Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області (далі - відповідач) про визнання права власності на спадкове майно за спадкоємцем. В обґрунтування позову позивач зазначала, що [INFO] помер її чоловік [PERSON], після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS]. 19 червня 2017 року позивач звернулася до нотаріуса Петропавлівської приватної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, про що нотаріусом було надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відмова обґрунтована тим, що житловий будинок, який належав померлому, не був зареєстрований належним чином за його життя в органі технічної інвентаризації, отже, відсутній правовстановлюючий документ, що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину. Позивач стверджує, що вона весь час проживала зі своїм чоловіком у вказаному будинку, їхні діти не мають бажання приймати спадщину. Наразі вона фактично володіє спадковим майном, бо заяву про відмову від спадщини вона не писала, утримує в належному стані житловий будинок, веде господарство, але не може розпорядитися спадковим майном. На підставі ст. ст. 328, 1216, 1268 ЦК України позивачка просила суд: визнати належним власником житлового будинку [ADDRESS] [PERSON], який помер [INFO]; визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок [ADDRESS], що належав [PERSON], померлому [INFO], до складу якого входять позначені літерами у технічному паспорті: житловий будинок - літера «А», прибудова - літ. «а»; прибудова - літ. «аі»; гараж - літ. «Б»; літня кухня - літ. «В»; сарай - літ. «Г»; колонка питна - №1; сарай - літ. «Д»; огорожа - №№2-4; сарай - літ. «Е»; огорожа - №5; убиральня - літ. «Ж»; сарай - літ. «З»; сарай - літ. «І». 17.11.2018 року позивач змінила позовні вимоги, на підставі ст.ст.328, 331, 376, 1216, 1268 ЦК України позивач просила визнати за нею право власності на самочинно збудований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS], до складу якого входять позначені літерами у технічному паспорті: житловий будинок - літера «А», прибудова - літ. «а»; прибудова - літ. «аі»; гараж - літ. «Б»; літня кухня - літ. «В»; сарай - літ. «Г»; колонка питна - №1; сарай - літ. «Д»; огорожа - №№2-4; сарай - літ. «Е»; огорожа - №5; убиральня - літ. «Ж»; сарай - літ. «З»; сарай - літ. «І». Позивач подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позов підтримала і просила задовольнити. Відповідач Петропавлівська селищна рада подала до суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності її представника. Вивчивши надані позивачем докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Правовідносини між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу (далі - ЦК) України. Судом встановлено, що позивач з 02.01.1976 року перебувала у шлюбі з [PERSON], актовий запис №1, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданим 02.01.1976 року Петропавлівським районним органом запису актів громадського стану Дніпропетровської області (а.с.12). В період шлюбу в 1977 році вони збудували житловий будинок [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,10 га, яка була виділена [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд, що вбачається з технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], виготовленого колективним підприємством «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» 07.09.2007 року, в якому власником зазначений [PERSON] (а.с.9-11, 34-36) та довідками Петропавлівської селищної ради №6201 від 12.09.2017 року та 06.11.2017 року, у яких зазначено, що за домоволодінням за адресою: [ADDRESS] згідно з погоподарською книгою закріплена земельна ділянка площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд за [PERSON] (а.с.39, 52). Довідкою колективного підприємства «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 15.04.2017 року № 1966 підтверджується, що станом на 01.01.2013 року право власності на будинок [ADDRESS] не зареєстровано; станом на 07.09.2007 року проведена інвентаризація цього будинку на ім'я [PERSON], але власник не звернувся для оформлення свідоцтва про право власності (а.с.8). [INFO] [PERSON] помер, що видно з свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого [INFO] Петропавлівською селищною радою Петропавлівського району Дніпропетровської області (а.с.13, 37). Відповідно до ч.1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Позивач в якості спадкового майна померлого [PERSON] зазначила тільки житловий будинок [ADDRESS]. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. [PERSON] заповіту не посвідчував, отже, спадкування його майна має здійснюватися за законом. Згідно з ч. 2 статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Стаття 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3). Померлий [PERSON] з 23.02.2002 року по день смерті був зареєстрований по [ADDRESS]. Разом з ним була зареєстрована і постійно проживала позивач з 16.09.1997 року по теперішній час, що видно з довідки Петропавлівської селищної ради №7114 від 13.10.2017 року (а.с.40). Позивач, як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 29.01.2009 року відділом РАЦС Петропавлівського районного управління юстиції Дніпропетровської області, 29.01.2009 року за актовим записом № 08 зареєструвала шлюб з [PERSON] і її прізвище стало [PERSON]. Позивач не відмовилася від спадщини і як спадкоємець першої черги відповідно до ст.ст. 1261 та 1268 ЦК України звернулася до приватного нотаріуса Петропавлівського районного нотаріального округу з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок, але постановою нотаріуса від 19.06.2017 року їй було відмовлено через відсутність у неї правовстановлюючого документу на цей будинок (а.с. 7). Відповідно до ч.2 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» - свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Статтею 380 ЦК України визначено, що житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Садибою згідно з статтею 381 ЦК України є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. ЦК України не містить визначення такого об'єкта права власності як домоволодіння. Згідно з ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Згідно з технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], виготовленим 07.09.2007 року КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації», він складається з наступних будівель та споруд, позначених літерами у технічному паспорті: житловий будинок - літера «А», збудований в 1977 році, та збудовані в період з 1977 по 1992 рік прибудова - літ. «а»; прибудова - літ. «аі»; гараж - літ. «Б»; літня кухня - літ. «В»; сарай - літ. «Г»; колонка питна - №1; сарай - літ. «Д»; огорожа - №№2-4; сарай - літ. «Е»; огорожа - №5; убиральня - літ. «Ж»; сарай - літ. «З»; сарай - літ. «І» (а.с.9-11, 34-36). Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який прийнято 01.07.2004 року, набрав чинності 03.08.2004 року, в редакції від 04.07.2012 року, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Згідно з ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. На момент завершення будівництва (створення майна) у вигляді житлового будинку[ADDRESS] ще не діяло законодавство про прийняття до експлуатації індивідуальних житлових будинків у сільській місцевості та норма про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Чинний на той час Цивільний кодекс Української РСР у редакції, що діяла в період з 1977 по 1992 рік, передбачав, що громадянин, який збудував або будує жилий будинок, здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо). За позовом виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів такий будинок або частина його можуть бути безоплатно вилучені судом і зараховані до фонду місцевої Ради народних депутатів або за рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів знесені громадянином, який провадив самовільне будівництво, або за його рахунок. Знесення чи вилучення будинку, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, провадиться, коли громадянин не привів його, після попередження, у відповідність з проектом чи зазначеними нормами і правилами. Господарські і побутові будівлі та споруди, зведені громадянином без встановленого дозволу або належно затвердженого проекту, чи з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, за рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів зносяться громадянином, який провадив самовільне будівництво, або за його рахунок (ст.105). Враховуючи, що виконавчий комітет Петропавлівської районної Ради народних депутатів не приймав рішення про знесення житлового будинку [ADDRESS], він не був збудований самовільно. Зазначений висновок суду підтверджується тим, що з довідок Петропавлівської селищної ради №6201 від 12.09.2017 року та 06.11.2017 року вбачається, що за домоволодінням за адресою: [ADDRESS] згідно з погоподарською книгою закріплена земельна ділянка площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд за [PERSON] (а.с.39, 52). Отже, садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] належав на праві власності померлому [PERSON], який набув його відповідно до діючого на час закінчення будівництва законодавства, що не передбачало державної реєстрації права власності, позивач є спадкоємцем першої черги спадкового майна зазначеної особи у вигляді житлового будинку, і нотаріус безпідставно відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на цей будинок. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи, що власник житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] помер, і позивач не має повноважень заявляти позовні вимоги про визнання за [PERSON] права власності на вказане майно, виходячи із змінених позовних вимог, суд не приймає рішення з цього питання. Вартість садибного (індивідуального) житлового будинку [ADDRESS] складає 59976 гривень, що підтверджується висновком про оцінку майна від 31.08.2017 року, виготовленого оцінювачем фізичною особою-підприємцем [PERSON] (а.с. 16-38). Виходячи з цієї ціни позову та вимог пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», позивачем був сплачений судовий збір в розмірі по 640,00 грн. за кожну з первісних позовних вимог, про що до позову додана квитанція банку від 11.09.2017 року (а.с.1,2). Відповідно до ст.88 ЦПК України з урахуванням зміни позовних вимог з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені судові витрати на сплату судового збору в розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного, ст. ст.328, 331, 380, 381, 392,1216, 1218, 1261, 1265, 1266, 1268 ЦК України,

Outcome: approved