Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до КП «Міське агентство з приватизації житла», Департаменту міського господарства Одеської міської ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним та скасування розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, посилаючись на те, що у 1988 році позивачу та членам його родини видано квартиру [ADDRESS], в вони ми вселились та в якій зареєстрували своє місце мешкання. 14 квітня 1998 року шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеса від 11 лютого 2004 року [PERSON] визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS]. 26 грудня 2011 року апеляційним судом Одеської області винесено рішення, яким скасовано рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 11 лютого 2004 року про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Розпорядженням органу приватизації № 187110 від 15.10.2004 року квартира [ADDRESS] передана в спільну часткову власність відповідачам, що стало підставою для видачі Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради 15.10.2004 року свідоцтва про право власності на вказану квартиру. Оскільки, на думку позивача, приватизація квартири [ADDRESS], проведена з порушенням права позивача на приватизацію житла, без його згоди, він вражає розпорядження про приватизацію незаконним, а свідоцтво про право власності таким, що підлягає скасуванню, у зв'язку з чим вимушений звернутись з позовом до суду. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просить суд задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, посилаючись на їх необґрунтованість та наполягав на застосуванні наслідків пропуску строків позовної давності по позовних вимог. Представник КП «Міське агентство з приватизації житла» та Департаменту міського господарства Одеської міської ради в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Надали суду заяви, в яких позовні вимоги не визнали, справу просять слухати в їх відсутність. Суд, вислухавши учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали справи, вваж є, що позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають. В судовому засіданні встановлено, що на підставі ордеру № 1248 від 27 листопада 1987 року, виданого Виконавчим комітетом Іллічівської районної ради народних депутатів м. Одеси, [PERSON] на правах наймача, разом з дружиною [PERSON] та членами своєї сім'ї, вселився у квартиру [ADDRESS]. 14 квітня 1998 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Малиновського районного суду міста Одеса від 11 лютого 2004 року, в цивільній справі за позовом [PERSON], [PERSON] визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS]. Розпорядженням органу приватизації № 187110 від 15.10.2004 року квартира [ADDRESS] передана в спільну часткову власність [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що стало підставою для видачі Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради 15.10.2004 року свідоцтва про право власності на вказану квартиру. Рішенням апеляційного судом Одеської області 26 грудня 2011 року, рішення Малиновського районного суду міста Одеса від 11 лютого 2004 року, яким [PERSON] визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням скасовано. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 27 червня 2012 року рішення Малиновського районного суду міста Одеса від 11 лютого 2004 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 26 грудня 2011 року скасовані, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 04 квітня 2013 року, яке набрало законної сили 15.04.2013 року, [PERSON] визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS]. З мотивувальної частини вказаного рішення вбачається, що [PERSON] з 2002 року у квартирі [ADDRESS] не проживає та втратив право користування її приміщеннями. Як вбачається з матеріалів приватизаційної справи, видача розпорядження органу приватизації № 187110 від 15.10.2004 року про передачу квартири [ADDRESS] в спільну часткову власність [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та видача Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради 15.10.2004 року свідоцтва про право власності на вказану квартиру проведена з додержанням вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання недійсним та скасування розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальний строк позовної давності встановлюється у три роки. Таким чином, на протязі саме цього строку особа, чиї права порушені, має право звернутись з позовом до суду. Про існування розпорядження органу приватизації та видачу свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS], позивачу стало відомо з довідки про склад сім'ю та прописку в якій ці обставини відображені, виданої йому КП ЖКС «Черьомушки» 31 жовтня 2011 року. [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання недійсним та скасування розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності на нерухоме майно 23.12.2014 року, тобто після спливу строку позовної давності, визначеного ст. 257 ЦК України, про застосування якого заявлено стороною у спорі, що також є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed