Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання майна, яке придбане за період проживання з відповідачем однією сімєю, спільною сумісною власністю: житлового приміщення у гуртожитку, а саме, кімнати № 47 у буд. 26 по вул. Енергетиків у м. Сєвєродонецьку Луганської області загальною площею 12,7 кв.м, вартістю 21628 грн.; поділ майна, що є спільною із [PERSON] власністю, а саме, житлового приміщення у гуртожитку, а саме, кімнати № 47 у буд. 26 по вул. Енергетиків у м. Сєвєродонецьку Луганської області; виділення у власність позивача 1/2 частки житлового приміщення у гуртожитку, а саме, кімнати № 47 у буд. 26 та виділення у власність відповідача 1/2 частки житлового приміщення у гуртожитку, а саме, кімнати № 47 у буд. 26. Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 23.01.2018 року вищевказаний цивільний позов було залишено без руху, у звязку з невідповідністю вимогам ст. 175 ЦПК України та надано строк для усунення недоліків. У встановлений судом строк, позивач вимоги ухвали суду від 23.01.2018 року виконав та виправив вказані недоліки, у звязку з чим, ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 07.02.2018 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 27.11.2009 року позивач уклав шлюб з [PERSON] Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06.06.2016 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. За час перебування у шлюбі за спільні кошти було придбане нерухоме майно, а саме, житлове приміщення у гуртожитку кімнату № 47 у буд. 26 по вул. Енергетиків у м. Сєвєродонецьку Луганської області загальною площею 12,7 кв.м, вартістю 21628 грн. У звязку з тим, що між позивачем та відповідачем домовленості про поділ майна не досягнуто, позивач був вимушений звернутися із даним позовом до суду. Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не зявилися, представник позивача надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі та про підтримання позовних вимог. Відповідач причини неявки суду не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що згідно копії свідоцтва про шлюб № 1-ЕД № 105307, [PERSON] та [PERSON] 27.11.2009 року уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 668. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища чоловікові та дружині [PERSON] та [PERSON] відповідно. 10.09.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі продажу житлового приміщення у гуртожитку (кімнати), посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області [PERSON] за номером в реєстрі 1464, згідно якого [PERSON] придбала у власність жиле приміщення у гуртожитку кімнату № 47 у буд. 26 по вул. Енергетиків у м. Сєвєродонецьку Луганської області загальною площею 12,7 кв.м. Згідно п. 2 вищевказаного договору купівлі продажу чоловік [PERSON] [PERSON] дав згоду на купівлю відповідачем жилого приміщення у гуртожитку кімнати № 47 у буд. 26 по вул. Енергетиків у м. Сєвєродонецьку Луганської області загальною площею 12,7 кв.м. Відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 43640991 від 10.09.2015 року, право власності на жиле приміщення у гуртожитку кімнату № 47 у буд. 26 по вул. Енергетиків у м. Сєвєродонецьку Луганської області належить [PERSON] Згідно довідки Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку від 29.08.2017 року № 8913 за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, 26/47 зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Заочним рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06.06.2016 року, яке набрало законної сили 14.07.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ч. 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Зі змісту п. 23 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Також, п. 30 вищевказаної встановлено рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. З урахуванням того, що жиле приміщення у гуртожитку кімната № 47 у буд. 26 по вул. Енергетиків у м. Сєвєродонецьку Луганської області було придбане 10.09.2015 року [PERSON], тобто у період перебування останньої в шлюбі з [PERSON], який надавав нотаріально посвідчену згоду на купівлю вказаної кімнати, суд доходить висновку, що спірна кімната в гуртожитку має вважатися спільним сумісним майном подружжя. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що позивач був звільнений від сплати судового збору як інвалід І групи. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що судом було задоволено вимогу майнового характеру, предявлену фізичною особою, стягненню з відповідача в дохід держави підлягає сума судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved