overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

[PERSON] звернувсядо Марїнського районного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги мотивовані тим, що після смерті [PERSON], його дружини, відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 3,97 гектарів в межах згідно с планом, земельна ділянка розташована на території Єлизаветівської сільської ради Марїнського району, Донецької області, пай №812. У судове засідання позивач зявився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. У судове засідання відповідач зявився, з позовними вимогами згоден. Суд, дослідивши та оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із таких підстав. 12 липня 2016 року померла [PERSON], шо підтверджується актовим записом про смерть №23 від 15 липня 2016 року складеного виконавчим комітетом Єлизаветівської сільської ради, Марїнського району Донецької області. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно\~ст. 1220 ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи або проголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день проголошення її померлою. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки загальною площею 3,97 гектарів в межах згідно с планом, земельна ділянка розташована на території Єлизаветівської сільської ради Марїнського району, Донецької області, пай №812. Земельна ділянка була зареєстрована за померлою жінкою [PERSON]. Після смерті [PERSON], став розпоряджатися земельною ділянкою. [PERSON] земельну ділянку на себе не переоформляв та в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини не зверталася, є єдиним спадкоємцем земельної ділянки (паю) та фактично прийняв спадщину, оскільки користуюсь та експлуатую земельну ділянку, сплачую налогові платежі. Відповідно до\~ст. 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідач по справі, син [PERSON], не заперечує оформлення права власності на земельну ділянку, однак відсутність правовстановлюючих документів змусило позивача звернутися в суд з справжнім позовом за захистом моїх інтересів. Відповідно до ч.3 та 4 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на наслідування за законом мають діти спадкодавця, в тому числі зачаті при житті спадкодавці і народженні після його смерті, той із подружжя котрий його пережив, та батьки. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до Марїнського районного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. У судове засідання позивач не зявився. У судове засідання відповідач не зявився. \~Суд, дослідивши та оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із таких підстав. 30.06.2006 року померла [PERSON], про що в книзі реєстрації смертей 03.06.2006 року виконкомом Новоукраїнської сільської ради Марїнського району Донецької області зроблено відповідний актовий запис за № 35, відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-НО № 131116. Відповідно ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або проголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день проголошення її померлою. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 7.130 гектарів, розташована в Новоукраїнській сільській раді, Марїнського району Донецької області, призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ДН № 187014. Акт зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 1АА009529-010616300799. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкодавець на випадок своєї смерті заповіт не залишив. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкодавці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є її діти [PERSON] (свідоцтво про народження І-НО № 371283) та [PERSON]. В матеріалах справи міститься розписка [PERSON] від 13.06.2016 року, відповідно до якої [PERSON] дає згоду на оформлення земельного паю, який належав його матері [PERSON], на користь свого брата [PERSON]. Таким чином, позовні вимоги є законними та такими, що підлягають задоволенню. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до Мар'їнського районного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності. Позивач у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність не подавав, тому відповідно до п. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із таких підстав. Позивач вказує, що він уклав договір купівлі-продажу з [PERSON], згідно якого він фактично купив у відповідача житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] Згідно умов договору позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 100 000 грн., за купівлю-продаж будинку. На момент укладення договору, відповідач кошти прийняв, претензій щодо розміру грошових коштів не мав та виконав дії спрямовані на фактичне укладення договору, передав позивачу ключі від будинку та технічну документацію. Згідно договору відповідач зобов'язувався в строк до 01.01.2017 року здійснити нотаріальне оформлення договору купівлі-продажу нерухомого майна. Відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, посилаючись на постійну зайнятість. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Усі істотні умови договору були використані обома сторонами, що підтверджується фактичними обставинами справи. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч.1 ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. На підставі викладеного, у відповідності зі ст.ст.3-5 ЦПК України, ст.ст.220, 334, 392, 652, 655, 1217, 1258 ЦК України суд,-

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до Марїнського районного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності. У судове засідання позивач не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. У судове засідання відповідач не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Суд, дослідивши та оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із таких підстав. [PERSON], [INFO], у 29 січня 2003 року під розписку отримала у [PERSON], [INFO], грошові кошти у розмірі 5\~000 грн. для оформлення права власності на виробничий будинок - будівлю автовісів, розташований за адресою Донецька область, Великоновосілківаський район, с. Зелене Поле, вул. Шкільна, 18-б. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Згідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно вимог ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно вимог ст. 600 ЦК України зобовязання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами. Наведені позивачем доказі дають достатньо підстав вважати, що за позивачем можливо визнати право власності на майно відповідача, переданного їй в якості відступного. На підставі викладеного, у відповідності зі ст.ст. 3, 7, 82 ЦПК України, ст.ст. 16, 526, 600, 1046, 1050 ЦК України, суд,-

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до Мар'їнського районного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності. У судове засідання позивач та відповідач не з'явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Суд, дослідивши та оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із таких підстав. Позивач вказує, що відповідач взяла в нього грошові кошти у розмірі 50 000 грн. для оформлення права власності на будівлю гаражу, який розташований за адресою [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,05 га під будівлею гаражу за однією ж адресою, яка знаходиться на території Старомлинівської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області. Зазначений об'єкт нерухомості наразі не має власника та відсутні будь-які документи на підтвердження права власності. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позивач вказує, що відповідач грошові кошти не повернув, жодних дій направлених на виконання зобов'язання не вчинив. Відповідно до ст.. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуванись належним чином відповідно до умов позики та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У зв'язку з тим, що позивачем доведена неналежність виконання грошового зобов'язання то суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до Марїнського районного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, а саме домоволодіння № 51 по вул.. Мічуріна в с. Єлизаветівка Марїнського району Донецької області. У судове засідання зявились позивач та відповідач. Суд, дослідивши та оцінивши в сукупності докази по справі, встановив. 03.03.1979 року виконкомом Єлизаветівської сільської ради Марїнського району Донецької області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу «Петренко». Рішенням Марїнського районного суду Донецької області № 2-574-11 від 18.03.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Позивач вказує, що у період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства у березні 2011 року сторони за спільні кошти побудували домоволодіння, що складається з житлового будинку з тамбуром, а також господарський блок в складі гараж, сарай, погріб, літня кухня, прибудова до літньої кухні, сараї, уборна, скважина, вигріб, ворота, паркан. Вказаний житловий будинок є спільною сумісною власністю сторін. За словами позивача після розірвання шлюбу в будинку залишилась колишня дружина, спільний син [PERSON], позивач винаймав житло. Дружина створила такі умови, за яких приживання в одному дворі було неможливим. Згідно ст.. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст.. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частка дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 70 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна. Таким чином, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Мар'їнського районного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільно набутого майна. Ухвалою суду від 04.10.2013 року відкрито провадження по справі та призначено справу до слухання. У зв'язку з значною перервою в роботі суду розгляд справи призначено на 26.04.2016 року, з 26.04.2016 року відкладено на 27.07.2016 року. Позивач, відповідач у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], перебувають в зареєстрованому шлюбі з 04.09.1993 року. Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Сторони по справі стверджують, що відносини між ними як між подружжям погіршились, і вони припинили спільне проживання, у зв'язку з чим виникла необхідність здійснити розподіл спільно набутого майна. Так в період спільного проживання [PERSON] та [PERSON] набули наступне майно: - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS], який придбано 02.08.2006 року на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку разом з земельною ділянкою, посвідченого державним нотаріусом Красногорівської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1664. - двокімнатна квартира [ADDRESS], яку придбано 21.11.1997 року на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого державним нотаріусом Вугледарської державної нотаріальної контори [PERSON] та внесено в реєстр за № 2186. А також рухоме майно, яке складається з меблів, побутової та будівельної техніки та інших придбаних речей. Щодо рухомого майна, то позивач стверджує, що відповідач 22.08.2013 року самовільно на свій розсуд обрала майно та вивезла його з будинку позивача в квартиру, в якій мешкала на той час. Позивач просить визнати за ним право власності на інше майно, яке залишилось в будинку і яким він на сьогодні розпоряджається. Таким чином, сторони досягли згоди з розподілу рухомого майна, а отже позовні вимоги в цій частині не підлягають розгляду в судовому порядку. Щодо нерухомого майна, то слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу. належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право розподілити майно за взаємною згодою. Позовні вимоги позивача є законними та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Марїнського районного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач просить визнати своїх тітку та дядька такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки вони мають постійне місце проживання в м. Донецьк. Позивач змушений сплачувати комунальні послуги за осіб, які не проживають в квартирі, через це звернувся до суду. У судове засідання позивач та відповідачі не зявилися. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до довідки комунального підприємства Міська служба єдиного замовника за адресою [ADDRESS] прописаний та проживає [PERSON]. Склад сімї: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідно до акта депутата Курахівської міської ради [PERSON] від 20.10.2015 року встановлено, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані з 2010 року: [PERSON], [INFO] [PERSON], [INFO], які насправді не проживають у вказаній квартирі та не здійснюють платежі за неї. Вказаний факт підтверджують сусіди [PERSON], [PERSON]. Відповідачі не проживає в вказаному житловому приміщенні понад пять років, підстав для продовження терміну зберігання за ним права користування спірним житловим приміщенням, передбачених\~ст.71 ЖК України\~немає, участі в оплаті комунальних послуг, будинку відповідач не приймає, що свідчить про втрату ним інтересу до спірного житлового приміщення як до свого постійного місця проживання, тому відповідача підлягає визнанню таким, що втратив право користування житловим приміщенням. У відповідності із\~ст.167 ЖК України\~- у разі вибуття наймача та членів його сімї на постійне місце проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сімя, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сімї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. За вказаних обставин суд вважає за необхідне відповідачіву визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: Донецька область, Марїнський район, м. Курахове, пр. Соборний (Комсомольський), 21а, кв. 37.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до Марїнського районного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON], третя особа [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Позовні вимоги мотивовані тим, що батько позивача не сплачує грошові кошти на його утримання, як дитини яка продовжує навчання. Позивач проживає разом з матірю. Позивач зявився у судове засідання. Відповідач в судове засідання не зявився. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. 05.03.1996 року народився [PERSON], про що в книзі записів актів громадського стану про народження 03.04.1996 року Максимільянівською сільською радою Марїнського району Донецької області зроблено відповідний запис за № 7, відповідно до свідоцтва про народження І-НО № 400356. Батьками вказано: [PERSON], [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу 1-НО № 407969 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 17.05.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Марїнського районного управління юстиції Донецької області зроблено запис за № 99. Відповідно до довідки Донецького юридичного інституту МВС України від 04.03.2014 року № 32/130 [PERSON], [INFO], з 11.08.2013 року дотепер навчається на денній формі навчання Донецького юридичного інституту МВС України за державним замовленням. Рівень акредитації інституту ІІ-ІV. Зараз [PERSON] перебуває на 1-му курсі навчання. Загальний термін навчання становить 3 роки та закінчується 20.06.2016 р. При вирішенні спору, суд враховує норму\~ст. 180 СК України\~батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними віку повноліття.\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ст. 182 СК України суд при визначенні розміру аліментів враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини і платника аліментів, інші обставини, які мають значення для справи. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 3\~статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Враховуючи те, що батьки зобовязані утримувати своїх повнолітніх дітей у разі їх навчання, то позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно зі\~ст. 191 СК України\~аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 28.04.2014 року.

Outcome: approved