Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа - Реєстраційна служба Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області. Згідно уточненої позовної заяви в редакції від 28 квітня 2015 року, позивач просив суд визнати за ним право власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: Дніпропетровська область, [ADDRESS], а саме: житловий будинок літ. «А», загальною площею 169,0 кв.м., житловою площею 98,6 кв.м., з житловою прибудовою літ. «А1» та господарськими будівлями та спорудами. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 25 серпня 2004 року він в присутності свідка [PERSON] передав продавцю [PERSON] 20000 доларів США в рахунок купівлі житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, [ADDRESS], що підтверджувалось власноруч написаною продавцем розпискою та передачею позивачу дублікату ключів від житлового будинку та господарських будівель. З метою укладення договору купівлі-продажу та реєстрації зазначеного нерухомого майна позивач оформив довіреність на ім'я [PERSON] Зі слів останньої та [PERSON], договір купівлі-продажу був укладений у жовтні 2004 року, а розписка та оригінали цього договору та технічного паспорта перебували у [PERSON] На початку листопада 2004 року позивач дізнався від неї, що внаслідок пожежі в її будинку вищевказані документи були знищені, пообіцяла відновити їх за власні кошти. З грудня 2004 року [PERSON] втратив зв'язок з останньою. З жовтня 2004 року проживає в зазначеному домоволодінні, відкрито, безперервно володіє ним, що встановлено рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2015 року. [INFO] року [PERSON] помер, з жовтня 2004 року до моменту смерті останній рідко відвідував спірне домоволодіння, не чинив позивачу перешкод у його користуванні. На початку березня 2015 року позивач дізнався, що [PERSON] ввела його в оману щодо укладення та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Зазначений договір взагалі не укладався, розписка про отримання 2000 доларів США була повернута [PERSON] На підставі вищевикладеного, позивач вважає, що він є особою, яка добросовісно заволоділа вищезазначеним нерухомим майном та продовжує відкрито і безперервно володіти ним більше 10 років, тому просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю. Позивач у судове засідання не з'явився, про дату та час його проведення був повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату та час його проведення були повідомлені належним чином, подали до суду заяви, згідно яких просили розглянути справу за їх відсутності, підтвердили факт добросовісного, відкритого та безперервного володіння позивачем спірним нерухомим майно, проти задоволення позовних вимог не заперечували. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату та час його проведення був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно договору купівлі-продажу, укладеного 22 грудня 2006 року між [PERSON] та [PERSON], останній набув право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, [ADDRESS] Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] актовий запис № 7073. Відповідно до частини 3 статті 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2015 року встановлено факт того, що [PERSON] з жовтня 2014 року по березень 2015 року добросовісно заволодів чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном за адресою: 52030, Дніпропетровська область, [ADDRESS]. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. У ч. 2 ст. 328 ЦК України закріплено презумпцію правомірності права власності на певне майно. Право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку або незаконність права власності не випливатиме із закону. Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Таким чином, аналізуючи вищезазначені норми права та встановлені судом фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про доведеність позивачем того, що останній заволодів спірним майном на законних підставах, позивач відкрито та безперервно володіє спірним майном з жовтня 2004 року, тобто більше 10 років. Враховуючи вищевикладене, а також вимоги ч. 4 ст. 174 ЦПК України, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved