Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , в якому просить суд встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , а саме: виділити у користування [PERSON] житлову кімнату площею 13,5 кв.м. (за технічним паспортом приміщення 6-13) та вбудовану шафу площею 0,3 кв.м. (за технічним паспортом приміщення номер 6 - 14); залишити в загальному користуванні співвласників наступні приміщення (нумерація згідно з технічним паспортом): 6-1 - тамбур, площею 2,6 кв.м.; 6-2 - коридор площею 7,0 кв.м.; 6-5 - коридор - площею 2,0 кв.м.; 6-7 - коридор - площею 4,0 кв.м.; 6-8 ванна - площею 1,2 кв.м, (доступ до якої можливий лише через житлову кімнату 6-3 площею 19,7 кв.м.); 6-10 - туалет - площею 1,2 кв.м.; 6-11 - кухня - площею 8,8 кв.м.; 6-12 - вбудована шафа - площею 0,3 кв.м. Також, просить зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у користуванні приміщеннями загального користування, в тому числі - зобов`язати [PERSON] надати вільний доступ до ванної площею 1,2 кв.м. (за технічним паспортом 6-8), коридору площею 2,0 кв.м. (за тех. паспортом № 6-5), коридору площею 4,0 кв.м. (за тех. паспортом № 6-7) через житлову кімнату площею 19,7 кв.м. (за тех. паспортом № 6-3). Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що [PERSON] , є власником 251/1000 частин квартири [ADDRESS] , а відповідач по справі є співвласником вказаної квартири, а саме - йому належить 749/1000 частин вказаної квартири. Між співвласниками вказаної квартири тривалий час склався порядок користування власністю, за яким позивач користується житловою кімнатою площею 13,5 кв.м. (6-13 згідно з технічним паспортом) та вбудованою шафою площею 0,3 кв.м. (6-14 згідно з технічним паспортом). Всі інші житлові приміщення знаходяться у фактичному користуванні [PERSON] . Останнім часом між сторонами почалися непорозуміння стосовно користування певними приміщеннями загального користування, а саме - [PERSON] не надає позивачеві вільного доступу до ванни 6-8 площею 1,2 кв.м. та коридорів 6-5, 6-7, фактично перекривши прохід позивачеві через свою житлову кімнату до вказаних приміщень. Крім того, між сторонами також виникли суперечки щодо користування вбудованою шафою у кухні 6-12 площею 0,3 кв.м. Ухвалою суду від 18.11.2019 року відкрито провадження у справі, визначено порядок загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 15.01.2020 року. 15.01.2020 року у зв`язку з неявкою відповідача підготовче засідання відкладено на 24.02.2020 року. 24.02.2020 року у зв`язку з неявкою відповідача підготовче засідання відкладено на 24.03.2020 року. 24.03.2020 року судом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 27.04.2020 року. 27.04.2020 року судом вирішено проводити розгляд справи в заочному порядку, судове засідання перенесено на 24.06.2020 року. 24.06.2020 року у зв`язку з неявкою сторін, розгляд справи відкладено на 21.07.2020 року. Учасники справи у судове засідання призначене на 21.07.2020 року не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Раніше позивач клопотав щодо розгляду справи за його відсутністю. Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно до п.п.6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у зв`язку з повторною неявкою відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, відсутністю заперечень з боку позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , є власником 251/1000 частин квартири [ADDRESS] . Дані обставини підтверджуються свідоцтвом про право на спадщину за законом серії [NUMBER] , видане приватним нотаріусом ОМНО Ткаченко І.В. 27 грудня 2017 року. [PERSON] є співвласником вказаної квартири, а саме - йому належить 749/1000 частин вказаної квартири, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав та нерухоме майно, інформаційна довідка № 187553303 від 05.11.2019 року. Вказана квартира загальною площею 92,4 кв.м., житловою 65,0 кв.м., згідно з технічним паспортом від 23.08.2012 року складається з наступних приміщень: 6-1 - тамбур, площею 2,6 кв.м.; 6-2 - коридор площею 7,0 кв.м.; 6-3 - житлова - площею 19,7 кв.м.; 6-4 - житлова - площею 21,0 кв.м.; 6-5 - коридор - площею 2,0 кв.м.; 6-6 житлова - площею 6,2 кв.м.; 6-7 - коридор - площею 4,0 кв.м.; 6-8 ванна - площею 1,2 кв.м.; 6-9 житлова - площею 4,6 кв.м.; 6-10 - туалет - площею 1,2 кв.м.; 6-11 - кухня - площею 8,8 кв.м.; 6-12 - вбудована шафа - площею 0,3 кв.м.; 6-13 - житлова - площею 13,5 кв.м.; 6-14 - вбудована шафа - площею 0,3 кв.м. Згідно даного технічного паспорту, [PERSON] користуюся житловою кімнатою площею 13,5 кв.м. (6-13 згідно з технічним паспортом) та вбудованою шафою площею 0,3 кв.м. (6-14 згідно з технічним паспортом). Також, згідно даного технічного паспорту наступні приміщення знаходяться в спільному користуванні співвласників, а саме: 6-1 - тамбур, площею 2,6 кв.м.; 6-2 - коридор площею 7,0 кв.м.; 6-10 - туалет - площею 1,2 кв.м.; 6-11 - кухня - площею 8,8 кв.м.; Всі інші житлові приміщення знаходяться у фактичному користуванні [PERSON] . Таким чином, частка [PERSON] в загальній площі квартири складає - 23,19 кв.м., що відповідає його частці у спільній власності (251/1000). В свою чергу, частка [PERSON] в загальній площі квартири складає - 69,21 кв.м., що відповідає його частці у спільній власності (749/1000). Загальна площа приміщень, якими користується [PERSON] складає - 13,8 кв.м. (13,5 + 0,3). При цьому, ним фактично використовується половина площі приміщень загального користування, яка складає 9,8 кв.м. (2,6/2=1,3 + 7,0/2=3,5 + 1,2/2=0,6 + 8,8/2=4,4). Тобто, у фактичному користуванні співвласника [PERSON] знаходиться 23,6 кв.м площі квартири, що дорівнює з незначним збільшенням його долі у спільній власності. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За змістом частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості нього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані житлові приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до ч. 2 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. При цьому, відповідно до п. 33 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5, застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Отже, вимоги [PERSON] щодо залишення в загальному користуванні співвласників приміщень: 6-5 - коридор - площею 2,0 кв.м.; 6-7 - коридор - площею 4,0 кв.м.; 6-8 ванна - площею 1,2 кв.м; 6-12 - вбудована шафа - площею 0,3 кв.м. є необгрунтованими, оскільки позивач не довів наявність у нього права власності на ці приміщення, як і не довів того, що доступ ванни 6-8 можливий лише через житлову кімнату 6-3 площею 19,7 кв.м. Щодо решти приміщень, то позивачем не доведено суду реальності небезпека порушення права власності чи законного володіння позивача цими приміщеннями зі сторони відповідача. За таких обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] мають бути залишені без задоволення.

Outcome: dismissed