Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до Арбузинського районного суду Миколаївської області з позовом до Арбузинської селищної ради Миколаївської області про тлумачення заповіту. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 7,72 га кадастровий номер 4820382200:03:000:126 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах Арбузинської селищної ради (до створення об`єднаної територіальної громади Новокрасненської сільської ради) Арбузинського району Миколаївської області, що належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА№748665, виданого 21.11.2006 року головою Арбузинської райдержадміністрації. Згідно заповіту від 31.10.2007 року, посвідченого секретарем Новокрасненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області Дуйко В.І. та зареєстрованого в реєстрі за №109, [PERSON] на випадок смерті зробив розпорядження, відповідно до якого Державний акт на право власності на земельну ділянку, розташовану в межах території Новокрасненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7,72 га, серія МК №748665 та зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010600500974, виданий Арбузинською райдержадміністрацією 21.11.2006 року, він заповідав позивачу [PERSON] . Позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом, проте йому було відмовлено у видачі відповідних документів, оскільки, згідно роз`яснення нотаріуса предметом спадкування повинна була б бути земельна ділянка, а не Державний акт на право власності на земельну ділянку. Позивачу було рекомендовано звернутися до суду за тлумаченням змісту заповіту. Згідно листа відділу в Арбузинському районі ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 06.11.2018 3950/101-18 щодо надання інформації про реєстрацію державних актів на право власності на земельні ділянки за гр. [PERSON] згідно «Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі» серії 1АА008938 Арбузинським сектором реєстрації №5 Миколаївської філії Центру ДЗК реєстратором Івановою Т.В. внесено: - запис №82 про реєстрацію за [PERSON] Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА №748665 виданого 21.11.2006 року, зареєстровано за №010600500974, кадастровий номер 4820382200:03:000:126 площею 7,72 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Новокрасненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області; - запис №258 про реєстрацію за [PERSON] Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №831908 виданого 30.04.2010 року, зареєстровано за №011047900167, кадастровий номер 4820382200:03:000:126 площею 7,72 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Новокрасненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області. В даній\~ситуації позивач\~вважає,\~що за\~своїм змістом\~розпорядження спадкодавця\~було спрямоване\~на те,\~щоб заповісти\~йому земельну\~ділянку,\~на яку\~у спадкодавця\~на момент\~складання заповіту\~було право,\~підтверджене державним\~актом на\~земельну ділянку,\~а сам\~заповіт було\~складено некоректно.\~Посилаючись на\~положення ст.ст.\~1233,\~317,\~213,\~1256\~ЦК України\~позивач просив\~суд тлумачити\~заповіт від\~31.10.2007\~року,\~посвідчений секретарем\~Новокрасненської сільської\~ради Арбузинського\~району Миколаївської\~області Дуйко\~В.І.\~та зареєстрований\~в реєстрі\~за №109\~ наступним\~чином:\~«Я,\~Шостак [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~що проживаю\~та прописаний\~в с.\~Новокрасне Арбузинського району Миколаївської області (паспорт [NUMBER] виданий 29.07.2004 року Арбузинським РВУМВС України в Миколаївській області ідентифікаційний номер [NUMBER] ) на випадок своєї смерті роблю таке заповітне розпорядження: земельну ділянку площею 7,72 гектарів, розташовану в межах території Новокрасненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить мені на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА №748665 зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010600500974 виданого Арбузинською райдержадміністрацією 21.11.2006 року, заповідаю [PERSON] , 1971 року народження». 28.03.2019 року провадження у справі відкрито, справу визначено розглядати в порядку загального позовного провадження. За клопотанням представника позивача ухвалою від 16.04.2019 року у приватного нотаріуса Арбузинського районного нотаріального округу Миколаївської області Грицаєнко Л.М. витребувано копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою від 24.04.2019 року за клопотанням представника позивача до участі у справі у якості співвідповідача залучено [PERSON] , у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] . За клопотанням відповідача [PERSON] 16.05.2019 року ухвалено судові засідання у справі проводити в режимі відеоконференції з приміщенням Жовтневого районного суду м.Кривий Ріг Дніпропетровської області. Ухвалою від 09.10.2019 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду в судовому засіданні, за клопотанням сторін в судове засідання викликані свідки [PERSON] та [PERSON] Від представника відповідача [PERSON] , адвоката Ковалик М.Ф. 09.10.2019 року надійшли письмові пояснення, в яких вона вказує на те, що в провадженні Арбузинського районного суду Миколаївської області перебуває також справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , Арбузинської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області про визнання правочину нечинним, тлумачення заповіту. У межах даної справи з`ясовано, що [PERSON] за життя складено ще один заповіт, зареєстрований в реєстрі за №24 від 16.02.2018 року, яким земельну ділянку, розташовану в межах Новокрасненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7,72 га (Державний акт серія ЯА №748665, виданий Арбузинською райдержадміністрацією 21.11.2004 року), він заповів своїй доньці [PERSON] , [INFO] (номер картки платника податків [NUMBER] ). Зазначений заповіт був посвідчений в.о. старости села Новокрасне Арбузинського району Миколаївської області Фортуна О.І. на підставі наданих йому повноважень згідно рішення №39 від 26.01.2018 року Арбузинської селищної ради Миколаївської області, зазначені повноваження були скасовані рішенням №104 від 23.02.2018 року Арбузинської селищної ради Миколаївської області. У межах справи старостою с.Новокрасне надано як доказ відповідь державного реєстратора, відповідно до якої відомості про заповіт [PERSON] від 16.02.2018 року до Спадкового реєстру внести не можливо, оскільки в клієнтській базі Міністерства юстиції України відсутня Арбузинська селищна рада Арбузинського району Миколаївської області як територіальна громада та відповідні відомості будуть внесені до реєстру після відображення всіх змін щодо створення територіальної громади на офіційному сайті ВР України та в клієнтській базі Єдиних та Державних реєстрів МЮ України. На цій підставі представник відповідача вказувала, що [PERSON] свою останню волю щодо земельної ділянки виразив заповітом від 16.02.2018 року, який є чинним та скасовує всі попередні заповіти. Крім того, посилаючись на позицію Верховного суду у справі №335/9398/16-ц у постанові від 05.12.2018 року представник відповідача вказувала, що при здійсненні тлумачення заповіту суд не може змінювати волю заповідача, тобто підміняти собою заповіт, суд не може брати на себе права власника щодо розпорядження майном на випадок смерті, тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Неточності та помилки у тексті заповіту щодо волі заповідача, а саме майна яке передається у спадщину не можуть бути усунуті шляхом тлумачення заповіту відповідно до положень ст.ст.213,1256 ЦК України. З огляду на викладене представник відповідача [PERSON] , адвокат Ковалик М.Ф. просила у задоволенні позову [PERSON] відмовити. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві, підтвердив, що Державний акт серія ЯА №748665, виданий Арбузинською райдержадміністрацією 21.11.2006 року за життя був переданий йому [PERSON] . Представник позивача адвокат Багдасарян А.Ю. позовні вимоги [PERSON] підтримав, просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Щодо заперечень відповідача [PERSON] та її представника адвоката Ковалик М.Ю. не погодився та пояснив, що заповіт [PERSON] від 31.10.2007 року на користь [PERSON] є чинним, в той час як заповіт від 16.02.2018 року не був укладений та посвідчений належним чином уповноваженою особою, відповідно, не був зареєстрований у Спадковому реєстрі і не скасовує дію попереднього заповіту. Щодо тлумачення заповіту, то заповідач не міг заповідати документ, що не має сенсу, а заповідав те право, що посвідчується цим документом, а саме - Державним актом про право власності на земельну ділянку. Використання такого формулювання заповітного розпорядження було звичайною практикою для даної сільської ради, що підтверджено свідком [PERSON] і таке тлумачення заповіту про яке просить позивач не є зміною, або пошуком волі спадкодавця та відповідає вимогам Закону. Водночас невірно вказана серія Державного акту є очевидною опискою, допущеною секретарем сільської ради. Відповідач [PERSON] та її представник, адвокат Ковалик М.Ф. проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечували з підстав, викладених у письмових поясненнях, зміст яких викладено вище. Крім того представник відповідача зазначила, що Державний акт на право власності на земельну ділянку, як документ, на даний час знаходиться у [PERSON] , відтак позивач отримав все належне йому за заповітом. Відповідачем Арбузинською селищною радою Миколаївської області, що був належно повідомлений про час і місце розгляду справи, участі свого представника в судовому засіданні не забезпечено, відзив не надано. Третя особа [PERSON] проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечувала з підстав, викладених відповідачем [PERSON] та її представником. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази суд встановив наступне. На підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА №748665, виданого Арбузинською районною державною адміністрацією 21.11.2006 року [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка, розташована в межах території Новокрасненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області площею 7.72 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.10). Даний факт підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.04.2018 року індексний номер 119441985, номер запису про право власності 25558008 від 28.03.2018 року (а.с.11). За повідомленням відділу в Арбузинському районі ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 06.11.2018 року №950/101-18, з доданими копіями сторінок відповідної книги реєстрації (а.с.12-15) згідно «Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі» серії 1АА008938 Арбузинським сектором реєстрації №5 Миколаївської філії Центру ДЗК реєстратором Івановою Т.В. внесено: - запис №82 про реєстрацію за [PERSON] Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА №748665 виданого 21.11.2006 року, зареєстровано за №010600500974, кадастровий номер 4820382200:03:000:126 площею 7,72 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Новокрасненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області; - запис №258 про реєстрацію за [PERSON] Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №831908 виданого 30.04.2010 року, зареєстровано за №011047900167, кадастровий номер 4820382200:03:000:126 площею 7,72 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Новокрасненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області. Тобто за життя [PERSON] отримано два державних акти на одну й ту саму земельну ділянку кадастровий номер 4820382200:03:000:126. Відомостей щодо підстав повторної видачі Державного акту, або недійсності одного із зазначених документів суду не надано. 31.10.2007 року [PERSON] склав заповіт (а.с.52), що був посвідчений секретарем Новокрасненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області Дуйко В.І., відповідно до якого на випадок своєї смерті зробив заповітне розпорядження: Державний акт на право власності на земельну ділянку, розташовану в межах території Новокрасненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7.72 га, серія МК №\~748665, та зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010600500974 виданий Арбузинською районною державною адміністрацією 21.11.2006 року заповів [PERSON] 1971 року народження . Крім цього, 16.02.2018 року [PERSON] склав інший заповіт, який посвідчив в.о. старости с.Новокрасне Арбузинського району Миколаївської області [PERSON] , відповідно до якого на випадок своєї смерті зробив заповітне розпорядження: земельну ділянку, розташовану в межах території Новокрасненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7.72 га (Державний акт - серія МК №\~748665, виданий Арбузинською районною державною адміністрацією Миколаївської області 21.11.2004 року) заповів [PERSON] (а.с.47) [INFO] [PERSON] помер, про що видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] 25.09.2018 року (а.с.39). Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Арузинського районного нотаріального округу Миколаївської області Грицаєнко Л.М. заведено спадкову справу №58-2018 від 27.09.2018 року. Із заявами про прийняття спадщини за заповітом до нотаріуса звернулися сторони [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] подала заяву про відмову від спадщини (а.с.29,47, 30 відповідно). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №53470266 від 27.09.2018 року за №45543406 значиться чинним заповіт [PERSON] від 31.10.2007 року, інформація щодо заповіту від 16.02.2018 року у Спадковому реєстрі відсутня (а.с. 32-37). 01.10.2018 року за №602/01-14 приватний нотаріус Арузинського районного нотаріального округу Миколаївської області Грицаєнко Л.М. надала [PERSON] роз`яснення, в якому зазначила, що поданий ним заповіт від 31.10.2007 року за реєстровим №109, зареєстрований в Спадковому реєстрі 01.10.2008 року за номером 45543406 і значиться як чинний, водночас предметом спадкування повинна була б бути земельна ділянка, а не Державний акт на право власності на земельну ділянку, як зазначено в заповіті, в зв`язку з чим нотаріус рекомендувала [PERSON] О [PERSON] І. звернутись до суду з приводу визнання певних фактів та тлумачення заповіту. Вказала про існування ще одного заповіту, який не значиться в Спадковому реєстрі. (а.с.56). 01.10.2018 року за №602/02-14 приватний нотаріус Арузинського районного нотаріального округу Миколаївської області Грицаєнко Л.М. надала [PERSON] роз`яснення, в якому зазначила, що поданий їй заповіт від 16.02.2018 року від імені [PERSON] посвідчений з порушенням вимог щодо його посвідчення і дані про цей заповіт в Спадковому реєстрі відсутні. У заповіті невірно зазначені серія Державного акту на право власності на земельну ділянку та рік видачі його Арбузинською районною державною адміністрацією. (а.с.57). Вирішуючи питання чинності заповітів суд зазначає наступне. Як на підтвердження складання та належного посвідчення заповіту від 16.02.2018 року відповідач посилається на наступні докази. 10.01.2018 року 1 черговою сесією восьмого скликання Арбузинською селищною радою Миколаївської області прийнято рішення за №7, яким до обрання старост на перших виборах старост Арбузинської об`єднаної територіальної громади покладено виконання обов`язків старости у с.Новокрасне Арбузинської селищної ради на [PERSON] з 10.01.2018 року, який здійснював повноваження Новокрасненського сільського голови до об`єднання. Цим же рішенням затверджено Положення про старосту с.Новокрасне Арбузинської селищної ради. Рішенням № 17 від 15.01.2018 року 11 позачергової сесії восьмого скликання Арбузинської селищної ради Миколаївської області внесено зміни до рішення сесії селищної ради від 10 січня 2018 року за № 7 шляхом виключення п.2.4.1 п.2 «вчиняє нотаріальні дії, передбачені частиною першою статті 37 Закону України «Про нотаріат», а також Положення про старосту Арбузинської селищної ради об`єднаної територіальної громади викладено в новій редакції. Рішенням № 39 від 26.01.2018 року виконавчого комітету Арбузинської селищної ради Миколаївської області уповноважено в.о. старости с. Новокрасне [PERSON] як посадову особу місцевого самоврядування на вчинення нотаріальних дій, передбачених ч.1 ст. 37 Закону України «Про нотаріат», прийом заяв та доручень на вчинення нотаріальних дій на території с.Новокрасне. Рішенням № 104 від 23.02.2018 року виконавчого комітету Арбузинської селищної ради Миколаївської області було скасоване попереднє рішення виконавчого комітету №39 від 26.01.2018 року. У відповідності до листа інформаційного центру Міністерства юстиції, наданого на запит приватного нотаріуса Арбузинського районного нотаріального округу Миколаївської області Грицаєнко Л.М. в.о. старости села Новокрасне О.І.Фортуною разом із копією заповіту від 16.02.2018 року за вих. №53/01.18 від 18.10.2018 (а.с.58-60), внести відомості до Спадкового реєстру про заповіт за заявою від 11.05.2018 року за вих. №423/3 (заповідач [PERSON] ) неможливо, оскільки в клієнтській базі Міністерства юстиції України Арбузинської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області як територіальної громади не існує. Згідно з даними офіційного веб-сайту Верховної Ради України станом на 22.05.2018 року с.Новокрасне підпорядковане Новокрасненській сільській раді. Відомості про заповіти будуть внесені після відображення всіх змін щодо створеної територіальної громади на офіційному веб-сайті Верховної Ради України та в клієнтській базі Єдиних та Державних реєстрів Міністерства юстиції України. Показання свідка [PERSON] , який в судовому засіданні пояснив, що є виконуючим обов`язки старости села Новокрасне Арбузинського району Миколаївської області та у лютому 2018 року він посвідчив заповіт, яким [PERSON] заповів [PERSON] належну йому земельну ділянку та інше майно. Станом на той час він був уповноважений вчиняти нотаріальні дії на території села Новокрасне. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених\~статтями 225\~і\~231\~цього Кодексу. Статтею 1251 ЦК України визначено, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Статтею 1247 ЦК України визначені загальні вимоги до форми заповіту, серед яких, зокрема вказано, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. На виконання вказаного положення закону, наказом Міністерства юстиції України № 1810/5 від 07.07.2011 року, затверджено положення «Про спадковий реєстр», яке встановлює порядок ведення й користування Спадковим реєстром, внесення до нього відомостей про заповіти та спадкові договори, посвідчені в Україні, а за бажанням заповідача - посвідчені (складені та/або прийняті на зберігання) і зареєстровані в іноземних державах згідно з Конвенцією про запровадження системи реєстрації заповітів, про заведені спадкові справи та видані свідоцтва про право на спадщину, а також надання інформації з нього. Пунктом 1.7 вказаного Положення передбачено, що відомості про заповіти, у тому числі посвідчені посадовими та службовими особами, зазначеними в статтях 1251 та 1252 Цивільного кодексу України, статті 37 та частині першій статті 40 Закону України «Про нотаріат», спадкові договори та внесення змін до них, скасування заповітів та розірвання спадкових договорів, заведені спадкові справи та видані свідоцтва про право на спадщину підлягають обов`язковому внесенню до Спадкового реєстру. Відповідно до п. 5.1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, при оформленні спадщини за заповітом нотаріус має надати правову оцінку заповіту, перевірити його реєстрацію у Спадковому реєстрі та чинність на момент смерті заповідача. Якщо наданий спадкоємцем заповіт не відповідає вимогам законодавства, нотаріус відмовляє в його прийомі. Статтею 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відтак, оскільки на момент розгляду справи заповіт [PERSON] від 16.02.2018 року не був зареєстрований в Спадковому реєстрі та не може бути в ньому зареєстрований з об`єктивних причин, а за даними Спадкового реєстру чинним є заповіт [PERSON] від 31.10.2007 року, у суду