ставлення до нього та його родини з боку лікаря-психіатра [PERSON] є добрі стосунки з його сусідами, з якими вона перебуває у дружніх стосунках та з якими він перебуває у міжсусідських конфліктах більше 15-років. Теж саме, відбулося й 22.06.2018 р. о 11:00 год. він проходячи щорічний медичний огляд зайшов у кабінет лікаря-психіатра [PERSON], щоб підписати відповідний профілактичний «лист», однак вищевказаний лікар почала його ображати, «хворим» і що його треба ізолювати від суспільства. В результаті вищевказаних, протиправних дій відповідача йому довелося на деякий час призупинити свою активну громадську діяльність, що суттєво змінює його життя в негативну сторону. Він неодноразово звертався до Гайворонського ВП ГУНП України в Кіровоградській області із заявами про притягнення відповідача до кримінальної відповідальності. Заяви були розглянуті, було порушено кримінальне провадження, але було закрито у зв'язку із виникненням цивільно-правових відносин із відповідачем. Вважає, що запропонованими діями, вираженими в тому, що відповідач поширює свідомо неправдиві відомості, внаслідок чого відбувається порочення його честі, гідності, і ділової репутації як громадського активіста, а тому автоматично, заподіяла йому моральну шкоду. 23.10.2018 р. було отримано відповіді з Гайворонської РДА, в якій зазначається проте що, лікар [PERSON] дійсно ставила йому діагнози. Він сильно переживає, хвилюється через те, що його публічно принижено, у присутності людей, чия думка для нього є надзвичайно важливою. Просить суд, зобов'язати лікаря-психіатра [PERSON] письмово вибачитися перед ним, та спростувати відомості про те, що він [PERSON] є психічно хворий та його родина. Стягнути з лікаря-психіатра [PERSON] на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 8000 грн. Позивач в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву з клопотанням розглянути справу без його участі, позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилася, надіслала до суду заяву з клопотанням розглянути справу без її участі, позов не визнає,\~просить\~відмовити в задоволенні позову у зв'язку з його безпідставністю. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що\~у задоволенні позову слід відмовити\~з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 2, 4 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ч. 2 ст. 48 Цивільного процесуального кодексу України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Як вбачається зі змісту ст. 51, 175 ЦПК України, на позивача покладено обов'язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позивач помилився відносно обов'язку відповідача щодо поновлення порушеного права, суд має виходити із положень ст. 51 ЦПК України та з урахуванням ч. 5 ст. 12 ЦПК України роз'яснити позивачеві право на заміну неналежного відповідача. Таким чином, суд, як державний орган, на який покладено обов'язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов'язаний визначити суб'єктний склад учасників процесу залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено п. 1 ч. 1 ст. 189 ЦПК України та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів. Звертаючись до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди заподіяної поширенням завідомо неправдивих відомостей, що ганьблять честь, гідність, ділову репутацію, позивач визначив як відповідача [PERSON], однак вона в дійсності [PERSON], що підтверджується копією паспорта (а.с. 41) та довідкою КЗ Гайворонська ЦРЛ № 1576 від 22.11.2018 року (а.с. 36). Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснив, що пред'явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 Цивільного процесуального кодексу України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб'єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб'єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред'явленим позовом. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов'язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності, суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. При цьому, позивачем до початку першого судового засідання клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення співвідповідача не заявлялось. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом, повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не в змозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов'язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача). Зважаючи на викладене, з урахуванням того, що [PERSON] є неналежним відповідачем, тому у задоволенні позову слід відмовити. При цьому, суд вважає за необхідне роз'яснити позивачу, що він має право звернутися до суду з позовом до належного відповідача. Відповідно до\~ст.5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди І та ІІ груп. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору згідно\~Закону України «Про судовий збір», останній підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed