Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON] про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину шляхом скасування реєстрації речового права на нерухоме майно. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що за підписом [PERSON] від імені [PERSON] на користь [PERSON] було відчужено належну їй квартиру по [ADDRESS] за договором довічного утримання від 19.05.2020 року, який посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Рачковою Т.О. Вказує, що [PERSON] вважає цей договір нікчемним, як такий, що нею особисто ніколи не укладався і не підписувався, доручення чи довіреності на підписанні від її імені цього договору або на право розпорядження своїм майном нікому не надавала. В подальшому, договір довічного утримання був зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на ім`я [PERSON] , а також накладено заборону на відчуження квартири [PERSON] . Проте вважає таке обмеження незаконним і воно підлягає скасуванню у зв`язку з нікчемністю правочину. Зазначає, що станом на момент укладання та посвідчення договору, [PERSON] перебувала у безпорадному стані у зв`язку з перенесеним ішемічним інсультом, який стався 03.04.2020 року та внаслідок чого перебувала на стаціонарному лікуванні до 14.04.2020 року. При цьому, копію договору вона отримала лише в липні 2020 року у приватного нотаріуса на вимогу. Також вказує, що документи про право власності на квартиру, паспорт [PERSON] та ідентифікаційний код зникли. При цьому, [PERSON] після укладення договору довічного утримання став готувати документи для поміщення [PERSON] в геріатричний пансіонат і відповідач ніяких дій щодо її догляду не вчиняв. А тому, за таких обставин слід вважати, що укладений від імені « [PERSON] », нині [PERSON] договір довічного утримання догляду є завідомо нікчемним правочином на підставі ч. 2 ст. 215, ч. 1, 4, 5 ст. 216 та ст. 228 ЦК України, оскільки він був спрямований не на здійснення довічного утримання [PERSON] , а на незаконне заволодіння її майном у великих розмірах під виглядом договірних дій з порушенням її конституційних прав та інтересів. У зв`язку з чим, просить застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину до договору довічного утримання (догляду), укладений між [PERSON] та [PERSON] , повернувши у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] , шляхом скасування державної реєстрації речового права на вказану квартиру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на ім`я [PERSON] , а також скасувати обтяження у вигляді заборони на відчуження вказаної квартири. Ухвалою суду від 03.03.2021 року до участі у справі в якості третьої особи залучено приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Рачкову Т.О. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у заяві та просив їх задовольнити. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві. Третя особа в судове засідання не з`явилася, подала суду письмові пояснення по суті позовних вимог. Заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається, що 19.05.2020 року між [PERSON] (за підписом [PERSON] ) та [PERSON] був укладений договір довічного утримання, за яким [PERSON] відчужила на користь [PERSON] належну їй квартиру по [ADDRESS] , який посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Рачковою Т.О. (а.с. 16-17). При цьому, як вбачається із копії договору, він був підписаний від імені відчужувача та за її дорученням [PERSON] . Як з`ясовано в судовому засіданні, представник позивача [PERSON] в своїх поясненнях вказує, що укладений між сторонами договір є недійсним з підстав, передбачених ст. 228 ЦК України, оскільки він порушує публічний порядок та був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і на незаконне заволодіння майном [PERSON] . Разом з тим, з приводу посилання позивача на те, що оспорюваний договір довічного утримання порушує публічний порядок, суд зазначає наступне. За ч. 1 ст.\~228\~ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Категорія публічного порядку застосовується не до будь-яких правовідносин у державі, а лише щодо суттєвих основ правопорядку. З огляду на зазначене, можна зробити висновок, що публічний порядок - це публічно-правові відносини, які мають імперативний характер і визначають основи суспільного ладу держави. Положеннями статті 228\~ЦК України визначено перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок. У п. 18 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~06\~листопада 2009\~року №\~9\~«Про судову\~практику розгляду\~цивільних справ\~про визнання\~правочинів недійсними» судам роз`яснено, що такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об`єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок. При кваліфікації правочину за статтею 228\~ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Наслідки вчинення правочину, що порушує публічний порядок, визначаються загальними правилами (стаття 216 ЦК України). Ч. 1 ст.\~76\~ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2). Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3). Ч. 2 ст.\~78\~ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст.\~80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Нормами ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріалами справи не підтверджено, а позивачем не доведено в ході її розгляду, що укладений між сторонами договір довічного утримання від 19.05.2020 р. порушує публічний порядок, зокрема, спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина. З огляду на вказане, суд не приймає доводи позивача про недійсність договору довічного утримання на підставі ч. 1 ст. 228 ЦК України. А тому, дослідивши та оцінивши представлені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги є безпідставними, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed