Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до [PERSON] про визнання права спільної часткової власності, та відшкодування заподіяної моральної шкоди, посилаючись на те що, на підставі договору купівлі - продажу 51/100 частин спірного домоволодіння, укладеного 21 липня 2008 року і [PERSON] та договору купівлі - продажу 29/100 частин домоволодіння, укладеного 23 липня 2008 року з [PERSON] він є власником 80/100 частин спірного домоволодіння. [PERSON] є власником 20/100 спірного домоволодіння на підставі договору дарування, посвідченого 5- ю Донецькою державною нотаріальною конторою і зареєстрованого 15 грудня 2003 року в реєстрі за № 2-2551. Вважає, що з огляду на невизначеність в укладених ним угодах ( Договорі купівлі - продажу 51/100 частин двох житлових будинків, укладеного 21.07.2008 р. та Договорі купівлі - продажу 29/100 частин двох житлових будинків, укладеного 23.07.2008 р. ) конкретних приміщень, які переходять до нього у власність, а також зважаючи на відсутність укладеного між ним та [PERSON] договору про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна, обидва житлові будинки з усіма надвірними побудовами номер 36-38, що знаходяться у [ADDRESS], є об'єктом права спільної часткової власності із визначенням часток. Крім того, вважає, що діями відповідача, йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає у тому, що він тривалий час відчуває депресивний стан з приводу викладеної ситуації, має постійне нервове напруження, що впливає на його сімейне та суспільне життя. Вплив неправомірних дій відповідача призвів і до душевного неспокою, поганого самопочуття, роздратованості, почуття образи. Моральну шкоду він оцінює у розмірі 20 000 тис. грн. Просить суд визначити нерухоме майно - два житлові будинки з усіма надвірними побудовами номер 36-38, що знаходяться у [ADDRESS], об'єктом права спільної часткової власності з розподіленням часток наступним чином: [PERSON] - 80/100 частин двох житлових будинків з усіма надвірним и побудовами номер 36-38, що знаходяться у [ADDRESS]; [PERSON] - 20/100 частин двох житлових будинків з усіма надвірними побудовами номер 36-38, що знаходяться у [ADDRESS]. Стягнути з [PERSON] на його користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000 грн. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши надані докази, вважає, що в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права спільної часткової власності, слід відмовити з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні та доведено матеріалами, що на підставі договору купівлі - продажу 51/100 частин спірного домоволодіння, укладеного 21 липня 2008 року і [PERSON] та договору купівлі - продажу 29/100 частин домоволодіння, укладеного 23 липня 2008 року з [PERSON] позивач є власником 80/100 частин спірного домоволодіння. [PERSON] є власником 20/100 спірного домоволодіння на підставі договору дарування, посвідченого 5- ю Донецькою державною нотаріальною конторою і зареєстрованого 15 грудня 2003 року в реєстрі за № 2-2551. Ст. 120 ч.2 Земельного кодексу України передбачено, що якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для обслуговування. Згідно зі ст. 377 ч.2 ЦК України, якщо житловий будинок будівлі або споруди розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Критерії визначення розмірів земельних ділянок, необхідної для обслуговування житлових будинків, та порядок визначення розмірів міститься в ДБН 360-92 ***Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень », які затверджені наказом Державних санітарних правилах планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України від 19 червня 1996 року № 173. Згідно з державними будівельними нормами ДБН 360-92*** « Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень » розміщення об'єктів будівництва на земельних ділянках регламентується такими вимогами: відстань до бічної межі ділянки від найбільш виступної конструкції стіни повинна становити не менш 1м. Тобто позивач у липні 2008 року набув право власності на 80/100 частин спірного домоволодіння. Оскільки земельна ділянка, на який розміщені ці 80100 частин домоволодіння, була надана попереднім власникам у користування позивачеві згідно із законом, який діяв на той час, в користування перейшла та частина земельної ділянки, яка розташована безпосередньо під 80/100 частиною домоволодіння, а також частина земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування цієї частини домоволодіння, тобто 1 метр від найбільш виступної конструкції стіни. Тому ствердження представника позивача, що він має право користуватися всією земельною ділянкою на якій розташовано спірне домоволодіння є помилковим. До того ж для визначення, якою саме земельною ділянкою має право користуватися позивач необхідно визначити якою саме частиною домоволодіння позивач володіє. Однак ні з договорів купівлі - продажу укладених позивачем з попередніми власниками 51/100 та 29/100 частин спірного домоволодіння в липні 2008 року, а ні з технічної документації спірного домоволодіння не вбачається, яка саме частина цього домоволодіння в натурі належить позивачеві, а яка належить відповідачу. Тому, суд приходить до висновку, що припущеннями є вимоги [PERSON], що [PERSON] користуючись приміщеннями двох житлових будинків та надвірними побудовами без врахування часток у праві спільної часткової власності та не запитуючи його згоди на таке користування ( збудував паркан, поставив ворота, не надає дублікату ключів, собака перешкоджає входженню на більшу частину подвір'я), фактично своїми діями оспорює розмір часток у спільній власності та не визнає правовий режим майна. Не знайшли свого підтвердження і вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди. На підставі викладеного, ст. ст. 16, 23, 356, 386 ЦК України, та

Outcome: dismissed