Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовом до Побєдівської сільської ради Новоайдарського району Луганської області про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [INFO] померла його тітка - [PERSON] , яка на час смерті була зареєстрована та проживала одна за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна частка (пай) члена КСП «Новий Айдар» Новоайдарського району Луганської області, розміром 14,23 в умовних кадастрових гектарах. При зверненні до суду позивач посилався на те, що враховуючи відсутність у спадкодавця спадкоємців за заповітом, а також відсутність спадкоємців за законом першої, він, відповідно до ст. 1264 ЦК України, має право на спадкування за законом у другу чергу за право представлення, оскільки він є рідним сином рідного брата [PERSON] - [PERSON] , котрий помер [INFO] . Рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 18.07.2019 року встановлено факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] є рідним племінником [PERSON] . Рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 04.12.2019 року позивачу було визначено додатковий строк 3 місяці для прийняття спадщини після [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач зазначає, що при зверненні до нотаріуса для оформлення спадкового майна, йому було роз`яснено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. У зв`язку з відсутністю оригіналів документів, що посвідчують право власності спадкодавця [PERSON] на спадкове майно, йому було рекомендовано звернутися до суду. Позивач вказує на те, що оригінал правовстановлюючого документа було втрачено. На підставі викладеного, позивач просив суд визнати за ним право власності на земельну частку (пай) члена КСП «Новий Айдар», розташованої за межами населених пунктів, на території Побєдівської сільської ради Новоайдарського району Луганської області, розміром 14,23 в умовних кадастрових гектарах, згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЛГ № 0131093 в порядку спадкування після смерті [PERSON] . Позивач - [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, надав до суду письмову заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити (а.с.33). Представник відповідача Побєдівської сільської ради Новоайдарського району Луганської області - Леонова Т. в судове засідання не з`явилась, надала письмову заяву про розгляд справи за відсутності представника Побєдівської сільської ради, позов визнала (а.с.34). Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Судовим розглядом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 04.01.1998 року (а.с.7). На момент смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала одна за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). Рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 18.07.2019 року встановлено факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] є рідним племінником [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.16-19). З копії гарантійної розписки від 28.05.1997 року (а.с.22), а також копії довідки за вих. №27/108-20 від 16.01.2020 року (а.с.24) та копії інформаційної довідки за вих. №219/108-20 від 31.03.2020 року, наданих Відділом у Новоайдарському районі ГУ Держгеокадастру у Луганській області (а.с.23), вбачається, що сертифікат на право на земельну частку (пай) розміром 14,13 в умовних кадастрових гектарах серії ЛГ №0131093 було видано 02.04.1997 року на ім`я [PERSON] на підставі рішення Новоайдарської районної державної адміністрації від 18 лютого 1997 року №47, зареєстрований у Книзі сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП «Новий Айдар» під реєстраційним №258 від 25.03.1997 року. При зверненні представника позивача до приватного нотаріуса Новоайдарського районного нотаріального округу Луганської області Карпенко В.М., листом за вих. №844/01-16 від 17.10.2019 року [PERSON] було роз`яснено неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що: 1) оскільки [PERSON] фактично не вступив в управління або володіння спадковим майном та не подав заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк, він вважається таким, що не прийняв спадщину; 2) [PERSON] не має можливості надати сертифікат на право на земельну частку (пай), що підтверджує належність [PERSON] права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Новий Айдар». Разом з тим, рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 04.12.2019 року позивачу було визначено додатковий строк 3 місяці для прийняття спадщини після [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.20-21). Відповідно до п. 23 ПП ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно з ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 66 Закону України «Про нотаріат» визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. При цьому, з листа приватного нотаріуса Новоайдарського районного нотаріального округу Луганської області Карпенко В.М. за вих. №844/01-16 від 17.10.2019 року (а.с.14) вбачається, що позивачем не здійснено звернення до нотаріуса, у відповідності до положень закону, з письмовою заявою про видачу свідоцтва про спадщину, тобто не використано прямо передбачені Законом заходи для отримання свідоцтва про право на спадщину, та зазначений лист нотаріуса неможливо розцінювати, як відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки за її вчиненням до нотаріуса у належній формі звернення здійснено не було. Водночас, з матеріалів справи не вбачається, що [PERSON] звертався до нотаріуса з письмовою заявою про прийняття спадщини після визначення за рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 04.12.2019 року додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Матеріали справи не містять обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову. Окрім того, пунктом 4 розділу «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України визначено, що цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Абзацом 2 зазначеного пункту визначено, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до абзацу 1 пункту 5 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Цивільний кодекс України набрав чинності 1 січня 2004 року. Спадщина [PERSON] , відповідно до положень ст.525 ЦК Української РСР та ч.2 ст.1220 ЦК України, відкрилася в день її смерті - [INFO] , тобто до набрання чинності Цивільним кодексом України. З наведеного вбачається, що на момент відкриття спадщини та закінчення строку для прийняття спадщини Цивільний кодекс України ще не набрав чинності, у зв`язку з чим при розгляді справи до спірних правовідносин слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР. Аналогічну позицію висловлено в абзацах 2-3 пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», в яких зазначено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Також, висновок щодо застосування в даному випадку норм ЦК УРСР узгоджується з правовою позицією, яку висловив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Відповідно до частини 1 статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Частиною 2 статті 524 ЦК УРСР визначено, що спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Зі змісту статей 529 та 530 ЦК УРСР вбачається, що спадкування за законом здійснювалось почергово. Так, відповідно до частини 1 статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до статті 530 ЦК УРСР при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). При цьому, як вбачається матеріалів справи позивач є спадкоємцем померлої [PERSON] другої черги за правом представлення, на підставі ст.ст. 1262, 1266 Цивільного кодексу України, а саме племінником. На підтвердження зазначеного факту до позовної заяви додано копію рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 18.07.2019 року, яким встановлено факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] є рідним племінником [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.16-19), та копію свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23.08.1980 року, з якого вбачається, що [PERSON] (батько позивача) помер [INFO] (а.с.13). З наведеного вбачається, що батько позивача та спадкодавець [PERSON] були рідними братом та сестрою, та відповідно позивач є племінником [PERSON] , і оскільки батько позивача помер [INFO] , а спадщина після смерті [PERSON] відкрилася [INFO] , позивач входить до кола її спадкоємців, як спадкоємець другої черги за правом представлення за нормами ст. 1262, ч. 3 ст. 1266 Цивільного кодексу України 2003 року. Проте, як зазначалося вище на момент відкриття спадщини та закінчення строку для прийняття спадщини Цивільний кодекс України ще не набрав чинності, у зв`язку з чим при розгляді справи до спірних правовідносин слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР, відповідно до якого коло спадкоємців обмежувалося двома чергами та до якого не входили племінники спадкодавця, ні як жодна з черг, ні за правом представлення. Так, згідно позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка висловлена у абзаці 4 пункту 5.1 листа від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при визначенні правового статусу осіб-спадкоємців четвертої та п`ятої черг спадкоємців за законом (статті 1264 - 1265 ЦК) судам потрібно враховувати, що коло спадкоємців за законом визначається за нормами ЦК, який діяв на час відкриття спадщини, відповідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Крім того, у абзаці 5 пункту 5.1 листа від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ звернув увагу на хибність випадків ухвалення судами рішень про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом спадкоємцями, які не належали до кола спадкоємців за законом, відповідно до ЦК УРСР 1963 року, а отримали право спадкування лише із набуттям чинності ЦК. Слід також, звернути увагу на положення статті 531 ЦК УРСР, відповідно до якої до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. А також, положення статті 532 ЦК УРСР, якою визначено, що усиновлені та їх нащадки при спадкоємстві після смерті усиновителя або його родичів прирівнюються до дітей усиновителя та їх нащадків. Вони не успадковують за законом після смерті своїх батьків та інших кровних родичів по висхідній лінії, а також братів і сестер. Проте, позовна заява та додані до неї матеріали не містять будь-яких відомостей про те, що позивач входить до кола спадкоємців за законом померлої [PERSON] відповідно до положень ст.ст.531-532 ЦК УРСР. З наведеного вбачається, що позивач не входить до кола спадкоємців померлої, відповідно до положень ЦК УРСР 1963 року, та відповідно не має права на спадщину, що залишилась після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно частини 1 статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Частиною 1 статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.2 ст.5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 статті 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] до Побєдівської сільської ради Новоайдарського району Луганської області про визнання права власності на спадкове майно, є безпідставними, необґрунтованими та недоведеними належними доказами, у зв`язку з чим в їх задоволенні слід відмовити. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: dismissed