Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Слов'янської місцевої прокуратури Донецької області, Управління Державної казначейської служби України у м. Слов'янськ Донецької області, прокуратури Донецької області про відшкодування моральної шкоди, обґрунтувавши свої позовні вимоги тим, що 09.03.2015 року слідчим відділом лінійного відділу на ст. Слов'янськ УМВС України на Донецькій залізниці було відкрито кримінальне провадження за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст.258 КК України. 26.03.2015 року по вищевказаному кримінальному провадженню винесено постанову про зміну кваліфікації кримінального правопорушення ч.3 ст.258,ч.2 ст.367 КК України. 02.04.2015 року [PERSON] повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.367 КК України. 10.04.2015 року відносно нього, на підставі клопотання слідчого слідчим суддею Слов'янського міськрайонного суду Донецької області винесено ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та покладено ряд обов'язків, одним із яких є у період часу с 20.00 год. до 06.00 год. наступного дня не відлучатись з місця постійного проживання без дозволу слідчого, прокуратури, суду. 16.04.2015 року відповідно до клопотання слідчого слідчим суддею Слов'янського міськрайонного суду Донецької області винесено ухвалу про відсторонення позивача від посади заступника начальника Слов'янської дистанції електропостачання Державного підприємства «Донецька залізниця». Вироком Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 29.11.2017 року позивача визнано невинуватим у пред'явленому обвинуваченні за частиною 2 ст.367 КК України та виправдано за відсутністю в його діях складу злочину. З 02.04.2015 року по 29.11.2017 року, тобто 2 роки 6 місяців та 27 днів позивач незаконно перебував під слідством та судом. У зв'язку з відстороненням від займаної посади позивач втратив єдиний заробіток і був вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач тривалий час був відсторонений від роботи без збереження заробітної плати, позбавлений засобів для існування та утримання своєї родини, змушений був докладати додаткових зусиль для підтвердження своєї невинуватості у вчиненні злочину та відновлення ділової репутації. Відстороненням позивача від займаної посади було кинуто тінь на його порядність та добре ім'я, що потребувало зусиль та тривалого часу для відновлення репутації та чесного ім'я. Зазначає, що слідчі дії проводились з грубим порушенням кримінально-процесуального законодавства, внаслідок чого він протягом 2 років 6 місяців 27 днів знаходився у напруженому психологічному стані та постійних стресах, переживав за своє життя та життя своєї родини. Внаслідок переживань позивач неодноразово потрапляв до лікарні з підвищеним тиском, що загрожувало його здоров'ю, постійно втрачав свідомість, лікувався від інших хвороб, які були спричинені незаконними діями та тиском зі сторони органів дізнання, досудового слідства, прокуратури. Крім того, в зв'язку з винесенням ухвали про домашній арешт, право позивача на свободу пересування та особисту недоторканність також було порушено, всупереч ст. 29 Конституції України, що додало йому додаткових моральних страждань. Враховуючи характер правопорушення, глибину та тривалість моральних страждань, з урахуванням принципу розумності та справедливості, позивач оцінив моральну шкоду, завдану йому, в розмірі 1 000 000 грн. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з Державного бюджету України на його користь 1 000 000 грн. на відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. Позивач, [PERSON], та його представник, [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 27.07.2018 року та ордеру серії АА №1108387 від 27.07.2018 року, у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Позивач зазначив, що під час слідства прокуратурою проводились обшуки, які були законними, оскільки здійснювались на підставі ухвали слідчого судді, але було порушено статтю 29 Конституції України, було порушено право на вільне пересування та особисту недоторканність. Представник відповідача - Слов'янської місцевої прокуратури Донецької області, прокурор Кузнецова К.В., яка діє на підставі довіреності від 09.08.2018 року за №01-71-8819вих18, в судовому засіданні зазначила, що належним відповідачем є прокуратура Донецької області, позов визнала в частині стягнення з Держави Україна на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди у розмірі 58022,66 грн., зазначила, що відшкодування такої шкоди має компенсувати моральні страждання особи, а не призводити до її збагачення. Відповідач, Слов'янська місцева прокуратура Донецької області, надали відзив на позовну заяву, в якому зазначили, що не є належним відповідачем по справі, оскільки не є юридичною особою, не мають власного майна, розрахункового рахунку, не виступають самостійним учасником цивільних, господарських або інших відносин з третіми особами, через що не є суб'єктом спірних правовідносин та не можуть виступати відповідачем. Слов'янська місцева прокуратура є лише відокремленим підрозділом прокуратури Донецької області. Слов'янська місцева прокуратура не оспорює право [PERSON] на відшкодування моральної шкоди, однак, вважає, що визначений позивачем його розмір значно завищено. Для розрахунку розміру відшкодування моральної шкоди законодавством передбачено спеціальну формулу. За ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 № 266/94-ВР (далі - Закон № 266/94-ВР) відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Таким чином, за кожен місяць безпідставного перебування під судом та слідством громадянинові має виплачуватися одна мінімальна заробітна плата. Загалом розмір мінімальної заробітної плати визначається законом України про державний бюджет на відповідний рік. Однак, п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-УІІІ (далі - Закон № 1774-VIII) встановлено, що після набрання чинності цим Законом (01.01.2017) мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 липня -1762 грн. У даному випадку закон про державний бюджет не підлягає застосуванню до спірних відносин, оскільки Закон № 1774-УІІІ є спеціальним щодо нього. Закон про державний бюджет визначає розмір мінімальної заробітної плати для всіх випадків, у той час як Закон № 1774-УІІІ - лише коли мінімальна заробітна плата застосовується «як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат». Оскільки [PERSON] перебував під судом та слідством 32 місяці та 29 днів (32,93 місяці), на відшкодування йому моральної шкоди має бути стягнуто 58022,66 грн. (1762 грн. х 32,93 місяці). В зв'язку з викладеним, позов визнали в частині щодо стягнення на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди у розмірі 58022,66 грн. Відповідачем, Прокуратурою Донецької області, на адресу суду надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено про часткове визнання позову з огляду на наступне. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР) незаконне засудження та інші дії, що обмежують права громадян, є підставою для відшкодування шкоди. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону № 266/94-ВР, у наведених в ст. 1 Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. За ч. 3 ст. 13 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Пунктом 3 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-УІІІ (далі - Закон № 1774-УІІІ) установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1 762 гривень. Зазначене обумовлено тим, що Законом № 1774-УІІІ замінено поняття «мінімальна заробітна плата» на «прожитковий мінімум для працездатних осіб». Однак, з урахуванням усього законодавчого масиву зміни внесено лише до основних законодавчих актів, а щодо інших прийнято вищевказану норму про застосування замість «мінімальної заробітної плати» 1 762 грн. (наразі це величина прожиткового мінімуму для працездатних осіб). У даному випадку закон про державний бюджет не підлягає застосуванню до спірних відносин, оскільки Закон № 1774-УІІІ є спеціальним щодо нього. Закон про державний бюджет визначає розмір мінімальної заробітної плати для всіх випадків, у той час як Закон № 1774-УІІІ - лише коли мінімальна заробітна плата застосовується «як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат». Таким чином, розмір відшкодування має визначатися з мінімальної заробітної плати у сумі 1 762 грн. за формулою «1 762 грн. * кількість місяців перебування під слідством та судом». [PERSON] знаходився під слідством та судом 31 місяць 28 днів (31,93 місяців): з 02.04.2015 року (дата повідомлення про підозру) по 29.12.2017 року (дата набрання вироком законної сили). З огляду на викладене, у [PERSON] виникло право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 56 261 грн. (31,93 місяців * 1 762 грн.). Установлений законодавством розмір відшкодування враховує компенсацію психологічних переживань позивача, залагодження принижень його честі та гідності тощо. Позивачем взагалі не обґрунтовано суму відшкодування шкоди, зокрема, не зрозуміло звідки взято суму відшкодування 1 000 000 грн., яким чином її розраховано. Розмір моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. В зв'язку з чим, просили позов [PERSON] задовольнити частково, стягнути на його користь відшкодування моральної шкоди у сумі 56 261 грн., у задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити. Представник відповідача, Управління Державної казначейської служби України у м. Слов'янськ Донецької області, Смирнов О.В., який діє на підставі довіреності №07-18/94 від 16.01.2018 року, в судовому засіданні позов не визнав, зазначив, що Державна казначейська служба України є неналежним відповідачем, крім того, позивачем не надано доказів заподіяння йому моральної шкоди та немає розрахунку завданої моральної шкоди. Відповідач, Управління Державної казначейської служби України у м. Слов'янськ Донецької області, надали відзив, в якому зазначили, що заперечують проти даного позову в повному обсязі з наступних підстав. Статтею 43 Бюджетного Кодексу України зазначено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України. Пунктом 13 частини 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України, визначено, що видатки бюджету - кошти, спрямовані на здійснення програм та заходів, передбачених відповідним бюджетом. Відповідно до положень частини 2 ст. 2 Цивільного кодексу України - учасниками цивільних відносин є: держава України, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права, стаття 167 - Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин, стаття 174 - Держава відповідає за своїми зобов'язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення, частина 2 статті 176 - юридичні особи, створені державою, Автономною Республікою Крим, територіальними громадами, не відповідають за зобов'язаннями відповідно держави, Автономної Республіки Крим, територіальних громад. Згідно з Положенням про державну казначейську службу України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215, відповідно до якого - Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів, Казначейство є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в Казначействі і банках. Таким чином Казначейство не є розпорядником коштів державного бюджету, визначених бюджетною програмою на виконання судових рішень, які знаходяться на єдиному казначейському рахунку. Кошторисом Казначейства не передбачено бюджетні асигнування (які б перераховувалися на рахунки ДКСУ) на виконання судових рішень. Позивачем заявлено вимоги про стягнення коштів з Державного бюджету України. Управління Державної казначейської служби України у м. Слов'янську Донецькій області є юридичною особою - територіальним органом Державної казначейської служби України, яке за позовом жодного відношення до суті спору не має. Таким чином позов пред'явлено до неналежного відповідача. Крім того, позивачем не надано будь-якого обґрунтування, розрахунку та доказів завдання моральної шкоди. Вважають, що наведені позивачем обставини та правові підстави суперечать положенням Бюджетного кодексу України, а позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 10.04.2015 року на підставі ухвали Слов'янського міськрайонного суду до [PERSON], підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.367 КК України, було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та покладено певні обов'язки, серед яких, зокрема, у період часу з 20 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступного дня не відлучатися з місця постійного проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду (а.с.6-9). Ухвалою Слов'янського міськрайонного суду від 16.04.2015 року підозрюваного [PERSON] було відсторонено від посади заступника начальника Слов'янської дистанції електропостачання Державного підприємства «Донецька залізниця» строком на 2 місяці (а.с.10-13). За вироком Слов'янського міськрайонного суду від 29.11.2017 року [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України та виправдано за відсутністю в його діях складу злочину. Вказаним вироком також визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366, ч.2 ст.364, ч. 2 ст. 367 КК України та виправдано за відсутністю в його діях складу злочину [PERSON], визнано невинуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.366 КК України та виправдано за відсутністю в їх діях складу злочину [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.14-69). Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області від 20.06.2017 року, апеляційні скарги прокурора та потерпілої залишені без задоволення, а вирок Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 29.11.2017 року відносно [PERSON] залишено без змін. Згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За правилами пункту 2 частини другої статті 1167 ЦК України якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Згідно з частинами першою та другою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 зазначеного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Частиною п'ятою статті 4 згаданого Закону визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що кримінальним переслідуванням [PERSON], а саме притягненням його як обвинуваченого за ч.2 ст. 367 КК України та застосуванням запобіжного заходу у виді домашнього арешту, що обмежило його право на вільне пересування, йому була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав, погіршення відносин із оточуючими людьми, позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок та бажань, необхідності застосовувати додаткові зусилля для організації свого життя. Суд погоджується із доводами позивача про те, що тривале перебування під слідством та судом завдало позивачу душевних страждань, перебування під слідством та судом створювало у його оточення негативне уявлення про нього, як про правопорушника. У зв'язку з відстороненням від займаної посади позивач втратив єдиний заробіток і був змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач тривалий час був відсторонений від роботи без збереження заробітної плати, позбавлений засобів для існування та утримання своєї родини, змушений був докладати значних зусиль для підтвердження своєї невинуватості у вчиненні злочину та відновлення ділової репутації. Вказані обставини безумовно завдали додаткових душевних страждань позивачу. Таким чином, позивач має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди за рахунок держави. За змістом частини другої статті 2 зазначеного Закону право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів. Згідно із пунктом 1-1 частини першої статті 2 Закону встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів є підставою для виникнення права на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом. За приписами пункту 14 частини першої статті 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Відповідно до частин першої та другої статті 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу. У частині першій статті 278 КПК України визначено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. У пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред'явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. Таким чином, період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення позивачу письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання виправдувальним вироком законної сили. В своєму відзиві прокуратура Донецької області зазначає, що вирок відносно [PERSON] набрав законної сили 29.12.2017 року, що не відповідає дійсності. Вирок Слов'янського міськрайонного суду від 29.11.2017 року, яким [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України та виправдано за відсутністю в його діях складу злочину, набув законної сили 20.06.2018 року (день постановлення ухвали апеляційного суду Донецької області від 20.06.2017 року). Отже, період для відшкодування моральної шкоди, визначений відповідачем - прокуратурою Донецької області, є помилковим. Враховуючи викладене, суд вважає, що період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення позивачу письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення - 02.04.2015 року до набрання виправдувальним вироком законної сили - 20.06.2018 року. Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених в статті 1 цього Закону випадках. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати. Згідно із правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому при вирішенні цього питання необхідно виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Прокуратура Донецької області у відзиві посилається на пункт 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року, відповідно до якого мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1762,00 гривень. Проте відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, не є його посадовим окладом, заробітною платою чи іншою виплатою, а тому підстави для застосування наведеної норми до спірних правовідносин відсутні. Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди необхідно розраховувати, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, що на час розгляду справи становить 3 723, 00 грн. Аналогічна позиція міститься у правових висновках Верховного Суду, викладених у постановах від 04 червня 2018 року у справі № 489/2492/17 (провадження № 61-8890св18), від 13 червня 2018 року у справі № 464/6863/16 (провадження № 61-10293св18, від 21 червня 2018 року у справі № 205/119/17 (провадження № 61-24700св18), від 25 липня 2018 року у справі № 607/14493/16-ц (провадження № 61-12051св18). Отже, розмір відшкодування моральної шкоди [PERSON] визначається з мінімальної заробітної плати в розмірі 3723,00 грн. за період з моменту вручення позивачу письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення - 02.04.2015 року до набрання виправдувальним вироком законної сили - 20.06.2018 року, що загалом становить: 3723,00 грн. * 38,6 місяців = 143 707,80 грн. Щодо заперечень відповідача, Управління Державної казначейської служби України у м. Слов'янськ Донецької області, про те, що вони є неналежним відповідачем та що Державна казначейська служба України до суті спору не має жодного відношення, суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. ЇЇ в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах. Відповідно до частини другої статті 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Згідно з пп. 1 п. 3 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня2015 року № 215, реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Державна казначейська служба України. Відповідно до покладених завдань Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 цього Положення). Отже, належним відповідачем у спірних правовідносинах є держава Україна в особі відповідних органів, оскільки відшкодування шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, здійснюється державою, у порядку визначеному законом, а Державна казначейська служба України є органом влади, яка здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відповідно до положень статей 3, 4 Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Пунктом 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, передбачено, що казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. З огляду на викладене, суму відшкодування моральної шкоди на користь позивача необхідно стягнути з державного бюджету шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Таким чином суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, та вважає за необхідне стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 143 707,80 грн. Відповідно до п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial