Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] і просить стягувати з відповідача на його користь щомісячно аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 900 грн. щомісячно з моменту звернення до суду до досягнення дитини повноліття. В обґрунтування позову вказує, що з відповідачем вони перебували у шлюбі з 20 вересня 2006 року. 25 червня 2016 року рішенням Роменського міськрайонного суду шлюб між ними було розірвано. Від даного шлюбу є неповнолітні діти син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO] Місце проживання дітей не визначене. В усній домовленості вони визначили, що син [PERSON] буде проживати з ним, а [PERSON] з відповідачем. На даний час син проживає з ним. За період розлучення до цього часу відповідач матеріальної допомоги на дитину не надає. Він офіційно працює, його оклад становить 3400 грн. Відповідач аліменти нікому не платить, стягнень по виконавчим документам не має, непрацездатних осіб немає. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав і просив задоволити, підтвердив обставини вказані в обґрунтування позовних вимог. Крім цього пояснив, що син фактично проживає з ним, що підтверджено актом обстеження. Він визнає ту обставину, що виконком прийняв рішення про встановлення місця проживання сина [PERSON] з відповідачем. На його думку таке рішення не має значення, бо дитина проживає з ним, крім цього син хоче проживати з ним і це може підтвердити сам. Він теж звертався щоб визначили місце проживання сина з ним, але йому відмовили. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, і просила відмовити. Суду пояснила, що вона звернулася до органу опіки та піклування і місце проживання дітей визначено разом з нею. Крім цього вона звернулася до суду для визначення місця проживання дітей. Судом встановлено, що [PERSON] народився 15 листопада 2006 року, і в свідоцтві про народження його батьками вказані: батько [PERSON], мати [PERSON]. Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25.06.2016 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 20 вересня 2006 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 606. У рішенні суду вказано, що 15 листопада 2006 року народився [PERSON], а 08 квітня 2010 року [PERSON] і їх батьками в свідоцтві про народження вказані - [PERSON] та [PERSON]. Згідно довідки ТОВ «Техно-Воля», від 11 жовтня 2017 року, [PERSON] дійсно працює у ТОВ «Техно-Воля» з 16.03.2012 року на посаді директора. Посадовий оклад становить 3400 грн. З акту обстеження житлових умов від 11 жовтня 2017 року вбачається, що [PERSON] проживає в [INFO]. Під час обстеження встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживає за вказаною адресою. Даний акт складено депутатом Броварської міськради. З акту обстеження житлових умов від 13 жовтня 2017 року, яким обстежено умови проживання дитини за адресою [ADDRESS], вбачається, що сімя орендує квартиру з червня 2017 року. У малолітнього [PERSON] є окрема кімната, ліжко, шафа, техніка, необхідні речі, куток для ігр. Орендар батько дитини - [PERSON] [PERSON] з батьком проживає пів року. Рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради від 10 квітня 2018 року, № 256 «Про надання висновку до суду щодо визначення місця проживання малолітніх дітей», надано [PERSON] висновок про визначення місця проживання її малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] разом з нею, враховуючи інтереси дітей. [PERSON] відмовлено у наданні висновку про визначення місця проживання [PERSON] разом з ним. 05.02.2010 року [PERSON], [INFO], громадянці [PERSON], видано посвідку на постійне проживання в Україні. Згідно відмітки Роменського МВ УМВС України в Сумській області 19.03.2010 року місце проживання зареєстровано [INFO]. Відповідно до договору оренди, який підписано 20.07.2017 року, [PERSON] орендує у [PERSON] квартиру по вул. Сергія Москаленка, 43/150 в м. Бровари. Наведене свідчить, що між сторонами склалися спірні сімейні правовідносини з приводу утримання дітей. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 181 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частина 3 цієї статті передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8\~ст. 7 СК України\~при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Частиною 1 статті 161 СК України визначено - якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. За таких обставин, вислухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані в справі докази, надаючи оцінку зібраним у справі доказам в цілому, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд вважає позов не обґрунтованим і приходить до висновку про відсутність підстав для його задоволення. Таке переконання склалося з тих міркувань, що надані позивачем докази не підтверджують, що визначене місце проживання неповнолітньої дитини, сина позивача [PERSON], разом з ним, оскільки з наданих доказів вбачається, що місце проживання дітей батьками самостійно визначене не було. Натомість вбачається, що питання визначення місця проживання дітей вирішено органом опіки та піклування, який надав висновок про визначення місця проживання [PERSON] разом з матірю [PERSON], і одночасно відмовив [PERSON] у визначенні місця проживання сина [PERSON] з ним. А відповідно суд може стягнути аліменти на утримання дитини, на користь того з батьків, з ким визначене місце проживання дитини. Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, відповідно до ст. 141 ЦПК України з позивача на користь держави слід стягнути 640 грн. судового збору.

Outcome: approved