Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ленінського районного суду з позовом до [PERSON], Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання права власності та виключення з акту опису майна та звільнення з-під арешту. В обґрунтування своїх позовних вимог , вказавши, що 10.08.2012 року звернувся до КП «ДМБТІ» з заявою про проведення поточної інвентаризації квартири [ADDRESS] для подальшої реєстрації права власності на ? частку спірної квартири. Однак, у вчинені реєстрації права власності йому було відмовлено з посиланням на постанову Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про накладення арешту на спірну квартиру. 30.10.2012 року, він звернувся до Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції з заявою про зняття арешту та виключення з опису ? частки вказаної квартири, оскільки дана квартира належить йому на підставі рішення суду. 08.11.2012 року Ленінський ВДВС Дніпропетровського МУЮ повідомив, що постановою про відкриття виконавчого провадження було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майна боржника [PERSON] Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд, визнати за ним право власності на ? частину квартири [ADDRESS] та виключити з акту опису та звільнити з-під арешту, накладеному 31.07.2009 року старшим державним виконавцем Пономаренко О.О. Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, ? частину квартири [ADDRESS] яка належить [PERSON] на праві власності на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2005 року /справа №2-278/2005. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилась. Про день, місце та час розгляду справи сповіщена належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомила, письмових заяв від неї не надходило. В судове засідання представник відповідача Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ не з'явився. Про день, місце та час розгляду справи сповіщений належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив, письмових заяв від нього не надходило. В судове засідання представник відповідача ЗАТ «ОТП Банк» не з'явився. Про день, місце та час розгляду справи сповіщений належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив, письмових заяв від нього не надходило. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.. 316 ЦК України,правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. В ході судового розгляду встановлено, що позивач [PERSON] перебував з відповідачем [PERSON] у шлюбі з 1973 року по 2002 р..( а.с. 13-14). Під час шлюбу, [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 20.12.2006р., видане виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради /а.с.15/, право власності зареєстровано в КП «ДМБТІ» /а.с.16/ Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.06.2005 року було визнано за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS] та визначений порядок користування квартирою наступним чином: виділити в користування [PERSON] жилу кімнату площею 13,7 кв.м.; виділити в користування [PERSON], як другому власнику ? частки зазначеної квартири - жилі кімнати площею №17,8 кв.м. та 12,3 кв.м.; кухню, коридор, кладову, туалет та ванну кімнату - залишити у спільному користуванні мешканців квартири./а.с.13-14/ Згідно п.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрала законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 15 січня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки та кредитний договір на отримання 42000 доларів США. Видом забезпечення виконання боргових зобов'язань була іпотека - нерухоме майно, а саме: квартира [ADDRESS]. /а.с.6-11/ Тобто, вищезазначені договори укладені після того, як шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Постановою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 31.07.2009 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №5301 виданого 21.07.2009 року приватним нотаріусом [PERSON] Дніпропетровського міського нотаріального округу про звернення стягнення на нерухоме майно: квартиру [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] в рахунок погашення кредитної заборгованості на користь ПАТ «ОТП Банк» у розмірі 381178,05 грн., та накладено арешт на предмет іпотеки, а саме на квартиру [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON]М./а.с.47/. Згідно листа КП «ДМБТІ» Дніпропетровської міської ради від 28.09.12 року, [PERSON] відмовлено у проведенні поточної інвентаризації квартири [ADDRESS], для подальшої реєстрації рішення суду про визнання права власності на ? частину квартири, у зв'язку із тим, що постановою Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ, накладено арешт на квартиру №12 за вищевказаною адресою./а.с.20/ Отже, опис квартири та накладання на неї арешту чинять позивачу перешкоди у користуванні власністю та порушує його права як власника ? частки квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. За ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 55 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. У відповідності зі ст. 392 ЦК України, власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У відповідності до п. 5.15.1 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 15.12.1999 року № 74/5, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту. Оскільки 12 частка майна, на яку накладено арешт належить [PERSON], а не боржнику, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме, в частині виключення з акту опису та арешту майна 12 частини квартири, що належить на праві власності [PERSON], зняття арешту з зазначеної частини нерухомого майна. Позовні вимоги в частині визнання за [PERSON] права власності на ? частину квартири [ADDRESS] не підлягають задоволенню, оскільки згідно рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2005 року за [PERSON] визнано право власності на ? частини квартири [ADDRESS], тобто він є власником 1/2 частини даної квартири. Частиною 1 ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Таким чином суд приходить до висновку, що [PERSON] набув права власності на 1/2 частину квартири на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2005 року, тому відсутній предмет спору , а отже позовні вимоги в частині визнання права власності на ? частини квартири [ADDRESS] не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial