Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до Богодухівського районного суду Харківської області із позовом до [PERSON] , у якому просить розірвати шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 20 січня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Богодухівського районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 06. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 20 січня 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Богодухівського районного управління юстиції у Харківській області, між ним та відповідачем зареєстровано шлюб, актовий запис № 06. Сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Зазначив, що спільне життя з відповідачем не склалося, постійно виникали конфлікти та сварки, причиною яких є несумісність характерів, зовсім протилежні погляди на сімейне життя, непорозуміння на ґрунті побутових та життєвих стосунків. Вказав, що на даний час між сторонами припинені шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, питання про розірвання шлюбу вирішено остаточно. Вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим та суперечить його інтересам. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 03.02.2021 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбубуло прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено у справі судове засідання. Відповідачу запропоновано в установлений судом строк подати письмовий відзив на позов. Ухвалою суду від 01.03.2021 за заявами сторін у справі надано строк для примирення подружжя терміном один місяць, провадження у справі зупинено в зв`язку з наданням сторонам строку для примирення, визначеного судом. Ухвалою суду від 02.04.2021 поновлено провадження у справі та призначено до розгляду у підготовчому засіданні. Ухвалою суду від 21.04.2021 за заявами сторін у справі надано строк для примирення подружжя терміном один місяць, провадження у справі зупинено в зв`язку з наданням сторонам строку для примирення, визначеного судом. Ухвалами суду від 21.05.2021 поновлено провадження у справі, закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті . Позивач [PERSON] в судовому позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив шлюб розірвати. Пояснив, що фактично підставою для подання позовної заяви про розірвання шлюбу стала подружня зрада. Однак, наразі сторони проживають разом, мають спільний побут, ведуть спільне господарство, разом виховують малолітню дитину. Шлюбно-сімейні стосунки між ними не припинені, і розірвання шлюбу не матиме наслідком фактичного припинення шлюбних відносин. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. Пояснила, що має намір зберегти родину, в якій виховуються їх спільна з позивачем дитина - син 4-річного віку, та її неповнолітній син від першого шлюбу, який є інвалідом, та який ставиться до позивача як до рідного батька. Вказала, що шлюбно-сімейні відносини між нею та позивачем не припинені, сторони проживають разом за адресою реєстрації позивача, ведуть спільний побут та разом виховують дітей. Позивач запропонував їй після розірвання зареєстрованого шлюбу проживати у фактичних шлюбних відносинах (цивільному шлюбі). Враховуючи викладене, беручи до уваги, що жодна зі сторін не має дійсного наміру на розірвання шлюбу, просила відмовити у задоволенні позову [PERSON] про розірвання шлюбу. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебувають у шлюбі, який зареєстровано 20 січня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Богодухівського районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 06, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 20.01.2015 (а.с. 9). Сторони мають неповнолітню дитину: сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 15.08.2017 (а.с. 8). Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка та що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. У відповідності до вимог ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як роз`яснено Пленумом Верховного Суду України у постанові № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зокрема у п. 10, проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Таким чином, при розгляді справ про розірвання шлюбу суд зобов`язаний всебічно з`ясувати взаємостосунки сторін, дійсні мотиви розірвання шлюбу, вжити заходів до примирення подружжя. Закон зобов`язує суд розглядати справу про розірвання шлюбу, як правило, за участю обох сторін. Тільки їх особиста участь у процесі дає можливість суду всебічно з`ясувати сімейні взаємостосунки, мотиви розірвання шлюбу, дійсні причини розлучення. Суд, всебічно з`ясувавши взаємостосунки сторін, дійсні мотиви розірвання шлюбу, вживши заходів до примирення подружжя, встановив, що шлюбно-сімейні відносини між [PERSON] та[PERSON] не припинені, сторони проживають разом, ведуть спільне господарство та разом виховують малолітнього сина, що підтвердили у судовому засіданні. Крім того, судом за заявами сторін двічі надавався строк для примирення подружжя, при цьому відповідач заперечує проти задоволення позову. Позивач у судовому засіданні підтвердив, що наміру розривати шлюбно-сімейні стосунки з відповідачкою він не має, жодних змін у фактичних відносинах після розірвання шлюбу не настане, позивач має намір і надалі проживати з відповідачкою та їх дитиною однією сім`єю. Судом не встановлено жодних обставин, які б свідчили, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного з них, які мають істотне значення. При цьому, судом враховано, що відповідачка працює, має власне житло за адресою : [ADDRESS] , у зв`язку з чим, суд не знаходить достатніх підстав вважати, що її бажання зберегти сім`ю зумовлене виключно майновими інтересами. Крім того, суд зауважує, що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (789-12) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] мають спільну дитину - [PERSON] , 2017 року народження. Крім того, як пояснила відповідачка у судовому засіданні, в їх сім`ї також виховується її дитина від першого шлюбу, яка є інвалідом. У зв`язку з чим вказала, що її намір зберегти сім`ю зумовлений, в тому числі, небажанням травмувати дітей. Враховуючи викладене, у суду відсутні підстави вважати, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам хоча б одного з подружжя або інтересам дітей, які виховуються в їх сім`ї, наміру на розірвання шлюбно-сімейних відносин сторони не мають, у зв`язку з чим у спірних відносинах відсутні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України. Отже, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України та у зв`язку з відмовою в позові судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed