Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовна заява обґрунтована тим, що 28 листопада 2017 року о 16 год. 20 хв. відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем «КАМАЗ-5320», реєстраційний номер [NUMBER] , з причепом «ГКБ-8352» реєстраційний номер [NUMBER] , з вантажем зерна ячменю вагою біля 24 тон, рухаючись по автошляху «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ», зі сторони м. Одеса в напрямку м. Новоазовськ, на 32км+125м зазначеного автошляху, що в межах Лиманського району Одеської області, в порушення п.11.4 ПДР України, на дорозі з двостороннім рухом, яка має щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, з метою розвороту та подальшим рухом у зворотному напрямку, в забороненому місці, виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги, де керований ним автомобіль, з технічних неполадок, зупинився, тим самим перегородив дві смуги для руху транспортних засобів в напрямку м. Одеса. Того ж дня, біля 16 год. 45 хв., в темний час доби та в умовах недостатньої видимості, оскільки йшов дощ, водій [PERSON] , в порушення п.9.10 (б) ПДР України, перебуваючи своїм автомобілем в неосвітленому місці, в темну пору доби, після вимушеної зупинки транспортного засобу, максимально його не виділив на проїзній частині, що забезпечувало б його видимість, безпеку дорожнього руху та своєчасне виявлення його на проїзній частині іншими учасниками, внаслідок чого водій автомобілю «Skoda Octavia A5» реєстраційний номер [NUMBER] , позивач [PERSON] , не помітив зазначеного автомобілю та скоїв зіткнення з ним. В результаті ДТП автомобілям були завдані механічні пошкодження. 30 січня 2018 року постановою Татарбунарського районного суду Одеської області та 14.03.2018р. постановою Апеляційного суду Одеської області відповідача [PERSON] , було визнано винуватим у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Автомобіль «Skoda Octavia A5» реєстраційний номер [NUMBER] , на праві власності належить позивачу [PERSON] . Для оцінки нанесеного збитку автомобілю «Skoda Octavia A5» реєстраційний номер [NUMBER] , позивач звернувся до судового експерта Крутих Є.О. для проведення експертного автотоварознавчого дослідження, та отримав висновок № 31201170 від 15 січня 2018 року. За проведення експертизи позивач сплатив 3000 гривень. Відповідно Висновку №31201170, вартість матеріальної шкоди, спричиненої володільцю автомобіля «Skoda Octavia A5» реєстраційний номер [NUMBER] , склала 365402 грн. 80 коп. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПАТ «СК «Юнівес», відповідно до поліса серії АМ № 0216900 від 20.06.2017р., який був дійсним на момент ДТП. Відповідно до ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності володільців наземних транспортних засобів» позивачем до Страховика було подано заяву про виплату страхового відшкодування і надано всі необхідні документи та 12.07.2018 року було отримане страхове відшкодування у розмірі 99 000 гривень. Таким чином, позивачу повністю не компенсовано матеріальну шкоду за пошкоджений автомобіль у розмірі 266402,80 грн. = 365402,80 грн.-990000,00грн. Тому позивач [PERSON] просить стягнути із відповідача [PERSON] відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 266 402 грн. 80 коп., витрати по проведенню висновку експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 3000 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн., та витрати по сплаті судового збору. В судових засіданнях при розгляді справи по суті представник позивача [PERSON] підтримав позов в повному обсязі та просив його задовольнити. В судове засідання призначене на 08.10.2019р. не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутності (а.с.117). В жодне судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце проведення якого був повідомлений своєчасно, належним чином як за адресою, зареєстрованою в установленому законом порядку, що підтверджується повідомленнями з відміткою «Укрпошти» про отримання судових повісток (а.с.67, 71, 80, 90, 102, 111, 116) Згідно ч.7 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до п.1 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку. Разом із тим, 23.05.2019р. [PERSON] надав до суду заперечення, в яких зазначає, що позовні вимоги не визнає, тому що під час розвороту його машина зламалася і не змогла їхати, але він виставив аварійний знак на проїзній частині про те, що на дорозі аварійна ситуація. [PERSON] на своєму автомобілі їхав дуже швидко, у порушення п.12.2 Правил дорожнього руху не вибрав необхідної безпечної швидкості руху автомобіля і не зміг своєчасно зупинити автомобіль, щоб уникнути зіткнення у темну пору доби. Його не було запрошено на проведення експертизи авто товарознавчого дослідження автомобіля «Skoda Octavia» і тому він не згоден з оцінкою ушкоджень, які вказав експерт у висновку №31201170, новий автомобіль коштує дешевше. Йому незрозуміло чому на правничу допомогу за довіреністю витрачено 10000 грн., ця сума нічим не підтверджується. З іншими сумами він також не згоден, бо не визнає себе винним в ДТП. З метою дотримання прав відповідача та розуміння його позиції щодо суті позовних вимог, вказані заперечення були долучені до матеріалів справи, однак суд зазначає те, що згідно ч.ч.1, 5, 7 ст.178 ЦПК України, відповідач викладає свої заперечення проти позову у відзиві. До відзиву додаються: 1) докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем; 2) документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Вимоги щодо змісту, форми та строків подання відзиву відповідачем [PERSON] були порушені, проте суд вважає необхідним для повного, всестороннього та об`єктивного розгляду спору, надати правову оцінку твердженням відповідача нижче. Враховуючи, що відповідач [PERSON] надав заперечення проти позову, беручи до уваги те, що він належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судових засідань, суд вважає можливим розглянути справу за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України,у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступного. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого ВРЕР №3 м.Донецька УДАІ ГУМВСУ в Донецькій області від 02.03.2012р., власником автомобіля ««Skoda Octavia A5» реєстраційний номер [NUMBER] є позивач [PERSON] (а.с.7). Постановою Татарбунарського районного суду Одеської області від 30.01.2018р. (справа 515/7/18) [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.8-14). Постановою Апеляційного суду Одеської області від 14.03.2018р. постанову Татарбунарського районного суду Одеської області від 30.01.2018р.відносно [PERSON] за ст.124 КУпАП залишено без змін (а.с.15-16). З мотивувальної частини вказаних постанов вбачається, що 28.11.2017 року о 16 год. 20 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем «КАМАЗ-5320», реєстраційний номер [NUMBER] , з причепом «ГКБ-8352» реєстраційний номер [NUMBER] , з вантажем зерна ячменю вагою біля 24 тон, рухаючись по автошляху «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ», зі сторони м. Одеса в напрямку м. Новоазовськ, на 32км+125м зазначеного автошляху, що в межах Лиманського району Одеської області, в порушення п.11.4 ПДР України, на дорозі з двостороннім рухом, яка має щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, з метою розвороту та подальшим рухом у зворотному напрямку, в забороненому місці, виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги, де керований ним автомобіль, з технічних неполадок, зупинився, тим самим перегородив дві смуги для руху транспортних засобів в напрямку м. Одеса. Того ж дня, біля 16 год. 45 хв., в темний час доби та в умовах недостатньої видимості, оскільки йшов дощ, водій [PERSON] , в порушення п.9.10 (б) ПДР України, перебуваючи своїм автомобілем в неосвітленому місці, в темну пору доби, після вимушеної зупинки транспортного засобу, максимально його не виділив на проїзній частині, що забезпечувало б його видимість, безпеку дорожнього руху та своєчасне виявлення його на проїзній частині іншими учасниками, внаслідок чого водій автомобілю «Skoda Octavia A5» реєстраційний номер [NUMBER] , позивач [PERSON] , не помітив зазначеного автомобілю та допустив зіткнення з автомобілем «КАМАЗ-5320», реєстраційний номер [NUMBER] , в результаті чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу № 31201170 від 15.01.2018р., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Skoda Octavia A5 Elegance» реєстраційний номер [NUMBER] , склав 365402 грн. 80 коп. (а.с.17-39). За проведення експертного дослідження позивач сплатив 3000 грн., що підтверджено копією квитанції до прибуткового касового ордеру №5 від 12.07.2018р. (а.с.40). На момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПАТ «СК «Юнівес», відповідно до поліса серії [NUMBER] від 20.06.2017р., який був дійсним на момент ДТП (а.с.41). 04.04.2018р. [PERSON] подав заяву до страховика «СК «Юнівес» про виплату страхового відшкодування (а.с.43). 12.07.2018 року [PERSON] отримав страхове відшкодування у розмірі 99 000 грн., що підтверджено випискою по картковому рахунку (а.с.97). Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст.1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з частиною 5 статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (частина 1 статті 1188 ЦК України). Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 1195 ЦК України передбачено особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 14 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Згідно ч.ч.1-3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Оцінюючи позицію відповідача [PERSON] , який у своїх запереченнях зазначив про те, що він не визнає себе винним в ДТП, суд зазначає, що вказана обставина встановлена постановою суду, яка набрала законної сили, що описано вище, тому питання про наявність чи відсутність вини в діях відповідача взагалі не може бути поставлено перед судом в межах даної цивільної справи (є обставиною, що доказуванню не підлягає). Також, суд критично відноситься до посилання [PERSON] про те, що його не було запрошено на проведення експертизи і він не згоден з оцінкою розміру ушкоджень, оскільки згідно Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства Юстиції України, Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003р., не визначено обов`язку експерта проводити дослідження за участю осіб (Розділом V Методики визначено, що виклик для проведення огляду колісного транспортного засобу та ознайомлення заінтересованих осіб з результатами після дослідження здійснюється у разі наявності такої потреби). Крім того, суд враховує, що відповідач [PERSON] , будучи добре обізнаним про існування вказаної цивільної справи, не скористався своїм правом на подання доказів, звернення до суду із клопотаннями про призначення повторної чи додаткової експертизи, будь-яких доказів на спростування висновку експерта №31201170 від 15.01.2018р. не надав, а усі його доводи ґрунтуються на припущеннях. Разом із тим, у суду відсутні підстави вважати висновок експерта неналежним та недопустимим доказом, тому при прийнятті рішення суд керується висновком вказаної експертизи. Згідно ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Так, між позивачем [PERSON] та ТОВ «Хавк Холдинг» був укладений договір про надання юридичних послуг № 18/12/17-К1 від 18.12.2017 року (а.с.44). За вказані послуги позивач сплатив 10 000 грн., що підтверджено копією квитанції №88 від 18.12.2017р. Так, відповідач [PERSON] в своїх запереченнях зазначає, що йому не зрозуміло чому на правничу допомогу за довіреністю витрачено 10 000 грн., вважає, що це не коштує стільки грошей, крім того, не визнає розмір суми, оскільки не вважає себе винним в ДТП. Оцінюючи позицію відповідача з даного приводу, суд зазначає, що відповідно до роз`яснень, викладених в постанові пленуму Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. При цьому суд враховує, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад, копіювання документів), тощо. Згідно ч.6 ст.137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Разом із тим, відповідачем [PERSON] не надано жодного доказу в обґрунтування своїх доводів щодо незгоди із розміром витрат на правову допомогу, а посилання на те, що він не згоден із розміром суми, оскільки не визнає себе винним в ДТП, не може бути прийняте до уваги, оскільки винуватість останнього підтверджена постановою суду, що набрала законної сили. Після всебічного, повного дослідження та оцінки наявних матеріалів справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. При зверненні до суду із позовом позивач [PERSON] сплатив судовий збір на суму 2 664 грн. 02 коп., що підтверджено квитанцією №90706 від 13.07.2018р. (а.с.1) Питання щодо стягнення судового збору суд вирішує з врахуванням положень ст.141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі витрати по оплаті судового збору підлягають стягненню із відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved