Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON], третя особа - Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради, з урахуванням уточнення позовних вимог, про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивачу належить на праві власності квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] є донькою позивача, значиться зареєстрованою за вказаною адресою, але не проживає за вказаною адресою з 2012 року. Позивач змушений додатково нести витрати по оплаті комунальних послуг, що і стало підставою для звернення позивача із даним позовом до суду. Сторони, належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не зявилися. Позивач надав до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Причини неявки відповідачів та представника третьої особи суду не відомі. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно ст. 41 Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Судом встановлено, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтва про право власності на житло, виданого 28.02.1995 року Фондом комунального майна згідно з розпорядженням (наказом) від 24.02.1995 року № 7286 та договору дарування 3/4 часки квартири від 09.12.2004 року. Згідно копії довідки про склад сім'ї № 5173, виданої 23.06.2017 року Центром надання адміністративних послуг Сєвєродонецької міської ради, за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, 108/21 зареєстровано три особи: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Крім того, у відповідності до копії акту обстеження житлових умов № 1075 від 23.06.2017 року за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, 108/21 окрім [PERSON] фактично ніхто не мешкає з 2012 року по теперішній час. Враховуючи те, що відповідач не проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] без поважних причин понад передбачені законодавством строки та втратила інтерес до житла, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням та необхідність їх задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved