Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Приватного підприємства «ЛоМар-Тур» про захист прав споживачів. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 29.05.2013 року між ним та приватним підприємством «ЛоМар-Тур» був укладений договір на туристичне обслуговування. Згідно умов вказаного договору відповідач як турфірма зобов»язався здійснити юридичні дії по організації туру до Анталії, а саме за умови сплати вартості туристичних послуг забронювати в повному обсязі комплекс туристичних послуг, видати туристам документи, необхідні для отримання туристичних послуг та підтвердження статусу туристів; забезпечити туристів необхідними для поїздки документами - інформаційними туристичними ваучерами, страховими полісами, авіаквитками, програмою, надати необхідні відомості про країну тимчасового перебування тощо. 29.05.2013 року ним були надані відповідачу необхідні документи та сплачено грошові кошти у сумі 55350 грн., що відповідно до умов договору становить повну вартість туристичного продукту. Проте, після внесення вказаної суми на розрахунок відповідача, останній ухилився від виконання своїх обов»язків щодо надання туристичних послуг, а в подальшому взагалі від зустрічей з ним. 05.06.2013 року ним подано заяву до Ворошиловського РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області на неправомірні дії посадових осіб відповідача. У зв»язку з порушенням своїх зобов»язань з приводу надання туристичних послуг йому з боку відповідача завдано матеріальну шкоду у розмірі 55350 грн., а також моральну шкоду, яку він оцінює в 5000 грн. Просить стягнути з Приватного підприємства «ЛоМар-Тур» на його користь матеріальну шкоду за невиконання договору у розмірі 55350 грн., пеню за невиконання договору у розмірі 6060,83 грн., моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив. Суд на підставі ст. 224 ЦПК України ухвалює заочне рішення по справі, оскільки проти цього не заперечує представник позивача, а належним чином повідомлений про день і час слухання справи відповідач не повідомив про причини своєї неявки в судове засідання. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що 29.05.2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем приватним підприємством «ЛоМар-Тур» був укладений договір на туристичне обслуговування, згідно умов якого відповідач як турфірма зобов»язався здійснити юридичні дії по організації туру до Анталії, а саме за умови сплати вартості туристичних послуг забронювати в повному обсязі комплекс туристичних послуг, видати туристам документи, необхідні для отримання туристичних послуг та підтвердження статусу туристів; забезпечити туристів необхідними для поїздки документами - інформаційними туристичними ваучерами, страховими полісами, авіаквитками, програмою, надати необхідні відомості про країну тимчасового перебування тощо ( а. с. 12- 18). 29.05.2013 року позивачем сплачено грошові кошти у сумі 55350 грн. за надання туристичних послуг відповідачем, що відповідає умовам договору ( а. с. 20-21). Як встановлено в судовому засіданні відповідач приватне підприємство «ЛоМар-Тур» ухилився від виконання зобов»язань з приводу надання туристичних послуг. З приводу неправомірної поведінки відповідача позивач звертався до правоохоронних органів ( а.с. 22). Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» № 5 від 12.04.1996 року - вирішуючи питання про характер правовідносин між споживачем та продавцем (виготівником, виконавцем), про наявність підстав і умов їх виникнення, про права і обов»язки сторін, суд має виходити як із норм Закону і прийнятих згідно з ним актів законодавства, так і з відповідних норм Цивільного кодексу України та іншого законодавства, що регулюють ті ж питання і не суперечать Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України « Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт ( надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов»язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона ( виконавець) зобов»язується за завданням другої сторони ( замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов»язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок не переробної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 30 Закону України « Про туризм» ненадання туристичних послуг є порушенням законодавства у галузі туризму. Порушеннями законодавства в галузі туризму є порушення умов договору між туристом і суб»єктом туристичної діяльності з наданням туристичних послуг. Частиною 11 статті 20 Закону України « Про туризм» передбачено, що туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання чи неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування. Відповідно до п. 8.1 Договору від 29.05.2015 року сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов»язань за договором у відповідності до Договору та чинного законодавства України. У випадку ненадання чи неналежного надання туристу належно оплачених туристичних послуг, турфірма зобов»язується відшкодувати йому вартість ненаданих чи неналежно наданих послуг ( а. с. 16). Оскільки позивачем була сплачена оплата за договором на надання туристичних послуг у розмірі 55350 грн., відповідач не виконав умови договору , на неодноразові вимоги виконати умови договору також не відреагував, відповідачем, в свою чергу, не доведено, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок не переробної сили, суд вважає , що позовні вимоги про повернення позивачу грошових коштів у розмірі 55350 грн., є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. ст. 549, 551 ЦК України неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов»язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. За змістом ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов»язання внаслідок односторонньої відмови від зобов»язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов»язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Виходячи з аналізу зазначених правових норм сплата неустойки є єдиним видом відповідальності за порушення зобов»язання незалежно від виду неустойки ( штраф або пеня) Згідно до ст. 10 Закону України « Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу ( надання послуг) згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи ( послуги), якщо інше не передбачено законодавством. З урахуванням того, що позивачем фактично сплачено за договором про надання туристичних послуг 55350 грн., розмір пені за кожен день прострочення виконання зобов»язань становить: 55350,00 х 0,03 х 365: 100= 6060,83 грн. Відповідно до ст. 33 Закону України Про туризм» заподіяна туристу моральна шкода, якою порушені його законні права, відшкодовується суб»єктом туристичної діяльності в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім»ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров»я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин у справі, характер моральних страждань і наслідків, що настали. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За таких обставин, враховуючи конкретні обставини у справі, характер фізичних і моральних страждань позивача, що вплинуло на його стан здоров»я, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках і наслідків, що настали, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 1000 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial