Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із заявою у якій просить суд: 1.Визнати його національність як «німець» відповідно до свідоцтва про народження; 2.Змінити в актовому запису про шлюб № 979 від 16.06.1973р., складеному Ленінським районним у м. Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, національність нареченого з «українець» на «німець»; 3.Зобов'язати Індустріальний районний у м. Дніпропетровську відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області внести зміни до актового запису про шлюб № 979 від 16.06.1973р., який було складено Ленінським районним у м. Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в частині національності нареченого з «українець» на «німець». В обґрунтування таких позовних вимог заявник [PERSON] посилається на те, що 23.11.2016 р. він звернувся до Індустріального районного у м. Дніпропетровську відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (надалі - РАГС) з заявою про внесення змін до актового запису про шлюб № 979 від 16.06.1973р., складеного Ленінським районним у м. Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про зміну національності нареченого з «українець» на «німець». Свої вимоги відповідно до заяви про внесення зміни до актового запису він мотивує тим, що його батько по національності був німцем, про що свідчить запис в свідоцтві про народження [NUMBER], що було видане райбюро РАГСа Шариповського району Красноярського краю 25.07.1949р., в розділі батько вказано: «[PERSON], національність «німець». 23.11.2016 р. Індустріальний районний у м. Дніпропетровську відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (надалі - РАГС) надав відмову у внесенні змін щодо національності у актовий запис про шлюб. У зв'язку з відмовою РАГСу у внесенні змін у актового запису про шлюб щодо національності та з метою захисту своїх прав, він змушений звернутися до суду з оскарженням дій РАГСу та проханням зобов'язати РАГС внести зміни до Актового запису про шлюб, а саме, вказати національність - німець, адже він та його нащадки мають право внести зміни до правовстановлюючих документів із зазначенням належності до німецької національності. Встановлення факту німецького походження йому необхідне для впорядкування документів, для реалізації особистих прав та отримання можливості користуватися окремими пільгами, можливостями та гарантіями, що передбачені чинним законодавством Федеративна Республіка Німеччина для громадян пострадянських республік німецького походження. За часів тоталітарного радянського режиму він не мав змоги вказати свою національність «німець», адже він був репресований по політичним мотивам разом з батьком - німцем за національністю - на підставі Указу ПВС СРСР «Про переселення німців, що проживають в районах Поволжя» від 28.08.1941р. та разом зі всією родиною перебував на спецпоселені у с. Шарипово Шариповського району Красноярського краю, де він та його родина були взяті на облік та змушені були проживати під комендантським наглядом до виходу Указу ПВС СРСР від 13.12.1955р., про що свідчить Довідка про реабілітацію № 45\\3-1165 від 26.08.2015р., видана ГУ МВС РФ по Красноярському краю. Також радянські органи влади всіляко перешкоджали вираженню національної самосвідомості національних меншин, що проживали на території СРСР, не надавали змоги вільно обирати національність, вказувати її в документах, та, як відомо, чи не найбільших проблем та страждань, обмежень в правах мали саме німці за національністю, що проживали у СРСР. Але, не заважаючи на все вищевикладене, він завжди вважав себе німцем, виховувався батьком, дідом та бабою у німецьких традиціях, розмовляв у родині на німецькій мові та вже тривалий час є активним членом Дніпропетровського обласного товариства німців «Wiedergeburt» («Відергебурт»). На даний час він прагне відновити та зберегти своє німецьке походження відповідно до можливостей, які надаються сучасною українською державою, що стала на шлях європейського розвитку з повагою до всіх національностей, демократичного вибору та відповідно до положень Закону України «Про національні меншини в Україні». Також у своїй відмові РАГС посилається на те, що Указ Президента України от 31.12.1991г. № 24 втратив чинність, але право громадян на зміну своєї національності, що було встановлене даним Указом не може бути скасовано, адже відповідно до ч. 3 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Через викладені обставини він вимушений звернутися до суду із заявою. У судовому засіданні [PERSON] просив пред'явлену заяву задовольнити. В обґрунтування позиції посилався на викладені у заяві обставини. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився, але завчасно суд було сповіщено про неявку представника та можливість розгляду справи за його відсутністю. Просив ухвалити рішення на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення заявника, вивчивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно із свідоцтвом про народження [NUMBER], що було складене районним бюро РАЦС Шариповського району Красноярського краю 25.07.1949 року, [PERSON] народився [INFO]. Батьком заявника зазначений - [PERSON], національність - німець, а матір'ю вказана [PERSON], національність - українка. У свідоцтві про шлюб [NUMBER] (актовий запис № 979) від 11.10.1953р., складеного Ленінським районним у м. Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів громадянського стану, відомості про національність нареченого та нареченої відсутні. Копії актового запису № 979 заявником у судове засідання надано не було, та суд не зміг дослідити і з'ясувати безпосередньо зазначені у актовому записі відомості. Заявник [PERSON] є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України [NUMBER] виданий 27.10.2000 року Індустріальним РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області. Заявник звернувся до заінтересованої особи із заявою про внесення відповідних змін щодо національності у актовий запис № 979 від 16 червня 1973 року про шлюб та листом від 23.11.2016 року Індустріальний ВРАЦС Дніпропетровського МУЮ повідомило заявника про відмову у вчиненні таких дій. Згідно ст. 124 ч. 2 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до вимог ст.ст. 296, 270, 300 ЦК України право на національність є особистим немайновим правом. Згідно ст. 269 ЦК України особисті немайнові права належать кожній особі від народження або за законом, а відповідно до ст. 271 цього ж кодексу, зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері приватного життя. Статтею 300 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на індивідуальність. Фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про національні меншини в Україні», Україна гарантує громадянам республіки незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права та свободи, національну свідомість та самовиявлення. При забезпеченні прав осіб, які належать до національних меншин, держава виходить з того, що вони є невід'ємною частиною загальновизнаних прав людини. Згідно ст. 3 Закону України «Про національні меншини в Україні» до національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Відповідно до ст. 11 цього закону громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Відповідно до ст. 234 ч. 2 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з вимогами Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5, суд може встановлювати факти, що породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або виникнення особистих чи майнових прав громадян. Згідно з ст. 234, ч. 2 ст. 256 ЦПК України для встановлення факту необхідна наявність певних умов, зокрема: встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 300 ЦК України та ст. 11 Закону України «Про національні меншини» фізична особа має право на збереження своєї національної самобутності. Громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року було затверджено Положення про паспорт громадянина України, свідоцтво про народження та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, якими не передбачено зазначення національності громадян у вказаних документах. Згідно до Указу Президента України №70/99 від 27.01.1999 року втратив чинність Указ Президента України від 31 грудня 1991 року «Про порядок зміни громадянами України національності», і з того часу в законодавстві України відсутні норми, які передбачають настання певних юридичних наслідків або набуття немайнових чи майнових прав в залежності від національності особи. Таким чином, факт належності особи до певної національності не може бути встановлений в судовому порядку, оскільки відповідно до положень ст. 256 ЦПК України не належить до юридичних фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи. Згідно з положеннями ст. 22 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану»,внесення змін до актового запису цивільного станупроводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку. Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану врегульовано Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 року № 55/18793. Згідно з п.1.1 зазначених Правил, внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством. Пунктом 1.15. Правил визначено, що відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні та анулюванні може бути оскаржена в судовому порядку. Відповідно до покладених завдань і функцій, Індустріальний ВРАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції є суб'єктом владних повноважень у цій сфері правовідносин, а спори, що виникають між учасниками цих відносин, є публічно-правовими, тому їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів. Отже, з аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що чинним законодавством визначений порядок внесення змін до актових записів цивільного стану, які засвідчують походження особи, і порядок оскарження відмови у внесенні таких змін. І він є іншим ніж обраний заявником спосіб захисту порушених прав. Отже, аналіз наведених норм закону дає можливість суду дійти висновку, що в судовому порядку не може бути встановлений факт належності особи до певної національності. Зазначений висновок також міститься в узагальнені судової практики з розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, який був сформований Верховним Судом України у 2012 році. За таких обставин вимоги заявника не можуть бути задоволені судом.

Outcome: dismissed