Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-23 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 08.08.2007 Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, та стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі ј заробітку відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 08.08.2007 між сторонами укладено шлюб, від шлюбу сторони мають сина, [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що з листопада 2018 року сторони не підтримують шлюбних відносин, відповідач проживає окремо, шлюб існує формально. Подальше життя, збереження шлюбу та примирення неможливе та буде суперечити інтересам позивача та відповідача, у зв`язку з чим просить шлюб розірвати. Також, просить відновити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] » та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини. 1. 03.10.2019 ухвалою суду відкрито провадження по справі, призначено проведення підготовчого засідання, надано сторонам строк для подання заяв по суті справи. В підготовчому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. В підготовчому засіданні відповідач визнав позов в повному обсязі. Згідно ч. 2 ст. 198 ЦПК України, підстав для відкладення підготовчого засідання немає. 2. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, які підтверджені наданими сторонами доказами по справі. Шлюб між сторонами зареєстрований 08.08.2007 Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, Свідоцтво про шлюб Серії [NUMBER] , актовий запис №1211. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , Свідоцтво про народження Серія [NUMBER] , актовий запис №87. На даний час сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків, наміру зберігати сім`ю не мають, сім`я розпалась і подальше її збереження неможливе, шлюб існує формально, подальше спільне життя суперечить інтересам сторін та дитини. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Водночас, ст. 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, який покладається рівною мірою на обох батьків. Відповідно до положень ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України). Положеннями ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. При цьому, згідно п. 1 ч. 5 ст. 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу , позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). З огляду на вищевикладене, судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, спільне господарство не ведуть, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них, які мають істотне значення. Поряд з цим, судом встановлено, що сторони мають малолітнього сина, який проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. При цьому, відповідач позовні вимоги визнав і таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб чи відповідача, а відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно з положеннями 141 ЦПК України, суд вбачає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 768,40 грн. та стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved