Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовної заяви позивач вказав, що він є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстрована мати позивача - відповідач [PERSON] , яка з 2017 року виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, де мешкає по теперішній час. У добровільному порядку з реєстраційного обліку за вказаною адресою не знімається. У зв`язку із викладеним, позивач просить визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. У судове засідання відповідач не з`явилася, проте засобами поштового зв`язку надала заяву про розгляд справи без її участі та про визнання позовних вимог у повному обсязі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві власності належить [PERSON] . Вказане підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, виданого 30.11.1994 року Сєвєродонецьким ДВП об`єднання «АЗОТ» Луганської області та копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14356375 від 24.04.2007, зареєстрованого Сєвєродонецьким міським бюро технічної інвентаризації. Відповідно до копії довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 21.05.2020 року №7584, виданої 21.05.2020 року Відділом адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку, у квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована: мати позивача - [PERSON] , [INFO] . Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У заяві про визнання позову відповідач просила задовольнити позовні вимоги та визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Вказані обставини, на думку суду, свідчать про розуміння відповідачем наслідків визнання позову. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] визнала позов, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги стосовно визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою, підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що представник позивача у письмовій заяві просив не стягувати судові витрати з відповідача, у зв`язку із чим суд вважає за необхідне не стягувати судові витрати з відповідача. Отже, судові витрати, які підлягають розподілу, у цій справі відсутні.

Outcome: approved