Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, в обгрунтування якої посилався на те, що 30.04.2014 року інспектором ДАІ Дніпродзержинського МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області було складено відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 122 КУпАП та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 20.06.2014 року вищевказана постанова скасована та провадження по справі закрито у зв»язку з недоведеністю складу адміністративного правопорушення. Позивач зазначив, що вказаною постановою не було вирішено питання про судові витрати на правову допомогу та на його звернення до суду з цього приводу від отримав відповідь у формі листа, що дані про судові витрати на правову допомогу мали бути надані ним до суду на час розгляду справи. У зв»язку з неприйняттям судом додаткової постанови щодо судових витрат на правову допомогу було порушено його права як людини та спричинено моральну шкоду, яка виразилась в душевних стражданнях , нервових переживаннях, він був змушений постійно дзвонити, писати листи, надсилати заяви до суду, судова тяганина порушила його звичайний ритм життя, тому просить стягнути з Держави Україна моральну шкоду у розмірі 65772 грн. В судовому засідання [PERSON] свої позовні вимоги підтримав з мотивів викладених у позовній заяві та просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на недоведеність відповідачем спричинення йому моральної шкоди діями чи бездіяльністю відповідача. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами, що беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб , які беруть участь у справі виникає спір. Докази не можуть грунтуватися на припущеннях. Судом встановлено наступні факти. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 20.06.2014 року скасовано постанову від 30.04.2014 року про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення по ч.1 ст. 122 КпАП України та провадження по справі про адміністративне правопорушення закрито у зв»язку з недоведеністю складу адміністративного правопорушення. 25.06.2014 року [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Харкова із заявою про доповнення постанови Київського райсуду м. Харкові від 20.06.2014р. щодо судових витрат на правову допомогу та судового збору. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 26.06.2014 року доповнено резолютивну частину постанови Київського райсуду м. Харкові від 20.06.2014р. за позовом [PERSON] до Відділу Державтоінспекції Дніпродзержинського міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській обл., третя особа -старший сержант міліції Іванов Василь Михайлович відділу Державтоінспекції Дніпродзержинського міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській обл. про скасування постанови про адміністративне правопорушення абзацем: «Стягнути з Управління державної казначейської служби України у Київському районі м. Харкова на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 73,08грн., який сплачено за квитанцією від 27.05.2014р. №82 (МФО 851011, р/р 31219206700004, і/к 37999675)». Відповідно до листів Київського районного суду м. Харкова від 26.06.2014 року та 10.03.2015 року [PERSON] на його заяви стосовно стягнення витрат на правову допомогу роз»яснино, що дані про судові витрати на правову допомогу бути надані ним після розгляду справи та прийняття постанови, а тому не можуть бути враховані. Відповідно до ст.ст.3,15,16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, може бути, зокрема відшкодування моральної ( немайнової) шкоди. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як на підставу позову [PERSON] посилався на ст.. 23 ЦК України. У відповідності до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. \ Пункт 4 частини другої статті 23 в редакції Закону N 3261-IV від Таким чином, доказуванню підлягає : наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Із змісту позовних вимог [PERSON] та його пояснень у судовому засіданні вбачається, що моральна шкода йому була завдана саме діями суду, а ці правовідносини регулюються наступними нормами права, які суд застосовує при вирішенні справи. Статтями 126 та 129 Конституції України встановлено, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, і що однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків встановлених законом. У відповідності до ст.ст. 126, 129 Конституції України вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється. Судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. В силу положень ст.1176 ЦК України, передбачений спеціальний перелік підстав виникнення права на відшкодування шкоди, що завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. З огляду на викладене, встановлене спеціальне законодавче врегулювання порядку відшкодування шкоди, завданої незаконними діями, рішеннями суду (суддів) з урахуванням особливостей здійснення правосуддя. Наявність такого законодавчого врегулювання відповідає вимогам ст.ст. 6,13 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 55,64 Конституції України. Ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» визначено,що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок : незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян · незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3. незаконного проведення оперативно-розшукових заходів. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину; відмови в порушенні кримінальної справи або закриття кримінальної справи з підстав, зазначених у пункті 2 частини першої цієї статті; закриття справи про адміністративне правопорушення. Статтями 3, 4 цього Закону встановлено, що у наведених в статті 1 випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), в тому числі і моральна шкода. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення на його користь моральної шкоди є безпідставними та необґрунтованими, оскільки відповідно до положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» позивач не має права на відшкодування шкоди, оскільки жодної з перерахованих в законі дій до позивача судом не було застосовано. Крім того позивачем не надано доказів незаконності дій Київського районного суду м. Харкова, а також не представлено будь-яких доказів на підтвердження вказаних ним обґрунтувань того, в чому полягає завдана йому моральна шкода, про наявність причинного зв'язку між певними діями суду та обставинами, визначеними позивачем як моральна шкода, а отже позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed