Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з наведеним позовом до [PERSON] , мотивуючи тим, що з відповідачем він перебував у зареєстрованому шлюбі з 25 квітня 2001 року, який рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 квітня 2012 року розірвано. У добровільному порядку вирішити питання поділу майна сторонам не вдалося. За час шлюбу сторони придбали наступне нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] , загальною площею 22,8 кв.м, житловою площею 11,6 кв.м та квартиру [ADDRESS] , загальною площею 28,8 кв. м., житловою площею 20.4 кв.м. Квартира [ADDRESS] не використовується, відповідач не дає можливості позивачу використовувати квартиру з 27 листопада 2016 року, забравши ключі. Відповідач на даний час проживає в квартирі [ADDRESS] , разом із сином [PERSON] , який є спільною дитиною сторін. Ця квартира придбана в період шлюбу згідно договору купівлі-продажу № 1939 від 26 червня 2006, що посвідчений приватним нотаріусом Чумакевич Л.М. Квартира [ADDRESS] [ADDRESS] належала родичці позивача [PERSON] , яка оформила перехід права власності на неї в користь дружини шляхом укладення договору купівлі продажу від 03 жовтня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Савчуком P.O. Однак відповідач з невідомих причин не зареєструвала право власності на цю квартиру і не реєструє досі, тому в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, власницею цієї квартира досі записана покійна [PERSON] . Зважаючи нате, що квартира [ADDRESS] з моменту смерті її колишньої власниці [PERSON] , є в занедбаному стані, ніким не використовується, в ній відсутнє газопостачання, за інші комунальні послуги відповідач не платить. То ця квартира мала б належати позивачу. Позивач погоджується з тим, що його частина при поділі майна по вартості є меншою, ніж половина вартості спільного майна подружжя. За наведених обставин позивач просив суд: 1. Визнати об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS]; 2 . Визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] ; 3 . Припинити право спільної сумісної власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS]; 4 . Визнати за [PERSON] право власності на кватиру [ADDRESS] . У строк встановлений судом ухвалою про відкриття провадження відповідач відзив на позов не подала, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив суд про його задоволення. Відповідач у підготовчі та судові засідання не з`являлась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується конвертами, які повернулись до суду із відміткою: «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній». Причину неявки суду не повідомила. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 квітня 2001 року, який рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 квітня 2012 року розірвано. За період перебування у шлюбі сторонами набуто наступне майно: - квартиру [ADDRESS] , яка придбана [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу № 1939 від 26 червня 2006, що посвідчений приватним нотаріусом Чумакевич Л.М. - квартиру [ADDRESS] , яка придбана [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу № 6483 від 03 жовтня 2008 року, який посвідчений приватним нотаріусом Савчуком Р.О. За даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у якості власника квартири [ADDRESS] записана [PERSON] , яка є продавцем згідно договору купівлі-продажу № 6483 від 03 жовтня 2008 року. Частино 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно п. 2.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 (чинного на момент укладення договору купівлі-продажу квартири № 6483 від 03 жовтня 2008 року) для проведення державної реєстрації виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно власник (власники), інший правонабувач (правонабувачі) або уповноважена ним (ними) особа подає реєстратору БТІ заяву про державну реєстрацію прав за формою, визначеною у додатку 1 Однак [PERSON] , як правонабувач, згідно договору купівлі-продажу № 6483 від 03 жовтня 2008 року, дій щодо державної реєстрації за нею квартири [ADDRESS] , не вчиняла. Квартира на даний час зареєстрована за продавцем [PERSON] . За даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть [PERSON] померла [INFO] . Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, що підтверджується листом завідувача Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори від 03 червня 2019 року № 1838/01-16 Частинами 1 та 3 ст. 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тому факт невчинення одним із подружжя дій, необхідних для державної реєстрації переходу права власності на нерухоме майно, не свідчить що на таке нерухоме майно не поширюється режим спільної сумісної власності подружжя. А тому вимога про визнання даної квартири об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] підлягає задоволенню. Згідно висновку № 023/12-2019 будівельно-технічної (оціночно-будівельної) експертизи від 02 грудня 2019 року ринкова вартість кватири [ADDRESS] , загальною площею 22,8 кв.м, житловою площею 11,6 кв.м, становить 315 229 грн.; ринкова вартість кватири [ADDRESS] , загальною площею 28,8 кв. м., житловою площею 20.4 кв.м., становить 317 554 грн. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Також, відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частинами 1 та 2 ст. 71 СК України визначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Таким чином майно підлягає поділу шляхом визнання за позивачем права особистої власності на квартиру [ADDRESS] , а за відповідачем право власності на кватиру [ADDRESS] . Даний порядок розподілу суд вважає таким, що відповідає інтересам сторін, так як відповідач офіційно зареєстрована у квартирі [ADDRESS] . Зі слів представника позивача проживає у ній з дитиною. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем справляється судовий збір розмір якого повинен складати 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Вартість квартири, право власності на яку визнано за позивачем становить 317 554 грн. Таким чином судовий збір за вимогу про визнання права власності на неї повинен складати 3 175 грн. 54 коп. За відповідачем визнано право власності на квартиру вартістю 315 229 грн. Тому збір за вимогу про визнання права власності на це нерухоме майно становить 3 152 грн. 29 коп. Судовий збір за дану вимогу позивачем не оплачувався. Вимоги позовної заяви судом задоволено повністю, тому з відповідача [PERSON] слід стягнути 3 175 грн. 54 коп. судового збору на користь позивача та 3 152 грн. 29 коп. на користь держави. Частиною 6 ст. 139 ЦПК України визначено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Позивач поніс витрати на проведення будівельно-технічної (оціночно-будівельної) експертизи в розмірі 7 750 грн., що підтверджується копією квитанції № 822279РК від 05 червня 2019 року. Однак просив суд стягнути з відповідача тільки половину цих витрат. Тому із відповідача слід стягнути на користь позивача 3 875 грн. витрат на проведення експертизи. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 60, 65, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України, ст. ст. 16, 365, 368 ч. 3 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved