Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до Кремінського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, вказавши третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Кремінську територіальну громаду в особі Кремінської міської ради Луганської області. В обґрунтування позову зазначається, що [PERSON] є власником житлової квартири, що розташована за адресою: Луганська область, м. Кремінна, вул. Шевченка, 10/38. За вказаною адресоюзареєстрований племінник позивача [PERSON], який прожив там приблизно місяць, після чого виїхав на заробітки у м. Київ, після чого жодного разу не приїжджав, а також змінив номер телефону і жодного разу не дзвонив позивачу. На теперішній час у позивача є необхідність впорядкувати документацію на зазначену квартиру для її подальшого продажу, однак цьому перешкоджає факт реєстрації за цією адресою відповідача, у звязку з чим порушуються права позивача як власника. Таким чином, позивач просив суд визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеним жилим приміщенням. У судовому засіданні позивач зазначив, що його племінник [PERSON] зареєстрований у його квартирі за адресою: Луганська область, м. Кремінна, вул. Шевченка, 10/38 , однак у 2012-2013 році останній виїхав у м. Київ на заробітки, після чого до м. Кремінна не повертався. В той же час, наявність реєстрації відповідача у квартирі позивача позбавляє останнього права вільно користуватися та розпоряджатися належною йому власністю, яку позивач наразі має намір продати. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань від нього не надходило, відзив на позов не подав. Представник третьої особи в судове засідання також не зявився, голова Кремінської міської ради Луганської області [PERSON] надав суду письмову заяву, в якій вказав, що проти позову не заперечує та просить розглянути справу за відсутності представника третьої особи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку із неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки ним не повідомлялися, відзиву на позову він не подав, а позивач не заперечував проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, про що судом була постановлена відповідна ухвала. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що відповідач [PERSON] раніше проживав за адресою: [INFO], однак приблизно сім років тому виїхав на заробітки у м. Київ, після чого [PERSON] його не бачив. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він тривалий час працював разом з відповідачем, який проживав за адресою: [INFO]. У 2014 році у [PERSON] народився син і відповідач став його кумом. В тому ж році восени [PERSON] виїхав на заробітки, після чого вже не повертався. Де саме наразі знаходиться відповідач, свідку невідомо. Заслухавши позивача та свідків, повно, всебічно і обєктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані суду докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 16.09.2014 є власником житлової квартири, розташованої за адресою: Луганська область, м. Кремінна вул. Шевченка, 10/38 (а.с. 10, 12). Зазначені обставини також підтверджуються витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 26873363 від 16.09.2014 та технічним паспортом на зазначену житлову квартиру (а.с. 5-7, 11, 13). Відповідно до довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 3492 від 19.06.2018, виданої адміністратором відділу адміністративних послуг виконавчого комітету Кремінської міської ради Луганської області, у квартирі за адресою: Луганська область, м. Кремінна, вул. Шевченка, 10/38, що належить позивачу, зареєстрований його племінник [PERSON], що також вбачається із домової книги на вказану житлову квартиру (а.с. 9, 14-16). З характеристики обстеження житлово-побутових умов від 27.06.2018, підписаної сусідами позивача, зокрема [PERSON] та [PERSON], а також депутатом та секретарем Кремінської міської ради, вбачається, що [PERSON] зареєстрований, однак фактично не проживає за адресою: [INFO] (а.с. 8). Як зазначається у ст. 72 Житлового кодексу Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась відповідно до Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» № 475/97-ВР від 17.07.1997 закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316, 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин. У звязку з цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сімї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлової квартири за адресою: Луганська область, м. Кремінна, вул. Шевченка, 10/38, в якій залишається зареєстрованим його племінник відповідач [PERSON], що позбавляє позивача права вільно розпоряджатися належною йому власністю. Враховуючи зазначені обставини, а також той факт, що [PERSON] не проживає за адресою своєї реєстрації більше року, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні характеристикою житлово-побутових умов від 27.06.2018 та показаннями свідків, допитаних у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням за місцем реєстрації, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved