Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], в якому з урахуванням уточнюючої позовної заяви просить визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру [ADDRESS], та квартиру [ADDRESS], а також визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS], а за відповідачем визнати право власності на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що 08.09.1990 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.09.2014 року шлюб між сторонами було розірвано. За період спільного сімейного життя сторони придбали наступне майно: - 07.09.1998 року - квартиру [ADDRESS], що стверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу [PERSON] У даному договорі власником квартири значиться [PERSON]; - 23.08.2013 року - квартиру [ADDRESS], що стверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу [PERSON] Дана квартира була зареєстрована на ім'я [PERSON]. В даний час між сторонами згоди щодо користування і розпорядження спільно нажитим майном досягнуто не було, у зв'язку з чим [PERSON] вимушений звернутися з даним позовом до суду. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у свою відсутність, одночасно позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, одночасно позовні вимоги визнала у повному обсязі, згодна на зазначений в позовній заяві варіант розподілу спільного сумісного майна. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 08.09.1990 року знаходилися в зареєстрованому шлюбі, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.5). Суду надано копію договору купівлі-продажу квартири від 07.09.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу [PERSON], згідно якого [PERSON] продала [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с.6). Суду надано також копію договору купівлі-продажу квартири від 23.08.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу [PERSON], згідно якого [PERSON] продала [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с.7). Згідно листа КП «Новомосковське міське БТІ» Дніпропетровської обласної ради» № 333 від 24.12.2014 року власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу [PERSON] 07.09.1998 року за р. № 3321, зареєстровано в БТІ 08.09.1998 року за р.№ 9-1. Власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу [PERSON] 23.08.2013 року, зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.08.2013 року за р.№ 140008512119 (а.с.34). У відповідності до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. У зв'язку з цим, незалежно від того, чий дохід був основним в сім'ї, майно, придбане [PERSON] та [PERSON] в період зареєстрованого шлюбу, є їх спільною сумісною власністю і вони обидва мають рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Факт того, що спірні квартири були придбані сторонами в період зареєстрованого шлюбу встановлений судом і не заперечується сторонами. Згідно із ст.ст. 69, 79 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 25 Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення законодавства щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі, коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального розподілу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Судом встановлено, що спірні квартири були придбані сторонами в період зареєстрованого шлюбу. Зазначена обставина підтверджується наявними в матеріалах справи договорами купівлі-продажу, листом КП «Новомосковське міське БТІ» Дніпропетровської обласної ради». Крім того, зазначена обставина не заперечувалася сторонами. Наявність будь-якої домовленості або шлюбного договору між сторонами судом не встановлено. Тому, суд приходить до висновку про те, що вищевказані квартири є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], їх частки в цьому майні слід визнати рівними. Також, враховуючи те, що сторони дійшли згоди щодо реального поділу спірних квартир, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS], а за відповідачем право власності на квартиру [ADDRESS]. Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, а тому підлягає задоволенню. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України відповідач повинен відшкодувати на користь позивача понесені ним судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме сплачений судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved