Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Старобільського районного суду Луганської області з даною позовною заявою до [PERSON] про стягнення суми заборгованості. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що ним 24.01.2014 року на підставі договору купівлі-продажу було придбано нежитлову будівлю - цех металоконструкцій по [ADDRESS]. У цей же день між ним та відповідачем по справі [PERSON] було укладено договір найму зазначеної будівлі на строк до 31.12.2014 року за умови оплати за користування будівлею суми у розмірі 22000 грн. Укладений між ними договір найму будівлі підтверджується розпискою. Позивачем виконано свої зобов'язання та передано у користування відповідачу предмет оренди - цех металоконструкцій по [ADDRESS], але відповідач на порушення взятих на себе зобов'язань не сплатив позивачу плату за користування будівлею. Тому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість з плати за користування будівлею у сумі 22000 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, пояснивши суду наступне. 24 січня 2014 року згідно договору купівлі-продажу він придбав нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. Цього дня він домовився з відповідачем по справі [PERSON], передати йому в оренду частину цеху металевих конструкцій про що останній написав розписку та взяв на себе зобов'язання сплатити до 31 грудня 2014 року 22 000 гривен за користування приміщенням. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши суду, що розписку він написав під тиском та шантажем з боку позивача [PERSON]. 29.09.2015 року він з цього приводу звернувся з заявою до Старобільського РВ УМВС. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував. Допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив, що позивач по справі є його сином, а відповідач його рідний племінник. 24 січня 2014 року його син [PERSON], придбав нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. Цього дня [PERSON] домовився з відповідачем по справі [PERSON] передати йому в оренду частину цеху металевих конструкцій, про що останній написав розписку та взяв на себе зобов'язання сплатити до 31 грудня 2014 року 22 000 гривен за користування приміщенням. Допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив суду, що позивач по справі є його рідний брат, а відповідач його двоюрідний брат. 24 січня 2014 року [PERSON] придбав нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. Цього дня [PERSON] домовився з відповідачем по справі [PERSON] передати йому в оренду частину цеху металевих конструкцій, про що останній написав розписку та взяв на себе зобов'язання сплатити до 31 грудня 2014 року 22 000 гривен за користування приміщенням. У суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених вказаними свідками. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що [PERSON] належить нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 24 січня 2014 року (а. с. 4-6). 24 січня 2014 року [PERSON] написав розписку, згідно із якою він зобов'язувався виплатити позивачу [PERSON] суму в розмірі 22 000,00 грн. за використання приміщення (частини цеха металоконструкцій) площею 140 кв. м до 31 грудня 2014 року (а.с.3). Згідно ст. 202 ЦК України правочин є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Частиною першою ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. У силу частини другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною. Згідно ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. В частині 1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 3 ст. 626 ЦК України закріпленні положення, відповідно до яких договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Згідно ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визнанні на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Згідно з вимогами частин першої, п'ятої статті 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. За змістом частини першої статті 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилами статті 793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню в разі, якщо його укладено строком на три і більше років. Відповідно до статті 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється. Тобто законодавець передбачив загальне правило, за яким визначається як початок, так і припинення договірних правовідносин з оренди будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини). Фактом початку та відповідно припинення правовідносин є підписання акта приймання-передачі нерухомого майна як від орендаря до орендодавця, так і від орендодавця до орендаря. Сторони можуть установити й інший момент відліку строку, однак цю обставину вони повинні узгодити та викласти у договорі оренди. Позивач на підтвердження своїх позовних вимог надав до суду копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що він є власником нежитлової будівлі та розписку, надану йому відповідачем про те, що той заплатить позивачу 22 000,00 грн за користування частиною нежитлового приміщення площею 140 кв. м до31 грудня 2014 року. Відповідно висновку Старобільського РВ ГУ МВС України у Луганській області від 30.09.2015 року про результати розгляду звернення громадян при проведенні перевірочних заходів було встановлено, що фактів психологічного тиску, шантажу, застосування фізичної сили з боку [PERSON], до [PERSON], при написанні розписки не було (а.с.66). В ч. 1 ст. 4 ЦПК України зазначено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Тобто, особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, в цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який полягає, в тому числі, в тому, що суд не має права виходити за межі вимоги сторін (ч. 1 ст. 11 ЦПК України). Цивільне судочинство не допускає вихід за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав людини. Суд не може виходити за межі позовних вимог, тобто не може застосовувати інший спосіб захисту, ніж зазначив позивач у позовній заяві. На пiдставi ст. ст. 12, 16, 207, 526, 759, 793 ЦК України,

Outcome: approved