Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до відповідача 1:\~ [PERSON] ,\~ відповідача\~2: [PERSON] ,\~ відповідача\~3:\~ [PERSON] ,\~ відповідача\~4: [PERSON] про визнання особи такою, що має право на реєстрацію місця свого проживання. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є сином [PERSON] , якій на праві приватної спільної часткової власності належить 9/25 частки у домоволодінні за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі у справі є співвласниками зазначеного житлового приміщення. [PERSON] фактично проживає у вказаному будинку приблизно півтора року, регулярно сплачує кошти за отриманні комунальні послуги, підтримує належну третій особі 2 частку будинку у належному стані. У травні 2019 року третя особа 2 хотіла зареєструвати місце проживання свого сина позивача [PERSON] у вказаному житловому будинку. Проте, представник третьої особи 1 відмовив у такій реєстрації, оскільки для цього необхідна згода всіх співвласників будинку. Відповідачі 1,2,3,4 відмовились підписувати заяви про надання дозволу на вселення позивача у будинок. Численні вмовляння ні до чого не призводять. З огляду на викладене, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив суд їх задовольнити. Відповідач 1 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вказала, що не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] . Відповідач 2 до зали судового засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надала суду заяву, в якій вказала, що ні позивач, ні його мати не звертались до неї з проханням про підпис паперів на право реєстрації [PERSON] у будинку за адресою: [ADDRESS] . Крім того зазначила, що не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] . В судовому засіданні 06.04.2020 року відповідач 3 зазначив, що ні позивач, ні його мати не звертались до нього з проханням про підпис паперів про надання дозволу на реєстрацію [PERSON] у будинку за адресою: [ADDRESS] . Також пояснив, що жодних перешкод у користуванні зазначеним житлом ні позивачу, ні його матері не чинить, у зв`язку з чим не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] . В та подальшому просив суд справу розглядати за його відсутності, про що надав суду відповідну заяву. Відповідач 4 до зали судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи та наявній в ній докази, заслухавши пояснення представника позивача, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст.\~319\~ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування від 01.08.2017 року, укладеного між нею та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 647, належить 9/25 частки будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначена обставина також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.08.2017 року №93401793 (а.с. 13-14). Крім того, згідно з інформативною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.01.2020 року №197368053, співвласниками будинку за адресою: [ADDRESS] , крім [PERSON] , є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 59-60). Зазначена обставина також підтверджується технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовлений 30.06.2016 року (а.с. 10-11). З матеріалів справи слідує, що батьками позивача у цій справі - [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від [INFO] , серії [NUMBER] , актовий запис №878 (а.с. 5). Відповідно до свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові від 10.10.2002 року, актовий запис №98, [PERSON] , [INFO] , перемінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 61). Таким чином, з матеріалів справи слідує, що позивач у справі є сином [PERSON] , якій на праві приватної спільної часткової власності належить 9/25 частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.\~383\~ЦК України та ст.150\~ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Як вбачається із змісту позовних вимог, [PERSON] просить суд визнати його таким, що має право на реєстрацію місця свого проживання за адресою: [ADDRESS] . Відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також порядок реалізації свободи пересування, вільного вибору місця проживання, випадки їх обмеження регламентуються Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Так, статтею 2 наведеного вище Закону гарантується громадянам України свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом (ч. 1). Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження (ч. 2). Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати. Статтею 6 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що громадянин України зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання (ч. 1). У разі якщо особа не може самостійно звернутися до органу реєстрації, реєстрація може бути здійснена за зверненням її законного представника або представника на підставі довіреності, посвідченої в установленому законом порядку (ч. 2). Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку) (ч. 3). Розглянувши заявлені вимоги, суд виходить з того, що Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено право на вільний вибір місця проживання, яке реалізується шляхом звернення до відповідних органів реєстрації з письмовою заявою про реєстрацію свого місця проживання. Таким чином, таке право на реєстрацію свого місця проживання регламентується Законом та не потребує додаткового визнання в судовому порядку. Як встановлено судом, доказів на підтвердження звернення позивача до відповідного органу реєстрації з письмовою заявою про реєстрацію свого місця проживання матеріали цієї справи не містять. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; \~ \~ \~ \~ 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, аналіз наведених вище норм чинного законодавства свідчить, що особа може звернутись до суду за захистом свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб, що встановлений договором або законом. Матеріали цієї справи не містять жодних доказів на підтвердження порушення, невизнання або оспорювання права позивача на реєстрацію свого місця проживання у спірному житловому будинку зі сторони відповідачів 1,2,3,4. Так, будь-яких доказів, що підтверджують факт звернення позивача до відповідачів 1,2,3,4 з проханням про надання дозволу на реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] та відмови [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у наданні такого дозволу матеріали справи №333/328/20 станом на час її розгляду не містять та представником позивача не надано. Крім того, як встановлено судом із заяви відповідача 2 [PERSON] та пояснень відповідача 3 [PERSON] , наданих в судовому засіданні 06.04.2020 року, позивач жодним чином не звертався до них з проханням надати дозвіл на реєстрацію місця свого проживання за вказаною вище адресою. За таких обставин, з матеріалів справи не вбачається та судом не встановлено, що відповідачі у цій справі чинять перешкоди [PERSON] - сину [PERSON] у реалізації свого права на реєстрацію місця проживання у вказаному житловому будинку. З огляду на викладене, враховуючи, що право на реєстрацію свого місця проживання регламентується Законом та не потребує додаткового визнання в судовому порядку, а наявні в матеріалах справи докази не підтверджують порушення, невизнання або оспорювання відповідачів 1,2,3,4 права [PERSON] на реєстрацію місця свого проживання за адресою: [ADDRESS] , суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених вимог [PERSON] . У зв`язку з чим, у задоволенні позову судом відмовляється. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 840,80 грн. судом покладається на позивача.

Outcome: dismissed