Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі по тексту - відповідач 1), треті особи - приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк Віктор Станіславович (далі по тексту - третя особа 1), приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський Анатолій Миколайович (далі по тексту - третя особа 2), відповідно до якого просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 01 березня 2019 року, вчинений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк В.С., зареєстрований в реєстрі за № 313 про звернення стягнення з позивача на користь відповідача грошових коштів у сумі 120 874, 28 грн. та стягнути з відповідача судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та АКІБ «УкрСиббанк» 04.01.2008 було укладено Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11281512000, за умовами якого позивачу було надано кредит, який остання зобов`язалась повернути Банку. Строк дії Договору - до 05.01.2015. При цьому, термін дії кредитного договору між сторонами не продовжувався, а тому право на примусове стягнення кредитної заборгованості настала 05.01.2015. Проте, 01.03.2019 приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис про стягнення за вказаним кредитним договором заборгованості на користь відповідача, тобто через 4 роки всупереч норм Закону України «Про нотаріат». Крім того, заборгованість на момент вчинення виконавчого напису не була безспірною. Нотаріусу не було надано засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника, а строк, за який стягується заборгованість, знаходиться поза межами строку дії кредитного договору. Крім того, Вимогу відповідача про погашення заборгованості позивачем отримано значно пізніше, ніж було вчинено виконавчий напис. Так, на підставі зазначеного виконавчого напису приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження та вчиняються виконавчі дії щодо стягнення заборгованості, що суперечить правам та інтересам позивача. У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернулась до суду з вказаним позовом, який просила задовольнити. Представник відповідача в своєму відзиві заперечив проти позовних вимог, просив відмовити в їх задоволенні через безпідставність та необґрунтованість. Зазначив, що зобов`язання позивачем за кредитним договором виконано не було в повному обсязі, а тому воно не припиняється та діє до повного виконання, а тому строк позовної давності для пред`явлення вимог до позивача не сплив. А оскільки між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір про відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором, то, відповідно, відповідач набув такого права по відношенню до позивача. крім того, вважає, що виконавчий напис було вчинено відповідно до норм чинного законодавства, а позивач, в свою чергу, намагаються уникнути відповідальності за невиконання своїх зобов`язань за кредитним договором. Від третьої особи 1 пояснення не надходили. Від третьої особи 2 пояснення не надходили. 02.04.2018 ухвалою суду по справі відкрито провадження, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. Сторонам встановлено строки для надання заяв по суті справи. 03.04.2019 ухвалою суду задоволено заяву позивача про забезпечення позову та зупинено стягнення на підставі виконавчого документа. 20.06.2019 ухвалою суду задоволено частково заяву представника позивача про витребування доказів. 02.07.2019 від відповідача надійшов відзив. 15.07.2019 на виконання вимог ухвали суду від 20.06.2019 від приватного нотаріуса надійшли копії матеріалів по оспорюваному виконавчому написі. 15.07.2019 від третьої особи 1 приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Кондратюка В.С. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності приватного нотаріуса. 01.10.2019 ухвалою суду закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті. 21.10.2019 від третьої особи 1 приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Кондратюка В.С. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності приватного нотаріуса. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, позов просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, просив відмовити в їх задоволенні. Третя особа 1 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином. Через канцелярію суду надала клопотання про розгляд справи за її відсутності. Третя особа 2 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином. Причини неявки суду не відомі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 2, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Так, в судовому засіданні встановлено, що 04.01.2008 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредитну та заставу транспортного засобу № 11281512000 (далі по тексту - Кредитний договір), відповідно до умов якого позивач отримав кредит в сумі 71 150, 00грн. на умовах строковості, повернення та оплатності. Відповідно до пп. 1.2.2. Кредитного договору, позивач зобов`язався повернути кредит не пізніше 05.01.2015. 20.04.2012 між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу № 05/12, на підставі якого відповідач набув права вимоги за Договором про надання споживчого кредитну та заставу транспортного засобу № 11281512000 від 04.01.2008. 20.02.2019 відповідачем було направлено позивачу Вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 19.02.2019 № 1552/19-02-2019, яку позивач отримала 21.03.2019, що підтверджується інформацією про відстеження поштових пересилань (арк. 13). 01.03.2019 відповідач звернувся до приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюка Віктора Станіславовича із заявою про вчинення виконавчого напису. Останнім також було надано наступні документи: Договір про надання споживчого кредитну та заставу транспортного засобу № 11281512000 від 04.01.2008, Графік погашення кредиту (Додаток № 1), Тарифи Банку (Додаток № 3), Вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 19.02.2019 № 1552/19-02-2019, адресовану позивачу, копію Списка відправки. 01.03.2019 приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком Віктором Станіславовичем вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на користь відповідача з боржника, [PERSON] за Кредитним договором 112881512000 від 04.01.2008, укладеним між боржником та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс», перейменоване на Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» за період з 04.03.2016 по 15.02.2019, сума заборгованості: 54 146, 58 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 28 703, 52 грн. - заборгованість за відсотками; 26 788, 38 грн. - заборгованість по пені; 10 035, 80 грн. - нараховані відсотки. На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Тялявським А.М. відкрито виконавче провадження № 58553923. Так, позивач, обґрунтовуючи зміст позовних вимог, зазначає, що приватним нотаріусом під час вчинення оспорюваного виконавчого напису не було перевірено безспірність вимог, оскільки позивач вважає, що відповідачем було пропущено строк звернення з вимогою про погашення заборгованості, не погоджується з періодом її нарахування та сумою. Крім того, позивач не мала можливості виконати Вимогу відповідача про погашення заборгованості, оскільки отримала її значно пізніше, ніж було вчинено виконавчий напис. Положеннями ст. 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 вказаного Закону, нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року№ 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому ст. 50 Закону передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Зазначене вище узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року, справа № 6-887цс 17 та у постанові Верховного суду від 23 січня 2018, справа № 61-154 св 18. Крім того, аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21 січня 1999р. в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007р. в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011р. в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010р. в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994р. в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01 липня 2003р. в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008р. в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Mesrop Movsesyan проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017р. №6-887цс17. Отже, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню. З наданих суду приватним нотаріусом копій документів, на підставі яких було вчинено оспорюваний виконавчий напис, вбачається, що в них взагалі відсутні документи, які б підтверджували суму заборгованості позивача за кредитним договором, як і відсутній розрахунок цієї суми заборгованості, з можливістю нотаріусу перевірити цю заборгованість, і дотримання стягувачем строків позовної давності. Крім того, з матеріалів справи також вбачається, що Вимогу про усунення порушень кредитних зобов`язань, надіслану відповідачем позивачу, останньою було отримано 21.03.2019, тобто значно пізніше, ніж було вчинено виконавчий напис, а отже позивач об`єктивно була позбавлена можливості вчинити будь-які дії, спрямовані на усунення таких порушень. Так, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З врахуванням наведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні підтвердилась та обставина, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та Постанові Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999р., оскільки на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису вимоги відповідача до позивача не були безспірними. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 768, 40 грн.

Outcome: approved