Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

[PERSON] звернувся в інтересах [PERSON] до суду з позовом до Кілійської міської ради про визнання договорів резервування земельних ділянок недійсними. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги та на їх обґрунтування пояснили, що 9 лютого 2001 року [PERSON] перебуваючи у шлюбі з позивачем за договором купівлі-продажу придбав у ВАТ «Кілійський завод продтоварів» будівлі безалкогольного та комбікормового цехів, розташованих в м. Кілія Одеської області по вул. Суворова 46 на земельній ділянці загальною площею 3937 кв.м. та по вул. Першотравневій, 47 на земельній ділянці загальною площею 1209 кв.м. 11.02.2007 року [PERSON] помер та після його смерті рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 21 лютого 2011 року за позивачем [PERSON]І було визнано право власності на 2/3 частин нежитлових будівель безалкогольного та комбікормового цехів, а також визнано право власності за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/6 частині зазначеного спадкового майна після смерті [PERSON] У березні 2012 року позивача викликали до Кілійської міської ради та повідомили про необхідність укладення договорів резервування земельних ділянок, на яких розташовані будівлі безалкогольного та комбікормового цехів, інакше ці земельні ділянки будуть надані іншим особам. При цьому позивачу працівником міської ради було повідомлено, що плата за оренду вказаних земельних ділянок буде складати близько 300 гривень, на що вона погодилася. Але коли вона підписала один договір, то дізналась, що за вказаними договорами вона має сплатити більше 15 тисяч гривень, в звязку з чим відмовилась від підписання другого договору. 30.04.2012 року [PERSON] звернулась до Кілійської міської ради з заявою про надання їй інформації про підстави укладення договорів і вартість вказаних земельних ділянок та отримала відповідь, в якій зазначалось про можливість звернення міської ради до суду з метою стягнення визначених договорами резервування сум орендної плати. Оскільки позивач вважає, що вона була введена в оману під час підписання договору, інший договір вона не підписувала, а замість неї на ньому зроблено підпис невідомою особою, вона та її представник просили суд визнати договори резервування земельних ділянок № 131 та № 132 від 01.01.2012 року, укладені між Кілійською міською радою та [PERSON] недійсними. Представник відповідача, Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області, повідомлений належним чином про дату та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не прибув, про причини неявки не повідомив, клопотання про відкладення судового розгляду або проведення розгляду справи за його відсутності суду не надав. Зі згоди позивача та представника позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. ст. 169, 224-226 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 21 лютого 2011 року у справі № 2-2208/11 за позовом [PERSON], [PERSON] до ВАТ «Кілійський завод продтоварів», [PERSON] про визнання угоди дійсною та визнання права власності на спадкове майно, та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, - первісний та зустрічний позови було задоволено: - визнано дійсним договір купівлі-продажу нежитлових будівель та споруд безалкогольного та комбікормового цехів в м. Кілія Одеської області по вул. Суворова, 46 та по вул. Першотравнева, 45, укладений між відкритим акціонерним товариством «Кілійський завод продтоварів» в особі голови правління [PERSON] та СФГ «[PERSON]М.» в особі [PERSON] 09.02.2001 року; - визнано за [PERSON] право власності на 2/3 частини нежитлових будівель безалкогольного та комбікормових цехів, розташованих в м. Кілія Одеської області по вул. Суворова, 46 та по вул. Першотравнева, 45, частина яких складається з 1/6 частини в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] та 1/2 частини як співвласниці спільного майна подружжя; - визнано за [PERSON] право власності на 1/6 частину нежитлових будівель безалкогольного та комбікормового цехів, розташованих в м. Кілія Одеської області по вул. Суворова 46 та по вул. Першотравнева, 45 в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]; - визнано за [PERSON] право власності на 1/6 частину нежитлових будівель безалкогольного та комбікормових цехів, розташованих в м. Кілія Одеської області по вул. Суворова 46 та по вул. Першотравнева, 45 в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. Зазначене рішення суду набрало законної сили 04.03.2011 року та на його підставі за сторонами комунальним підприємством «Районне бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» 18.04.2011 року було проведено реєстрацію права власності на відповідні обєкти нерухомого майна у визначених рішенням суду частках /а.с. 7-10/. Як вбачається з тексту договору № 131 резервування земельної ділянки, який датовано 1 січня 2012 року, Кілійська міська рада в особі голови Кілійської міської ради /Орендодавець/ та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] /Орендар/ уклали договір за яким Кілійська міська рада зобовязується не надавати зарезервовану земельну ділянку іншим юридичним та фізичним особам, в період дії цього Договору, а «Орендар» зобовязується сплачувати передбачені договором кошти, розробити за період резервування землевпорядну документацію та звернутися до Кілійської міськради із клопотанням про надання в оренду або продаж цієї земельної ділянки. Даний Договір укладено терміном до 1 січня 2013 року. Орендар та Орендодавець зобовязались протягом 12 місяців з моменту підписання цього Договору, укласти Договір оренди земельної ділянки (Основний договір) загальною площею 0,3937 га, яка розташована за адресою: м. Кілія, вул. Суворова, 46, на умовах, визначених цим договором. Загальна сума платежів за резервування земельної ділянки складає 12085,18 гривень в рік. Договір містить підписи Кілійського міського голови [PERSON] та [PERSON] /а.с. 11/. Як вбачається з тексту договору № 132 резервування земельної ділянки, який датовано 1 січня 2012 року, Кілійська міська рада в особі голови Кілійської міської ради /Орендодавець/ та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] /Орендар/ уклали договір за яким Кілійська міська рада зобовязується не надавати зарезервовану земельну ділянку іншим юридичним та фізичним особам, в період дії цього Договору, а «Орендар» зобовязується сплачувати передбачені договором кошти, розробити за період резервування землевпорядну документацію та звернутися до Кілійської міськради із клопотанням про надання в оренду або продаж цієї земельної ділянки. Даний Договір укладено терміном до 1 січня 2013 року. Орендар та Орендодавець зобовязались протягом 12 місяців з моменту підписання цього Договору, укласти Договір оренди земельної ділянки (Основний договір) загальною площею 0,1209 га, яка розташована за адресою: м. Кілія, вул. Першотравнева, 47 на умовах, визначених цим договором. Загальна сума платежів за резервування земельної ділянки складає 12085,18 гривень в рік. Договір містить підписи Кілійського міського голови [PERSON] та [PERSON] /а.с. 12/. При чому, як пояснила в судовому засіданні [PERSON], вказаний договір вона не підписувала та підпис, який вчинено від її імені, насправді належить не їй. 30.04.2012 року [PERSON] звернулась до Кілійської міської ради з заявою про надання їй інформації про підстави укладення договорів і вартість вказаних земельних ділянок /а.с. 13-14/. 20.05.2013 р. за підписом Кілійського міського голови [PERSON] позивачу за вих. № Г-302 було направлено відповідь, в якій розяснено, що договори резервування земельної ділянки є попередніми договорами про укладення основного договору оренди земельної ділянки в майбутньому, що передбачено ст. 635 Цивільного кодексу України. [PERSON] повідомлено, що згідно її заяв від 20.03.2012 року щодо надання в резервування земельних ділянок з 01.01.2012 року та рішень Кілійської міської ради від 29.03.2012 р. були укладені відповідні договори резервування земельних ділянок № 131 та № 132 від 01.01.2012 року та доведено до відома позивача про можливість звернення міської ради до суду з метою стягнення визначених договорами резервування сум орендної плати /а.с. 15-16/. При вирішенні справи судом враховано відповідні положення діючого законодавства: Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Як зазначено в ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Однією з загальних вимог, додержання якої є необхідним для правомірності правочину, є вільне волевиявлення учасника правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому, згідно ч. 3 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Судом встановлено, що договори, з приводу яких позивачем заявлено вимоги про визнання їх недійсними, містять підписи лише Кілійського міського голови [PERSON] з одного боку та позивача [PERSON], з іншого боку. Підписи [PERSON] та [PERSON]В на вказаних договорах відсутні, що свідчить про відсутність їх волевиявлення на вчинення даних правочинів, що узгоджується з поясненнями позивача та її представника про те, що договір підписувала лише вона. Таким чином, за правилами ч. 1 ст. 638, ч. 3 ст. 639 ЦК України суд приходить до висновку, що сторони зазначених договорів, не досягли в належній формі згоди щодо усіх істотних умов договорів і вони не можуть вважатись укладеними. При цьому не мають правового значення посилання позивача та його представника на те що [PERSON] була введена співробітниками Кілійської міської ради в оману щодо обставин, які мають істотне значення, як на підставу визнання вказаних договорів недійсними згідно положень ст. 230 ЦК України. Щодо посилання відповідача в листі позивачу на те, що вказані договори резервування в силу ст. 635 ЦК України є попередніми договорами, суд має зауважити, що в силу вказаної статті ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. Зазначені договори резервування земельних ділянок не містить волевиявлення позивача щодо надання їм сили попереднього договору, навпаки, вказані договори містять умови про сплату Орендарем на користь Орендодавця плати за резервування земельної ділянки у відсотковому відношенні від нормативної грошової оцінки обєкта Оренди, що фактично свідчить про наявність у вказаних договорах ознак притаманних договорам оренди земельної ділянки. Вказана обставина підтверджується також тим, що сторони у договорі визначені як орендар та орендодавець. Як зазначено в ст. 6 Закону України «Про оренду землі» - орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Оскільки судом встановлено, що у вказаних договорах не зафіксовано волевиявлення всіх зазначених у ньому сторін, вони не зареєстровані відповідно до вимог законодавства, датою їх складання та початком дії визначено 01.01.2012 року, хоча фактично вони складались у березні 2012 року , суд приходить до висновку що вони не є укладеними, не створили для сторін жодних прав та обовязків, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про визнання їх недійними.

Outcome: dismissed