Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з позовом до Публічного акціонерного товариства „Дрогобицький завод автомобільних кранів, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні з 10.07.2015 по 01.08.2017 в розмірі 70\~218,50 грн. (сімдесят тисяч двісті вісімнадцять гривень 50 коп.). В обґрунтування позову посилається на те, що працював з 07.09.1994 по 20.08.2013 у ПАТ „Дрогобицький завод автомобільних кранів на різних посадах і останнім днем його роботи на займаній посаді, а відповідно днем звільнення, було 20.08.2013. В день звільнення 20.08.2013 з позивачем не було проведено розрахунку. Згідно Рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 29 грудня 2014 року по справі позов задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства „Дрогобицький завод автомобільних кранів на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 12\~472 грн 09 к., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 30\~394 грн та 1\~000 грн відшкодування моральної шкоди.Згідно Рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 20.07.2015 по справі № 442/4079/15-ц стягнуто з Публічного акціонерного товариства „Дрогобицький завод автомобільних кранів на користь [PERSON] 10\~438 грн 50 к. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені.Вказує, що згідно довідки від 16.10.2014 № 1139 про середню заробітну плату [PERSON] його середньомісячна зарплата складає 1\~870 грн 40 к, тоді заробітна плата за 1 робочий день становить 1\~740 грн 40 к./20 роб. днів= 93 грн 50 к./ за 1 робочий день. Строк заборгованості з 10.07.2015 по 01.08.2017 становить 751 день. Тому вважає, що відповідач повинен сплатити позивачу суму в розмірі: 751*93 грн 50 к. = 70\~218 грн 50 к. Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позов підтримує у повному обсязі. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує. Відповідач двічі в судове засідання не зявився, причин неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про слухання справи по останньому відомому місцю проживання, про що свідчить поштове повідомлення. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача не поважною, провівши розгляд справи у його відсутності. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обовязки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечував, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, приєднані до позову, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, при ухваленні рішення суд зобовязаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. ст.10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобовязана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи. Згідно рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 29 грудня 2014 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, а саме: стягнуто з Публічного акціонерного товариства „Дрогобицький завод автомобільних кранів на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 12\~472 грн 09 к., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 30\~394 грн та 1\~000 грн відшкодування моральної шкоди. Згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20.07.2015 по справі № 442/4079/15-ц стягнуто з Публічного акціонерного товариства „Дрогобицький завод автомобільних кранів на користь [PERSON] 10\~438 грн 50 к. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені. Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 02.10.2015 серії ВП № 48884859 боржнику надано строк добровільно виконати рішення суду в строк до 08.10.2015. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму. Конституційний Суд України в рішенні від 22.02.2012 № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозвязку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу розяснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобовязаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Виходячи зі змісту зазначеної статті, підставою відповідальності власника за несвоєчасну виплату звільненому працівникові належних йому сум є порушення строків розрахунку при звільненні (ст. 116 КЗпП) та вина підприємства (власника). Сама по собі відсутність грошових коштів на розрахунковому рахунку, фінансові труднощі роботодавця не виключають його відповідальності щодо виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Як розяснено у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці від 24.12.1999 № 13 установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України „Про оплату праціза правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі Порядок). За п. 3 розділу 2 Порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Як встановлено рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 29.12.2014 розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] становить 93 грн 52 к. Згідно ч. 2 ст. 223 ЦПК України після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. Згідно абз. 2, 3 п. 8 розд. 4 Порядку у разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Згідно ч. 1 ст. 52 КЗпП України для працівників установлюється пятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями. При пятиденному робочому тижні тривалість щоденної роботи (зміни) визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку або графіками змінності, які затверджує власник або уповноважений ним орган за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації з додержанням установленої тривалості робочого тижня (статті 50 і 51). Враховуючи те, що позивач не надав суду графіку роботи підприємства, на якому працював, з метою якнайкращого забезпечення інтересів працівника, суд керується загальними положеннями Кодексу законів про працю України, а саме вважає, що для [PERSON] був установлений пятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями. У звязку із вищенаведенем, середньомісячне число робочих днів становить: (23 робочих дня в липні 2013 року + 18 робочих днів в червні 2013 року)/ 2 = 20,5. Середня заробітна плата за час розрахунку при звільненні з 10.07.2015 по 01.08.2017 розраховується наступним чином: 10.07.2017 31.07.2017: 93 грн 52 к. * 16 = 1\~496 грн 32 к. 01.08.2015 31.07.2017: 93 грн 52 к. * 20,5 * 24 = 46\~011 грн 84 к. 01.08.2017: 93 грн 52 грн * 1 = 93 грн 52 к. Отже, середня заробітна плата за час розрахунку при звільненні з 10.07.2015 по 01.08.2017 становить: 1\~496 грн 32 к. + 46\~011 грн 84 к. + 93,52 грн = 47\~601 грн 68 к. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України „Про судовий збір з відповідача в в дохід держави слід стягнути судовий збір в сумі 1\~084 грн 65 к. Враховуючи наведене,

Outcome: partial