Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Державного підприємства «Ківерцівське лісове господарство», віділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Ківерцівському район про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15.11.1995 року він був прийнятий на роботу в ДП «Ківерцівське лісове господарство» на посаду столяра 4-го розряду. 29.06.2005 року в робочий час, в звязку з конструктивними недоліками, недосконалістю, недостатньою надійністю засобів виробництва отримав травму першого пальця, Державним підприємством «Ківерцівське лісове господарство» було складено акт про нещасний випадок на виробництві від 01.07.2005 року. Крім того, 02.12.2005 року перебуваючи на роботі у звязку з відсутністю спеціального пристрою штовхача отримав травму другого і третього пальця лівої кисти. Відповідачем було складено акт про нещасний випадок на виробництві від 07.12.2005 року. В наслідок нещасних випадків на виробництві 29.06.2005 року та 02.12.2005 року він отримав ушкодження здоровя у вигляді травматичної ампутації нігтьової фаланги першого пальця правої кисті та рвана рана 2-го та 3-го пальців лівої кисти. Весь курс лікування він перебував на лікуванні у Ківерцівській районній лікарні, однак функції пальців правої та лівої кисти не відновилися. [PERSON] висновку Луцької МСЕК від 07.09.2005 року йому було вперше встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 5 відсотків довічно у звязку з травмою отриманою 29.06.2005 року, а від 09.02.2006 року встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 15 відсотків довічно у звязку з травмою отриманою 02.12.2005 року. Вказуючи на те, що внаслідок трудового каліцтва йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у важких фізичних, душевних, психічних стражданнях, і яку він оцінює у 100 000 грн. та просить стягнути з Державного підприємства «Ківерцівське лісове господарство» 70000 грн. та із [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Ківерцівському районі 30000 грн. у свою користь. Відповідачем ДП «Ківерцівське лісове господарство» було подано заперечення на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги вони не визнають, вказуючи на те, що причиною трудового каліцтва [PERSON] є грубе порушення останнім трудової дисципліни та техніки безпеки, тому шкода заподіяна не з вини ДП «Ківерцівське лісове господарство», що звільняє підприємство від її відшкодування. Відповідачем [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Ківерцівському районі було подано заперечення, згідно якого позовні вимоги не визнають, вказуючи на те, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди виключно за рахунок коштів роботодавця, який не забезпечив належні умови праці. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, та просив його задоволити у повному обсязі. Представник відповідача від ДП «Ківерцівське лісове господарство» [PERSON] позов не визнав, посилаючись на подане до суду заперечення, і просив у заявлені позовних вимог відмовити. Представник відповідача від [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Ківерцівському районі [PERSON] позов не визнала, посилаючись на подане до суду заперечення, і просила у заявлені позовних вимог відмовити. Заслухавши сторін по справі, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши обставини справи та надані докази, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно записів трудової книжки, 15.11.1995 року [PERSON] був прийнятий на роботу в ДП «Ківерцівське лісове господарство» на посаду столяра 4-го розряду /а.с.10-11/. Як вбачається з [PERSON] № 2 від 01.07.2005 року про нещасний випадок в ДП «Ківерцівське лісове господарство», 29.06.2005 року о 10 год. 30 хв. столяр [PERSON] приступив до роботи, залишалося доробити дві заготовки, одна з них заклинила в захисних зажимах. Робітник знімає захисні зажими і працює без захисту. Обривається частина ножа і наносить травму. Місцем, де стався нещасний випадок, у акті зазначений як столярний цех, а причинами нещасного випадку вказано конструктивні недоліки, недосконалість, недостатня надійність засобів виробництва /а.с.3-6/. [PERSON] №3 від 07.12.2005 року про нещасний випадок в ДП «Ківерцівське лісове господарство», 02.12.2005 року о 15 год. 45 хв. в столярний цех зайшов слюсар і попросив зробити ручку до молотка. [PERSON] знайшов заготовку і приступив до фугування. Зробивши більшу половину роботи, притискаючи заготовку лівою рукою до станка, а правою направляв ріжучий інструмент вириває заготовку, праву руку відкидає назад, а ліва рука попадає на ріжучий інструмент. Причинами нещасного випадку вказано не виконання вимог інструкції з ОП 242 /а.с.7-9/. Відповідно до виписок з акту огляду Луцької міжрайонної МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 09.02.2006 року, [PERSON] встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 15 відсотків довічно, внаслідок трудового каліцтва, яке сталося 02.12.2005 року та від 07.09.2005 року встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 5 відсотків довічно, внаслідок трудового каліцтва, яке сталося 29.06.2005 року. /а.с.12-13/. Як вбачається з витягу протоколу засідання комісії з питань охорони праці від 29.07.2005 року [PERSON] зменшено розмір одноразової допомоги на 5 % /а.с.14-15/. Постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України № 390 від 03.10.2005 року [PERSON] призначено одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності в сумі 2070,86 грн. та щомісячну грошову в разі часткової чи повної втрати професійної працездатності в розмірі 21,80 грн., внаслідок нещасного випадку, що трапився 29.06.2005 року /а.с.43-45/. [PERSON] з ст. 12 Закону України «Про охорону праці» від 14.10.1992 року, відшкодування моральної шкоди проводиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого вважаються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 153 КЗпП України підприємство зобов'язане було створити безпечні і нешкідливі умови праці, що покладається на власника або уповноважений ним орган, яким є адміністрація ДП «Ківерцівське лісове господарство», як самостійною юридичною особою з повною відповідальністю. З наведеного слідує, що все ж таки з вини підприємства стався нещасний випадок 29.06.2005 року, оскільки [PERSON] знаходився в столярному цеху, тобто по місцю своєї безпосередньої трудової діяльності, і жодних доказів, які б свідчили про порушення ним інструкції з охорони праці суду надано не було. Разом з тим, нещасний випадок, який стався 02.12.2005 року, згідно [PERSON] №3 від 07.12.2005 року про нещасний випадок в ДП «Ківерцівське лісове господарство» слідує те, що нещасний випадок трапився у звязку з невиконання вимог інструкції з ОП 242, хоча питання щодо вини [PERSON] в настанні нещасного випадку виносилось на комісію з питань вирішення спорів при відділенні виконавчої дирекції Фонду у Ківерцівському районі, яка вирішила що ступінь його вини становить 30%. Рішення комісії було оформлено протоколом №2 від 18.04.2006 року /а.с.15/. У відповідності із ч. 4 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим їм органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених Постановою КМУ № 472 від 23.06.1993 року, потерпілому відшкодовується: втрачений заробіток залежно від ступеня втрати професійної працездатності, виплати одноразової допомоги, компенсації витрат на медичну і соціальну допомогу, при наявності факту моральної шкоди, потерпілому відшкодовується моральна шкода. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. [PERSON] з роз'ясненнями, даними в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Також, право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати компенсації за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення їй стійкої страти працездатності вперше висновком МСЕК. Таким чином, у разі коли право на відшкодування моральної шкоди виникало у позивача до 01 січня 2006 року, тобто до набрання чинності як Законом України «Про державний бюджет України на 2006 рік», так і Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік», якими було зупинено дію норм, що передбачали право потерпілих на відшкодування моральної шкоди, та Законом України № 717-V потерпілі мали право на відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, незалежно від моменту звернення до суду та дати ухвалення судового рішення з наступних підстав. Відповідно до вищевказаного потерпілий має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, якщо стійку втрату працездатності у зв'язку з травмою на виробництві або професійним захворюванням вперше встановлено у період із 01.04.2001 року по 31.12.2005 року, тобто під час дії законодавчих актів, які надавали потерпілим таке право. До вимог про відшкодування моральної шкоди у випадках, передбачених трудовим законодавством, застосовується тримісячний строк звернення до суду (ст. 223 КЗпП України). Однак до інших вимог про відшкодування моральної шкоди, як вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, строки позовної давності відповідно до ст. 83 ЦК УРСР не застосовуються (п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду від 31.03.1995 N 4 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди»). З набранням чинності ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю (п. ч. 1 ст. 268 цього Кодексу). [PERSON] з абз. 5 п. 11 вказаних Правил розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян незалежно від інших будь-яких виплат. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок трудового каліцтва та професійного захворювання пошкоджено здоров'я позивача, чим завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров'я, погіршення життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, що є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем у відповідності зі ст. 237-1 КЗпП України. [PERSON] з п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. №1-9 рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо. У випадку втрати потерпілим працездатності він зазнає значно більше моральної шкоди, ніж яка заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відтак суд, враховуючи вимоги розумності та справедливості, вважає за можливе та необхідне стягнути з відповідача ДП «Ківерцівське лісове господарство» на користь позивача, в порядку відшкодування моральної шкоди завданої трудовим каліцтвом в розмірі 15000 грн. та з відповідача [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Ківерцівському районі 5000 грн., і такий розмір відповідатиме моральним стражданням позивача. В силу п. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної вимоги. Таким чином, судовий збір, у відповідності до ч. 1, п. п. 5 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» розмір якого складає 551, 20 грн., підлягає стягненню з відповідача в дохід держави для зарахування до спеціального фонду державного бюджету України. На підставі викладеного та

Outcome: approved