Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України та державної казначейської служба України про стягнення з Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку на його користь на відшкодування моральної шкоди 300\~456 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що неправомірними діями Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, йому завдано моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, порушенні душевної рівноваги у наслідок неналежного виконання своїх службових обов`язків експертами ОНДІСЕ, які проводили експертизи по кримінальному провадженню за фактом ДТП. Позивач у судовому засіданні в режимі відео конференції підтримав свій позов та просив суд його задовольнити. У судове засідання 17.05.2021 року позивач не з`явився, але надав заяву про проведення судового засідання без його участі. Представник Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України не погоджується з вимогами позивача, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. У судове засідання 17.05.2021 року представник надала заяву про проведення судового засідання згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, суд встановив наступне. 18.04.2004 року сталося дорожньо-транспортна подія між автомобілем «DAEWOO SENS» під керуванням [PERSON] та автомобілем ВАЗ під керуванням [PERSON] 23.01.2006 року Балтським РВ УМВС України в Одеській області відносно позивача було порушено кримінальну справу за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Згідно обвинувального акту, [PERSON] обвинувачувався в тому, що 18 квітня 2004 року о 19 годині, рухаючись на технічно справному автомобілі «DAEWOO SENS», спричинивши водію ВАЗ-2105 [PERSON] тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, чим допустив грубе порушення правил дорожнього руху та експлуатації транспорту, що виразилося в порушенні вимог п. п. 12.3, 12.4; «Правил дорожнього руху». А саме, порушення виразилися в тому, що водій [PERSON] рухався приблизно об 19 годині 18.04.2004 на автомобілі «DAEWOO SENS» по автодорозі Криве Озеро - Балта в напрямку м. Балти, проїжджаючи с. Бендзарі Балтського району в світлий час доби по сухій асфальтованій ділянці проїжджої частини дороги зі швидкістю, яка перевищувала допустиму для руху в населеному пункті. Тобто, відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України по дослідженню обставин зіткнення № 912 від 12 березня 2013 року перед початком екстреного гальмування при довжині сліду коліс 23,4 м та з урахуванням відкидання автомобілів (центр мас автомобіля ВАЗ після зіткнення до кінцевого його положення перемістився на відстань 6,9 м, автомобіля «DAEWOO SENS» - близько 3,9 м) в умовах вказаної події [PERSON] рухався зі швидкістю більше ніж 80-88 км/год. Останній повинен був врахувати наявну конфігурацію дороги, яка відповідно довідки з «Балтського райавтодору» має повздовжний нахил на вказаній ділянці дороги, де трапилось зіткнення автомобілів 30 проміль, або 3%. Однак, не обравши безпечну швидкість руху, не стеживши за дорожньою обстановкою та не врахувавши момент виникнення небезпеки, яку водій об`єктивно спроможний був виявити, не зміг вчасно вжити заходів зменшення швидкості, внаслідок чого він скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ, водій якого виконував маневр по повороту вліво з автодороги Балта - Криве Озеро. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водію автомобіля ВАЗ 2105 згідно висновку судово-медичної експертизи Балтського районного відділення СМЕ № 48 від 19.04.06 року спричинені ушкодження середнього ступеню тяжкості, у вигляді переламу остистих відростків 3-4 поперекових хребців, які утворились в результаті зіткнення транспортних засобів. Зазначене виразилось в розладі здоров`я потерпілого, який знаходився на стаціонарному лікуванні в Балтській ЦРЛ понад 21 день. Обґрунтовуючи доведеність вини [PERSON] у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч.1 ст.286 КК України, орган досудового слідства надав Любашівському районному суду Одеської області наступні докази, які були дослідженні в судовому засіданні під час слухання справи, а саме: - протокол огляду місця події від 18 квітня 2004 року та схема до протоколу огляду місця події; - протоколи додаткового огляду місця події від 05 січня 2005 року та 05 квітня 2005 року; - протоколи огляду та перевірки технічного стану транспортних засобів, згідно яких встановлені механічні ушкодження автомобілів «DAEWOO SENS» та ВАЗ; - висновок експерта по транспортно - трасологічному дослідженню обставин зіткнення автомобілів ВАЗ 2105 і «DAEWOO SENS» № [NUMBER] від 10.09.2004, в якому згідно схеми №2 до акту цього висновку відображається положення автомобілів «DAEWOO SENS» і ВАЗ на проїжджій частині до моменту їх входу в первинний контакт; - висновок № 1226 від 14.02.2006 комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи по дослідженню обставин зіткнення автомобілів ВАЗ 2105 і «DAEWOO SENS» підтверджується, що враховуючи допустиму швидкість в населеному пункті водій автомобіля ВАЗ міг приступити до виконання маневру, вважаючи його безпечним та при належному виконанні пунктів 12.3 та 12.4 Правил ДР водій автомобіля «DAEWOO SENS» мав технічну можливість уникнути зіткнення та те, що водій «DAEWOO SENS» міг знаходитися поза полем видимості для водія автомобіля ВАЗ; - висновок експерта № 347 від 08.02.2005 по автотехнічному дослідженню обставин зіткнення автомобілів ВАЗ 2105 і «DAEWOO SENS», де вказується, що при належному виконанні пунктів 12.3 та 12.4 Правил ДР водій автомобіля «DAEWOO SENS» мав технічну можливість уникнути зіткнення, крім того, враховуючи допустиму швидкість в населеному пункті водій автомобіля ВАЗ міг приступити до виконання маневру, вважаючи його безпечним; - висновок судово-медичної експертизи Балтського районного відділення СМЕ № 48 від 19.04.06 року, згідно якого [PERSON] спричинені ушкодження середнього ступеню тяжкості, у вигляді переламу остистих відростків 3-4 поперекових хребців, які утворились в результаті зіткнення транспортних засобів. Зазначене виразилось в розладі здоров`я потерпілого, який знаходився на стаціонарному лікуванні в Балтській ЦРЛ понад 21 день; За таких обставин, орган досудового слідства кваліфікував дії [PERSON] за ч.1 ст.286 КК України за ознакою порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження. Вироком Любашівський районний суд Одеської області від 14.03.2016 року (справа № 507/214/15-к) позивач був визнаний невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та виправдати його в зв`язку з недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. В задоволенні цивільного позову потерпілого [PERSON] до позивача про стягнення матеріальної і моральної шкоди було відмовлено. При цьому судом було встановлено, що досудовим слідством були допущенні порушення при проведенні і складанні протоколу додаткового огляду місця події від 05 січня 2005 року без участі самого [PERSON] , а саме при встановленні моменту виникнення небезпеки для водія [PERSON] , оскільки саме для нього виник момент небезпеки для руху і він мав пояснити коли саме це трапилося і відтворити на місці події. Крім того, слідчий керувався процесуальними нормами ст.ст. 85, 190, 191, 195 КПК України (в редакції 28.12.1960 року із змінами і доповненнями), які передбачають огляд місця події, в той час, коли при відтворенні потрібно було керуватися ст. 194 КПК України і вказану слідчу дію він оформив протоколом додаткового огляду місця події, замість протоколу відтворення. Суд не приймав до уваги зазначений протокол додаткового огляду та визнає його недопустимим доказом. Висновки судово-автотехнічних експертиз № 347 від 08.02.2005 р., № 1226 від 14.02.2006 р. також суд визнав недопустимими доказами в зв`язку з тим, що вихідними даними для їх проведення було взято з протоколу додаткового огляду місця події від 05.01.2005 року, який також не може бути визнаним допустимим доказом. Дані протоколу огляду місця події від 18.04.2004 року свідчать, що зіткнення автомобілів прийшлося на проїзній частині, по якій рухався автомобіль «DAEWOO SENS» під керуванням [PERSON] , сліди гальмового шляху вказують на намагання [PERSON] уникнути зіткнення та фактично вказує на відстань, на якій знаходився автомобіль «DAEWOO SENS» в момент виникнення небезпеки для руху. Згідно судово - автотехнічної експертизи №751/752/13-21 від 12.06.2013 року, проведеної Вінницьким відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, в заданій дорожній ситуації при виконанні технічних норм вимог п. п. 12.4, 12.3 ПДРУ, водій [PERSON] не мав технічної можливості зупинити автомобіль «DAEWOO SENS» до смуги руху автомобіля ВАЗ з моменту виникнення небезпеки для руху. Причиною виникнення даного ДТП стала невідповідність дій водія автомобіля ВАЗ-2105 [PERSON] технічним нормам вимог п. п. 10.1, 10.4 ПДРУ. При цьому, приймаючи рішення про виправдування обвинуваченого [PERSON] за ч.1 ст.286 КК України, Любашівський районний суд Одеської області виходив із того, що під час судового розгляду, як стороною обвинувачення так і потерпілим, не наведено достатньо доказів винуватості вчинення [PERSON] злочину поза розумним сумнівом, а можливість здобуття інших доказів вичерпана. З огляду на зазначене, [PERSON] підлягає виправданню, за недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 27.07.2016 року, апеляційну скаргу прокурора Котовської місцевої прокуратури Одеської області залишена без задоволення, Вирок Любашівського районного суду Одеської області від 14.03.2016 року, яким позивача виправдано у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України у звязку з недоведеністю вини, - залишено без змін. Ухвалою Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 листопада 2016 року, відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 27 липня 2016 року. Позивач у позовній заяві посилається на те, що неналежним виконання своїх обов`язків експертами Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, які проводили експертизу по кримінальним провадженням, його було незаконно притягнути до кримінальної відповідальності. Позивач вважає, що саме неналежним висновками Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, які стали підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності йому заподіяна моральна шкода, яку він просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку на його користь на відшкодування моральної шкоди 300\~456 грн. Вирішуючи дані правовідносини, суд дійшов висновку про наступне. Правові, організаційні і фінансові основи судово-експертної діяльності з метою забезпечення правосуддя України незалежною, кваліфікованою і об`єктивною експертизою, орієнтованою на максимальне використання досягнень науки і техніки визначаються Законом України «Про судову експертизу». Так, стаття 1 зазначеного закону встановлює, що судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду. Підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб (ст. 7-1 Закону). Як вбачається з матеріалів судових експертиз, які проводилися експертами ОНДІСЕ, інженерно-технічні дослідження та експертизи виконанні на підставі рішень органу досудового розслідування. Стаття 101 Кримінального процесуального кодексу України встановлює, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи. Висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність. Висновок експерта не є обов`язковим для особи або органу, яка здійснює провадження, але незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована у відповідних постанові, ухвалі, вироку. Станом на теперішній час вмотивованої незгоди, оформленою належним чином, з висновками експерта або з інженерно-технічними дослідженнями не існує. Позивач вважає, що саме висновками та дослідженням судових експертів йому була задана моральна шкода. Причиною завдання моральної шкоди, на думку позивача, стало саме направлення висновків та результатів досліджень до органів досудового слідства. Позивач, пред`явивши вимоги про стягнення моральної шкоди, не надав жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування її наявності та розміру. У відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язується довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як передбачено ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеню вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частинами першою\~та другою\~статті 1167\~ЦК України\~закріплено,\~що моральна\~шкода,\~завдана фізичній\~або юридичній\~особі неправомірними\~рішеннями,\~діями чи\~бездіяльністю,\~відшкодовується особою,\~яка її\~завдала,\~за наявності\~її вини,\~крім випадків,\~встановлених частиною\~другою цієї\~статті. Моральна\~шкода відшкодовується\~незалежно від\~вини органу\~державної влади,\~органу влади\~Автономної Республіки\~Крим,\~органу місцевого\~самоврядування,\~фізичної або\~юридичної особи,\~яка її\~завдала: якщо\~шкоди завдано\~каліцтвом,\~іншим ушкодженням\~здоров`я\~або смертю\~фізичної особи\~внаслідок дії\~джерела підвищеної\~небезпеки; якщо\~шкоди завдано\~фізичній особі\~внаслідок її\~незаконного засудження,\~незаконного притягнення\~до кримінальної\~відповідальності,\~незаконного застосування\~запобіжного заходу,\~незаконного затримання,\~незаконного накладення\~адміністративного стягнення\~у вигляді\~арешту або\~виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено , що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають встановленню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Статтями 12 та 18 ЦПК України визначено, що \~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін ; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ст.ст. 76-80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. Таким чином позивач обґрунтував заподіяну йому моральну шкоду виключно словами, що містяться в позові, не надавши належних та допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння йому моральної шкоди та відповідно її розмір. Зокрема не має жодного обґрунтування що саме висновки експертизи та результати експертних досліджень могли стати підставою для моральних страждань позивача. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі викладеного, встановивши, що позивач належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовує свої вимоги, суду не надав, суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні у зв`язку з його недоведеністю. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed