Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-19 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про зменшення розміру та виду аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.08.2008 року з нього стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітків. В подальшому, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.04.2013 року його позбавлено батьківських прав відносно його дітей. Вказує, що на час винесення рішення про стягнення аліментів, він був працевлаштований та здоровий. Однак на даний час, після участі в АТО він отримав інвалідність, що змушує його нести додаткові витрати на підтримання свого здоров`я в належному стані. Зазначає, що з 01.01.2019 року розмір рекомендованих аліментів складає 2027,00 грн. на одну дитину, а на двох - 4054,00 грн. Разом з тим, він щомісячно сплачує 4884,64 грн., що є надмірним для нього та перевищує розмір рекомендованих аліментів на 830,64 грн. У зв`язку з чим, просить зменшити розмір аліментів та стягувати з нього на утримання неповнолітніх дітей в твердій сумі в розмірі 4054,00 грн. До початку судового засідання позивач подав заяву про слухання справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши представлені письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.08.2008 року з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітків (а.с. 5, 6). Ухвалюючи судове рішення від 07.08.2008 року, суд виходив із основоположних норм чинного законодавства, які регулюють правовідносини в спорах про стягнення аліментів, засад розумності та справедливості, а також враховував визнання відповідачем позову. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. З вищевикладеного слідує, що зменшення розміру аліментів можлива лише за умови доведеності наявності однієї з підстав, а саме: 1) погіршення матеріального стану платника аліментів чи поліпшення матеріального стану їх стягувача; 2) зміна сімейного стану платника аліментів; 3) погіршення здоров`я платника аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог про зменшення аліментів позивач зазначив, що на даний час його матеріальне становище значно погіршилось, у порівнянні з часом коли судом було визначено аліменти, оскільки він отримав інвалідність. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з наданої позивачем довідки про працевлаштування, [PERSON] працює в ТзОВ «Волинь-зерно-продукт» на посаді водія автотранспортних засобів з 11.02.2019 року (а.с. 13) і загальна сума його доходу за лютий 2019 року по березень 2019 року без урахування аліментів становить 7771,45 грн. (а.с. 12). Крім того, [PERSON] перебуває на обліку в Головному управління ПФУ в Волинській області і отримує пенсію по інвалідності щомісячно по 6246,03 грн. (а.с. 11). Отже, вищезазначене, на переконання суду, в повній мірі спростовує ту обставину, що матеріальне становище позивача погіршилося у порівнянні з моментом, коли судом було визначено розмір стягуваних з нього аліментів в розмірі - 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Будь-яких інших належних, допустимих та достатніх доказів щодо погіршення матеріального стану платника аліментів позивачем суду надано не було. Крім того, суд не приймає до уваги посилання сторони позивача про стягнення з нього фактично половини прожиткового мінімуму на дітей, оскільки встановлений на законодавчому рівні прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, встановлює лише граничний мінімальний розмір коштів, які необхідні для забезпечення у повному обсязі мінімальних потреб дитини та жодним чином не впливає на визначення розміру аліментів. Обставини, які впливають на визначення розміру аліментів, закріплені у положенні ст. 182 СК України. Так, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20.11.1959 р., проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості (принцип 6). Таким чином, враховуючи вищевикладене, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову про зменшення розміру аліментів слід відмовити.

Outcome: dismissed