Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вище вказаним позовом, відповідно до якого просив: - усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні належними йому будівельними матеріалами, що в сукупності становлять об'єкт незавершеного будівництва цеху, що розташований за адресою: [ADDRESS] шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-російське підприємство «Кристал» вчиняти дії щодо недопущення його на територію вказаного об'єкту та дії щодо заборони йому користуватися та розпоряджатися належним йому будівельними матеріалами, що в сукупності становить об'єкт незавершеного будівництва цеху. На обґрунтування позову зазначено, що 14.05.2015 року сторонами було укладено договір купівлі-продажу будівельних матеріалів, що в сукупності становлять об'єкт незавершеного будівництва цеху (розміром 100х250м, 1989 р.б.), що розташований за адресою: [ADDRESS], вартістю 148620 грн. Згідно акту прийому-передачі від 14.05.2015 року продавцем були передані, а покупцем були прийняті будівельні матеріали, що в сукупності становлять об'єкт незавершеного будівництва цеху за вище вказаною адресою. Відповідно до п. 1.1. Договору позивач повинен самостійно розібрати об'єкт незавершеного будівництва цеху та вивести будівельні матеріали. А п. 6.1.2 Договору передбачено, що після підписання сторонами цього Договору, акту прийому-передачі, продавець зобов'язаний допустити покупця до виконання робіт з розборки об'єкту незавершеного будівництва цеху та не чинити перешкод у доступі до вказаного об'єкту. В кінці травня 2015 року позивач приступив до розборки вказаного в Договорі об'єкта та поступового вивезення будівельних матеріалів, але на початку червня 2015 року охорона відповідача почала не допускати його на територію, на якій розташований об'єкт незавершеного будівництва, та не дозволяла йому вивозити будівельні матеріали, що відповідно до Договору - є його власністю. Працівники охорони свої дії мотивували тим, що їм був даний наказ керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-російське підприємство «Кристал» не дозволяти позивачу вивозити будівельні матеріали та не допускати його на територію на якій вона знаходиться. Звернувшись безпосереднього до керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-російське підприємство «Кристал» для пояснення вище вказаних обставин, останній посилаючись на брак часу відмовився спілкуватись з позивачем. В зв'язку з цим у [PERSON] є підстав вважати, що відповідач має намір перепродати спірні будівельні матеріали, тому і чинить йому перешкоди у розпорядженні та користуванні належним майном незаконними діями. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі посилаючись на обґрунтування у позові, додатково зазначав, що на час розгляду справи не зважаючи на наявність ухвали суду про забезпечення позову придбаний у відповідача об'єкт вже розібрано. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, вказав, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. В наданих суду поясненнях вказав, що об'єкт незавершеного будівництва цеху 1989 року будівництва розміром 100х25 м. за адресою: [ADDRESS] було передане ТОВ «Кристал» від ТОВ «Ініціатива» у серпні 2012 року для подальшої реконструкції та будівництва збагачувального каолінового комбінату (а.с. 35, 130). Ухвалою суду від 22.10.2015 року до розгляду у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору залучено - ТОВ «Машинобудівний Завод Коліймаш». Представник третьої особи в судове засідання не з'явився про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не відомі. Судом 22.10.2015 року було залучено до розгляду у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON], який вважав, що майно у доступі до якого у позивача є складнощі належить йому. Ухвалою суду від 13.05.2016 року заяву третьої особи, яка заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] про залишення позову без розгляду, задоволено. Суд заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали інвентарної справи № 16383 по [ADDRESS], матеріали цивільної справи вважає, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14.05.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-російське підприємство «Кристал» (далі-Продавець) та [PERSON] (далі-Покупець) було укладеного договір купівлі-продажу № 2 будівельних матеріалів, що в сукупності становлять об'єкт незавершеного будівництва цеху (розміром 100х250м, 1989 р.б.), що розташований за адресою: [ADDRESS]. Договір нотаріально не посвідчувався (а.с. 5). Відповідно до п. 1.3 Договору вартість будівельних матеріалів, що передаються у власність покупцеві, є вартість об'єкта незавершеного будівництва цеху, що становить 148620 грн. Які згідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 62 від 14.05.2016 року позивачем сплачені відповідачу на підставі вище вказаного Договору (а.с. 7). Згідно акту прийому-передачі будівельних матеріалів, що в сукупності становлять об'єкт незавершеного будівництва цеху, що розташований за адресою: [ADDRESS] від 14.05.2015 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-російське підприємство «Кристал» передано [PERSON] згідно з Договором № 2 від 14.05.2015 року будівельні матеріали, що в сукупності становлять об'єкт незавершеного будівництва цеху (розміром 100х250м, 1989 р.б.), який покупець має самостійно розібрати, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Пунктом 1.2 вище вказаного Договору передбачено, що право власності на будівельні матеріали, що в сукупності становлять об'єкт незавершеного будівництва цеху виникає у покупця з моменту підписання акта приймання-передачі об'єкта. Згідно п.п. 6.1.2 Договору після підписання сторонами цього Договору акту прийому-передачі, допустити покупця до виконання робіт з розборки об'єкту незавершеного будівництва цеху та не чинити перешкод у доступі до вказаного об'єкту. При дослідженні матеріалів інвентарної справи № 16383 по [ADDRESS] встановлено наступне. Згідно до державного акту на право постійного користування землею від 28.10.1996 року надано Державному підприємству Кіровоградському заводу колійних машин у постійне користування 4.47 га. землі, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до державного акту на право постійного користування землею від 30.11.1999 року надано Відкритому акціонерному товариству «Машинобудівний Завод Коліймаш» у постійне користування 4.4710 га. землі, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Згідно до інформації Управління містобудування та архітектури від 26.10.2000 року до планування матеріалів управління містобудування та архітектури спорудам ВАТ «Машинобудівний Завод Коліймаш» присвоєно поштову адресу: [ADDRESS]. Рішенням Кіровоградської міської ради № 100 від 24.01.2001 року оформлено право власності на цілий комплекс будівель по [ADDRESS] за ВАТ «Машинобудівний Завод Коліймаш» відповідно до переліку об'єктів нерухомого майна з видачею свідоцтва про право власності. Згідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 31.01.2006 року ВАТ «Машинобудівний Завод Коліймаш» є власником земельної ділянки площею 22306,86 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. Згідно до договору купівлі-продажу незавершеного будівництва об'єктів допоміжного виробництва Кіровоградського заводу колійних машин № 163/35 від 29.04.1998 року укладеного між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Кіровоградській області в особі директора Кіровоградської філії АТЗТ «Центр продажу об'єктів незавершеного будівництва» [PERSON], який діє на підставі Доручення регіонального Фонду державного майна України по Кіровоградській області від 23.04.1998 року за № 203/35 (надалі - Продавець), з одного боку, та громадянин [PERSON], з другого боку. Відповідно до п.п. 1.1. вище вказаного договору продавець зобов'язується передати у власність покупцю незавершені будівництвом об'єкти - 41,4 % готовності, допоміжного виробництва Кіровоградського заводу колійних машин, а саме: блок допоміжних цехів, адміністративно-побутовий корпус, РП-10 КВ, комунікації, які знаходяться за адресою: [ADDRESS]., розташовані на земельній ділянці розміром 12,03 га. (лист виконкому Кіровоградської міської Ради народних депутатів від 13.01.1998 року № 60/32), а покупець зобов'язується прийняти вказаний об'єкт і сплатити ціну відповідно до умов, що визначені в цьому Договорі (а.с.108-114). Згідно до листа Фонду державного майна України по Кіровоградській області від 15.10.2015 року договір купівлі-продажу незавершеного будівництва об'єктів допоміжного виробництва Кіровоградського заводу колійних машин № 163/35 від 29.04.1998 року регіональним відділенням не розривався, повторного продажу об'єктів регіональним відділенням не здійснювалось (а.с. 83). Відповідно до листа [PERSON] до Управління містобудування і архітектури Кіровоградської міської ради від 09.09.2015 року він зазначав, що є власником незавершеного будівництва допоміжного виробництва Кіровоградського заводу колійних машин, а саме допоміжних цехів, адміністративно-побутового корпусу, РП-10 КВ, комунікацій, що знаходяться на місці колишнього цеху Кіровоградського заводу колійних машин за адресою: [ADDRESS]. Оскільки Кіровоградський завод колійних машин припинив своє існування, а цех не був добудований, очевидно, точна адреса цього об'єкту нерухомості так і не була присвоєна. Тому, просив надати точну інформацію місця знаходження його майна та відділення його від майна інших осіб, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 80). Згідно до інформації Управління містобудування і архітектури Кіровоградської міської ради від 15.09.2015 року зазначено, що за зверненням машинобудівного заводу «Коліймаш» у 2000 році окремим його спорудам була присвоєна адреса: [ADDRESS]. Адреса зазначеному у зверненні цеху не присвоювалась, відтак інформація щодо його сучасної адреси відсутня (а.с. 81). Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Право особи на судовий захист належного їй цивільного права передбачено ст. 16 ЦК України. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що відповідно до положень ст. 391 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що рішення про усунення перешкоди у користуванні та розпорядженні належними позивачу будівельними матеріалами, що в сукупності становлять об'єкт незавершеного будівництва цеху, що розташований за адресою: [ADDRESS] шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-російське підприємство «Кристал» вчиняти дії щодо недопущення його на територію вказаного об'єкту та дії щодо заборони йому користуватися та розпоряджатися належним йому будівельними матеріалами, що в сукупності становить об'єкт незавершеного будівництва цеху, може бути ухвалено лише в разі доведеності факту створення перешкод позивачу у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном при неможливості усунення цих перешкод в інший спосіб. Такий висновок узгоджується з нормами ст. ст. 3, 15, 16, 391 ЦК України, ст. 3 ЦПК України, згідно з якими власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тому суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспоренні права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно ст.ст.10,60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази які б підтверджували обґрунтованість позовних вимог в справі відсутні, як відсутні докази, що відповідач мав право власності на будівельні матеріали, які продав позивачу. Суду не надано докази місцезнаходження будівельних матеріалів та їх перелік. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову, у зв'язку з його недоведеністю. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed