Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Старобільського районного суду Луганської області з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, у якій просить суд встановити факт того, що він постійно безвиїзно проживав на території України, станом на 24 серпня 1991 року, а саме з січня 1991 року по теперішній час. Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 06 березня 2018 року вказану заяву було прийнято до розгляду та справу призначено до розгляду. В обґрунтування поданої заяви заявник зазначив, що він народився в с. Курячівка Старобільського району Луганської області 8 березня 1968 року. До призову на військову службу постійно проживав за місцем свого народження в с. Курячівка Старобільського району Луганської області. В 1986 році був призваний до лав [PERSON] та проходив службу в Литовській PCP. Після закінчення військової служби в 1988 році приїхав на постійне проживання до рідного села. Але 7 лютого 1989 року знявся з військового обліку та поїхав в Литовську PCP на проживання. Це підтверджується відміткою в військовому квитку про постановку на облік. Після виходу прибалтійських республік з [PERSON] Союзу йому було складно перебувати там і він повернувся додому в кінці 1990 року. З січня 1991 року він постійно без реєстрації проживав в будинку своєї матері [PERSON] за адресою: Луганська область, с. Курячівка, вул. Лукянчикова, 27. Починаючи з цього періоду і по сьогоднішній день він нікуди не виїжджав за межі України та не змінював адреси свого місця проживання. Так як він втратив паспорт радянського зразка (серія ХІ-ЕД № 618504, виданий Старобільським РВ УМВС України в Луганській області 25 липня 1985 року) та своєчасно не оформив паспорта громадянина України, у нього виникло багато проблем з документами. Він неодноразово усно звертався до відділу міліції, але в червні 1997 року він письмово звернувся до керівництва Старобільського районного відділу УМВС України в Луганській області. З 31 березня 2003 року по 26 січня 2015 року він відбував покарання в установі Державної кримінально - виконавчої служби за вироком Апеляційного суду Луганської області. В довідці про звільнення вказано, що він прямує до місця проживання за адресою: [INFO]. Після звільнення він знову звернувся в Старобільський РВ УДМС України в Луганській області із заявою щодо видачі паспорта замість втраченого. На його звернення було відредаговано та надано відповідь вих. № 3492 від 15 липня 2017 року, що згідно наданої ним інформації встановити його особу та належність до громадянства України не вбачається можливим. Факт його постійного проживання на території України за адресою: Луганська область, с. Курячівка, вул. Лукянчикова, 27 з січня 1991 року по теперішній час підтверджується довідкою Курячівської сільської ради № 241 від 12 лютого 2018 року. Встановлення факту його постійного проживання на території України йому необхідне для отримання паспорту громадянина України в Старобільському РВ УДМС України в Луганській області. Заявник [PERSON] у судовому засіданні підтримав обставини, викладені у заяві в обґрунтування заявлених вимог, додаткових пояснень не мав, просив задовольнити заяву. Представник заявника [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні підтримав обставини, викладені у заяві, просив задовольнити заяву. Представник заінтересованої особи Старобільського районного відділу управління державної міграційної служби України [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показав,\~що з заявником [PERSON] проживає на одній вулиці у с. Курячівка Старобільського району та підтвердив, що заявник [PERSON] взимку 1991 року приїхав з Прибалтики та з того часу проживає у [INFO]. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показав,\~що заявник [PERSON] є його рідним братом та підтвердив, що заявник [PERSON] у січні-лютому 1991 року приїхав з Прибалтики та з того часу по теперішній час проживає у [INFO]. Відповідно до п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР (далі Порядок) відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 р. або 13.11.1991 р. У пункті 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Відповідно до п. 3 ч. 2\~ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону\~дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293\~ЦПК України\~суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 1\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ст. 315\~ЦПК України\~перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. З матеріалів справи судом встановлено, що зявник [PERSON] народився 08 березня 1968 року в с. Курячівка Старобільського району Луганської області, що підтверджується копією свідоцтва про народження. В 1986 році заявник [PERSON] був призваний до лав [PERSON] та проходив службу в Литовській PCP. Після закінчення військової служби в 1988 році приїхав на постійне проживання до Старобільського району. 07.02.1989 року він знявся з військового обліку та поїхав в Литовську PCP на проживання. Це підтверджується відміткою в військовому квитку про постановку на облік. Відповідно до довідки Курячівської сільської ради Старобільського району № 241 від 12 лютого 2018 року, [PERSON] в період з січня 1991 року по березень 2003 року дійсно мешкав без реєстрації за адресою: с. Курячівка, вул. Лукянчикова, 27 Старобільського району Луганської області. Вироком Апеляційного суду Луганської області від 17.12.2003 року [PERSON] було засуджено за ст. 115 ч. 2 п. 6, 12, ст. 187 ч. 4, 70 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. Строк покарання відраховувати з 31.03.2003 року. Відповідно до довідки про звільнення Свердловської ВК від 26.01.2015 року [PERSON] на підставі ухвали Апеляційного суду Харківської області від 22.01.2015 року було звільнено від відбування покарання згідно ст. 81 КК України умовно-достроково і в довідці зазначено, що він прямує до місця проживання: [INFO]. Так як заявник [PERSON] втратив паспорт радянського зразка (серія ХІ-ЕД № 618504, виданий Старобільським РВ УМВС України в Луганській області 25 липня 1985 року) він в червні 1997 року письмово звернувся до Старобільського районного відділу УМВС України в Луганській області. Після звільнення заявник [PERSON] знову звернувся до Старобільського РВ УДМС України в Луганській області із заявою щодо видачі паспорта замість втраченого. На його звернення було надано відповідь вих. № 3492 від 15 липня 2017 року, згідно якої встановити його особу та належність до громадянства України не вбачається можливим. Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], постійно, безвиїзно проживав на території України, станом на 24 серпня 1991 року, а саме з січня 1991 року по теперішній час. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що обставини, викладені [PERSON] в обґрунтування своїх вимог є достовірними, підтверджені показами свідків, а також письмовими доказами, сумніву у суду не викликають і вважаються судом доведеними, у звязку із чим заява [PERSON] про встановлення факту постійного проживання на території України підлягає задоволенню. Встановлення факту постійного проживання на території України має для заявника [PERSON] юридичне значення та необхідне йому для отримання паспорта громадянина України. На підставі викладеного та

Outcome: approved