Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свою позовну заяву тим, що з відповідачем [PERSON] знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 16 червня 2005 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] . Позивач, посилаючись на те, що спільне життя не склалося із за відсутності взаєморозуміння та довіри. Подружні відносини припинилися з початку травня 2020 року. На даний момент введення спільного господарства припинено. На підставі викладеного просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] . Ухвалою суду від 26 червня 2020 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 18 серпня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження. \~ \~ \~ \~25 серпня 2020 року [PERSON] подала зустрічну позовну заяву, в якій просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , 2005 року народження у розмірі 2500 грн. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 07 жовтня 2020 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та об`єднано їх в одне провадження. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] (відповідач за зустрічним позовом) в судове засідання не з`явився, надавши до початку судового засідання заяву в якій позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримав, проти змінених позовних вимог [PERSON] про стягнення з нього аліментів, в розмірі ј частки заробітної плати та інших доходів не заперечував. Справу просив слухати у його відсутність. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] (позивач за зустрічним позовом) в судове засідання не з`явилася. До початку розгляду справи по суті надала до суду заяву, в якій проти задоволення позову про розірвання шлюбу не заперечувала. Також уточнила позовні вимоги про стягнення аліментів з [PERSON] та просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ј частки заробітної плати та інших доходів. Справу просила розглянути у її відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ч. 1\~ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України). Як встановлено в судовому засіданні сторони 16 червня 2005 року зареєстрували шлюб відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області, актовий запис - № 725. Згідно статті 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно ст.110 СК, один з подружжя має право пред`явити до суду позов про розірвання шлюбу. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст.112 СК суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч. 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. За правилами, встановленими ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «Приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28.01.2003 року, заява N 44647/98). З урахуванням викладено, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечить інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Що стосується зустрічних позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, то слід зазначити наступне. Сторони ( [PERSON] та [PERSON] ) мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , батьком якого є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , виданим 23.11.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району м.Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 1074 (а.с. 4). Спору щодо батьківства та місця проживання дитини між сторонами не існує. [PERSON] свого батьківстві не заперечує. Також в судовому засіданні встановлено, що сторони разом не проживають. Їх неповнолітній син [PERSON] проживає разом з матір`ю та знаходяться на її утриманні. На даний час [PERSON] не може в повній мірі забезпечувати належний розвиток їх сина. Доказів того, що відповідач бере участь в утриманні сина суду не надано. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~статті 8 Закону України від 26.04.2001 року «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Аліменти\~це обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього. За положеннями\~ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За приписами\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1-3\~ст. 181 СК України\~(в редакції, що набрала законної сили 08.07.2017 року), способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України\~(в ред., що діє з 08.07.2017 року) визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначаються судом. Крім того, частиною першою\~статті 184 СК України\~передбачено, що суд за заявою одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід або частину доходу одержує в натурі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.ч. 1, 2\~ст. 184 СК України\~в ред., що діє з 08.07.2017 року). За положеннями ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При визначенні розміру аліментів враховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачені\~Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». З урахуванням\~вищевикладеного,\~а також\~враховуючи те,\~що відповідач\~є особою\~працездатного віку,\~не має\~на утриманні\~інших осіб,\~має нормальний\~стан здоров`я\~і має\~об`єктивну\~можливість виплачувати\~аліменти на\~утримання дитини.\~Будь-яких\~доказів,\~які б\~це спростовували,\~відповідачем не\~надано.\~Крім\~того,\~відповідач визнає\~позовні вимоги\~в позовному\~обсязі.\~Таким чином,\~суд вважає,\~що зустрічний\~позов підлягає\~до задоволення\~в повному\~обсязі та стягнення із відповідача (за зустрічним позовом) [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] ення в розмірі ј частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого законом для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову, а саме з 25 серпня 2020 року і до досягнення сином повноліття. Відповідно до положень ст. п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання. При вирішенні питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що від сторін не надходило будь-яких клопотань про відшкодування понесених ними судових витрат, а тому суд не розглядає дане питання. На підставі наведеного,

Outcome: approved