Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики у розмірі 150000 гривень. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 10 жовтня 2018 року уклав з відповідачем письмовий договір позики, за умовами якого позичив відповідачу 150000 гривень, які останній, відповідно до вимог пункту 6 договору позики, зобов`язався повернути йому до 10 квітня 2019 року. 10 травня 2019 року він особисто вручив відповідачу вимогу про сплату заборгованості за договором позики, однак відповідач вказану вимогу проігнорував і кошти йому не повернув. Позивач [PERSON] подав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить суд розглянути справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] подав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] визнав та просить суд розглянути справу за його відсутності. У своїй заяві відповідач зазначив про те, що наслідки відповідних процесуальних дій йому відомі. Дослідивши надані сторонами письмові докази та враховуючи встановлені на їх підставі обставини і факти, суд прийшов до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, а тому суд вважає, що наявні законні та достатні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 10 жовтня 2018 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений письмовий договір позики, за яким позивач надав у позику відповідачу грошові кошти у сумі 150000 гривень, які останній зобов`язався повернути позивачу до 10 квітня 2019 року. Факт отримання позики підтверджується дослідженим судом письмовим договором позики від 10 жовтня 2018 року. 10 травня 2019 року позивач особисто вручив відповідачу вимогу про негайну сплату заборгованості за договором позики, однак відповідач вказану вимогу не виконав і отримані за договором позики кошти позивачу не повернув. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно частини першої статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Частиною другою статті 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). На пiдставi ст.509, ст.526, ст.530, ст.1046, ст.1048, ст.1049, ст.1050 ЦК України,

Outcome: approved