Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

[PERSON] є матірю [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (повторне) від 25.02.2015 серії І-ЖС № 275376. [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка, загальною площею 5,11 га, розташована на території Новомиколаївської селищної ради Новомиколаївського району Запорізької області (кадастровий №: 2323655000:12:003:0006), що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 067572, від 21 жовтня 2005 року. [PERSON] померла 03 червня 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть (повторне) від 25.02.2015 серії І-ЖС № 316698. [PERSON], [INFO], є племінницею [PERSON], що підтверджується рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 09.02.2012 по справі № 2-о/0817/7/2012, яке набрало законної сили 21.02.2012. 28.11.2007 [PERSON] подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON], що підтверджується матеріалами спадкової справи № 255 за 2007 рік. 26.01.2012 [PERSON] подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], у якій зазначено, що спадщину вона прийняла, оскільки проживала спільно з [PERSON] на момент її смерті. Постанова про відмову [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, а також свідоцтво про право на спадщину, видане [PERSON], в матеріалах спадкової справи відсутні. Інших спадкоємців, крім [PERSON], які б прийняли спадщину після смерті [PERSON], з матеріалів цієї спадкової справи не вбачається. [PERSON], єдиний спадкоємець [PERSON], який прийняв спадщину, померла 21 січня 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 27.01.2015 серії І-ЖС № 304050. Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 07.04.2015, яке набрало законної сили 18.04.2015, було встановлено, що [PERSON] проживав однією сімєю без шлюбу з [PERSON] з 09 серпня 2005 року по день смерті останньої 21 січня 2015 року. 07.04.2015 [PERSON] звернувся до Новомиколаївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON], яка доводиться йому двоюрідною сестрою. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.11.2015 № 254/02-31 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з неподанням правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку. 08.12.2015 [PERSON] звернувся до Новомиколаївської державної нотаріальної контори Запорізької області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON] Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.12.2015 № 264/02-31 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, що він є спадкоємцем четвертої черги, а на спадщину претендує [PERSON], який є спадкоємцем третьої черги за правом представлення. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову [PERSON], суд виходить з наступного. За визначенням статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1). Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч. 2). Згідно зі ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і повязує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Таким чином, [PERSON], яка прийняла спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON], набула право і на земельну ділянку, що належала останній на підставі вищезазначеного державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 067572, від 21 жовтня 2005 року. Відтак, зазначена земельна ділянка входить до складу спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] З огляду на викладене, суд визнає позов [PERSON] обґрунтованим. Разом з цим, стосовно зустрічного позову [PERSON], суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкування за законом здійснюється спадкоємцями почергово. Частиною другою цієї статті визначено, що кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України. З вищенаведених обставин даної справи випливає, що позивач є єдиним спадкоємцем [PERSON] за законом третьої черги за правом представлення (ч. 1 ст. 1263, ч. 4 ст. 1266 ЦК України), а [PERSON], є спадкоємцем [PERSON] четвертої черги за законом (ч. 1 ст. 1264 ЦК України). Черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (ч. 1 ст. 1259 ЦК), або на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 1259 ЦК). За змістом ч. 2 ст. 1259 ЦК підставами для задоволення позову про зміну черговості спадкування є сукупність наступних юридичних фактів: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 13; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. При чому, для задоволення позову необхідна наявність всіх пяти вищезазначених обставин. Проте, як вбачається зі змісту зустрічної позовної заяви та доданих до неї медичних документів, а також досліджених у судовому засіданні показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], стан здоровя [PERSON] поступово погіршувався з осені 2014 року до середини грудня 2014 року, коли 18.12.2014 її було госпіталізовано до терапевтичного відділення Новомиколаївської ЦРЛ, проте до моменту госпіталізації вона не перебувала у безпорадному стані. Із виписки з історії хвороби № 683, вбачається, що [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні Новомиколаївської ЦРЛ з 18.12.2014 по 05.01.2015. З огляду на викладене, час перебування [PERSON] у безпорадному стані внаслідок хвороби, з моменту її госпіталізації 18.12.2014 і до моменту смерті 21.01.2015, становить 35 днів, що на переконання суду не є тривалим перебуванням спадкодавця у безпорадному стані, у звязку з чим [PERSON] не має права на зміну черговості спадкування, відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України, відтак він не має і права на спадкування, відповідно до ч. 2 ст. 1258 ЦК України. Таким чином, суд не вбачає підстав для визнання за [PERSON] права власності на частину спірної земельної ділянки в порядку спадкування. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про те, що позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі, а зустрічний позов [PERSON] є необґрунтованим та не підлягає задоволенню. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До позовної заяви [PERSON] додано квитанцію від 18.11.2015 № 140, якою підтверджується сплата ним судового збору в розмірі 1660,91 грн., отже відповідна сума підлягає стягненню з [PERSON] на його користь. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: approved