Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Позовні вимоги мотивовані тим, що у власності позивача знаходиться земельна ділянка по [ADDRESS], на якій розташований належний позивачу житловий будинок, а відповідач у справі є власником житлового будинку та земельної ділянки, розташованих по вулиці [ADDRESS], при цьому обидві земельні ділянки є суміжними. Як вказує позивач, [PERSON] порушує правила добросусідства та створює йому перешкоди у користуванні належною йому земельною ділянкою тим, що впритул до огорожі, яка розділяє їх земельні ділянки відповідач встановила господарську споруду, покрівля якої нависає на територію ділянки [PERSON] і опади з неї також потрапляють на земельну ділянку позивача, внаслідок чого на вказаній території постійно мокро і він не може використовувати землю за призначенням, зокрема, висадити рослини чи інші насадження. Крім того, позивач зазначає, що впритул до цієї ж огорожі відповідач побудувала вольєр для собаки і отвори з вольєру вбудовані в огорожу, в результаті чого продукти життєдіяльності тварини потрапляють на територію земельної ділянки позивача, що також позбавляє його можливості використовувати належну йому земельну ділянку за призначенням. Вважає, що такі порушення, допущені [PERSON] при будівництві господарської споруди та вол'єру для собаки, - не дотримання відстані в один метр від межі огорожі, - порушує його право власності на належну йому земельну ділянку, позбавляючи можливості використовувати землю біля паркану за призначенням. Із урахуванням наведеного позивач просить зобов»язати відповідача усунути перешкоди в користуванні належною йому земельною ділянкою шляхом зобов»язання останньої перенести вольєр для собаки на власну територію та облаштувати необхідні інженерно-технічні заходи (водостоки) таким чином, щоб атмосферні опади з покрівель та карнизів будівель не потрапляли на територію земельної ділянки позивача. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явився, хоча завчасно та належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду справи, що підтверджено рекомендованим повідомленням Укрпошти про вручення поштового відправлення та не оспорюється представником позивача [PERSON], яка присутня в судовому засіданні. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримала повністю, уточнивши, однак, спосіб, яким позивач на даний час прохає усунути перешкоди в користуванні належною йому земельною ділянкою. Так, як пояснила суду представник позивача, на час розгляду справи в суді, відповідачем замуровано три отвори у вольєрі собаки і продукти життєдіяльності собаки вже не потрапляють на територію земельної ділянки позивача, однак, собака [PERSON] заважає позивачу своїм гавкотом, у зв»язку з чим позивач і надалі прохає зобов»язати відповідача перенести вольєр для собаки на власну територію, а саме - на відстань не менше одного метру від огорожі, яка розділяє суміжні земельні ділянки, так, щоб вольєр не межував з огорожею, і так, як цього вимагають державні будівельні норми. Крім того, прохає зобов»язати відповідача змінити нахил покрівлі господарської споруди, розташованої на території земельної ділянки [PERSON] таким чином, щоб опади з покрівлі цієї споруди не потрапляли на територію земельної ділянки позивача. При цьому, не вважає за потрібне зобов»язувати [PERSON] влаштовувати водостоки таким чином, щоб опади не потрапляли на земельну ділянки позивача, оскільки такий спосіб усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою рахує не ефективним, так як покрівля господарської споруди відповідача нависає над земельною ділянкою позивача і зміна інженерно-технічного облаштування водостоків не припинить, сама по собі, потрапляння води з них на землю [PERSON] Також, як пояснила представник позивача, той факт, що частина покрівлі господарської споруди, розташованої на земельній ділянці [PERSON], нависає на територію земельної ділянки [PERSON] і атмосферні опади з такої покрівлі потрапляють на земельну ділянку останнього, вважає доведеним, як показами свідків [PERSON] та [PERSON], так і письмовою відповіддю виконкому Ковельської міської ради про встановлення такого факту. Просить задовольнити позов. Відповідач [PERSON] позов не визнала та пояснила суду наступне. Дійсно, належна їй земельна ділянка, розташована по [ADDRESS] межує з земельною ділянкою [PERSON], розташованою по цій же вулиці, номер 12. Пояснила, що встановленням огорожі між їхніми земельними ділянками близько року назад займалась лише її сім»я, а саме - зять [PERSON] При цьому, батько позивача - [PERSON], який був присутній при цьому, заперечував проти залиття фундаменту паркану на межі ділянок і вони добровільно відступили тридцять сантиметрів від межі в сторону своєї земельної ділянки, зменшивши її таким чином, та встановили паркан. Не заперечує, що поряд з парканом вони збудували вольєр для собаки і на даний час три отвори, через які виходили продукти життєдіяльності собаки, замуровані ними, хоча вважає, що ці відходи не могли потрапляти на земельну ділянки позивача. Також пояснила, що господарська споруда, про яку вказує сторона позивача, являє собою лише чотири стовпа, на яких встановлена покрівля, під якою зберігаються дрова та інші побутові речі. При цьому, по краю покрівлі було облаштовано ринви, по яких атмосферні опади стікають у трубу, що розташована на її земельній ділянці і такі опади, вважає, не можуть потрапляти за територію огорожі, а частина покрівлі тимчасової господарської споруди, якщо і трохи виступає за огорожу, то ще 30 сантиметрів за вказаною огорожею є земельною ділянкою, що належить саме їй, а не позивачу, відтак, це не може порушувати будь-яких прав останнього. Просить відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні також не визнала позовних вимог [PERSON], оскільки вважає їх безпідставними та не доведеними належними і допустимими доказами. Так, як пояснила суду представник відповідача, вона вважає, що позивач не довів у суді ні факту потрапляння на територію належної йому земельної ділянки атмосферних опадів з покрівлі тимчасової господарської споруди, яка розташована на земельній ділянці [PERSON], ні того факту, що частина покрівлі вказаної споруди нависає над територією його земельної ділянки, оскільки на відстані ще 30 сантиметрів від огорожі земельна ділянка належить [PERSON], про що сторони погодили при встановленні паркану. Крім того, пояснила, що з метою мирного врегулювання спору [PERSON] у добровільному порядку замурувала усі три отвори, які були у вольєрі собаки, та через які могли виходити продукти її життєдіяльності, хоча вважає, що такі відходи теж не могли потрапляти на земельну ділянку [PERSON], а також відповідач відремонтувала ринви в тих місцях, з яких могла витікати води за територію паркану, хоча, як вона вже зазначала, земля за парканом на відстані 30 сантиметрів теж є власністю відповідача. Щодо не дотримання відповідачем відстані в один метр від паркану при будівництві господарської споруди, то вважає, що оскільки така споруда є тимчасовою, то і дотримання таких будівельних норм не розповсюджується на неї, щодо розташування вольєру біля стіни паркану, та вимоги позивача про його перенесення, вважає такі вимоги не обґрунтованими, оскільки це не порушує будь-яких прав чи інтересів позивача. Просить відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог - Ковельської міської ради - у судове засідання не з»явився, подавши суду письмове клопотання про розгляд справи у їх відсутності за наявними у справі доказами (а.с.23). Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та її представника, покази свідків та дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.58,59 ЦПК України, докази повинні бути належними та допустимими. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Представником позивача, а також відповідачем та її представником визнано та не оспорюється той факт, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку і земельної ділянки, розташованих в [ADDRESS], а відповідач [PERSON] є власником житлового будинку і земельної ділянки, розташованих в [ADDRESS], і належні сторонам земельні ділянки є суміжними. Визнано та не оспорюється сторонами та їх представниками і та обставина, що обидві земельні ділянки розділені парканом, впритул до якого на території земельної ділянки [PERSON] збудовано господарську споруду та вольєр для собаки. Також визнано представником позивача, відповідачем та її представником і той факт, що на даний час отвори в нижній частині вольєра, розташованого на території земельної ділянки відповідача замуровані відповідачем у справі і продукти життєдіяльності собаки не потрапляють на територію земельної ділянки позивача. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК такі обставини не підлягають доказуванню та є встановленими у судовому засіданні. Разом з тим, відповідачам та її представником не визнається та обставина, що частина покрівлі господарської споруди, розташованої на території земельної ділянки [PERSON] впритул до огорожі, яка розділяє земельні ділянки позивача та відповідача, нависає на земельну ділянку [PERSON], внаслідок чого, атмосферні опади з покрівлі потрапляють на земельну ділянку позивача, перешкоджаючи йому у користуванні такою ділянкою. Як показав суду свідок [PERSON], земельні ділянки його сина [PERSON] та відповідачки [PERSON] розділені парканом, впритул до якого [PERSON] збудувала на своїй земельній ділянці господарську споруду впритул до паркану таким чином, що частина покрівлі цієї споруди знаходиться над територією земельної ділянки позивача і ринви на покрівлі цієї споруди розташовані з таким ухилом, що усі атмосферні опади потрапляють на земельну ділянку його сина, внаслідок чого біля забору постійно вогко та стоїть вода. Показав також, що в червні 2014 року до них приїжджала комісія з Ковельської міської ради, яка виявила порушення з боку [PERSON] і зобов»язала її їх усунути. Ту обставину, що 30 сантиметрів земельної ділянки за територією паркану в сторону ділянки [PERSON] належать [PERSON] і остання добровільно відступила цю відстань при будівництві паркану та погодила з ним це питання свідок категорично заперечив. Свідок [PERSON] показав суду, що він є зятем [PERSON] і близько двох років тому займався будівництвом паркану на межі земельних ділянок своєї тещі [PERSON] та сусіда [PERSON], однак, батько позивача заперечував проти будівництва огорожі по межі ділянок і він за погодженням з тещею відступили на 30 сантиметрів у свій бік та встановили паркан. Пізніше збудував господарську споруду біля паркану на власній території, однак близько 20 сантиметрів покрівлі виступає за огорожу, оскільки 30 сантиметрів землі за парканом вони вважають власною. Показав також, що на покрівлі господарської споруди є ринви, з яких стікають атмосферні опади на територію земельної ділянки [PERSON] Не бачив, щоб вода з покрівлі чи з ринв стікала на землю [PERSON] Такі покази обох свідків підтверджують покликання позивача на ту обставину, що атмосферні опади з покрівлі господарської споруди, розташованої на території земельної ділянки [PERSON], потрапляють за територію паркану, у тому числі, і по причині розташування частини покрівлі згаданої споруди за межею паркану. Наявність порушень будівельних та санітарних норм при влаштуванні водостоку з покрівлі господарської споруди з боку [PERSON] підтверджено і письмовою відповіддю виконавчого комітету Ковельської міської ради від 29.06.2014 року №Г-643, даною на заяву [PERSON] (а.с.9), - що також підтверджує як покази свідків, так і покликання сторони позивача на потрапляння атмосферних опадів з покрівлі господарської споруди [PERSON] на територію земельної ділянки [PERSON] Доказів, які б спростовували наведені вище та встановлені судом обставини у справі сторона відповідача суду не надала. Покликання відповідача та її представника на ту обставину, що 30 сантиметрів земельної ділянки за межею огорожі належать не [PERSON], а [PERSON], у зв»язку з чим потрапляння атмосферних опадів з покрівлі господарської споруди за територію огорожі не може порушувати права позивача, не підтверджені належними та допустимим доказами. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність порушення прав позивача на користування належною йому земельною ділянкою внаслідок розташування частини покрівлі належної відповідачу господарської споруди за територією паркану на земельній ділянці [PERSON], в результаті чого атмосферні опади з покрівлі такої споруди потрапляють на земельну ділянку, належну позивачу. Частиною 1 статті 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст.78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельною ділянкою, а згідно ч.3 ст.79 цього ж Кодексу, право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Частиною 2 статті 103 ЗК України передбачено, що власники та землекористувачі земельних ділянок зобов»язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов»язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Із урахуванням наведеного, суд вважає підставною вимогу позивача про зобов»язання відповідача усунути перешкоди в користуванні належною йому земельною ділянкою. Разом з тим, спосіб відновлення порушеного права позивача, запропонований його представником у судовому засіданні, а саме - зобов»язання [PERSON] змінити нахил покрівлі господарської споруди, розташованої на земельній ділянці останньої таким чином, щоб атмосферні опади не потрапляли на територію належної позивачу земельної ділянки, суд вважає необґрунтованим та не ефективним, виходячи з наступного. Як установлено в ході судового розгляду справи, частина покрівлі господарської споруди відповідача знаходиться над територією земельної ділянки позивача, що, у тому числі, має наслідком потрапляння атмосферних опадів з покрівлі такої споруди на земельну ділянку позивача і зміна нахилу покрівлі в даному випадку не може в повній мірі відновити порушене право позивача, оскільки частина покрівлі при зміні її нахилу може залишитись розташована над територією земельної ділянки позивача. Таким чином, з метою ефективного захисту порушених прав позивача, суд приходить до висновку, що відповідач зобов»язана усунути перешкоди у користуванні позивачем його земельною ділянкою шляхом перенесення частини покрівлі належної їй господарської будівлі з території земельної ділянки позивача на власну територію з тим, щоб покрівля не виступала за межі огорожі, яка розділяє суміжні земельні ділянки позивача та відповідача і атмосферні опади не потрапляли на територію належної [PERSON] земельної ділянки. Позовні вимоги [PERSON] в частині зобов»язання відповідача перенести вольєр для собаки, розташований на території земельної ділянки [PERSON] на власну територію таким чином, щоб стіна вольєра не межувала з парканом, не підлягає до задоволення, оскільки, як встановлено у ході судового розгляду справи, відповідачем у добровільному порядку замуровано отвори вольєра, з яких виходили продукти життєдіяльності собаки і на даний час такі відходи не потрапляють на територію земельної ділянки [PERSON] Стороною позивача не доведено належними та допустимими доказами факту порушення прав позивача на даний час внаслідок розташування вольєра для собаки на межі паркану, у тому числі, і внаслідок порушення тиші гавкотом собаки. Саме ж по собі розташування такого вольєра, як і господарської споруди, на території земельної ділянки відповідача на відстані менше одного метра від стіни паркану, що хоч і є порушенням будівельно-технічних норм, однак, не порушує будь-яких прав позивача на користування належною йому земельною ділянкою, відтак, вимога останнього про зобов»язання [PERSON] перенести такі споруди на відстань не менше одного метра від огорожі не підлягає до задоволення. Із урахуванням викладеного та

Outcome: partial