Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 15 грудня 2015 року [PERSON] уклав із [PERSON] договір позики грошей у простій письмовій формі, згідно з яким передав йому грошові кошти у сумі 16000,00 гривень з умовою їх повернення до 15 грудня 2019 року. На підтвердження укладання вищезазначеного договору [PERSON] була складена розписка від 25 грудня 2015 року, про отримання ним від позивача грошових коштів в розмірі 16000,00 гривень. Відповідач, [PERSON] взявши за договором позики грошей від 15 грудня 2015 року гроші у сумі 16000,00 гривень, зобовязувався згідно графіка повернення позики - частками повертати взяті в борг гроші п.4.2. договору позики грошей. За весь час з моменту укладення договору позики і на день подачі даного позову відповідач сплатив лише 442 гривні 00 копійок 12 січня 2016 року більше платежів відповідач не здійснював, чим порушив взяті на себе зобовязання. Тому з приводу порушення відповідачем укладеного між ними договору позики грошей від 15 грудня 2015 року, позивач вимушений вимагати дострокового повернення суми позики (заборгованості) у розмірі 15558,00 гривень. Згідно п.4.3. договору позики грошей від 15 грудня 2015 року, за умови сплати всіх платежів в строки, які вказані в договорі (п.4.2), проценти за користування позикою не нараховуються. Згідно п. 4.4. вищевказаного договору передбачено, що в разі неповернення грошей в строки, які вказані в договорі (п.4.2.) позичальник сплачує проценти за користування позикою, у розмірі 5% в день від суми прострочення заборгованості та нараховується до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем. На момент звернення з даним позовом сума боргу у розмірі 15558,00 гривень, за договором позики від 15 грудня 2015 року так і залишається неповернутою відповідачем, а також не здійснена плата за користування позикою, яка станом на 26 грудня 2016 року, складає 38362,30 гривень. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики грошей від 15 грудня 2015 року в розмірі 15558,00 гривень та проценти за користування позикою за договором позики грошей від 15 грудня 2015 року в розмірі 38362,30 гривень. В судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Згідно ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що згідно договору позики від 15 грудня 2015 року [PERSON] зайняв [PERSON] 16000,00 гривень з умовою їх повернення до 15 грудня 2019 року. Згідно розписки від 15 грудня 2015 року [PERSON] отримав в борг гроші в розмірі 16000,00 гривень в присутності двох свідків. Розрахунком заборгованості за договором позики грошей від 15 грудня 2015 року підтверджується, що станом на 26 грудня 2016 року відповідач має заборгованість в розмірі 53920,30 гривень. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року в справі N 6-63цс13 письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). У відповідність ч.ч.1 та 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~ відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 611 ЦК України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Вказаний борг у розмірі 53920,30 гривні слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], а також на підставі ст.ст.80, 88 ЦПК України судовий збір в сумі 551,21 гривня. На підставі викладеного,

Outcome: approved