Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Маневицької селищної ради Волинської області про стягнення 5621 гривень 39 копійок. Свої вимоги обґрунтував тим, що він працює на посаді інспектора з юридичних питань виконавчого апарату Маневицької селищної ради. На початку березня 2015 року ним було отримано розрахунковий лист по заробітній платі за лютий 2015 року, згідно якого йому не було нараховано заробітну плату за 12 лютого 2015 року на загальну суму 121 гривень 39 копійок. Від заступника головного бухгалтера Маневицької селищної ради [PERSON] позивачу стало відомо, що заробітну плату за 12 лютого 2015 року йому не було нараховано, оскільки секретарем селищної ради [PERSON] в табелі виходу на роботу за цей день щодо нього було проставлено прогул. На думку позивача, складення акту про прогул щодо нього за 12 лютого 2015 року є незаконним, оскільки в цей день він брав участь в розгляді цивільної справи в апеляційному суді Волинської області. Крім того, 22 жовтня 2015 року позивач звернувся до голови Маневицької селищної ради [PERSON] із заявою про нарахування та виплату премії за період з 17 вересня 2015 року по 30 вересня 2015 року. Вказана заява [PERSON] не була розглянута селищним головою, премія на суму 500 гривень йому не була нарахована та виплачена. Вказаними діями позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягала у моральних стражданнях, погіршенні життєвих звязків, безсонні, погіршенні сімейних відносин, психічних та фізичних стражданнях. Завдану йому моральну шкоду [PERSON] оцінює в сумі 5000 гривень. Посилаючись на зазначені обставини, [PERSON] просив суд стягнути з Маневицької селищної ради Волинської області на його користь 121 гривень 39 копійок невиплаченої заробітної плати за 12 лютого 2015 року, 500 гривень премії за період з 17 вересня 2015 року по 30 вересня 2015 року, а також 5000 гривень моральної шкоди. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у поданій до суду заяві, просив стягнути з Маневицької селищної ради Волинської області на його користь 121 гривень 39 копійок невиплаченої заробітної плати за 12 лютого 2015 року, 500 гривень премії за період з 17 вересня 2015 року по 30 вересня 2015 року, а також 5000 гривень моральної шкоди. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вважає їх необґрунтованими, а тому проти задоволення позову заперечує. Підтвердила, що 12.02.2015 року щодо [PERSON] було складено акт про прогул, оскільки він в цей день взагалі не зявився на роботу, своїх трудових обовязків не виконував, про причини неявки нікого не повідомив, а тому нараховувати йому заробітну плату за цей день не було будь-яких підстав. Не оспорює, що 12.02.2015 року позивач брав участь в розгляді цивільної справи в апеляційному суді Волинської області, однак вважає, що оскільки це була справа за позовом [PERSON], він в цей день трудових обовязків не виконував, нараховувати йому заробітну плату за 12.02.2015 року немає підстав. Крім того, додала, що премія не входить в обовязкову складову щомісячної заробітної плати позивача, згідно Положення про матеріальне заохочення селищного голови, заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів ради та працівників виконавчого апарату селищної ради преміювання працівників виконавчого апарату селищної ради здійснюється відповідно до їх особистого внеску в загальні результати роботи, а також до державних і професійних свят та ювілейних дат у межах фонду преміювання за розпорядженням голови селищної ради з наступним затвердженням селищною радою. Показником, що дає право на отримання премії, відповідно до вказаного Положення, є сумлінне і якісне виконання посадових обовязків, відсутність порушень трудової та виконавчої дисципліни. Згідно розпорядження селищної ради № 18-к від 18.09.2014 року до позивача за порушення трудової дисципліни було застосовано стягнення у вигляді догани. Підстав для нарахування та виплати премії за вересень 2015 року позивачу не було, розпорядження селищним головою про преміювання [PERSON] за вересень 2015 року не виносилось. Враховуючи зазначені обставини, в задоволенні позовних вимог [PERSON] просила відмовити за безпідставністю. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є підставними і підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1, 3, 6 ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч. 1, 4 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України „Про оплату праці від 24 березня 1995 року працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ч. 1, 4 ст. 24 вказаного Закону заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом,\~Законом України „Про оплату праці та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч. 1-2 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працює на посаді інспектора з юридичних питань виконавчого апарату Маневицької селищної ради. На початку березня 2015 року позивачем було отримано розрахунковий лист по заробітній платі за лютий 2015 року, згідно якого йому не було нараховано заробітну плату за 12.02.2015 року на загальну суму 121 гривень 39 копійок. Від заступника головного бухгалтера Маневицької селищної ради [PERSON] позивачу стало відомо, що заробітну плату за 12.02.2015 року йому не було нараховано, оскільки секретарем селищної ради [PERSON] в табелі виходу на роботу за цей день щодо нього було проставлено прогул. 12.02.2015 року [PERSON] на робочому місці в Маневицькій селищній раді був відсутній, про причини неявки на роботу не повідомив, із заявами про надання відгулу чи відпустки не звертався. 12.02.2015 року позивач брав участь в розгляді цивільної справи за його позовом до Маневицької селищної ради в апеляційному суді Волинської області. Після закінчення судового засідання, яке тривало до обіду, позивач в Маневицьку селищну раду на робоче місце не прибув, про причини неприбуття не повідомив, в звязку з чим о 16-й год. 12.02.2015 року в селищній раді було складено акт про відсутність [PERSON] на роботі. Згідно розпорядження селищної ради № 18-к від 18.09.2014 року до позивача за порушення трудової дисципліни було застосовано стягнення у вигляді догани. 22.10.2015 року позивач звернувся до голови Маневицької селищної ради [PERSON] із заявою про нарахування та виплату премії за період з 17.09.2015 року по 30.09.2015 року. Вказана заява [PERSON] не була задоволена селищним головою, розпорядження про преміювання [PERSON] за вересень 2015 року селищним головою не виносилось, премія позивачу не була нарахована та виплачена. Зазначені обставини не оспорюються сторонами, підтверджуються показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а також дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, зокрема, розпорядженням селищної ради № 18-к від 18.09.2014 року „Про накладення дисциплінарного стягнення на інспектора з юридичних питань виконавчого апарату ради, судовою повісткою про виклик до апеляційного суду Волинської області на 10.30 год. 12.02.2015 року як позивача по цивільній справі № 22-ц/773/276/15, розрахунковим листом по заробітній платі за лютий 2015 року щодо [PERSON], актом про відсутність працівника на роботі № 1 від 12.02.2015 року, табелем виходу на роботу працівників Маневицької селищної ради за лютий 2015 року, заявою [PERSON] про нарахування та виплату премії від 22.10.2015 року, Положенням про матеріальне заохочення селищного голови, заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів ради та працівників виконавчого апарату селищної ради, затвердженим рішенням селищної ради № 7/4 від 15.03.2007 року із змінами згідно рішення № 23/19 від 21.03.2009 року, розпорядженням селищного голови № 22-ос від 22.10.2015 року „Про преміювання працівників селищної ради за серпень, вересень 2015 року. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд при вирішенні заявлених позивачем вимог бере до уваги, що відповідно ст. 60 ЦПК України саме на позивача покладається обовязок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а також представити суду докази у підтвердження обставин, які мають значення для ухвалення рішення у справі. В судовому засіданні встановлено, що премія не входить в обовязкову складову щомісячної заробітної плати позивача. Положенням про матеріальне заохочення селищного голови, заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів ради та працівників виконавчого апарату селищної ради, затвердженим рішенням Маневицької селищної ради № 7/4 від 15.03.2007 року із змінами згідно рішення селищної ради № 23/19 від 21.03.2009 року, передбачено, що преміювання працівників виконавчого апарату селищної ради здійснюється відповідно до їх особистого внеску в загальні результати роботи, а також до державних і професійних свят та ювілейних дат у межах фонду преміювання за розпорядженням голови селищної ради з наступним затвердженням селищною радою. Показником, що дає право на отримання премії, є сумлінне і якісне виконання посадових обовязків, відсутність порушень трудової та виконавчої дисципліни. Згідно розпорядження селищної ради № 18-к від 18.09.2014 року до позивача за порушення трудової дисципліни було застосовано стягнення у вигляді догани. Підстав для нарахування та виплати премії за період з 17.09.2015 року по 30.09.2015 року позивачу не було, а тому його заява від 22.10.2015 року про нарахування та виплату йому премії за вказаний період не була задоволена селищним головою [PERSON], розпорядження про преміювання [PERSON] за вересень 2015 року селищним головою не виносилось, премія позивачу не була нарахована та виплачена. Зазначені обставини підтвердили представник відповідача, свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, а також те, що преміювання працівників виконавчого апарату селищної ради здійснюється лише на підставі розпорядження голови селищної ради відповідно до їх особистого внеску в загальні результати роботи, показником, що дає право на отримання премії, є сумлінне і якісне виконання посадових обовязків, відсутність порушень трудової та виконавчої дисципліни, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з Маневицької селищної ради на користь [PERSON] 500 гривень премії за період з 17.09.2015 року по 30.09.2015 року до задоволення не підлягають. Вимоги позивача про стягнення з Маневицької селищної ради Волинської області на користь [PERSON] 121 гривень 39 копійок невиплаченої заробітної плати за 12.02.2015 року, на думку суду, є підставними та підлягають до задоволення, виходячи з фактичних обставин, які встановлені в ході розгляду даної справи. Так, судом встановлено, що 12.02.2015 року з 10.30 год. до обіду [PERSON] брав участь в якості позивача в розгляді цивільної справи в апеляційному суді Волинської області. Після розгляду зазначеної справи, як секретар комітету з конкурсних торгів Маневицької селищної ради, [PERSON] перебував в ПАТ „Волиньобленерго, де подавав відповідну тендерну документацію, тобто виконував свої трудові обовязки. За неявку 12.02.2015 року на роботу протягом всього робочого дня позивач до дисциплінарної відповідальності притягнутий не був. Обєктивність пояснень позивача про зазначені обставини підтверджується дослідженими судом письмовими доказами, зокрема, судовою повісткою про виклик до апеляційного суду Волинської області на 10.30 год. 12.02.2015 року як позивача по цивільній справі № 22-ц/773/276/15, розпорядженням Маневицької селищної ради № 2-од від 6.01.2011 року, повідомленням про акцепт пропозиції конкурсних торгів або цінової пропозиції № 183 від 3.02.2015 року з відміткою про перевірку в ПАТ „Волиньобленерго 12.02.2015 року, договором про закупівлю електричної енергії № 23-35/15-96 від 13.02.2015 року, звітом про результати проведення переговорної процедури закупівлі з відміткою про перевірку в ПАТ „Волиньобленерго 12.02.2015 року, протоколом № 1 проведення переговорів між Маневицькою селищною радою та ПАТ „Волиньобленерго з відміткою про перевірку в ПАТ „Волиньобленерго 12.02.2015 року, повідомленням ПАТ „Волиньобленерго на звернення [PERSON] від 30.11.2015 року. Встановлені в ході розгляду справи обставини свідчать, що позивач був відсутній на роботі з поважних причин, оскільки 12.02.2015 року з 10.30 год. до обіду [PERSON] брав участь в якості позивача в розгляді цивільної справи в апеляційному суді Волинської області, а після обіду фактично виконував свої трудові обовязки - перебував в ПАТ „Волиньобленерго, де подавав відповідну тендерну документацію, а тому його позовні вимоги в частині стягнення з Маневицької селищної ради 121 гривень 39 копійок невиплаченої заробітної плати за 12.02.2015 року підлягають до повного задоволення. При вирішенні заявлених позивачем вимог про відшкодування моральної шкоди суд бере до уваги, що [PERSON] відповідно до ст. 60 ЦПК України в поданій до суду позовній заяві не наведено, а в судовому засіданні не представлено суду доказів у підтвердження того, що внаслідок