Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що з 24 жовтня 1987 року по 12 травня 2011 року вона перебувала з [PERSON] (далі - Відповідач) у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства за спільні кошти позивачем та відповідачем було набуте спірне майно - житловий будинок [ADDRESS], площею 129 кв.м., вартістю 400 000 грн., та інше рухоме майно. Самостійно сторони розділити майно не можуть, тому позивач була вимушена звернутись з даним позовом до суду та просить суд в уточненій позовній заяві поділити майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: поділити між позивачем та відповідачем будинок [ADDRESS], визнавши за ними право власності по ? частині. До початку розгляду справи позивач уточнені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, у судових дебатах участі не приймала, надала суду письмову заяву, в якій просить завершити розгляд справи у її відсутність, визнати право власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS] за [PERSON], та за [PERSON]. Відповідач уточнені позовні вимоги визнав в повному обсязі. У судових дебатах участі не приймав, надав суду заяву, в якій просить завершити розгляд справи без його участі, та задовольнити уточнені позовні вимоги. Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, доходить висновку, про необхідність задоволення позовних вимог з огляду на нижченаведене. Так, судом встановлені наступні обставини і визначенні відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] з 24 жовтня 1987 року по 12 травня 2011 року перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі (а.с. 8,15). Судом також встановлено, що [PERSON], перебуваючи у вказаному шлюбі з [PERSON] придбали домоволодіння [ADDRESS]. Означена обставина визнана сторонами в судовому засіданні. Оскільки означені обставини сторонами визнані, то вони (обставини) не підлягають доказуванню в силу вимог ч.1 ст. 61 ЦПК України. Згідно ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Оскільки шлюб між сторонами є розірваним, спільне господарство не ведеться, є наявним спір щодо вказаного майна, то суд приходить до висновку, що вимоги про необхідність поділу майна за своєю правовою природою є обґрунтованими. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.1 ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно технічного паспорту, виготовленого КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради на житловий будинок [ADDRESS] від 04.10.2013 року, дане домоволодіння складається із: житлового будинку - А-2, мансарда, веранда - а-1, убиральня - Б, душ - В, навіс - Г, споруди -№ 1-3, І, та має самовільно переобладнано із житлового в нежитлове приміщення 1-8, часткове закладення віконного прорізу в приміщенні 1-1, переобладнання віконного прорізу в приміщенні 1-6 (а.с.109-114). В силу положень ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України, всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної сумісної власності. Виходячи з цих положень чинного законодавства, правовий режим спільної сумісної власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження спільною сумісною власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Відповідно до приписів ч.1 ст. 370 та 1 ст. 364 ЦК України, кожен із співвласників має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності у порядку, встановленому ст. 364 ЦК України. За неможливістю такого виділу у зв'язку з неподільністю речі (ч.2 ст. 183 ЦК), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки. Доказів можливості поділу вказаного домоволодіння в натурі суду сторонами не представлено, сторони наполягали на неподільності такої речі. Частиною 1 статті 179 ЦК України встановлено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки. Частиною 2 статі 183 ЦК України передбачено, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Приймаючи до уваги викладене, та виходячи з аналізу зазначених норм у взаємозв'язку з положеннями ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 319, 358 ЦК України, право співвласника на виділ частки із спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому його праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов'язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду судом справи. При цьому для отримання такої компенсації необхідною умовою є відповідне волевиявлення співвласника. Відповідно до ч.5 ст.71 Сімейного кодексу України присудження одному із подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення одним з подружжя відповідної суми на депозитний рахунок суду. Верховний Суд України в пункті 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11 роз'яснив, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Суд зауважує, що у разі не вчинення дій щодо сплати грошової компенсації, а також не вчинення одним із подружжя дій щодо припинення права другого з подружжя на частку у спільному майні, передбачених статтею 365 Цивільного кодексу України, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу й залишає майно в їхній спільній частковій власності. В даному випадку сторони волевиявлення щодо отримання грошової компенсації не висловлювали, наполягали на визначенні ідеальних часток у праві власності на спірне майно. Згідно частини 1 статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З огляду на наведене суд вважає за необхідне визнати як за позивачем право власності на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS], так і за відповідачем на 1/2 частину означеного домоволодіння. Разом з цим, суд зазначає, що такий поділ майна здійснюється судом без врахування самочинно переобладнаного приміщення 1-8, часткового закладення віконного прорізу в приміщенні 1-1, переобладнання віконного прорізу в приміщенні 1-6, оскільки особи які здійснили самочинне будівництво не набувають права власності на нього (ст. 376 ЦК України), а відтак таке майно не може бути предметом поділу спільно нажитого майна подружжя. Згідно ч.3 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приходить до висновку про необхідність покладення судових витрат на відповідача по справі відповідно до вимог ст.ст. 79, 88 ЦПК України, у зв'язку з чим з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] документально підтверджені та понесені судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 3 282 грн. 00 коп. та витрат пов'язаних із проведення судової експертизи у розмірі 1697 (одна тисяча шістсот дев'яносто сім) грн. 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved