Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом, де просить визнати недійсним договір дарування житлового будинку та приватизованої земельної ділянки від 08 лютого 2013 року, посвідчений державним нотаріусом Жовтоводської державної нотаріальної контори Морозюком В.О., за яким позивачем передано в дар домоволодіння та приватизована земельна ділянка за адресою [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовує тим, , що ним, як дарувальником, передано безоплатно у власність, а [PERSON]., яка діє від свого імені та імені малолітньої доньки [PERSON], [INFO], прийнято, як дарунок, у спільну часткову приватну власність житловий будинок та приватизовану земельну ділянку площею 0,0717 га, що знаходиться в [ADDRESS]. Даний правочин вчинений ним проти його справжньої волі внаслідок застосування до нього психічного тиску зі сторони відповідача за умови того, що після оформлення договору дарування, вона не буде звертатися до суду з позовом про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позивач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи у судове засідання не з'явився. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач та її представник [PERSON], що діє на підставі договору від 09.02.2015 року про надання правової допомоги та представництво інтересів в суді, про час та місце розгляду справи також повідомлені належним чином, у судовому засіданні участі не приймали, надавши письмове клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги не визнають в повному обсязі, з підстав викладених у письмовому запереченні. Третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Жовтоводської міської ради про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, свого представника до суду не направила. Повно, всебічно та об'єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд вважає що позов, не підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст. 717, ч. 2 ст. 719 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Статтею 725 ЦК України передбачено, що договором дарування може бути встановлений обов'язок обдарованого вчинити певну дію майнового характеру на користь третьої особи або утриматися від її вчинення ( передати грошову суму чи інше майно у власність, виплачувати грошову ренту, надати право довічного користування дарунком чи його частиною, не пред'являти вимог до третьої особи про виселення тощо). Дарувальник має право вимагати від обдарованого виконання покладеного на нього обов'язку на користь третьої особи. У разі смерті дарувальник, оголошення його померлим, визнання безвісно відсутнім чи недієздатним виконання обов'язку на користь третьої особи має право вимагати від обдарованого особа, на користь якої встановлений цей обов'язок. Згідно ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Як зазначено в п. 8 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», відповідно до ч. 1 статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», згідно ст.ст. 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст. 229 ЦК України) мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Отже, доказуванню підлягає наявність помилки [PERSON] у розумінні правочину, його наслідків, прав і обов`язків сторін. Із договору дарування житлового будинку та приватизованової земельної ділянки від 08 лютого 2013 року, укладеного між [PERSON]. та його колишньою дружиною [PERSON] (шлюб розірвано рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2012 року), яка діє від свого імені та від імені своєї малолітньої доньки [PERSON]. вбачається, що він підписаний власноруч дарувальником та обдаровуваним, посвідчений державним нотаріусом Жовтоводської державної нотаріальної контори Морозюком В.О. за р. №181. ( а.с.13) Зі змісту пункту 8 зазначеного договору вбачається, що вимоги законодавства щодо змісту й правових наслідків правочину, що укладався між сторонами договору, норми статтей 717-728 роз'яснені їм нотаріусом. При цьому сторони договору підтверджують( п. 5 Договору ), що укладення договору відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним ,усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі та договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків , які обумовлені у ньому. Наведене свідчить, що позивач, бажав укладення саме договору дарування. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Посилання позивача, що договір дарування був укладений проти його справжньої волі та внаслідок застосування до нього фізичного чи психічного тиску з боку відповідачки не підтверджено будь-якими доказами, напроти, з наданих ним доказів вбачається що сторони досягли всіх суттєвих умов договору вважав їх зрозумілими та прийнятними для себе що засвідчив своїм особистим підписом. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позивач не довів у суді, що договір дарування житлового будинку та приватизованої земельної ділянки вчинено ним під впливом тиску та у задоволенні позову про визнання договору дарування недійсним належить відмовити.

Outcome: dismissed