Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовною заявою до [PERSON], якою просив стягнути з нього 3133 гривні 53 копійки, з яких: 142 гривні - це 3% річних, нараховані на 1600 гривень у зв`язку із прострочкою сплати за період з 15 червня 2014 року по 01 березня 2017 року; 1647 гривень пеня у вигляді подвійної облікової ставки Національного банку України, нарахована на 1600 гривень, у зв`язку із прострочкою сплати за період з 15 червня 2014 року по 01 березня 2017 року; 1344 гривні 53 копійки інфляційні нарахування на 1600 гривень у зв`язку із прострочкою сплати за період з 15 червня 2014 року по 01 березня 2017 року. Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 06 березня 2017 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху. Для усунення недоліків, [PERSON] подав позовну заяву у новій редакції та додав до неї документи, які раніше не подавав. Але, з підстав вказаних в ухвалі Рубіжанського міського суду Луганської області від 27 березня 2017 року, позовну заяву [PERSON], у вказаній частині вимог було повернуто, однак за вимогами [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення в розмірі 100 гривень, провадження у справі було відкрито. І хоча позивач, до початку розгляду справи по суті, подав уточнений позов, яким по суті просив прийняти заяву про збільшення позовних вимог, суд, з підстав вказаних в ухвалі від 16 травня 2017 року, постановленої без виходу суду до нарадчої кімнати, але занесеної до журналу судових засідань, відмовив у її прийнятті. Зокрема через те, що цією заявою позивач хотів змінити і предмет, і підставу позову (а.с.43-45). Як наслідок, розгляд справи відбувався у межах підстав позову і вимоги, що стосуються відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення в розмірі 100 гривень Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання 16 травня 2017 року для розгляду справи по суті сторони не зявились. Позивач подав заяву в якій просив розглянути справу без його участі та без участі його представника. Позов просив задовольнити в повному обсязі, а відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив, не з`явився, але одного разу брав у часть у судовому засіданні. Тому, у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, а розгляд справи здійснювався на підставі наявних у справі доказів. Позиція позивача полягала у тому, що внаслідок вчинення відповідачем кримінального правопорушення у вигляді незаконного заволодіння транспортного засобу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, тобто вчинення злочину, що встановлено обвинувальним вироком суду, йому було заподіяно майнову шкоду. Внаслідок цього у звязку із стресовою ситуацією його стан здоровя погіршився і йому довелось звертатися до лікаря та приймати ліки, робити уколи, а це вже потягло за собою матеріальні збитки, яких він зазнав через необхідність купівлі ліків за призначенням лікаря, розмір яких склав 100 гривень. Але відшкодування цих збитків у добровільному порядку, відповідач не здійснив. Відповідач, правом на подачу заперечень і доказів, якими вони обґрунтовуються не скористався, хоча був присутній у першому судовому засіданні, під час якого головуючий роз`яснював права та обов`язки, у тому числі і відповідача. А суд, на основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини: Вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 13 травня 2014 року (який набрав законної сили 04 листопада 2014 року) встановлено, що 24 грудня 2013 року, приблизно о 03 годині, [PERSON] за попередньою змовою з [PERSON] та [PERSON], перебуваючи у стані алкогольного спяніння, знаходячись біля підїзду № 5 будинку № 22-В по вул. Миру м. Рубіжне Луганської області, шляхом вільного доступу, скориставшись пошкодженням замикаючого пристрою на задній правій пасажирській двері, проникли до салону автомобіля ВАЗ-2105 з реєстраційним номером 674-44 АМ, який належить [PERSON], та незаконно заволоділи ним, своїми діями завдавши потерпілому матеріальну шкоду, яка згідно з висновком автотоварознавчої експертизи, склала 12794 гривні 30 копійок (а.с.20-24,7-10,11-12). Також, вказаним вироком [PERSON], [PERSON] та [PERSON] визнано винними у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 289 Кримінального кодексу України із звільненням від відбуття призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням (а.с.7-10). Внаслідок незаконного заволодіння [PERSON], [PERSON] та [PERSON] автомобілем [PERSON], останній отримав стрес та тяжкі хвилювання, через що 28 січня 2014 року він звертався до Рубіжанської міської поліклініки, і лікаря невропатолога зокрема (а.с.20-24,26-28). [PERSON] діагноз, лікар-невропатолог виписав йому ліки, які останній придбав на суму 100 гривень (а.с.26-28,20-21). Але у зв`язку із тим, що [PERSON] у добровільному порядку компенсацію [PERSON] понесених ним збитків не провів, тобто завданих збитків не відшкодував, останній просить стягнути з [PERSON] грошові кошти у розмірі 100 гривень, в якості відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Із встановлених обставин вбачається, що між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] і [PERSON] виникли цивільні правовідносини у сфері відшкодування шкоди, завданої злочином. І в межах цих правовідносин виник спір щодо відшкодування майнової шкоди шляхом відшкодування майнових збитків, яких зазнав [PERSON] у зв`язку із необхідністю придбання ліків. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому із наступних мотивів: Відповідно до положень пункту 22 частини 1 статті 92 Конституції України засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України. Так, положеннями частини 1 та 2 статті 1166 Цивільного кодексу України (надалі за текстом ЦК України) встановлено загальне правило, відповідно до якого шкода, завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому особа, яка завдала шкоди звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Означені положення узгоджуються і з положеннями частини 2 статті 11 ЦК України якими передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обовязків є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі. Положення частини 1 статті 22 ЦК України передбачають, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Разом з цим, положеннями частини 1 статті 1195 ЦК України встановлено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому у тому числі і додаткові витрати, викликані необхідністю придбання ліків. Отже, за цими положеннями особа, яка завдала шкоду здоровю фізичної особи, зобовязана відшкодувати потерпілому таку шкоду, у тому числі якщо вона полагає у витратах, викликаних необхідністю придбання ліків. Як вже вказувалось, вироком суду що набрав законної сили встановлено, що [PERSON] за змовою з [PERSON] та [PERSON] незаконно заволоділи транспортним засобом, який належить [PERSON] (а.с.7-10). Також суд враховує, що ввказані дії були вчинені умисно (а.с.7-10). Саме злочин викликав у [PERSON] стрес та тяжкі хвилювання, внаслідок чого, у нього виникла необхідність здійснити витрати на придбання ліків у розмірі 100 гривень (а.с.20-24,26-28). А такі обставини свідчать про те, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON], з точки зору цивільного права, завдали не тільки майнової шкоди, внаслідок вчинення злочину, а й здоровю фізичної особи: [PERSON], для відновлення якого він витратив 100 гривень, які дійсно підлягають відшкодуванню шляхом стягнення на його користь. Тому суд не має сумнівів і у тому, що [PERSON] зазнав майнової шкоди у вигляді збитків у розмірі 100 гривень, понесених ним безпосередньо внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у вчиненні якого винні всі троє: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. А це означає, що в силу положень частини 1 статті 541 ЦК України, у її взаємозв`язку із положеннями частини 1 статті 1195 того ж кодексу, у [PERSON], [PERSON] та [PERSON] має місце солідарний обов`язок з відшкодування завданої ними шкоди, у тому числі і щодо відшкодування збитків у вигляді витрат [PERSON] на придбання ліків у розмірі 100 гривень. Але тут суд враховує, що відповідно до положень частини 1 статті 543 Цивільного кодексу України, у разі солідарного обов`язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або у повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Тому суд вважає, що стягнути 100 гривень тільки з [PERSON] можна, оскільки свою вимогу у повному обсязі, і виключно до нього пред`явив [PERSON], як особа, якій належить право такої вимоги (кредитор). Відповідно до положень частини 3 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог. І оскільки у цій справі позов задоволено повністю, а судовий збір від сплати якого позивач звільнений складає 640 гривень, він підлягає стягненню з відповідача у дохід держави у повному обсязі. Отже,

Outcome: approved