невиплати йому заробітної плати за 12.02.2015 року на суму 121 гривень 39 копійок він зазнав моральних страждань, у нього погіршилися життєві звязки, а також це призвело до безсоння, погіршення сімейних відносин, психічних та фізичних страждань. Відповідно до п. 4 ППВС № 9 від 6.11.1992 року „Про практику розгляду судами трудових спорів встановлені статтями 228, 223 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Згідно п. 16 ППВС № 4 від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди до вимог про відшкодування моральної шкоди, заподіяної поширенням відомостей, що не відповідають дійсності і порочать честь, гідність чи ділову репутацію фізичної або юридичної особи, згідно з ч. 3 ст. 7 ЦК застосовується строк позовної давності в один рік. До вимог про відшкодування моральної шкоди у випадках, передбачених трудовим законодавством, - тримісячний строк (ст. 233 КЗпП). До інших вимог про відшкодування моральної шкоди, як вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, строки позовної давності відповідно до ст. 83 ЦК не застосовуються. В судовому засіданні встановлено, що встановлений ст. 233 КЗпП України тримісячний строк звернення до суду з вимогами про відшкодування моральної шкоди пропущено позивачем [PERSON] без будь-яких поважних причин, клопотання про поновлення вказаного строку позивачем ні в поданій до суду позовній заяві, ні в судовому засіданні не заявлялось, причин для його поновлення судом не встановлено. Про ненарахування та невиплату заробітної плати за 12.02.2015 року [PERSON] стало відомо ще на початку березня 2015 року, що позивач підтвердив як в поданій до суду позовній заяві, так і в судовому засіданні. Будь-яких обєктивних перешкод для звернення до суду з вимогами про стягнення невиплачених коштів за 12.02.2015 року та відшкодування в звязку з цим моральної шкоди у нього не було. На думку суду, задоволення позовних вимог в частині стягнення на користь позивача [PERSON] 121 гривень 39 копійок невиплаченої заробітної плати за 12.02.2015 року саме по собі вже становить достатню справедливу сатисфакцію в частині відшкодування моральної шкоди, яку зазнав позивач. Крім того, суд також враховує конкретні обставини справи, які було встановлено в ході її судового розгляду, зокрема, що [PERSON] ні 12.02.2015 року, ні напередодні не повідомив керівництво Маневицької селищної ради про свою відсутність на робочому місці протягом всього дня 12.02.2015 року, оскільки його викликають в апеляційний суд Волинської області в якості позивача по цивільній справі, а також, що він після розгляду зазначеної справи, як секретар комітету з конкурсних торгів Маневицької селищної ради, буде подавати відповідну тендерну документацію в ПАТ „Волиньобленерго, тобто виконувати свої трудові обовязки. Про зазначену обставину [PERSON] повідомив лише під час розгляду справи в суді, подавши у її підтвердження відповідні письмові докази. Саме через неповідомлення позивачем керівництва Маневицької селищної ради про його відсутність на робочому місці 12.02.2015 року, як було встановлено в ході розгляду справи, з поважних причин, зокрема, і в звязку з фактичним виконанням ним після розгляду справи в апеляційному суді Волинської області своїх трудових обовязків, 12.02.2015 року о 16-й годині в селищній раді було складено акт про відсутність [PERSON] на роботі, що потягло за собою ненарахування йому заробітної плати за цей день через прогул. Проаналізувавши та оцінивши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що з відповідача - Маневицької селищної ради Волинської області (р/р 35411005025691 в ГУДКСУ у Волинській області, МФО 803014, ЗКПО 04333193) підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] 121 гривень 39 копійок невиплаченої заробітної плати за 12 лютого 2015 року. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача Маневицької селищної ради Волинської області підлягає стягненню на рахунок УДКСУ у Манев.р-ні(Манев.р-н)22030001 (рахунок отримувача 31211206700287, код отримувача 37950857, код банку отримувача 803014, банк отримувача ГУДКСУ у Волинській області, найменування суду Маневицький районний суд Волинської області) 487 гривень 20 копійок судового збору пропорційно до задоволених судом позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial