Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому посилається на ті обставини, що він з 1954 року знаходиться у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Від шлюбу мають двох доньок - [PERSON] та [PERSON]. Позивачу [PERSON] і його дружині [PERSON] на праві спільної суміcної власності належав будинок №1148, по вул. Херсонській, у сел. Антонівка, у м. Херсоні. 25.07.2014 року його дружина [PERSON] померла. Останні 5-ть років вони з дружиною за станом здоровя постійно потребували уваги та допомоги доньок, які їм ніколи не відмовляли, кожна з них рівною мірою доглядала за батьками. Навіть коли їх старша донька [PERSON] виїхала проживати до Німеччини, їх звязок не був втрачений. Двічі на рік [PERSON] приїздила до них на 1,5 місяця, весь цей час жила з ними у будинку та допомагала по господарству. Крім того, з ними 15 років проживає онук [PERSON] - син [PERSON] , який теж постійно допомагав йому з дружиною. І зараз [PERSON] разом з дочками допомагає йому. Влітку 2011 року його дружина [PERSON] захворіла та потрапила у лікарню, тоді він, зважаючи на свій похилий вік, вирішив написати заповіт на доньок. 21.07.2011р. він склав заповіт, відповідно до якого, залишав після своєї смерті все своє майно обом дочкам порівну. Заповіт було посвідчено приватним нотаріусом, і з вказаного часу його воля ніколи не змінювалася, на чому він завжди наголошував. Через деякий час, його донька [PERSON] повідомила, що мати також бажає скласти заповіт та пояснила, що за правилами, нотаріус складе новий заповіт один від них обох, який він повинен підписати. Повністю довіряючи молодшій донці, він погодився та підписав документ, який вважав заповітом від них з дружиною, за умовами якого, як він вважав, після їх смерті все належне їм майно перейде у власність обох дочок порівну. Під час складання документу, нотаріус з ним не спілкувався, він не пояснив йому значення документу, який він підписав. Сам документ для ознайомлення йому не надали, нотаріус його не зачитував. Він нічого не знав про умови та правові наслідки цього правочину, і був впевнений, що підписує саме заповіт. Його примірник документу нотаріус йому не надав. Оскільки справа стосується членів його сімї , він не хоче думати, що його ошукали, тому наголошує, що помилився, щодо природи правочину. Він юридично неосвічена, стара людина і тому, не отримавши від нотаріуса ніяких розяснень , помилково вважав, що це такий порядок, що він разом з дружиною підписує новий заповіт на двох дочок, як і минулого разу. 25.07.2015р. його дружина померла. Доньки спільними коштами поховали матір. Після поховання, коли його старша донька [PERSON] звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом, їй повідомили, що існує якийсь спадковий договір. Коли він почав зясовувати, що це за документ, дочка [PERSON] пояснила, що він з дружиною підписали не заповіт, а спадковий договір, згідно з яким після смерті дружини, а потім і його смерті, все їх майно залишиться лише їй одній. Тоді він вперше почув поняття «спадковий договір». Він говорив [PERSON], що вони з матірю завжди хотіли залишите їх спільне майно донькам порівну, просив її показати йому договір, однак донька категорично відмовила та не бажає його слухати, забрала у нього всі належні йому правовстановлюючі документи, паспорт. Оскільки, він завжди прагнув залишити своє майно двом донькам, і спірний договір підписаний ним в результаті помилки, просив визнати спадковий договір, посвідчений 10.10.2012 року від його імені недійсним, в частині передачі права власності на належне йому майно на користь [PERSON], та зобовязати приватного нотаріуса [PERSON] скасувати заборону відчуження на належне йому майно, що є предметом спадкового договору. У судовому засіданні позивач та його представники підтримали уточнені позовні вимоги. Просили в судовому порядку визнати частково недійсним спадковий договір, посвідчений 10.10.2012р. №174 приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], укладений між ним, [PERSON] та [PERSON], щодо передачі права власності на належні йому 1/2 частини домоволодіння та земельної ділянки /кадастровий номер 6510165300:05:166:0008/, які розташовані за адресою : м.Херсон, сел.Антонівка, вул.Херсонська, 148 на користь [PERSON] Зобовязати приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] скасувати заборону відчуження 1/2 частини домоволодіння та земельної ділянки /кадастровий номер 6510165300:05:166:0008/, які розташовані за адресою : м.Херсон, сел.Антонівка, вул.Херсонська, 148, які належать [PERSON] Відповідач [PERSON] та її представник позовні вимоги [PERSON] не визнали, просили в позові відмовити за необгрунтованністю. Приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] надала до суду заяву в якій просить розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги не визнає. Просить в позові відмовити у повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 1954 року перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] В даному шлюбі народилися доньки [PERSON] та [PERSON] Позивачу [PERSON] та його дружині [PERSON] на праві спільної сумісної власності належав будинок за адресою: м. Херсон, сел. Антонівка, вул. Херсонська, 148. 10.10.2012р. приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] посвідчено спадковий договір, за умовами якого [PERSON] після смерті того з подружжя, що настане пізніше, набуває права власності на майно, що є приватною спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], а саме вищевказаний житловий будинок. 25.07.2014 року [PERSON] - померла. Позивач стверджує, що при укладенні спадкового договору помилився щодо обставин, які мають істотне значення та вважав, що укладає спільний з дружиною заповіт, тобто помилявся щодо правової природи договору. Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно ч.1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. З роз'ясень, які викладені в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду справ про визначення правочинів недійсними», убачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства,зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до ст.1302 ЦК України, за спадковим договором одна сторона /набувач/ зобовязується виконувати розпорядження другої сторони /відчужувача/ і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. Отже, спадковий договір вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Як на підставу своїх позовних вимог позивач послався на те, що він завжди мав намір все своє майно залишити двом донькам порівну, на підтвердження чого він 21.07.2011року, під час знаходження дружини в лікарні, склав заповіт, згідно якого все своє майно заповідав своїм донькам - [PERSON] та [PERSON], порівну. Через деякий час, [PERSON] повідомила батьку, що мати дізналася про заповіт, і вона, як власниця частини будинку, наполягає на підписанні спільного заповіту подружжя. Позивач погодився на повторний виклик нотаріуса та підписання спільного заповіту подружжя. Із показів позивача, допитаного у якості свідка слідує, що підготовкою усіх необхідних документів займалася донька - представник за генеральною довіреністю [PERSON] Вибір та запрошення нотаріуса також було здійснено за ініціативою [PERSON] Оформлення документів відбувалося у будинку позивача, при цьому у кімнаті були присутніми: він, його дружина, відповідачка та нотаріус. Інших осіб при підписанні документу не було. Підготовлений нотаріусом документ він не читав, оскільки був слабо зрячий ( про що зазначено у п.28 спадкового договору). [PERSON] послідовно, декілька разів суду показав, що підписав саме заповіт, за умовами якого все його майно після смерті залишив двом його донькам, яких він любить однаково. Про його волю залишити будинок після смерті обом донькам знали всі. При підписанні документу нотаріус йому нічого не пояснив, лише показав у якому рядку договору треба поставити підпис. Про те, що ним був підписаний не заповіт, а спадковий договір, він дізнався лише після смерті своєї дружини, коли його друга донька [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері. [PERSON] показав, що його доньки обидві опікувалися батьками. [PERSON] допомагала фізично, проживала разом з ними, оскільки вони потребували сторонньої допомоги, та виконувала всю необхідну роботу. [PERSON], проживаючи за кордоном, допомагала матеріально та двічі на рік приїздила до батьків, що підтверджується довідкою Державної прикордонної служби України від 31.10.2014р. №254/Р-2005. Під час перебування у Херсоні, вона надавала їм і фізичну допомогу. З ними також мешкає їх онук [PERSON],який також допомагав їм з дружиною, а зараз надає допомогу позивачу. Покази у якості свідка [PERSON] узгоджуються з показами інших свідків у справі, а саме: показами свідка [PERSON], який показав суду, що він є онуком [PERSON] та сином [PERSON] В будинку дідуся та бабусі він проживає з дитинства. Після того, як його мати виїхала до Німеччини, дід з бабою замінили йому батьків. Проживаючи з Ковалями, він допомагав їм по господарству. Мати приїздила двічі на рік на місяць-півтора до своїх батьків, у цей час повністю їх утримувала, за власні кошти здійснювала ремонт будинку. За її гроші була проведена каналізація, збудований паркан, ворота, проведений газ, мати закуповувала продукти на зиму, піклувалася про батьків, які раділи її приїзду. Тітка [PERSON] фізично доглядала батьків, переїхавши до них проживати. У матері з рідною сестрою були добрі стосунки, однак [PERSON] приховала від них, що існує спадковий договір. Дід ніколи не говорив, що має намір після смерті залишити спадкове майно тільки одній дочці, і що він уклав спадковий договір. Після того, як дізналися про спірний договір, дідусь сказав, що поговорить з [PERSON], щоб будинок був на двох і запевняв, що він підписував заповіт на двох дочок. [PERSON] відмовилась виконати його волю та забрала всі належні дідусю правовстановлюючі документи. Після того, як був підписаний договір, він відчув, що [PERSON] та її діти змінили до нього ставлення, стали виганяти його з будинку, між ними почались виникати сварки. Показами свідка [PERSON], який показав суду, що [PERSON] є батьком його дружини [PERSON], з яким у нього дружні сосунки. Валентина проживаючи в Німеччині, двічі на рік приїздила до батьків, та всі зароблені нею гроші витрачала на їх потреби та побут, вона любила батьків та піклувалася про них. Привозила для матері та батька необхідні ліки та медичні приладдя, мати дружини була лежачою. Батьки до дочок відносилися з повагою та любовю , оскільки вони належним чином виконували свій обовязок, і ніколи не ставилося питання, щодо необхідності укладення будь-якого договору, оскільки батько в 2011 році розпорядився спадщиною на користь двох дочок та завжди говорив, що все майно буде поділене між дочками порівну. Аналогічними показами свідків [PERSON] та [PERSON] Виходячи з показів свідків, суд приходить до висновку, що подружжя [PERSON] отримуючи постійний догляд від своїх двох доньок та онуків, не мали ніякої потреби в укладенні саме спадкового договору. Укладення спадкового договору, як було встановлено в суді, було запропоновано не подружжям [PERSON], а нотаріусом та відповідачем, яка перед його підписанням, діючи на підставі довіреності, зібрала всі необхідні документи, що підтверджується показами позивача, який в суді стверджував, що він ніяких дій щодо збору документів для укладання договору не здійснював. За таких обставин суд вважає, що позивач підписуючи договір у віці 82 років не міг чітко усвідомлювати його правову природу. Крім цього, суд бере до уваги покази позивача, про те, що [PERSON] вказаного в договорі, як особу контролюючого виконання [PERSON] спадкового договору, він знає як кума дочки [PERSON], і що він ніколи з ним не спілкувався особисто. З пояснень свідка [PERSON] вбачається, що він не є безсторонньою особою щодо справи, а має в ній певну зацікавленість, що ставить під сумнів правдивість його пояснень. Тому, суд критично відноситься до показів свідка [PERSON], який стверджував, що він був присутнім при укладенні і підписанні оспорюваного договору. Окрім того, той факт, що [PERSON] з дружиною мали намір підписати спільний заповіт, а не спадковий договір фактично підтвердила також і свідок з боку відповідачки [PERSON], яка пояснила, що після того як [PERSON] дізналась про заповіт, вчинений [PERSON], стала наполягали на підписанні спільного заповіту подружжя. Доводи відповідача [PERSON], що [PERSON] за вимогою працівників БТІ прибув разом з нею до бюро і замовив витяг з Єдиного реєстру права власності, тобто, вчинив ряд дій, що, на думку відповідачки, підтверджують його волю на укладення спадкового договору, спростовуються наступним. Відповідно до п.7.1.1. р.7 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Мінюсту України від 07.02.2002р. №7/5 , зареєстрованого в Мінюсті України 18.02.2002р. за №157/6445 право на отримання витягу з Реєстру прав, мають власник (власники) об'єкта або уповноважені ним (ними) особи. Як пояснював [PERSON]О ні він, ні його дружина не займались підготовкою документів для оформлення договору, цим займалася його донька [PERSON]. Ці покази узгоджуються із відомостями, які містяться у довідці ХБТІ від 05.10.2015р. №4356, відповідно до якої, [PERSON], яка діяла, як представник [PERSON] на підставі довіреності від 27.04.2012р., особисто надала заяву № 9536 про видачу витягу для оформлення спадкового договору. Сама [PERSON] пояснила, у 2012 році на час підписання спадкового договору її мати була лежача, а батько не виходив за межі двору. Посилання відповідачки [PERSON] на ті обставини, що укладення спадкового договору було добровільне волевиявлення батьків у звязку з тим, що вона самостійно здійснювала догляд за ними, що батьки переважно утримувалися на її гроші та гроші її дочок не знайшли свого підтвердження, оскільки в ході судового розгляду встановлено, що відповідачка у зазначений період (2003р - 2014р.) ніде не працювала, жила на кошти батьків та пенсію по інвалідності, а її доньки - [PERSON] та [PERSON] на той час були студентками. Крім цього, суд бере до уваги,що після укладання спадкового договору [PERSON] та її сім,я приховали від [PERSON] наявність спірного договору, продовжуючи на протязі майже двох років отримувати від неї матеріальні блага та всіляку допомогу по догляду за батьками. [PERSON] прийняла від [PERSON]І кошти на поховання матері, не дивлячись на наявність укладеного договору, згідно з яким [PERSON] особисто повинна нести вказані витрати по догляду за батьками. Суд критично відноситься до показів свідків [PERSON], [PERSON], оскільки вони мають розбіжності між собою та суперечать показам позивача. Пояснення свідка [PERSON] про присутність свідка [PERSON] та її особисту присутність при підписанні договору, мають розбіжності з показаннями відповідачки [PERSON], яка зазначала, що при підписанні договору був присутнім лише [PERSON] Останній, у свою чергу пояснював, що [PERSON] була присутня при підписанні договору, що суперечить поясненням відповідачки і ставить під сумнів достовірність цих показань. Тому, враховуючи всі встановлені обставини, суд вважає, що при підписанні спадкового договору, позивач помилявся, щодо правової природи правочину, вважаючи його заповітом, а у звязку з цим і у наслідках укладеного правочину. Оскільки волевиявлення [PERSON] під час підписання документу не відповідало його внутрішній волі, це, відповідно до ч.1 ст.229 ЦК України, є підставою для визнання правочину недійсним.

Outcome: approved