Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з наведеним позовом до [PERSON] , мотивуючи тим, що з відповідачкою вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.09.2004 року по 15.05.2020 року. За час шлюбу ними було придбано наступне майно: квартира [ADDRESS] . Вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, тому квартира підлягає поділу. Після розірвання шлюбу сторони проживають у спірній квартирі, квартира є єдиним житлом позивача. Але, позивачка у ході сварок вказує, що буде ініціювати питання про зняття позивача з реєстрації місця проживання. Тому виникла необхідність провести поділ спільного майна подружжя після розірвання шлюбу. Відповідачка [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, згідно вимог якої просить в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на 2/3 частки квартири [ADDRESS] загальною вартістю 42 970 грн. Позивачка визнає, що квартиру придбано під час шлюбу за спільні кошти згідно договору купівлі-продажу від 29.08.2011 року. Позивачка просить збільшити її частку у квартирі оскільки з нею проживають неповнолітні діти, аліменти, які сплачує відповідач на утримання неповнолітніх дітей є недостатніми для належного розвитку дітей. Крім того, відповідачка сама оплачує житлово-комунальні, тому є підстави для відступлення від рівності часток в користь відповідачки. Позивач надав відзив на зустрічний позов в якому вказав, що [PERSON] не доведено необхідності відступлення від рівності часток. Сторони спільно проживають в одній квартирі, позивач купує продукти для всієї сім`ї, не шкодує грошей дітям, купує їм необхідні речі. Розмір аліментів визначено судом в судовому наказі та сплачуються позивачем. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримала з мотивів наведених в позовній заяві та у відзиві на зустрічну позовну заяву, просила позов задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнали в частині спільного придбання квартири під час шлюбу, просила відступити від рівності часток з мотивів наведених у зустрічному позові. Заслухавши пояснення сторін, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Позивач та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.09.2004 року по 15.05.2020 року, що підтверджується копією рішення суду від 15.05.2020 року (а.с.9). Під час шлюбу у сторін народилось двоє дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які після розірвання шлюбу проживають разом з матір`ю [PERSON] та батьком [PERSON] в одній квартирі. Сторони визнають, що ними під час шлюбу за спільні кошти набуто майно, а саме: квартира за адресою: [ADDRESS] . Сторони визнають, що квартиру було придбано на підставі договору купівлі-продажу від 29.08.2011 року за спільні кошти в сумі 42 970 грн. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Також, відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ст. 70 СК України, У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Сторони не дійшли згоди щодо поділу спільного майна, відповідачка не погодилась на поділ квартири в рівних частках, про що зазначила у зустрічному позові. Відповідачка просить збільшити її частку у спільній квартирі оскільки після розірвання шлюбу діти залишаються проживати з нею, аліментів, які сплачує відповідач не достатньо для утримання дітей, також вона самостійно оплачує комунальні послуги. Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 70 СК України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Враховуючи вказані норми, частка відповідачки не може бути збільшена, оскільки відповідачка не надала суду доказів того, що позивач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухиляється від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Щодо збільшення частки у зв`язку з тим, що з відповідачкою проживають діти після розірвання шлюбу, то сторони та їх діти проживають разом у спірній квартирі, з позивача стягуються аліменти на утримання дітей. Якщо розмір аліментів є недостатнім,то відповідачка вправі звернутись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів. Щодо твердження відповідачки про те, що вона сама сплачує комунальні послуги, то вона також вправі звернутись до суду із вимогою про стягнення половини комунальних витрат з позивача, оскільки він також проживає у спірній квартирі. Отже, вимога зустрічного позову відповідачки про визнання за нею права власності на 2/3 частини квартири підлягає до часткового задоволення, а вимога позивача про визнання за ним права власності на 1/2 частину квартири підлягає до задоволення в повному розмірі. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи з заявлених позовних вимог, пояснень сторін, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню, а зустрічні вимоги відповідачки є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Щодо судових витрат, то їх слід покласти на кожну сторону окремо. Позов задоволено повністю, тому судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп. підлягають стягненню з відповідачки, зустрічний позов задоволено частково, тому судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп. підлягають стягненню з позивача. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 60, 65, 69, 70 Сімейного кодексу України, ст. ст. 16, 365, 368 ч. 3 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial