Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до ПрАТ «НКМЗ», третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про стягнення моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги і суду показав, що позивач з 08.09.2003 року по 29.12.2015 року працював обрубником в ПрАТ «НКМЗ». За час роботи у відповідача зі шкідливими та небезпечними умовами праці, він отримав професійне захворювання та змушений був звільнитися. Факт професійного захворювання був підтверджений медичною комісією в м.Краматорськ актом розслідування професійного захворювання від 11.12.2015 року. В подальшому, а саме - 16.12.2015 року обласна профпатологічна медико-соціальна експертна комісія м.Краматорська Донецької області визнала захворювання позивача професійним з 55 % втратою працездатності та встановила йому третю групу інвалідності. 05.01.2017 року обласна медико-соціальна експертна комісія м.Краматорська Донецької області повторно визнала його захворювання професійним з 55% втратою працездатності та продовжила йому третю групу інвалідності. Дата переогляду 05.01.2019 року. В теперішній час, внаслідок погіршення стану здоров'я, позивач змушений періодично знаходитися та стаціонарному та амбулаторному лікуванні та проходити медичні огляди у лікарнях м.Києва та м.Краматорська. У зв'язку з отриманим професійним захворюванням, позивач зазнав фізичних страждань та емоційних переживань; змінився його життєвий уклад; стан його здоров'я є невідновним. Змінилось життя позивача внаслідок захворювання та звільнення з роботи; він частково втратив працездатність, час від часу відчуває фізичний біль у суглобах; не витримує фізичних навантажень; обмежений під час вибору місця праці;його сімя розпалась з 2016 року, і неповнолітня дочка втратила постійну турботу батька та нагляд з його боку. Довгий час позивач не міг вести нормальний спосіб життя, порушилася його душевна рівновага та зв'язки з оточуючими; він не має змоги підтримувати активний спосіб життя; захворювання позбавило його можливостей реалізації своїх звичок та бажань. Просить стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнала і суду показала, що є хибною думка позивача, що відповідач не забезпечив йому безпечні умови праці. Так, в порядку ст.153 ч.6 КЗпП України та ст.21 ч.3 Закону України «Про охорону праці» відповідач отримав від ТУ Держгірпромнагляду у Донецькій області дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки. В порядку ст.5 Закону України «Про охорону праці» позивач під розписку був поінформований про умови праці та наявність на його робочому місці небезпечних та шкідливих виробничих факторів. Таким чином, позивач усвідомлював наслідки такої роботи та добровільно на неї погодився. Крім того, відповідач надавав позивачу пільги та компенсації за важкі умови праці, закріплені Колективним договором, а саме: надавав щорічну додаткову відпустку, здійснював доплати за несприятливі умови праці, надавав одноразову допомогу за вислугу років, безоплатно проводив видачу молока та інших різнозначних продуктів, з власної ініціативи забезпечував безоплатним харчуванням. Вважає, що відповідач не вчиняв протиправних дій у відношенні позивача, а, навпаки, забезпечив йому пільги та компенсації, гарантовані законом. Окрім того, позивачем не наведено жодних доказів щодо глибини моральних страждань. Він, також, не довів, що зміни, які сталися в його особистому житті, пов'язані саме з наявністю у нього професійного захворювання. Вважає, що відсутні правові підстави для компенсації позивачу моральної шкоди. В задоволенні позову просить відмовити. В судовому засіданні представник третьої особи показала, що, згідно ст.36 ч.8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», - відшкодування моральної шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей, не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та КЗпП України. Просила вирішить позов на розсуд суду. Вислухав пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено та це вбачається з матеріалів справи, що позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем з 08.09.2003 року по 29.12.2015 року та працював на посадах обрубника відповідних розрядів. Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 11.12.2015 року, комісією проведено розслідування випадку хронічного захворювання хворого [PERSON] За висновками комісії професійні захворювання: «Вібраційна хвороба ІІ ст. (Вегетосенсорна поліневропатія верхніх кінцівок з дефартрозом І ст.міжфалангових суглобів та дефартрозом І ст. ліктьових суглобів) (Т75.2). Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, легка ступінь (ІІ ст. за кваліфікацією [PERSON] та [PERSON].)» (Н903) - виникли у позивача у зв'язку з тим, що виконувана ним робота, пов'язана із впливом шкідливих виробничих факторів. Причина професійного захворювання - тривала робота в умовах дії шкідливих виробничих чинників: в т.ч. по вібрації, що перевищує гранично-допустимі рівні по ДСН 3.3.6.039-99 «Державні санітарні норми виробничої загальної та локальної вібрації», шуму по ДСН 3.3.6.037-99 «Державні санітарні норми виробничого шуму, ультразвуку та інфразвуку» та пилу, що перевищує гранично-допустимі концентрації по ГОСТ 12.1.005-88 «Загальні санітарно-гігієнічні вимоги до повітря робочої зони». Умови праці, згідно Державних санітарних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затверджених наказом МОЗ № 248 від 08.04.2014 року відносилась по рівнях дії: вібрації - до третього класу другого ступеню шкідливості, шуму- до третього класу другого ступеню шкідливості, пилу - до третього класу до другого ступеню шкідливості. (а.с.14-17). З медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії Державної установи «Інститут медицини праці Національної академії медичних наук України» № 42/987 від 01.12.2015 року про наявність професійного характеру захворювання вбачається, що [PERSON], [INFO], має професійні захворювання - «Вібраційна хвороба ІІ ст. (Вегетосенсорна поліневропатія верхніх кінцівок з дефартрозом І ст.міжфалангових суглобів та дефартрозом І ст. ліктьових суглобів) (Т75.2). Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, легка ступінь (ІІ ст. за кваліфікацією [PERSON] та [PERSON].). Дані професійні захворювання встановлені вперше. З медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії Державної установи «Інститут медицини праці Національної академії медичних наук України» № 39/1006 від 23.11.2016 року про наявність професійного характеру захворювання вбачається, що [PERSON], [INFO], має професійні захворювання - «Вібраційна хвороба ІІ ст. (Вегетосенсорна поліневропатія верхніх кінцівок з дефартрозом І ст.міжфалангових суглобів та дефартрозом І ст. ліктьових суглобів) (Т75.2). Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, легка ступінь (ІІ ст. за кваліфікацією [PERSON] та [PERSON].). Дані професійні захворювання встановлені повторно. Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги № 0039602 серія АБ від 16.12.2015 року позивачу [PERSON] встановлена третя група інвалідності зі ступенем втрати працездатності 55 % (40% - вібраційна хвороба, 15% - туговухість) та потреба у медикаментозному лікуванні, у курортному лікуванні. Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги № 0045665 серія АБ від 05.01.2017 року та довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією позивачу повторно встановлена третя група інвалідності зі ступенем втрати працездатності 55 % (40% - вібраційна хвороба, 15% - туговухість) та потреба у медикаментозному лікуванні. При цьому позивачу протипоказана тяжка фізична праця в контакті з вібраціями. З виписок з медичних карт вбачається, що позивач неодноразово проходив клінічні обстеження і знаходився на лікуванні у медичних установах м.Києва, м.Краматорська та проходив курси лікування від професійних захворювань. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до приписів ст. 153 КЗпП України та Закону України «Про охорону праці», на всіх підприємствах, установах, організаціях створюються безпечні та нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника, або уповноважений ним орган. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, фати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди встановлюється законодавством. Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди позивач визначив у 50000 грн з додержанням вимог ст. 23 ЦК, а саме в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань унаслідок двох професійних захворювань, з урахуванням їх тривалості, істотності вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках потерпілого, його віку. Доказів щодо невідповідності визначеного судом розміру компенсації перенесеним позивачем моральним стражданням відповідач на порушення вимог статей 12,76 ЦПК України не надав. Згідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами, внесеними постановами від 8 липня 1994 р. №7, від 30 вересня 1994р. №11 та від 25 травня 1998 р. №15, від 24.10.2003р. №9), вирішуючи питання про прийняття до провадження заяв про відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, суди повинні враховувати, що спори між: потерпілим працівником та роботодавцем (незалежно від форм власності та виду діяльності) щодо права на відшкодування зазначеної шкоди підлягають судовому розгляду в порядку, встановленому для вирішення трудових спорів (гл. XV КЗпП). У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність у позивача права вимагати відшкодування моральної шкоди, заподіяної здоров'ю. Вказаний висновок суду відповідає положенням ст. 23 ЦК України та рішенню Конституційного Суду України від 27.01.2004 року №1-9 рп./2004, згідно з яким ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні і фізичні страждання. У судовому засіданні знайшло підтвердження, що позивач, працюючи на ПрАТ «НКМЗ» отримав професійне захворювання і йому було встановлено 55% втрати професійної працездатності. При встановлених судом обставинах, оцінюючи надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що професійне захворювання змушувало позивача докладати додаткових зусиль для утримання себе, одержання повноцінного і своєчасного лікування. Втрата працездатності привела до порушення звичайного ритму життя, через відсутність можливості реалізації своїх потреб і здібностей у повному обсязі. Зазначені обставини приводять суд до переконання, що моральну шкоду позивачеві дійсно було заподіяно. З урахуванням конституційної значимості здоров'я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від народження й охороняється державою, суд вважає що заявлена позивачем вимога обґрунтована і підлягає задоволенню. Викладене є підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди відповідачем. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує стан здоров'я позивача, встановлену 3 групу інвалідності глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей позивача та позбавлення можливості їх реалізації, ступінь втрати працездатності у молодому віці внаслідок професійного захворювання, важкість змушених змін у його життєвих зв'язках, та враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд вважає, позов підлягає задоволенню в повному обсязі, у зв'язку із чим з відповідача на користь позивача слід стягнути моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн. На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача в доход держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1762 грн.

Outcome: approved