Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення коштів, відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 30.01.2012 року уклав з відповідачем договір роздрібної купівлі-продажу з умовою про доставку товару на загальну суму 8595,81 грн. Відповідач істотно порушив умови договору, продавши неякісний виріб, а саме інвектор зварювального TIG200P AC/DC вартістю 7900 грн., внаслідок чого їй завдано матеріальну шкоду, яка полягає у витратах на оплату та повернення товару в розмірі 350 грн. Посилається, що внаслідок таких дій відповідача їй також задана моральна шкода у розмірі 5000 грн., що виявилася у постійних душевних переживаннях з приводу неякісного виготовлення товару, звернення до уповноважених органів за захистом своїх прав. На неодноразові звернення позивача до відповідача про повернення коштів за товар, відшкодування понесених витрат, досягти домовленості не вдалось. Тому позивач зазначає, що відповідач повинен сплати на його користь передбачені ст..625 ЦК України три відсотки річних та інфляційні втрати. З врахуванням збільшених в ході розгляду справи позовних вимог, позивач просить суд, стягнути з відповідача в його користь суму 7900 грн. за оплачений товар, 350 грн. понесених витрат із оплатою та поверненням товару, суму в розмірі 5000 грн. за завдану моральну шкоду, 711 грн. три відсотки річних, 2188 грн. 30 коп. інфляційних втрат. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, проте подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, просить суд позов задовольнити із підстав зазначених у позовній заяві та в заяві про збільшення позовних вимог, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася по невідомим суду причинам, хоча належним чином повідомлялася судом про час та місце слухання справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін по справі по наявним матеріалам справи. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] 30.01.2012 року укладений договір роздрібної купівлі-продажу з умовою про доставку товару, за умовами якого відповідач продав, а позивач купив зварювальне обладнання на загальну суму 8595,81 грн. через інтернет-магазин шляхом перерахування коштів на банківський рахунок відповідача (а.с.5-7). Із змісту ст.ст. 707, 708, 711 Цивільного кодексу України, ч. 4 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» в їх системному зв?язку вбачається, що у разі продажу товару неналежної якості, споживач має право відмовитися від договору, повернути протягом 14-ти календарних днів товар, вимагати від продавця повернення сплаченої суми та відшкодування збитків. Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконав свого обов?язку щодо поставки товару належної якості, а саме інвектора зварювального TIG200P AC/DC вартістю 7900 грн., у зв'язку з чим позивач повернув вказаний товар відповідачу. Листом Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області від 21.05.2012 року підтверджена згода позивача повернути гроші за неякісний товар у разі надання [PERSON] своїх банківських реквізитів (а.с.11). 03.09.2012 року позивач звернувся із письмовим зверненням до відповідача про повернення коштів та відшкодування збитків, в якому повідомив свої банківські реквізити для повернення коштів (а.с.12). Однак, відповідач, 10.09.2012 року отримавши вказаний лист, кошти не повернула (а.с. 13). Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] 10.07.2014 року припинила свою підприємницьку діяльність (а.с.29-30). Оскільки, укладений між сторонами договір купівлі-продажу є чинними, то обов'язки набуті відповідачем за час здійснення підприємницької діяльності залишаються за [PERSON], як за фізичною особою, оскільки, у разі припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 4 грудня 2013 року у справі № 6-125цс13, яка згідно ст.360-7 ЦПК України є обов?язковою для застосування судом у подібних правовідносинах. Таким чином, суд вважає, що відповідач, не повернувши кошти за неякісний товар, істотно порушила умови укладеного між сторонами договору, а тому вимоги позивача про повернення сплачених за товар коштів в розмірі 7900 грн. суд вважає підставними. Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 350 грн. витрат на переказ коштів, транспортування товару до задоволення не підлягають, так як в порушення вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України позивачем не надано належних доказів понесення витрат на таку суму, а надані квитанції про оплату послуг банку на суму 58,38 грн. та 27,58 грн. (а.с. 6, 7) в даному випадку підтверджують сплату коштів на користь банку, а не відповідача, а тому не беруться судом до уваги. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або закономвфвфв На думку суду, доводи позивача про покладення на відповідача обов?язку сплати інфляційних втрат та трьох відсотків річних згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України є підставними, оскільки, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, а тому на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. В даному випадку строк обчислення нарахування сум, передбачених ст..625 ЦК України слід обчислювати з 10.09.2012 року, тобто з дня коли відповідачем належним чином отримана вимога позивача про повернення коштів за товар (а.с.13). При цьому суд вважає безпідставними доводи позивача про покладення обов'язку сплати вказаних сум з 30.01.2012 року, так як, [PERSON] не надано суду належних доказів звернення позивача до відповідача із письмовими про повернення товару у строк до 10.09.2012 року. Тому загальний термін прострочення зобов'язання для розрахунку трьох відсотків річних становить 902 дні, починаючи з дня отримання відповідачем письмової вимоги (10.09.2012 року) та закінчуючи 28.02.2015 року (кінцева дата, що згідно вимог ст.11 ЦПК України визначена позивачем). Враховуючи наведене, суд вважає підставними позовні вимоги про стягнення з відповідача трьох відсотків річних в сумі 585,03 грн. (7900 ? 3% : 365 днів ? 902 дні). Загальний термін прострочення зобов'язання для розрахунку інфляційних втрат визначається починаючи з дня отримання письмової вимоги (10.09.2012 року) та закінчуючи 31.01.2015 року (кінцева дата, що згідно вимог ст.11 ЦПК України визначена позивачем). Щодо визначення суми інфляційних втрат, то за вищевказаний період загальний індекс інфляції становить 129,63 %, що визначається шляхом перемноження показників індексів інфляції із врахуванням розмірів індексу інфляції у 2012-2015 роках за даними Державного комітету статистики України з врахуванням відповідної правової позиції Верховного Суду України з цього приводу, викладеної у листі №62-97р від 03.04.1997 року. Тому, в даному випадку інфляційні втрати становлять 2338,4 грн., виходячи з наступної формули розрахунків: (10238,4 грн. (сума боргу з врахуванням інфляції) - 7900 грн. (сума боргу без врахування інфляції). Однак, в цій частині позовних вимог позивачем заявлено суму в розмірі 2188,3 грн., а тому саме така сума згідно вимог ст. 11 ЦПК України підлягає до стягнення з відповідача в користь позивача. Щодо відшкодування моральної шкоди, то вимоги позивача в цій частині не підлягають до задоволення. За змістом ст..22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст..711 ЦК України, ст. 1, 2, 4-7 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» в їх системному зв?язку вбачається, що споживач має право на вішкодування моральної шкоди у разі надання (продажу) продукції неналежної якості лище за умови завдання неякісним товаром ушкоджень здоров?я. В даному випадку таких обставин судом не встановлено і позивач не обґрунтовує свої позовні вимоги в цій частині заподіянням неякісним товаром шкоди його здоров?ю. Отже, з відповідача в користь позивача слід стягнути 7900 грн. вартості товару, 585,03 грн. три відсотки річних, 2188,30 грн. інфляційних втрат, а всього на загальну суму 10 673,33 грн. Враховуючи вищезазначені обставини, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Outcome: partial