Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування зазначеного позову посилається на те, що вироком Луцького міськрайонного суду від 09 вересня 2013 року [PERSON] засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до 1 року 6 місяців виправних робіт за місцем праці, з позбавленням права керувати транспортним засобом терміном на два роки. Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 28 листопада 2013 року вирок залишено без змін. В результаті ДТП автомобіль Фольксваген Пассат, державний реєстраційний номер [NUMBER], який належить позивачу на праві приватної власності, отримав значні механічні пошкодження. Згідно висновку судової авто товарознавчої експертизи № 0008 від 16 лютого 2013 року, вартість матеріальних збитків становить 72 242,00 гривень. Діями відповідача, крім матеріальної шкоди, позивачу заподіяно значну моральну шкоду. Внаслідок злочинних дій [PERSON], позивач пережив значний психологічний стрес, втратив душевний спокій, витрачав свій особистий час при проведенні кримінального провадження, що не раз знову нагадувало пережиту психологічну травму. Після аварії належний позивачу автомобіль став непридатним для використання, і на даний час він не має можливості використовувати належний йому автомобіль за призначенням. Після ДТП син позивача та його невістка перебували на тривалому лікуванні, і він хвилювався за їх життя та здоров'я. Просить стягнути з відповідача на його користь 72 242,00 гривень відшкодування матеріальної шкоди, 50 000 гривень відшкодування моральної шкоди. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлялися належним чином. Про причини своєї неявки до суду не повідомили, подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив, подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи. При цьому не надав жодних доказів на підтвердження поважності причин, що перешкоджають його явці в судове засідання. Подав заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку з тим, що знаходиться на медичному огляді у зв'язку з мобілізацією. Приймаючи до уваги, що 17 квітня 2014 року [PERSON] особисто подав в канцелярію суду заяву, а отже міг і з'явитися до суду 17 квітня 2014 року для прийняття участі в судовому засіданні. За таких обставин причини неявки відповідача [PERSON] в судове засідання поважними визнати не можна. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 72 242,00 гривень у відшкодування майнової шкоди, то вона підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом при розгляді справи встановлено, що 17 січня 2013 року о 16.00 год., [PERSON], керуючи автомобілем Мерседес Віто, реєстраційний номерний знак [NUMBER], по вул. Володимирській в місті Луцьку, здійснив зіткнення з автомобілем марки Фольксваген Пасат, реєстраційний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON] Внаслідок зіткнення автомобілю Фольксваген Пасат, реєстраційний номерний знак [NUMBER] було заподіяно механічні пошкодження. Також судом при розгляді справи встановлено, що відповідно до висновку експерта № 0008 від 18 січня 2013 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Фольксваген Пасат, реєстраційний номерний знак [NUMBER], складає - 72 242,00 гривень. Таким чином, розмір відшкодування матеріальних збитків, завданих [PERSON] внаслідок вчинення злочину, становить 72 242,00 гривень, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь позивача. Щодо позовної вимоги про стягнення з [PERSON] на користь позивача 50 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, то вона не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом при розгляді справи встановлено, що моральну шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач оцінює в сумі 50 000 гривень. Однак стороною позивача на засадах змагальності сторін, суду не доведено та не надано доказів на підтвердження обґрунтування заподіяння моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 50 000 гривень. Оскільки лише висновок судово-психологічної експертизи може бути доказом щодо заподіяння розміру моральної шкоди. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні даної вимоги. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Судом при розгляді справи встановлено, що [PERSON] є інвалідом І групи, та як позивач по справі звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5, п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» при подачі позовної заяви про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VІ передбачено, що при зверненні до суду із позовною заявою майнового характеру, сплачується ставка судового збору в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, що в гривневому еквіваленті станом з 01.01.2014 року становить становить 243,60 - 3 654,00 гривень. Розмір відшкодування матеріальних збитків, завданих [PERSON] внаслідок злочину, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь позивача становить 72 242,00 гривень. При цьому 1 % від ціни позову становить 722,42 гривень, які підлягає стягненню з [PERSON] на користь держави. Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, тому він стягується з відповідача в дохід держави. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь держави судового збору в сумі 722,42 гривень.

Outcome: partial