Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про поділ домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 06.02.1988 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб. В період перебування у шлюбі сторони здійснили реконструкцію вищевказаного будинку в результаті якої було збільшено його загальну та житлову площу. У зв`язку з тим, що відповідач відмовляється поділити домоволодіння в натурі, сама ним користується з 2011 року, шлюб між сторонами розірвано у 2012 році, позивач зазначає, що вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою. Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси (Шепітко І.Г.) відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального провадження. В ході розгляду справи, позовні вимоги про поділ майна подружжя були уточнені [PERSON] (деталізовані) та відповідно до заяви від 16.07.2019 року (вх. 19736) позивач просить: провести поділ в натурі між позивачем та відповідачкою домоволодіння [ADDRESS] на два самостійні об`єкти нерухомого майна відповідно до Висновку № 103/19 судової будівельно-технічної, земельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи, складеної 24.06.2019 року судовим експертом Митніковим Геннадієм Петровичем наступним чином: 1. виділити [PERSON] в натурі на праві особистої приватної власності 48/100 житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що згідно з Додатком 3 до Висновку експерта складається з наступних приміщень: на першому поверсі: 1-3 - житлова площею 36,4м2, 1-4 - житлова площею, 9,8 м2 - частина тераси по лінії розмежування між приміщеннями 1-4 та 1-5; на цокольному поверсі: частину 1-11 - кухня площею 9,8м2, 1-12 - тамбур площею: 3,1 м2, 1-13 - кухня-їдальня площею 16,6м2, 1-14 - підсобне площею 10,9м2, що загалом складає площу 86,6 м2. 2. виділити [PERSON] в натурі на праві особистої приватної 52/100 житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що гідно з Додатком 3 до Висновку експерта складаються з наступних приміщень: на першому поверсі: 1-1 - коридор площею 3,6м2, 1-2 - коридор площею 12.1 м2, 1-5 - житлова площею 10,7м2, 1-6 - туалет площею 1,4м2, 1-7 - підсобне площею 2,4 м2, 1 -8 - гараж площею 20,5м2, частина тераси по лінії розмежування між приміщеннями 1-4 та та 1-5. на цокольному поверсі: 1-9 - коридор площею 12,8м2, 1-10-коридор площею 5,3м2, частину 1-11 - кухня площею 4,4м2, 1-15 - кладова площею 3,1м2, 1-16 - гардероб площею: 9,7м2, 1-17 - ванна площею 8,7м2, 1-18 - сауна площею 3,7м2, 1-19 - туалет площею 2,3м2, що загалом складає площу 100,7 м2. 3. виділити [PERSON] в натурі на праві особистої приватної власності Ѕ частину земельної ділянки розташованої за адресою [ADDRESS] площею 331,5 м2 (в тому числі під будинком 67,8м2 ), позначену на\~плані-схемі\~(Додаток\~№4\~до Висновку\~експерта)\~точками:\~9-10-11-12-13-14-15-16-17-18-19-20-21-22-23-24-25-26-27-28-29-9 та наступні споруди, розташовані на цій земельній ділянці: огородження №1 (хвіртка), огороджень №6, №7 (підпірна стінка), частину огородження №3 (огорожа), огородження №5 (огорожа), літ. «В» (гараж), частину мостіння І, мостіння II,басейн ІІІ. 4. виділити [PERSON] в натурі на праві особистої приватної власності: Ѕ частину земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , (кадастровий номер 5110137600:73:012:0017), площею 331,5м2 (в тому числі під будинком 81.2м2), позначену на плані-схемі (Додаток №4 до Висновку експерта) 1-2-3-4-5-6-7-8-9-29-28-27-26-25-24-23-22-21-20-1; та наступні споруди, розташовані на цій земельній ділянці: огородження №2 (ворота з хвірткою), частину огородження №3 (огорожа), огородження №4 (огорожа), частину огороджень №6, №7 (підпірна стінка), літ. «Г» (сарай), літ. «Е» (сарай), літ. «Ж» (навіс), частину мостіння І. 5. зобов`язати [PERSON] улаштувати зовнішні сходи, позначені в Додатку 4 до Висновку експерта. 6. зобов`язати [PERSON] виконати у виділеній мені частині житлового будинку для приведення її у стан виділу в натурі, позначений в Додатку 5 до Висновку експерта, наступні роботи: -закласти існуючий віконний проріз у стіни по осі 3 між приміщеннями №1-1 та №1-3 -закласти існуючий дверний проріз у стіни по осі 3 між приміщеннями № 1 - 2 та №1-3 -частково демонтувати перекриття (у місці розташування приміщення №1-4) між цокольним та першим поверхом для улаштування міжповерхових сходів -у приміщенні № 1 -4 улаштувати міжповерхові сходи (№ 1 -4а) та суміщений санвузол (№ 1 -4) - розширити дверний проріз по осі Г, улаштувавши дверній проріз між приміщеннями №1-3а та №1-4 та дверний проріз для виходу зі сходів; -встановити перегородку у приміщенні №1-3 для утворення коридору №1-3 для утворення коридору № 1-3а -встановити перегородку у приміщенні №1-11, змінивши цільове призначення даного приміщення з кухні на коридор зі сходами -демонтувати існуючу перегородку між приміщеннями №1-10 та №1-11 з утворенням підсобного приміщення №1-10 -встановити перегородки у приміщенні №1-14 з утворенням наступних приміщень: №1-14 - підсобне, де розміщується опалювальне газове обладнання, № 1 -14а - коридор, № 1 -146 - суміщений санвузол -улаштувати віконний проріз з дверного прорізу у стіні по осі 4 -улаштувати дверний проріз по осі В. 7. зобов`язати [PERSON] виконати у виділеній їй частині будинку для приведення її у стан виділу в натурі, позначений в Додатку 5 до Висновку експерта, наступні роботи: -переобладнати у житлову кімнату приміщення №1-8 -встановити віконний блок замість воріт по осі В -улаштувати новий дверний проріз між приміщеннями №1-2 та №1-8 у стіні по осі 2 у місці існуючої ніші -улаштувати кухню у приміщенні №1-16 з встановленням опалювального газового обладнання -у стіні приміщення № 1-16 по осі В улаштувати віконний проріз (з закладанням існуючого) та улаштувати приямок перед віконним прорізом. 8. зобов`язати [PERSON] та [PERSON] виконати наступні роботи у виділених їм частинах житлового будинку: прокласти інженерні мережі та комунікації; встановити інженерне та сантехнічне обладнання виконати опоряджувальні роботи. 9. У зв`язку з відхиленням розміру виділених часток у житловому будинку, будівлях та спорудах від розміру ідеальних часток, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію в сумі 33 693,5грн. 10. витрати у вигляді судового збору (9 605грн.) та оплати експерта (32 000грн.) - поділити між сторонами порівну, у зв`язку з чим стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] половину зазначеної суми, а саме: 20 802,5грн. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2019 року (суддя Мурманова І.М.) цивільну справу прийнято до провадження та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. На адресу суду 10.03.2020 року (вх. 7441) надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання домоволодіння і земельної ділянки спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на Ѕ частку домоволодіння та земельної ділянки (а.с.105-108). Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 08 липня 2020 року зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, призначено дату підготовчого засідання (а.с.120). Ухвалою суду від 05 жовтня 2020 року підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи до судового розгляду по суті. На адресу суду 02.02.2021 року (вх. 2432) надійшла заява [PERSON] , про приєднання до матеріалів справи роздруківки електронного повідомлення про початок виконання будівельних робіт № ОД № 051201222497 про реконструкцію житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] з розподілом його на два самостійних об`єкта (а.с.127-131). В судовому засіданні позивач [PERSON] та адвокат Тодоров Дмитро Миколайович позовні вимоги про поділ домоволодіння в натурі просили задовольнити в повному обсязі, заперечували з приводу задоволення зустрічного позову, просили відмовити у його задоволенні. Представник позивача, суду пояснив, що раніше судом вже вирішувалась справа з приводу поділу майна подружжя, та при розгляді справи за даними вимогами, такий поділ був неможливий, оскільки будинок не було введено в експлуатації, та були відсутні документи, що підтверджували у встановленому порядку право власності на спірний будинок. Станом на цей час будинок зареєстровано відповідно до вимог чинного законодавства, а відтак є можливість ставити перед судом питання щодо поділу спільного майна подружжя, шляхом його виділу, що й підтверджується висновком експертизи від 24.06.2019 року № 013/19. Відповідач та позивач за зустрічним позовом [PERSON] , а також адвокат відповідача [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом не визнали, зазначили, що поділ, який пропонує зробити позивач є не можливим, оскільки в цілому призведе до зміни житлового будинку, зазначений поділ потребує значних фінансових витрат, проектних та дозвільних документів, фактично призведе до зміни будинку, як такого. При проведені такого поділу житлова частка відповідача взагалі зменшується до нерівноцінних розмірів, встановлення та переобладнання комунікацій газу, води, та теплопостачання потребує додаткових технічних та дозвільних документів, що практично не є можливим, також просила врахувати те, що позивачем до позову взагалі не надано дозвільних документів щодо проведення запропонованих робіт, які за своїм характером носять характер нового будівництва. Щодо зустрічних позовних вимог, зазначили, що дані вимоги є такими, що ґрунтуються на законі, не порушуючи прав позивача та відповідача, не ставлять сторони у невигідне становище, та не зобов`язують сторони здійснювати дії щодо перепланування тощо. Просили зустрічний позов задовольнити в повному обсязі. Заслухавши думку позивача та його адвоката, які наполягали на задоволенні позовних вимог, відповідно до уточненої заяви, та просили відмовити у задоволенні зустрічних вимог, думку відповідача та представника відповідача які просили відмовити у задоволенні позовних вимог та наполягали на задоволенні зустрічних позовних вимог, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази надані сторонами на підтвердження позовних вимог, в їх сукупності, встановивши обставини справі та відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У позовній заяви про поділ майна подружжя позивач зазначає, що нерухоме майно набуло статус спільного майна подружжя, однак, через недосягнення порозуміння між сторонами є потреба у вирішення спору з приводу його поділу в судовому порядку, та просив здійснити такий поділ шляхом виділу нерухомого майна в натурі з зобов`язанням сторін здійснити низку перебудов відповідно до висновку судового експерта. Судом встановлено, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельна ділянка - кадастровий номер: 5110137600:73:012:0017, площею 0,0663 га, дата реєстрації: 18.12.2017 року, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) зареєстрована за [PERSON] . Форма власності: приватна, розмір частки: 1/1 (а.с.6-7). Також, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.05.2019 року житловий будинок, що знаходиться на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , загальною площею:187,3 кв.м, житловою площею 56,9 кв.м., складається з: житлового будинку -А, гараж В, сарай Г, вбиральня Д, сарай Е, навіс Ж, мостіння-І,ІІ, басейн ІІІ, огородження, 1-7, який згідно дати державної реєстрації: 21.08.2017 року (номер запису про право власності: 22142903), підстава виникнення: договір купівлі-продажу від 10.09.1986 року, № 5-2997, засвідченого державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори, на праві приватної власності зареєстровано за [PERSON] , розмір частки становить: 1/1 (а.с.8-10). Таким чином, судом встановлено, що нерухоме майно щодо якого сторони ставлять вимоги про поділ, визнання спільним сумісним майном зареєстровано у 2017 році за позивачем у справі [PERSON] . Судом також встановлено, що питання щодо поділу майна подружжя, визнання його спільною сумісної власністю вже порушувалось перед судом, з огляду на зазначене судом досліджується наступне. Згідно позовних вимог, позивач зазначає, що під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі з 1991 року по 2003 рік подружжям було проведено реконструкцію будинку, та відповідно в ході якої, будинок наразі становить: 187,3 кв.м, загальної площі та 56, 9 кв.м., - житлової. Матеріалами справи встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21.03.2012 року (справа № 1527/2-30/11) - шлюб, зареєстрований 06 лютого 1988 року Відділом РАЦС Ленінського райвиконкому ради народних депутатів м. Одеси, актовий запис № 46, між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності, встановлення порядку користування домоволодінням, усунення перешкод в користуванні, стягнення грошової компенсації задоволено частково. Визнано за [PERSON] та [PERSON] право спільної сумісної власності на незавершене будівництво домоволодіння [ADDRESS] . Виділено в користування [PERSON] в будинку літ. «А» кімнати 1-4 житлова пл. 9,8 кв.м, 1-5 житлова пл. 10,7 кв.м; господарські споруди: літ. «В`гараж, літ. «Г» сарай. Виділено в користування [PERSON] в буд. Літ. «А» кімнати 1-3 житлова пл. 36,4 кв.м, 1-7 підсобне пл. 2,5 кв.м, 1-8 гараж пл. 20,9 кв.м; господарські споруди літ. «Е» сарай, літ. «Д» вбиральня , літ. «Ж» навіс. В спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] залишити в буд. «А»1-1 коридор пл. 1,8 кв.м, 1-2 коридор пл. 6,0 кв.м, 1-6 туалет пл. 0,7 кв.м, 1-9 коридор пл. 6,4 кв.м, 1-10 коридор пл. 3,65 кв.м, 1-11 кухня пл. 6,4 кв.м, 1-12 тамбур пл. 1,5 кв.м, 1-13 кухня-столова пл. 8,3 кв.м, 1-14 підсобка пл. 5,2 кв.м, 1-15 кладовка пл. 1,5 кв.м, 1-16 гардеробна пл. 4,85 кв.м, 1-17 ванна пл. 4,2 кв.м, 1-18 сауна пл. 1,85 кв.м, 1-19 туалет пл. 1.15 кв.м; господарські та надвірні споруди «а1»навіс, «а2»тераса, басейн ІІІ, мощення «І, ІІ», огорожа № 1-7. Зобов`язано [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] в користуванні спільною сумісною власністю. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] понесені витрати пов`язані із проведенням судової експертизи в розмірі 412 грн. 80 коп.(а.с17-20). Разом з цим, відповідно до рішення Апеляційного суду Одеської області від 12.09.2012 року, апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21.03.2012 року в частині задоволення позову [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності на незакінчене будівництво, встановлення порядку користування домоволодінням, усунення перешкод в користуванні скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] , відмовлено. Разом з цим, рішенням Апеляційного суду встановлено, що [PERSON] , 10.09.1986 року придбав житловий будинок площею 29 кв.м., з надвірними та господарськими спорудами [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу та право власності на який зареєстрував 11.03.1987 року. Також, рішенням суду встановлено, що з 1991 року по 2003 рік подружжя в повному обсязі перебудувало будинок та надвірні і господарські споруди, після чого площа будинку становить: 187, 3 кв.м., житлова 56, 9 кв.м. При цьому, рішення Суворовського районного суду від 21.03.2012 року скасовано, оскільки судом не було досліджено а сторонами не було надано до суду документів щодо звернення сторін до органу державної влади чи місцевого самоврядування з приводу прийняття в експлуатацію та реєстрацію нерухомого майна об`єкта незавершеного будівництва, відповідно до вимог ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності». (а.с.12-16). Таким чином, рішенням Одеського апеляційного суду від 12.09.2012 року, яке набрало законної сили, встановлено, що будинок подружжям (яке перебувало у шлюбі з 06 лютого 1988 року та, шлюб яких розірвано в 2012 році), було придбано в 1986 році, здійснено перебудову будинку (фактичне нове будівництво) з 1991 року по 2003 рік, тобто в період часу перебування подружжя в зареєстрованому шлюбі. Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Крім іншого, суд вважає за доцільне зазначити, що сторонами у справі факт того, що житловий будинок та земельна ділянка, є спільним майном подружжя визнається та не оспорюється. Щодо позовних вимог з приводу поділу майна в натурі, зобов`язання провести будівельні роботи, прокладення інженерних мереж та комунікацій, встановлення інженерного та сантехнічного обладнання, виконання опоряджувальних робіт та стягнення грошової компенсації а також витрат понесених з надання експертного висновку, суд зазначає наступне. Житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання (ч. 1 ст. 379 ЦК України). Статтею 383\~ЦК України\~передбачені права\~власника житлового\~будинку,\~квартири:\~1. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва . 2. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Дозвільні документи на будівництво є законною підставою для реалізації будь-якого будівельного або архітектурного проекту. Будівельна документація надається замовнику відповідною інстанцією (Державної архітектурно-будівельною інспекцією) з метою контролю над виконанням нормативів, правил, вимог і умов містобудівного законодавства. Державна архітектурно-будівельна інспекція України (Держархбудінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку громад та територій і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду. ВСУ в правовій позиції, висловленій за наслідками розгляду справи №6-1328цс15, яка в силу вимог ст.360-7 ЦПК України обов`язковою для застосування, зазначив, що згідно із частиною першою ст.376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. За наслідками розгляду справи за № 6-130цс13 у постанові від 04.12.2013р. ВСУ висловив наступну правову позицію: слід зазначити, що в розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Усі об`єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1. Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 5 вересня 2003 року № 146 (далі Методичні рекомендації № 146). Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм В.3.222009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295 (далі ДБН), відповідно до якого реконструкція це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій. Таким чином, норма частини першої статті 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої об`єкт набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо; розділ 3.4 Методичних рекомендацій № 146). З огляду на викладене суд зазначає, що заявлені вимоги щодо поділу будинку в натурі між сторонами (подружжям) заявлені в характері здійсненні/зобов`язання здійснити будівельні роботи, прокладення інженерних мереж та комунікацій, встановлення інженерного та сантехнічного обладнання, виконання опоряджувальних робіт щодо відповідно до висновку 013/19 від 24.06.2019 року, є такими, що заявлені без надання відповідних дозвільних документів щодо можливості їх проведення, а також за своїм характером є такими, що в цілому направлені на істотні зміни житлового будинку. Так, відповідно до висновку 013/19 від 24.06.2019 року, з питання щодо запропонованого варіанту поділу житлового будинку на два самостійні об`єкти нерухомого майна, потрібно виконати низку переобладнань/будівельних робіт (а.с.33-63), що в цілому, як зазначено у висновку, призведе до наявності двох самостійних об`єктів нерухомості, та, між іншим даний поділ будинку призведе до порушення ідеальних часток у власності. Судом встановлено, що запропонований варіант поділу із зазначенням великої кількості необхідних для такого поділу будівельно-технічних перебудов, прокладення інженерних мереж, сантехнічного обладнання тощо, призведе до створення нового об`єкту нерухомості та втрати цільових призначень вже існуючих в ньому приміщень. Таким чином, з огляду на норми законодавства, яким передбачено порядок проведення таких будівельних робіт, а також з урахуванням думки/заперечень відповідача щодо неможливості такого поділу у зв`язку з відсутністю дозвільних документів щодо такої перебудови, значних фінансових витрат, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, не доведеними та такими, що порушують права іншого співвласника, оскільки, як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] , заперечує можливість такого поділу/виділу. Щодо зустрічного позову [PERSON] про визнання домоволодіння, земельної ділянки спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на Ѕ частку домоволодіння та земельної ділянки суд зазначає наступне. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, спірний житловий будинок (реконструйований в період часу з 1991 року по 2003 рік) зареєстровано, як встановлено судом, лише в 2018 року, тобто з 2018 року у сторін виникло право щодо визнання об`єкта, спільним сумісним майном, поділу в натурі, визнання часток у спільній власності. Відповідно до ст.\~60\~СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст.\~61\~СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63\~СК України визначено, що при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.\~65\~СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Статтями 68, 69\~СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А отже дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст.\~71\~СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.\~70\~Сімейного Кодексу\~України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п.п. 22-25 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя»\~№11,\~від 21\~грудня 2007\~року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72\~СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. П.23 передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.\~325\~ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Враховуючи надані сторонами пояснення, обставини встановленні судовим рішенням, факти що не оспорювались сторонами при розгляді справи, суд дійшов висновку, що нерухоме майно, а саме: будинок, [ADDRESS] та земельна ділянка кадастровий номер: 5110137600:73:012:0017, за адресою: [ADDRESS] є об`єктами спільної сумісної власності, оскільки були придбані/перебудовані сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Таким чином, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про поділ домоволодіння в натурі, та наявності підстав задоволення зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання домоволодіння і земельної ділянки спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на Ѕ частку домоволодіння та земельної ділянки. Відповідно до положення ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно заявленим вимогам, у разі відмови у задоволені позову - на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved