Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернулась до суду із позовом [PERSON] , в інтересах якої діє її законний представник [PERSON] , про встановлення порядку користування квартирою. Позов мотивований тим, що позивач та відповідач є співвласниками квартири [ADDRESS] . Вказана квартира належить сторонам на праві спільної часткової власності по 1/2 частки кожному на підставі Договору дарування квартири від 19.07.2018 року. З 2019 року сторони не можуть в добровільному порядку дійти згоди щодо користування квартирою. Згідно технічного паспорту спірна квартира складається з трьох відокремлених житлових кімнат та підсобних приміщень згідно Плану квартири, що вказаний у технічному паспорті. Загальна площа квартири становить - 107,7 кв.м., житлова площа - 46,8 кв.м. (кімнати: 1-а кімната - 17,2 кв.м; 2-а кімната - 12,4 кв.м; 3-а кімната - 17,2 кв.м.). Також вказана квартира має допоміжні приміщення, а саме: вбиральню, коридор, комору, веранду. Між сторонами, після оформлення спільного права власності, був погоджений та встановлений порядок користування квартирою, а саме: у користування позивачу залишилася кімната за планом №5, що складає площу 17,2 кв.м, у користуванні відповідача була кімната за планом №9, що складає площу 17,2 кв.м, кімната розміром 12,4 кв.м була в спільному користуванні з загальними приміщенням У зв`язку із тим, що Відповідач, незважаючи на встановлений та погоджені порядок користування квартирою, останнім часом ігнорує права позивача в користувач квартирою, це призводить до нових конфліктів, сварок. Саме тому позивач звернулась до суду для встановлення порядку користування квартирою та просила виділити у її користування ізольовану кімнату площею 17,2 кв.м. (за планом №5); виділити у користування [PERSON] ізольовану кімнату площею 17,2 кв.м. (за планом 9); в спільному користуванні співвласників залишити: ізольовану кімнату площею 12,4 кв.м., кухню, коридор, ванну кімнату, вбиральню (санвузол) та допоміжні приміщення. Ухвалою суду від 06.03.2020 відкрито провадження у справі та призначено в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. У відповідності до ч. 8 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до стст. 174, 178 ЦПК України відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не подав. В судове засідання позивач не з`явилась, однак її представник направив до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив ухвалити по справі заочне рішення. Відповідач в судове засідання також не з`явилась. Про день, час та місце слухання справи її представник повідомлявся належним чином. Причини неявки суду невідомі. Вивченням матеріалів встановлено, що дану справу можливо вирішити в спрощеному позовному провадження, враховуючи положення стст. 19, 274 ЦПК України, оскільки з урахуванням предмету та підстав позову, обраного позивачем способу захисту вона відноситься до справ незначної складності. За письмовою згодою представника позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням стст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Суд встановив, що відповідно Договорів дарування квартири від 19.07.2018 року за реєстровими номерами 466 та 467, [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] по 1/2 кожному. На момент подання позову між сторонами наявні суперечності щодо спільного користування майном, яке знаходиться у спільній частковій власності. Відповідно до стст. 47, 48 ЖК Української РСР жиле приміщення надасться громадянам у межах норми жилої площі. Норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру па одну особу. Разом з тим, жила площа квартири не дає можливості виділити частку в межах встановленої законодавством норми. Відтак, враховуючи норми житлового кодексу та рівність часток співвласників, суд приходить до висновку, що сторонам підлягає виділенню по ізольованій кімнаті однакової площі. Також суд бере до уваги той факт, що неможливо конструктивно розділити кімнату площею 12,4 кв.м. навпіл, тому третя кімната залишається у спільному користуванні. Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За приписами ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Окрім того, Конституцією України у ст. 41 та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Отже, беручи до уваги принцип непорушності права власності, а також зважаючи на те, що позивач не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його реалізації, суд вважає за доцільне встановити порядок користування квартирою з метою уникнення подальших конфліктів, виділивши позивачу кімнату площею 17,2 кв.м., відповідачу виділити кімнату площею 17,2 кв.м., кухню, коридор, ванну кімнату, вбиральню та кімнату площею 12,4 кв.м. залишити в загальному користуванні, що в свою чергу не суперечитиме вимогам чинного законодавства та відповідатиме частці співвласників у майні. На підставі викладеного та

Outcome: approved