відсутні підстави вважати, що даний заповіт від 16.02.2018 року вчинений та скасовує попередній заповіт. Крім того, у заповіті від 16.02.2018 року при його складанні були допущені помилки в частині серії та дати видачі Державного акту про право власності на земельну ділянку, яким посвідчено право заповідача, дані помилки не дозволяють суду зробити однозначний висновок, що зміст заповіту від 31.10.2007 року суперечить змісту заповіту від 16.02.2018 року. Вирішення питання дійсності, або тлумачення заповіту від 16.02.2018 року виходить за межі повноважень суду при вирішенні даної справи. Щодо питання\~тлумачення заповіту\~від 31.10.2007\~року суд\~виходить з\~того,\~що Верховним\~Судом неодноразово\~приймались рішення\~за аналогічних\~правовідносин та\~практика правозастосування\~з даного\~питання є\~усталеною. Зокрема, у своїй постанові від 05.12.2018 року у справі № 335/9398/16-ц Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначав наступне. Як вже вказувалось вище, заповітом, відповідно до положень статті 1233 ЦК України, є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно положень статті 213\~ЦК України зміст правочину може бути юридично розтлумачений. Оскільки правочином відповідно до українського законодавства є дія особи, що спрямовується на придбання, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків, необхідність тлумачення змісту правочинів виникає у випадках нечіткого виявлення волі сторонами. У таких випадках необхідно встановити дійсні наміри сторін. Це означає, що суб`єкт тлумачення повинен встановити загальне для усіх сторін значення слів і понять. Особливості тлумачення заповіту викладені у статті 1256 ЦК України. Згідно статті 1256\~ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями, тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 ЦК України. Частиною першою статті 15\~ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Оцінюючи ефективність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, судам слід враховувати, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Порушені право чи інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Неточне відтворення у заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту у цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини.\~\~ При тлумаченні змісту правочину береться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає можливості з`ясувати зміст окремих частин правочину, останній встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Заповіт, складений 31.10.2007 року [PERSON] та посвідчений секретарем Новокрасненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області Дуйко В.І. дійсно має суперечливий характер щодо складу спадкового майна, яке підлягає успадкуванню, оскільки за текстом заповіту [PERSON] заповідав [PERSON] не право на земельну ділянку, а Державний акт про право власності на земельну ділянку, крім того заповіт містить невірне зазначення серії Державного акту, що заповідається. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що у 2007 році перебувала на посаді секретаря Новокрасненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області. [PERSON] звернувся до неї та виявив бажання заповісти належну йому земельну ділянку [PERSON] Свідок склала та посвідчила заповіт [PERSON] на користь [PERSON] , вказавши у заповіті Державний акт замість земельної ділянки, оскільки так складались нею усі заповіти щодо земельних ділянок, такі заповіти виконувались нотаріусами та жодних зауважень щодо такого формулювання заповіту їй не надходило. Невідповідність у заповіті серії державного акту є наслідком технічної помилки. Статтею 126 ЗК України у редакції, чинній станом на момент посвідчення заповіту від 31.10.2007 року було передбачено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами (ч.1 ст.126 ЗК України). Статтею 125 ЗК України у редакції, чинній станом на момент посвідчення заповіту від 31.10.2007 року визначалось, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Сам по собі Державний акт про право власності на земельну ділянку як об`єкт матеріального світу не має будь-якої цінності (історичної, тощо) та не надає його володільцю жодних прав, відтак, враховуючи викладені обставини, суть поняття спадкування як переходу прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України), заповідаючи правовстановлюючий документ, спадкодавець заповідає і право, посвідчене цим документом. Проте, враховуючи правову позицію Верховного Суду, зокрема і у справі № 335/9398/16-ц,неточності та помилки у тексті заповіту щодо серії Державного акту про право власності на земельну ділянку, що передається у спадщину, за обставин цієї справи не можуть бути усунути шляхом тлумачення заповіту відповідно до положень статей\~213,\~1256 ЦК України. Виходячи з викладеного, у задоволенні позову [PERSON] про тлумачення заповіту належить відмовити. Оскільки судом зроблено висновок про відмову у задоволенні позову, відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed