Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про розірвання шлюбу (далі позов або позовна заява). Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що з відповідачем [PERSON] перебуває у шлюбі, зареєстрованому 24.01.2012 Черняхівським районним відділом реєстрації актів громадянського стану за актовим записом № 4. Шлюб перший. Від цього шлюбу мають дитину: [PERSON], [INFO] Причиною розірвання шлюбу є те, що між позивачем та відповідачем встановилися погані сімейні відносини. Перестали розуміти один одного, а також мають різні погляди на життя. Сім'я має тільки формальний характер. Позивач вважає, що сім'я розпалася і примирення не можливе. З огляду на це позивач вважає, що збереження шлюбу суперечить її інтересам, просить розірвати шлюб з відповідачем, сина [PERSON], [INFO], просить залишити на вихованні позивача. Позивач 08.09.2015 в судове засідання не з'явилася, подала заяву від 08.09.2015, в якій просила справу за її позовом до [PERSON] розглядати у її відсутність, повідомила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила їх задовольнити. Судові витрати відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України позивач просила стягнути з відповідача на її користь. В судове засідання 08.09.2015 відповідач не з'явився, 26.08.2015 подав до суду заяву, в якій просив справу слухати в його відсутності та підтвердив, що позов визнає у повному обсязі. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд не вбачає підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову, передбачених ч. 4 ст. 174 ЦПК України. За наслідками з'ясування і аналізу обставин справи, пояснень сторін, дослідження та оцінки наявних в матеріалах справи доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі з огляду на наступне. Шлюб між позивачем та відповідачем зареєстровано 24.01.2012, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (повторним) від 24.04.2012 (а.с. 3). Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дане положення СК України відповідає положенням ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої на третій сесії Генеральної Асамблеї ООН резолюцією 217A(III) від 10.12.1948 (далі Загальна декларація прав людини), згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу та заперечує проти вжиття судом заходів щодо примирення подружжя відповідно до ст. 111 СК України, відповідач позов визнає та таке визнання прийняте судом, суд приходить до висновку, що у позивача та відповідача відсутня вільна згода на збереження шлюбу, а тому відмова в розірванні шлюбу та (або) вжиття заходів щодо примирення подружжя буде суперечити вимогам ч. 1 ст. 24 СК України, ст. 16 Загальної декларації прав людини та інтересам сторін. А тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Позивач та відповідач є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 24.01.2012 (а.с. 4). Враховуючи, що позивач та відповідач в судове засідання 08.09.2015 не з'явилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивач у позові просила дитину залишити на її вихованні, відповідач позов визнав у повному обсязі і визнання позивачем позову прийняте судом, суд приходить до висновку, що спору з питань виховання дитини, [PERSON], між позивачем та відповідачем немає, фактично на час розгляду справи в суді, відповідач згоден з тим, що [PERSON] має бути залишений на вихованні матері позивача, а тому дані обставини згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем при поданні позову було фактично сплачено судовий збір в сумі 243,60 грн., що підтверджується квитанцією від 23.07.2015 (а.с. 1). При цьому, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю. А тому судові витрати також підлягають присудженню з відповідача на користь позивача у повному обсязі. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved