Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому зазначав, що 25.03.2013 року між сторонами був укладений усний договір доручення, за яким довіритель [PERSON] надав йому право бути його представником в органах нотаріату, Державтоінспекції або в будь-яких інших підприємствах, установах та організаціях незалежно від їх підпорядкування і форм власності з усіх без винятку питань, повязаних з користуванням, експлуатацією, розпорядженням належного відповідачу на підставі свідоцтва серії «РСА», № 815861, виданого 09.11.2006 р. Енергодарським МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України в Запорізькій області, транспортного засобу - автомобіля марки «ВАЗ», модель 21043, випуску 2006 р., державний номер [NUMBER]. Позивач вважає, що відповідач, вчинив односторонній правочин, згідно якого надав йому право, а він (відповідно) погодився вчиняти від його імені та за його рахунок певні юридичні дії, перелік яких наведений в нотаріально посвідченої довіреності від 25.03.2013 р., р. №509. Строк дії довіреності - 10 (десять) років. Під час виконання договору доручення йому стало відомо про існування перешкод у користуванні та розпорядженні автомобілем. Ініціатором обмежень на експлуатацію та користування транспортнім засобом виступив Відділ Державної виконавчої служби Камянсько-Дніпровського районного управління юстиції в Запорізькій області у звязку з тим, що [PERSON] своєчасно не виконав грошові зобовязання за певними виконавчими провадженнями. Діючи за договором доручення на підставі довіреності в інтересах довірителя, позивач 24.12.2014 р. фактично витратив 7129 грн. 44 коп., а саме: з метою припинення обмежень в користуванні транспортним засобом особисто ним, як представником [PERSON] - власника транспортного засобу, на запропонований депозитний рахунок Камянсько-Дніпровського ВДВС р/р №37310001003610 відкритий в банку одержувача: ГУДКУ в Запорізькій обл., ЄДРПОУ 34888606, МФО 813015, - внесені 7 093 грн. 97 коп., комісію за банківську послугу в розмірі 35 грн. 47 коп., на підтвердження чого отримав квитанцію №0.0.331055963.2 від 24.12.2014 р. За рахунок перерахованих коштів грошові зобовязання боржника [PERSON] були виконані, після чого держвиконавець Камянсько-Дніпровського ВДВС відповідними постановами припинив арешти та розшук автомобіля, закрив виконавче провадження, про що особисто повідомив боржника [PERSON] Будь-яку плату за виконання доручення, за надання послуг в розумінні статей 903, 904, 1002 ЦК України позивач від відповідача не вимагав та не отримував. На думку позивача, викладені обставини свідчать про те, що він, діючи в інтересах відповідача, вчинив правомірні та конкретні дії і отримав право на відшкодування фактично витрачених в інтересах [PERSON] коштів. [PERSON], прийнявши та погодившись з наслідками виконання ним доручення, беззаперечно обіцяв відшкодувати йому усі фактичні витрати, які він зазнав під час здійснення зазначених вище дій, але до теперішнього часу обіцянку не виконав, пояснивши таке невиконання скрутним матеріальним становищем. За викладених умов діюче законодавство не передбачає можливість односторонньої відмови від виконання взятих на себе зобовязань щодо відшкодування виконавцеві усіх фактичних витрат, понесених під час виконання договору доручення. На думку позивача «скрутне матеріальне становище відповідача» не є поважною причиною для неповернення коштів, з огляду на що, просив суд стягнути з [PERSON] на свою користь 7 129 грн. 44 коп., а також судові витрати. В судове засідання сторони не зявилися, подали заяви про розгляд справи без їх участі. Позивач на задоволенні позову наполягає, відповідач заявлені вимоги просив залишити без задоволення. Представник третьої особи причини неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 25.03.2013 року [PERSON] видав довіреність на ім'я: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з повноваженнями бути його представником в органах нотаріату, ДАІ, будь-яких інших підприємствах, установах та організаціях незалежно від їх підпорядкування і форм власності з усіх без винятку питань, пов'язаних з користуванням, експлуатацією, його переобладнанням типу і моделі автомобіля, кольору, заміни двигуна, кузова, інших деталей, ремонтом, проходженням ТО, тощо та розпорядженням належним мені на підставі свідоцтва серії РСА № 815861, виданого Енергодарським МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України в Запорізькій області 09.11.2006 р. транспортного засобу - автомобілем марки ВАЗ, модель 21043, 2006 р.в., державний номер [NUMBER]. Довіреність була видана строком на 10 років до 16.09.2015 року з правом передоручення. Про існування перешкод у користуванні та розпорядженні автомобілем позивач дізнався у звязку з накладенням ВДВС Камянсько-Дніпровського РУЮ Запорізької області було обтяження на майно. Позивач 24 грудня 2014 року витратив 7129,44 грн. на такі потреби: з метою припинення обмежень в користуванні транспортним засобом він особисто сплатив 7093,97 грн. на рахунок, зазначений йому ВДВС, та 35,47 грн. - за банківські послуги, результаті чого державний виконавець постановою від 25.12.2014 р. звільнив майно з розшуку. Згідно ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. В силу приписів ст. 238 представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. На підставі положень ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину. Відповідно до ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного. Як вбачається з довіреності, на яку посилається позивач, [PERSON]В не надавав ані [PERSON]Є, ані іншим особам, в ній зазначеним, право сплачувати за нього будь-які грошові суми, крім грошових сум, пов'язаних з відшкодуванням заподіяної шкоди. Стаття 1003 ЦК України визначає, що у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. За загальними правилами, що стосуються регулювання договору доручення повірена особа ([PERSON]Є.) здійснює дії від імені довірителя ([PERSON]В) та за його рахунок. В копії квитанції прізвище платника зазначено «Кірч Степан Васильович», а не «Уткін Олександр Євгенович». Отже платником є відповідач, а не позивач по справі. Окрім цього, позивач не довів належними та допустимими доказами ту обставину, що він окремо запитав у довірителя погодження про вчинення дій, за які тепер вимагає з того грошові кошти. На сплату коштів на рахунки ВДВС [PERSON] йому права не надавав. Якщо повіреному необхідно було відступити від своїх обов'язків, то він повинен керуватися правилами, передбаченими ч. 1 ст. 1004 ЦК України, яка визначає, що повірений зобов'язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим. Позивач посилається, що кошти сплачено ним, а не відповідачем, тобто він повинен був в належному вигляді (письмово з підтвердженням про отримання [PERSON] такого повідомлення) повідомити останнього завчасно чи одразу, як тільки це можливо зробити в розумні строки. Як вбачається з матеріалів справи оплата відбулася 24.12.2014 р. З позовними вимогами [PERSON] звернувся до суду 03.06.2015 року - тобто через півроку, що в даному випадку не вміщується в визначення розумного строку. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на зазначене суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі ст.ст. 237, 238, 241, 1000, 1003, 1004 ЦК України,

Outcome: dismissed