Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до [PERSON], в якому просив усунути перешкоди йому у користуванні квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом зняття відповідачки з реєстраційного обліку із даної квартири. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він має у приватній власності квартиру [ADDRESS], в якій проживав разом зі своєю колишньою дружиною [PERSON] З часу розірвання шлюбу у 2007 році і по даний час відповідачка у даній квартирі не проживала, але залишається зареєстрованою за даною адресою. В звязку з цим позивач не має можливості в повному обсязі скористатися правом на отримання субсидії для сплати комунальних послуг за квартиру. Оскільки з відповідачкою він не спілкується більше 8 років і її місцезнаходження йому не відоме, він не має можливості звернутися до неї про добровільне зняття з реєстраційного обліку, тому вимушений звертатись до суду. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснив, що у 1999 році ним була придбана однокімнатна квартира [ADDRESS]. Кошти на придбання квартири він взяв у борг у свого роботодавця [PERSON] та отримав від своєї матері [PERSON] Відповідачка не приймала ніякої участі у заощадженні коштів, придбанні квартири і поверненні боргу за квартиру. Ще перед розірванням шлюбу вона після сварки забрала свої особисті речі та переїхала жити до своїх батьків. Після рішення суду про розірвання шлюбу він залишився жити сам і утримувати квартиру самостійно. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, просила у його задоволенні відмовити з тих підстав, що квартира [ADDRESS] придбана ними під час перебування у зареєстрованому шлюбі отже відповідно до ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя, тобто є і її власністю. При цьому, протягом 8 років відповідач активно чинить їй перешкоди у користуванні спільною квартирою, в звязку з чим вона зверталась до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області, рішенням якого від 6 липня 2007 року дії [PERSON] визнано неправомірними та зобовязано не чинити їй перешкод в користуванні жилим приміщенням квартири [ADDRESS], видавши їй дублікати ключів від вхідних дверей цього приміщення. Але позивач рішення суду не виконує, її намагання вселитися в квартиру викликали сварки, в той же час в квартирі сам позивач не проживає, а постійно здає житло в найм. Суд заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, встановив що заявлений позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 6 липня 2007 року, яке набрало законної сили 16 липня 2007 року встановлено, що у сторін є у власності квартира [ADDRESS], яка була придбана подружжям в період зареєстрованого шлюбу і оформлена на відповідача [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 01.07.1999 року (а.с.24-25). Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У відповідності з ст.ст. 60, 63 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, які мають рівні права на володіння, користування і розпорядження нею. Згідно ч. 1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, відповідачка на належних правових підставах зареєстрована проживаючою в даній квартирі (а.с. 6). Згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється в т.ч. на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Позивач з відповідними позовними вимогами до суду не звертався. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Щодо обораного позивачем способу захисту своїх прав суд вважає наступне. Відповідно до ст.11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. У відповідності з Положенням про Державну міграційну службу України, затвердженим Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 405, ДМС України здійснює реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб, веде відповідні реєстраційні обліки. Суд не може перебирати на себе функції відповідного державного органу, які покладені на нього законодавством. З урахуванням викладеного суд вважає вимогу позивача про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом зняття відповідачки з реєстраційного обліку такою що не підлягає до задоволення, отже у позові слід відмовити. Згідно ст. 88 ЦПК України в звязку з відмовою у позові судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed