Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-11 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Луганської обласної прокуратури (далі відповідач 1), Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях (далі відповідач 2), Держава Україна в особі Державної казначейської служби України (далі відповідач 3) про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового розслідування. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 29.12.2020 прокурором у кримінальному провадженні заступником начальника відділу Луганської обласної прокуратури Зіньковським А.Ю. винесена постанова про відмову від підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №22016130000000057 від 29.02.2016 року за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, у зв`язку з не підтвердженням пред`явленого позивачу обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті. У зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 29 грудня 2020 року (справа №431/5920/16-к, провадження 1-кп/431/12/20) кримінальне провадження №22016130000000057 від 29.02.2016 відносно [PERSON] , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, закрито. Вказане судове рішення набрало законної сили 06.01.2021 року. На думку позивача, відмова від підтримання державного обвинувачення у зазначеному кримінальному провадженні після перевірки доказів в умовах гласного судового процесу, наслідком якої є його закриття Старобільським районним судом Луганської області на підставі п.2 ч. 2 ст.284, ст.ст.340, 341 КПК України, є підтвердженням незаконних дій не тільки з боку органу, що здійснював оперативно-розшукову діяльність та органу досудового розслідування (УСБ України в Луганській області), але й Луганської обласної прокуратури, що у свою чергу, свідчить про незаконне притягнення позивача до кримінальної відповідальності. На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з Державної казначейської служби України з рахунку, на якому обліковуються кошти Державного бюджету, передбачені на державні видатки за бюджетною програмою КПКВК 3504030 на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду на користь позивача на відшкодування середнього заробітку, втраченого внаслідок незаконних дій органу досудового розслідування та прокуратури, у розмірі 104266,09 грн, процесуальні витрати у вигляді витрат на правову допомогу у розмірі 120325,00 грн, всього суму 224591,09 грн. Представник Луганської обласної прокуратури заперечував проти задоволення позовних вимог про що надав відзив на позовну заяву в обґрунтування якого зазначено, що стаття 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» містить виключні випадки виникнення права на відшкодування шкоди, серед яких випадок закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України (у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання публічного обвинувачення) відсутній. Таким чином, на думку відповідача 1, передбачені чинним законодавством України випадки та підстави для відшкодування [PERSON] заробітної плати втраченої внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури і суду відсутні, що у свою чергу унеможливлює стягнення вказаної суми. Щодо стягнення витрат на правову допомогу відповідач 1 зазначив, що відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідач 1 вважає розмір витрат на правничу допомогу необґрунтованим та завищеним, а також вважає, що позивачем не доведено спричинення йому матеріальних збитків у виді витрат на правничу допомогу. На підставі викладеного представник відповідача 1 просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. 20.05.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача 1 в обґрунтування якої зазначено, що ухвалою слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області у справі №428/3516/16-к від 05.04.2016, ухвалами Старобільського районного суду Луганської області у справах №428/5920/16-к від 15.09.2016, №428/5920/16-к від 06.12.2016, №428/5920/16-к від 30.01.2017, №428/5920/16-к від 24.03.2017, №428/5920/16-к від 25.05.2017, №428/5920/16-к від 30.06.2017, позивача на 211 днів було відсторонено від посади першого заступника начальника Управління ДМС у Луганській області, внаслідок чого він не отримував заробітної плати, яка була єдиним джерелом існування його сім`ї. Також позивач зазначив, що відмова від підтримання державного обвинувачення у зазначеному кримінальному провадженні після перевірки доказів в умовах гласного судового процесу, наслідком якої є його закриття Старобільським районним судом Луганської області 29.12.2020, є підтвердженням незаконних дій не тільки з боку органу, що здійснював оперативно-розшукову діяльність та органу досудового розслідування, але й Луганської обласної прокуратури, що, у свою чергу, свідчить про незаконне притягнення його до кримінальної відповідальності в період з 16.03.2016 по 29.12.2020 та перебування під слідством і судом, що в загальному становить 4 роки, 9 місяців і 13 днів або 57 місяців 13 днів. Окрім того, на думку позивача, твердження відповідача 1 про відсутність у Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в якості підстави для відшкодування шкоди вказівки на п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України є неспроможними, оскільки вина позивача в інкримінованих органом досудового розслідування та прокуратури у встановленому порядку доведено не було, а отже позивач має право на відшкодування матеріальної шкоди. Щодо позиції відповідача 1 у відзиві стосовно не доведення позивачем спричинення матеріальних збитків у виді витрат на правничу допомогу, позивач зазначив, що такі доводи Луганської обласної прокуратури є безпідставними, оскільки відшкодування таких коштів передбачено п.4 ч.1 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», згідно з яким у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, суми сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги. Сам розмір відшкодування витрат на правову допомогу є обґрунтованим, та таким, що підтверджується належними та допустимими доказами. На підставі викладеного позивач просив суд задовольнити позовні вимоги. 25.05.2021 від відповідача 2 Головного управління СБУ в Донецькій та Луганській областях, надійшов відзив на позовну заяву в обґрунтування якого зазначено, що така підстава для відшкодування шкоди, як закриття кримінального провадження у зв`язку із відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення у статті 2 Закону відсутня. Також відповідач 2 зазначив, що жодних посилань на встановлені відповідним чином порушення слідчим органів безпеки норм КПК України, а також посилань на оскарження дій слідчого до прокурора або суду під час досудового слідства в позовній заяві. Також позивачем не надано відповідних доказів щодо його тверджень про «незаконність» дій посадових осіб органів досудового розслідування та прокуратури. Щодо розміру суми витрат на правову допомогу, відповідач 2 зазначив, що розмір витрат на правову допомогу, визначений позивачем, не є співмірним з обсягом та складністю наданих позивачу послуг з правової допомоги. На підставі викладеного відповідач 2 просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. 02.06.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив, в обґрунтування якої покладено обґрунтування аналогічні обґрунтуванням, що зазначені у відповіді на відзив відповідач 1. Представник позивача та позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним у позові та у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача 1 Луганської обласної прокуратури в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, надала пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача 2 Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача 3 - Державної казначейської служби України в судове засідання не прибув, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд,\~дослідивши матеріали\~справи,\~оцінивши доводи\~учасників справи,\~а також\~докази в\~їх сукупності,\~встановив наступні\~фактичні обставини\~справи та\~відповідні їм\~правовідносини. Судом встановлено, що Головним управлінням Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях, здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №22016130000000057 від 29.02.2016, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст.258-3, ч. 3 ст.368 КК України, у відношенні [PERSON] . 17.03.2016 [PERSON] повідомлено про підозру. Ухвалою слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області у справі №428/3516/16-к від 05.04.2016, ухвалами Старобільського районного суду Луганської області у справах №428/5920/16-к від 15.09.2016, №428/5920/16-к від 06.12.2016, №428/5920/16-к від 30.01.2017, №428/5920/16-к від 24.03.2017, №428/5920/16-к від 25.05.2017, №428/5920/16-к від 30.06.2017, [PERSON] було відсторонено від посади першого заступника начальника Управління Державної Міграційної служби у Луганській області. На виконання вищевказаних ухвал, Державною міграційною службою було видано відповідні накази «Про відсторонення від посади [PERSON] » №171-к від 06.04.2016, №45-о від 06.04.2016, №569-к від 26.09.2016, №208-о від 26.09.2016, №725-к від 13.12.2016, №290-с від 16.12.2016, №51-к від 08.02.2017, №20-о від 08.02.2017, №146-к від 06.04.2017, №74-о від 06.04.2017, №266-к від 07.06.2017, №142-о від 07.06.2017, №412-к від 29.08.2017, №252-о від 30.08.2017. Відповідно до постанови прокурора у кримінальному провадженні заступника начальника відділу Луганської обласної прокуратури Зіньковського А.Ю. від 29.12.2020, прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №22016130000000057 від 29.02.2016, за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, у зв`язку з тим, що пред`явлене особі обвинувачення, викладене в обвинувальному актів не підтверджується. На підставі вказаної постанови ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 29.12.2020 у справі №431/5920/16-к, закрито кримінальне провадження №22016130000000057 від 29.02.2016 про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення. Позивач звертався до Луганської обласної прокуратури та Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях із заявами щодо відшкодування йому середнього заробітку за час відсторонення від посади у розмірі 104266,09 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 120325,00 грн., внаслідок незаконних дій з боку органу досудового розслідування. Проте, листом Луганської обласної прокуратури №18/1-516вих21 від 17.03.2021 та листом Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях №7816/Ц-71/78/5/133нт від 17.03.2021 у вищевказаному відшкодуванні позивачу відмовлено. Отже, позивач, звернувся до суду з даним цивільним позовом. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Водночас стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. При цьому, стаття 1174 ЦК України є спеціальною і передбачає певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Зокрема, положеннями вказаної статті передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, довести наявність яких має саме позивач, звертаючись до суду з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1174 ЦК України. Відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. Велика палата Верховного Суду в своїй постанові від 15.12.2020 року у справі № 752/17832/14-ц зазначила наступне. Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону про відшкодування шкоди (стаття 1 зазначеного Закону). Частиною другою статті 1 Закону про відшкодування шкоди встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону про відшкодування шкоди право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутності у діянні складу кримінального правопорушення або невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпання можливостей їх отримати. Тобто чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. На день розгляду справи єдиним таким законом є Закон про відшкодування шкоди, сфера дії якого поширюється, в тому числі, й на осіб, стосовно яких закрите кримінальне провадження у зв`язку з відмовою від підтримання державного обвинувачення. Відповідно до частини першої статті 4 Закону про відшкодування шкоди відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (пункт 10 частини першої статті 3 КПК України). У статті 42 КПК України міститься широке коло прав, одним з яких є право вимагати відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в порядку, визначеному законом, а також відновлення репутації, якщо підозра, обвинувачення не підтвердилися. Отже, внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, що підтверджується закриттям кримінального провадження у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення, позивач має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме: статті 1176 ЦК України, Закону про відшкодування шкоди. Сукупність зазначених умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Так, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (частина друга статті 1 Закону про відшкодування шкоди). Право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, зокрема: закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (стаття 2 Закону про відшкодування шкоди). Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845. Згідно п.3 Порядку №845, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). Відповідно до ч.1 п.35 порядку №845 Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації): шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Згідно п.9 Перехідних та прикінцевих положень Бюджетного кодексу України, безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Що стосується відшкодування витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», громадянинові відшкодовуються - суми, сплачені у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги. Судом встановлено, що між позивачем та адвокатським бюро «Раков і партнери» був укладений договір про надання правової допомоги, відповідно до якого останніми здійснюється захист, представництво інтересів позивача та надавання інших видів правової допомоги. Дані витрати визначені додатковими угодами від 27.09.2018, 28.09.2018, відповідним рахунками та квитанціями, а також актом прийому-передачі послуг від 30.12.2020 року. Всього на суму 120325 гривень. В силу вимог ст. 12, 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Приписами ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Бочаров проти України (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. На підставі викладеного суд вважає задовольнити позов.

Outcome: approved