Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судові засідання двічі не зявився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, повістки отримав, причини неявки суд не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, суд вважає, що можливо завершення справи заочно без відповідача. Заслухавши сторону позивача, дослідивши письмові докази по справі, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 15.05.2012 року [PERSON] передав [PERSON] кошти в сумі 88 000 грн. готівкою, що станом на 15.05.2012 року в еквіваленті становило 11 000 доларів США, на умовах повернення в термін - 30.05.2014 року, з виплатою процентів у розмірі 2% на місяць, про що відповідач дав відповідну розписку про отримання коштів від 15 травня 2012 року, оригінал якої міститься в матеріалах справи (а.с.21). За вимогами ст.1046 ЦК України за договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Факт укладання договору у вигляді розписки свідчить про отримання цього ж дня позичальником всієї грошової суми. Як слідує зі ст.1049 ЦК України (ч.1,2) позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Даючи оцінку наданим позивачем на підтвердження укладення договору позики письмових доказів (оригіналу розписки), суд дійшов висновку, що ці докази є підтвердженням факту укладення сторонами договору позики, а саме того, що між ними виникли правовідносини з підстав, передбачених ч.2 ст.11 ЦК України. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договорів позики й розписки свідчать про їх укладення відповідно до вимог ст..1046 ЦК України. Статтею 527 ЦК України передбачено зобовязання боржника виконати свій обовязок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобовязанні вимагати доказів того, що обовязок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непредявлення такої вимоги. Оскільки, примірник оригіналу договору позики позикодавець надав до справи як доказ неповернення позики в повному обсязі, суд дійшов висновку, що позика не повернута повністю. При цьому, суд враховує вимоги постанови Пленуму ВСУ від 18 грудня 2009 року N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» п.14, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Враховуючи, що офіційний курс гривні до долара США станом на дату розрахунку ( 22.02.2017 року) становив 27,04 грн. за 1 долар США, розмір основної суми боргу становить - 297467 грн. 90 коп. ( із розрахунку 11 000 дол. США Х 27,04). Підлягає до задоволення і вимога щодо стягнення відсотків за договором позики, оскільки за вимогами ст..1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, які визначені самим договором. Відповідач перестав виконувати зобовязання зі сплати процентів з 01.06.2016 року. Отже заборгованість по сплаті процентів утворилась за період з 01.06.2016 року по 28.02.2017 року Так, розмір відсотків становить 51065.11грн., які нараховані за розрахунком позивача вірно (а.с.7). Що стосується стягнення 3% річних за період з 31.05.2014р. по 22.02.2017р. в сумі 24424.97 грн. (999днів), то дана вимога підлягає також до задоволення, про що слід зазначити таке. Зобовязання про повернення коштів виникли у відповідача з часу визначеного договором до 30.05.2014р. З дати невиконання цього обовязку сума вважається простроченою. Так, згідно частини другої статті 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Із врахуванням вищевикладеного розмір заборгованості відповідача станом на 22.02.2017 року становить 372957 грн. 97 коп., з яких: 29 7467 грн. 90 коп. - основний борг, 24 424 грн. 97 коп. - 3% річних, нараховані на гривневу частину основного боргу, в якості передбаченої законом штрафної санкції за порушення відповідачем строку виконання основного зобовязання, 51 065 грн. 11 коп. - 2% в місяць, нараховані в якості винагороди за користування відповідачем чужими коштами. Згідно з ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. За змістом ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача 3729 грн. 58 коп. судового збору. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 15, 16, 625, 1046-1049 ЦК України,

Outcome: approved