Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Позовні вимоги мотивував тим, що 25.03.2016р. він уклав із [PERSON] договір позики, згідно з яким передав йому грошові кошти у сумі 28\~200 грн., з умовою їх повернення до 25.06.2016р.. договір укладено в письмовій формі у вигляді розписки, яка написана і підписана відповідачем. По закінченні зазначеного строку (25.06.2016р.) і до сьогодні відповідач не повернув йому кошти. На чисельні звернення про повернення боргу відповідач щоразу вигадує різні причини, з метою уникнення виконання зобов`язання з повернення боргу. Вважає, що на день звернення до суду із позовом відповідач зобов`язаний виплатити йому 43\~657, 42 грн., а саме: - 28\~200 сума боргу; - 11\~590, 20 грн. втрати від інфляції; - 3\~867,22 грн.- 3% річних. У квітні 2019р. він вже звертався до Снятинського районного суду із даним позовом, однак ухвалою суду від 25.09.2019р. його позовну заяву було повернено. До сьогоднішнього дня він не отримав повернену позовну заяву. \~ \~ \~ \~Просить стягнути із [PERSON] на його користь заборгованість згідно розписки у сумі 28\~200 грн.; втрати від інфляції у сумі 11\~590, 20 грн.; 3% річних за користування коштами у сумі 3\~867,22 грн., а всього 43\~657,42 грн.. Позивач, його представник в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи. Відповідач подав до суду відзив, згідно якого просив застосувати строк позовної давності, оскільки у позивача виникло право вимоги 25.06.20216р., із позовом до суду позивач звернувся 19.01.2021р., тобто на час звернення до суду з позовом сплив строк позовної давності. Дослідивши письмові докази у справі та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.03.2016р. [PERSON] надав у позику [PERSON] 28\~200 грн., готівкою, яку той зобов`язався повернути у строк до 25.06.2016р., про що була складена відповідна письмова розписка. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) гроші кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з\~ст. 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257ЦК України\~передбачено, що загальна позовна давність встановлюються тривалістю у три роки. Згідно вимог ч. 5\~ст. 261ЦК України\~за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебігу позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до\~статті 253\~ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята\~статті 261 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Згідно статті 264\~ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. За статтею 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як вбачається з матеріалів справи, жодного плетежу з погашення заборгованості за договором позики відповідач не здійснив, тобто строк звернення у позивача із позовом до суду за захистом своїх прав та інтересів почався зі спливом строку виконання зобов`язання 25.06.2019р.. Однак, із позовом до суду [PERSON] звернувся 20.01.2021 року. Верховний Суд України висловив правову позицію у справі № 6-1763цс16 щодо особливостей переривання перебігу позовної давності, шляхом пред`явлення позову до суду. «Перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства, зокрема статей 109, 119, 120 ЦПК України. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або її повернув, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підсудності, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами». На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що жодного доказу з приводу зипинення або переривання строку позовної давності позивачем не надано. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що [PERSON] звернувся до суду після спливу трирічного строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні його позову на підставі ч. 4 ст.267 ЦК України\~- за спливом позовної давності. Оскільки у задоволенні позову [PERSON] відмовлено, а тому і судові витрати, пов`язані з розглядом справи, відповідно до п. 2. ч. 2\~ст. 141 ЦПК України, покладаються на останнього. На підставі викладеного, ст.\~207,\~253,256,257,260,\~261,263,\~264,\~267,1046,\~1047 ЦК України,

Outcome: dismissed