Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним вище позовом про виключення майна з-під арешту та визнання права власності. Свої вимоги позивач обґрунтував наступним. 17 вересня 2013 року [PERSON] придбав у [PERSON] автомобіль марки автомобіль марки «LINCOLN» модель «NAVIGATOR», державний номер [NUMBER], колір чорний, 2006 року випуску за 38.000,00 (тридцять вісім тисяч) доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України на день купівлі становило 303.734,00 (триста три тисячі сімсот тридцять чотири) гривні. На підтвердження отримання грошових коштів, [PERSON] написав відповідну розписку, передав позивачу автомобіль, два комплекти ключів та реєстраційні документи. Крім цього, [PERSON] надав [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність на розпорядження вищезазначеним автомобілем з правом укладення угод по його використанню, експлуатації та продажу. В своєму позові, [PERSON] зазначає, що між ним та [PERSON], як сторони договору купівлі-продажу, було досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов договору і виконали їх належним чином, здійснивши передачу автомобіля від продавця до покупця. Однак, при зверненні до РЕВ 1-го МРВ ДАІ ГУМВС України в Одеській області з метою зняти придбаного автомобіля з обліку, позивачу було повідомлено, що на нього накладено ряд арештів та заборон відчуження постановами державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції та ін., що, в свою чергу, створює перешкоди позивачу для розпорядження ним своєю власністю. В судове засідання сторони не з'явилися, позивач надав письмову заяву, в якій просив суд справу розглянути за його відсутністю заочно, відповідачі про час, дату та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи в їх відсутність та заперечень на позов до суду не надали. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Частиною 2 ст. 197 ЦПК України закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо взаємовідносин сторін, а також маючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд ухвалив заочно розглядати справу у відсутності належно повідомлених відповідачів без фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом. Суд, дослідивши матеріали справи, наявні у справі докази, дійшов висновку про можливість задоволення позову, виходячи із нижче викладених підстав. Як випливає з матеріалів справи, 17 вересня 2013 року [PERSON] придбав у [PERSON] автомобіль марки «LINCOLN» модель «NAVIGATOR», державний номер [NUMBER], колір чорний, 2006 року випуску за 38.000,00 (тридцять вісім тисяч) доларів США. На підтвердження отримання грошових коштів, [PERSON] написав відповідну розписку та передав позивачу автомобіль, два комплекти ключів та реєстраційні документи. Крім цього, [PERSON] надав [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність на розпорядження вищезазначеним автомобілем з правом укладення угод по його використанню, експлуатації та продажу. За приписами ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних його умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона ( продавець ) передає або зобов'язується передати майно ( товар ) у власність другій стороні ( покупцеві ), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно ( товар ) і сплатити за нього певну суму грошей. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені ст. 203 Цивільного кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Форма правочинів передбачена ст. 205 ЦК України: правочин може вчинятися усно або у письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом; правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків; у випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Згідно ст. 207 ЦК України, правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в одному або кількох документах, листах, телеграмах. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідності до цих норм, між позивачем та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу вищезазначеного автомобіля, при цьому вони обрали усну форму його укладення. Про те, що договір було укладено свідчить сам факт передачі автомобіля, розписка та довіреність з правом розпорядження автомобілем. Таким чином, сторони досягли домовленості щодо всіх істотних умов договору і виконали їх належним чином, здійснивши передачу автомобіля від продавця до покупця. Однак, коли позивач звернувся до РЕВ 1-го МРВ ДАІ ГУМВС України в Одеській області з метою зняти придбаний автомобіль з обліку, йому було повідомлено, що на нього накладено арешт ще 08.05.2012 року. Арешт було накладено постановою державного виконавця першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції № 1-91/17-4848-2011 від 08.05.2012 року про накладення арешту на все майно, в тому числі і на придбаний автомобіль, а також 22.01.2013 року, державним виконавцем першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було складено Акт опису майна й арешту майна, в якому також зазначено придбаний автомобіль. Крім того, стало відомо, що автомобіль марки «LINCOLN» модель «NAVIGATOR», державний номер [NUMBER], колір чорний, 2006 року випуску, накладені наступні обтяження: арешт Приморського ВДВС за вхідним номером №22709 постанова № 089535 від 31.07.2013 року; арешт відповідно ухвали Приморського районного суду м. Одеси за №7697/1 від 18.09.2013 року; арешт накладений ВПВР ГУЮ в Одеській області за вхідним номером №ВП3662 постановою за номером 12194/11 від 19.02.2013 року та розшук за вхідним номером 091-36 від 06.03.2013 року; розшук накладений постановою 10/19/17-4848-2011 за вхідним номером 14558 від 05.06.2013 року; розшук накладений постановою про стягнення штрафу за вхідним № 18462 від 09.07.2013 року; арешт накладений Приморським ВДВС м. Одеси за вхідним № 30895 постановою державного виконавця ВП 40277832 від 16.10.2013 року; арешт за вхідним номером 3934 накладений державним виконавцем першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції постановою ВП 42271834 по виконавчому листу 522/7697/13-ц від 25.12.2013 року; арешт за вхідним номером ВП4278 накладений постановою державного виконавця першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 04.04.2014 року; арешт накладений постановою ВН1052475 на користь ДАІ (штраф) за вхідним номером 11615 від 23.05.2014 року; арешт за вхідним номером 5-450 накладений державним виконавцем першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції постановою за номером ВП 42781920 від 10.06.2014 року; розшук від 23.07.2014 року накладений постановою державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції по виконавчому листу 522/7697/13-ц від 25.12.2013 року. Згідно ст.41 Конституції України, право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 55 Конституції України та ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Статтею 316 Цивільного кодексу України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності визначений ст. 317 ЦК України, згідно якої власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції «Про захист прав та основоположних свобод» кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття право власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором чи законом. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності. Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У відповідності до ч.5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», у випадку незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ «КБ «НАДРА» про стягнення заборгованості є законними та підлягають задоволенню. На підставі ст. ст. 41, 55, 129 Конституції України, ст. ст. 15-16, 203, 205, 207, 316-317, 319, 321, 328, 334, 392, 638, 639, 640, 655 Цивільного кодексу України, ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 4, 6, 8, 10-11, 15, 59-60, 109, 209, 212-215, 218, 224-226, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: approved