Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

[PERSON] (далі позивачка) звернулася до суду з позовом до Горбівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області про визнання за нею права власності на житловий будинок та надвірні будівлі, що належали її батьку [PERSON]. Свої позовні вимоги мотивують тим, що 09 листопада 2016 року помер її батько [PERSON] Останній за життя набув право власності на житловий будинок та надвірні будівлі, розташовані за адресою: Чернігівська область, Новгород-Сіверський район, с. Юхнове, вул. Залізнична, 244. Позивачка прийняла спадщину свого батька, до складу якої входить вказаний вище будинок. З метою отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно вона звернулася до нотаріуса, однак у видачі свідоцтва їй було відмовлено у звязку з відсутністю у спадкодавця правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності на вказаний вище житловий будинок. З огляду на це вона змушена звернутися до суду за захистом свого права власності. Учасники справи інших заяв по суті справи до суду не подали. У судове засідання позивачка та її представник не зявилися, при цьому представник позивачки подав заяву про те, що позовні вимоги підтримує повністю, просить розглянути справу без його участі. Представник відповідача у судове засідання не зявився, при цьому подав заяву про розгляд справи без його участі та про визнання позову повністю. У звязку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, на підставі частини другої статті 207 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Частиною третьою статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вирішуючи питання щодо наявності законних підстав для визнання позову відповідачем та задоволення позову у звязку з цим, суд враховує наступне. Як встановлено, 09 листопада 2016 року в с. Юхнове Новгород-Сіверського району Чернігівської області помер [PERSON] (а.с. 8). З наявної у матеріалах справи довідки виконавчого комітету Горбівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області від 10 січня 2018 року вбачається, що згідно записів у погосподарській книзі, житловий будинок, розташований по вул. Залізнична, 244 в с. Юхнове Новгород-Сіверського району Чернігівської області рахується за [PERSON] (а.с. 13). Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок за адресою: Новгород-Сіверський район, с. Юхнове, вул. Залізнична, 244, розташований будинок літера «А-1», 1950 року забудови, веранда літера «а-1», сарай літера «Б-1», та погріб (а.с.14-17). Водночас право власності на вказаний житловий будинок та надвірні будівлі у порядку, передбаченому законодавством, чинним на день смерті [PERSON], останнім зареєстроване не було. Згідно частин третьої та четвертої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. До набрання чинності вказаним законом, державну реєстрацію права власності на житлові будинки та споруди регулював ряд нормативних актів, зокрема такі, як \~«Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» від 31 січня 1966 року, що втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, «Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР», затверджена наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, «Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих», затверджена наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та інші. За змістом пункту 62\~Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР\~підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Отже записи у погосподарських книгах, у період дії вказаних нормативно-правових актів, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином, записом в погосподарській книзі Горбівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області підтверджується право приватної власності [PERSON] на житловий будинок, збудований у 1950 році, що розташований за адресою: Чернігівська область, Новгород-Сіверський район, с. Юхнове, вул. Залізнична, 244. Позивачка є донькою [PERSON], що підтверджується її свідоцтвом про народження та витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб, згідно якого остання уклала шлюб з [PERSON] та взяла прізвище свого чоловіка (а.с. 9-10). Позивачка належним чином прийняла спадщину свого батька [PERSON] за заповітом відповідно до вимог статті 1268 ЦК України, подавши заяви про прийняття спадщини, при цьому вона є єдиним спадкоємцем [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про прийняття спадщини за заповітом від 10 травня 2017 року, заповітом [PERSON] від 02 квітня 2013 року та довідкою Горбівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області від 10 січня 2018 року про те, що [PERSON] на день смерті проживав один (а.с. 11, 13, 24). Отже, в силу положень статті 1218 ЦК України до позивачки перейшла спадщина її батька [PERSON], до складу якої входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, зокрема й право власності на вказаний вище житловий будинок. При цьому позивачка не може отримати свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, який належав [PERSON], оскільки відсутні документи, які посвідчували право власності спадкодавця на вказане майно. Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Оскільки судом встановлено, що позивачка набула у порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок, розташований за адресою: Чернігівська область, Новгород-Сіверський район, с. Юхнове, вул. Залізнична, 244, який належав [PERSON], однак це право не визнається через відсутність правовстановлюючих документів, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для визнання позову відповідачем та у звязку з цим для задоволення позову повністю. Стосовно надвірних будівель, розташованих за адресою: Чернігівська область, Новгород-Сіверський район, с. Юхнове, вул. Залізнична, 244, суд враховує, що вони призначені для обслуговування вказаного вище житлового будинку, розташованого за цією ж адресою. Відповідно до статті 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і повязана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки надвірні будівлі є приналежностями головної речі житлового будинку, то визнання права власності на нього є визнанням права власності на відповідні господарські будівлі, тому окреме визнання права власності на такі будівлі законодавством не вимагається. Враховуючи те, що спір виник внаслідок неправильних дій батька позивачки, який за життя не оформив відповідним чином своє право власності на належний йому житловий будинок, відповідно до частини девятої статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне повністю покласти на позивачку всі здійснені нею витрати, не стягуючи їх з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved