Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про визнання особи втратившою право на житло. Свої вимоги обґрунтовує тим, що згідно договору дарування від 21 серпня 1992 року йому належить 28/100 частини житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS]. Рішенням Рівненського міського суду від 02 квітня 2013 року між ним та відповідачкою було розірвано шлюб. У вищевказаному будинку, крім нього прописані: колишня дружина [PERSON] та спільна дочка [PERSON]. З середини листопада 2010 року відповідачка в будинку по [ADDRESS] не проживає, участі в його утриманні не приймає, добровільно відмовляється знятися з реєстрації. Будучи власником вказаного будинку позбавлений свого права на користування та володіння ним. Крім того, реєстрація відповідачки призводить до додаткових матеріальних витрат, так як відповідно до кількості зареєстрованих в будинку осіб проводилось та проводиться нарахування платежів з оплати окремих житлово-комунальних послуг. Просив визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право на користування житловим будинком № [ADDRESS] В судовому засіданні позивач підтримав позов в межах доводів позовної заяви та просив позов задовольнити. Відповідачка, будучи попередженою про день, час та місце слухання справи належним чином , в судове засідання не з'явила повторно. З заявою про розгляд справи в її відсутність не зверталася, причину неявки суду не повідомила. Письмових заперечень на позов не подала. За наведених обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачки на підставі наявних у справі матеріалів з постановленням заочного рішення відповідно до ст.ст. 224-228 ЦПК України, про що не заперечує позивач. Заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 28/100 будинковолодіння по [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору дарування від 21.08.1992 р., посвідченого державним нотаріусом , зареєстрованого в реєстрі за № 2-4137, інвентарний номер Рівненського МБТІ 37430065, номер запису 78-76578 , що підтверджується оглянутими в судовому засіданні договором, витягом про реєстрації права власності на нерухоме майно. Згідно запису в будинковій книзі в [ADDRESS] [PERSON] ,[INFO] зареєстрована з 24.07.1988р. на постійне місце проживання . Заочним рішенням Рівненського міського суду від 02.04.2013р. підтверджується, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. В мотивувальній частині рішення суду зазначено, що допитана в судовому засіданні як свідок донька [PERSON] пояснила, що її мати [PERSON] в середині листопада 2010р. поїхала за кордон, з того часу до дому не поверталась. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка приходиться рідною сестрою позивачу, суду показала, що їй належить на праві власності 72/100 будинку по [ADDRESS]. Підтвердила, що вона проживає в даному будинку, відповідачка близько п'яти останніх років в будинку не проживає. Особистих речей [PERSON] в будинку немає. Свідок [PERSON] суду показав, що [PERSON] в будинку, який належить [PERSON] на праві власності, не проживає тривалий період часу, вони розлучені, [PERSON] проживає в будинку разом з донькою. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. За ч.І ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ст. 16 Цивільного кодексу вказує, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, суд прийшов до висновку, що сукупністю достовірно встановлених судом доказів підтверджується, що в будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Будинок на праві власності належить 28/100 [PERSON], та 72/100 [PERSON],також судом встановлено відсутність понад один рік без поважних причин в будинку за місцем реєстрації [PERSON], а тому суд прийшов до висновку, що вона втратила право на користування в буд.[ADDRESS] так як не проживає в ній без поважних причин понад один рік. За таких обставин і у відповідності до вимог діючого законодавства вимоги позивача обгрунтовані і підягають до задоволення, оскільки реєстрація [PERSON] чинить перешкоди в користуванні власнику власністю та в оформленні субсидії. На підставі вищевикладеного, ст..ст. 317,319,346,391,405 ЦК України, ст.ст.6, 150 ЖК України,

Outcome: approved