Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 22.06.2012 року розмірі 10 000 грн., за договором позики від 01.07.2012року розмірі 5700грн., за договором позики від 23.08.2012 року розмірі 16 500 грн., що разом становить 32200грн., інфляційних втрат у розмірі 7084 грн., трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 2157,68 грн. та пені у розмірі 2381,91 грн. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що 22.06.2012року позичив [PERSON] кошти в розмірі 10000 грн., які останній зобов'язувався повернути до 01.08.2012 року; 01.07.2012року позичив [PERSON] кошти в розмірі 5700 грн., які останній зобов'язувався повернути до 01.07.2012 року; 23.08.2012року позичив [PERSON] кошти в розмірі 16500грн., які останній зобов'язувався повернути до 16.11.2012 року; Посилаючись на те, що відповідач у добровільному порядку коштів не повертає, просить позов задовольнити. У судове засідання позивач не з'явився, хоча про час та місце його був повідомлений належним чином. Попередньо подав суду заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, щодо заочного вирішення справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Попередньо не повідомив суд про причини своєї неявки. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПУ України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце судового засідання і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що згідно розписки від 22.06.2012 року [PERSON] отримав у позику від [PERSON] грошові кошти в сумі 10000 гривень, які зобов'язувався повернути у строк до 01.08.2012 року. Згідно розписки від 01.07.2012 року [PERSON] отримав у позику від [PERSON] грошові кошти в сумі 5700 гривень, які зобов'язувався повернути у строк до 01.07.2012 року. Згідно розписки від 23.08.2012 року [PERSON] отримав у позику від [PERSON] грошові кошти в сумі 16500 гривень, які зобов'язувався повернути у строк до 16.11.2012 року. Оригінали розписок містяться в матеріалах цивільної справи за №607/20760/14ц . У встановлений строк боржник коштів не повернув. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного. В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. За положеннями ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до вимог ст.1046,1049 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів (суму позики), що були передані йому у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики може бути представлена розписка позичальника. За нормами ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. · Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Факт одержання суми позики підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником у момент передачі суми позики. Встановлено, що ні у встановлений строк, ні по даний час відповідач боргу не повернув. Таким чином, діями відповідача порушено права позивача, які підлягають захисту, шляхом стягнення із відповідача на користь позивача суми основного боргу в розмірі 32200грн. Згідно із вимогами ст.ст.625, 1050 ЦК України якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до вимог ст.625 цього Кодексу, а саме, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Встановлено, що борг позивачу не повернуто, а тому позивач має право на стягнення сум передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме, на три проценти річних від простроченої суми, як відповідальність за невиконання грошового зобов'язання та витрат пов'язаних з інфляцією. На підставі вимог ст. 625 ЦК розмір трьох % річних складає 2150,75 грн. за період з 01.07.2012 року по 10.12.2014 року, виходячи із наступного розрахунку: станом на 01.07.2012 року заборгованість становить 5700 грн.*3%/100/365 днів*31 день складає =14,52 грн. за період з 01.07.2012 по 31.07.2012 року; станом на 01.08.2012 року заборгованість складає 5700+10 000=15 700грн.*3%/100/365*107 днів=138,07 грн. за період з 01.08.2012 по 15.11.2012 року; станом на 16.11.2012 року заборгованість становить 10 000+5700+16500=32200грн.*3%/100/365*755днів=1998,16 грн. за період з 16.11.2012 року по 10.12.2014 року; Індекс інфляції за весь час прострочення з 01.12.2012 по 31.11.2014 року складає 1,221 ( за грудень 2012 року - 100,2/100; за 2013 рік - 100,5/100, за 11 місяці 2014 року - 100,2/100 х 100,6/100 х 102,2/100 *103,3/100 *103,8/100 *101,0/100*100,4/100*100,8/100,8*102,9/100*102,4/100*101,9/100), а тому сума інфляційних втрат за період з 01 грудня 2012 року по 31.11. 2014 року відповідно становитиме 7116 грн. 20 коп., виходячи із наступного розрахунку - 32200,00 х 1.221 -32200 грн. Суд не приймає до уваги наданий позивачем розрахунок індексу інфляції та трьох процентів річних, як такий що не відповідає вимоги закону та рекомендаціям відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ викладених у листі Верховного Суду України за №62-97 від 03.04.1997 року. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобов'язання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобов'язання, оскільки відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України). За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати один рік (пункт перший частини другої статті 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Оскільки право на стягнення пені в кредитора виникло з наступного дня після 01.07.2012 року, а до суду він звернувся лише - 15 грудня 2014 року, то пеня підлягала стягненню лише в межах одного року до дня пред'явлення позову, тобто з 15 грудня 2013 року. Як вбачається із змісту позовних вимог та наведеного позивачем розрахунку, останній просить стягнути пеню з період з 16 грудня 2012 року по 14 травня 2013 року. У той час , коли позов предявлено до суду лише 15.12.2014 року Враховуючи заявлені вимоги та положення ст.258 ЦК, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення пені за період з 16.12.2012 року по 14.05.2013 року не підлягають до задоволення, оскільки вимоги про стягнення суми пені за період з 16.12.2012 року по 14.05.2013 року, який перевищує один рік до дня пред'явлення позову, суперечить вимогам закону. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення із відповідача на користь позивача основної суми боргу у розмірі 32200 грн., трьох процентів річних у розмірі 2150,75 грн. за період з 01.07.2012 року по 10.12.2014 року та інфляційних втрат за період з 01 грудня 2012 року по 31.11.2014 року у розмірі 7116 грн. 20 коп. На підставі наведеного,

Outcome: partial