Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про виділ в натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. \~ \~ \~ \~ Свій позов обгрунтовує тим, що він, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.12.2013 року, виданого Реєстраційною службою Луцького міського управління юстиції, є власником 91/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул. Хакімова, 1. Також у його власності перебуває земельна ділянка площею 0,0659 га, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю, виданого Луцькою міською радою 03.11.2000 року та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 15.10.2013 року, що знаходиться за цією ж адресою. Вищевказаний обєкт нерухомого майна перебуває у спільній частковій власності. Іншим співвласником будинку був [PERSON], частка якого становила 9/100 спільного майна.01.09.2016 року [PERSON] помер. Після його смерті його частку у власності будинку було успадковано в рівних частинах (по 1/2) [PERSON] та [PERSON]. Зважаючи на те, що співвласники не дійшли згоди щодо поділу такого майна в натурі, позивач не може повноцінно реалізовувати свої права власника. З огляду на вищенаведене та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 16.04.2018 року, позивач просить виділити йому в натурі на праві приватної власності 91/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул. Хакімова, 1, згідно висновку експерта № 9066-9067 від 28.02.2018 року та залишити за ним судові витрати по справі. В судове засідання позивач та його представник не зявились, однак представником позивача було подано заяву про розгляд справи у без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, до суду подали окремі заяви в яких просили розгляд справи здійснювати за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечували. Враховуючи, що в судове засідання не зявились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], відповідно до свідоцтва про право власності від 30.12.2013 року, виданого Реєстраційною службою Луцького міського управління юстиції, є власником 91/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 175,8 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул. Хакімова, 1, що перебуває у спільній частковій власності (а.с.3). Позивачу на праві приватної власності належить також земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,0659 га, розташована за адресою: Волинська область, місто Луцьк, вул. Хакімова 1, що підтверджуються державним актом від 03.11.2000 року (актовий запис №3226) та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 15.10.2013 року (а.с.8,9). Згідно копії технічного паспорту, наявної в матеріалах справи, іншим співвласником 9/100 ідеальної часки будинку, станом на 26.11.2013 року, був [PERSON] (а.с.11). Після смерті якого, власниками нерухомого майна в рівних частинах (1/2) стали [PERSON] та [PERSON]. В період розгляду справи, 10.01.2018 року, померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 11.01.2018 року (а.с.73), у звязку з чим ухвалою суду від 23.05.2018 року провадження у справі було зупинено до визначення спадкоємців після смерті відповідача. Ухвалою суду від 24 вересня 2018 року до розгляду справи залучено її правонаступника [PERSON], який прийняв спадщину за законом у встановленому порядку. Відповідно до\~ч.1 ст.\~358\~ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. У відповідності до ч. 3\~ст. 358 ЦК України\~кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Стаття 321 ЦК України\~закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений\~ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1\~ст. 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Відповідно до\~ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Стаття 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного суду України від 04.10.1991 року «Про застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» на вирішення справи про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частку будинку з самостійними виходами (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 9066-9067 від 28.02.1018 року, проведеної на виконання ухвали суду, ринкова вартість 91/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул. Хакімова, 1, станом на час проведення експертизи становить 1\~405\~774 (один мільйон чотириста пять тисяч сімсот сімдесят чотири) гривень. Виділ в натурі 91/100 частки будинку є технічно можливим та, враховуючи технічне користування, експертом запропоновано наступний варіант виділу в натурі частки вказаного житлового будинку для позивача: -в житловому будинку літ. А-1 \~ \~ \~ \~- кімнати 2-4 площею 15,3 кв.м та 2-5 площею 15,0 кв.м., -в прибудові літ. а1 - коридор 2-1 площею 3,1кв.м., кухню 2-2 площею 4,3кв.м., санвузол 2-3 площею 3,0 кв.м., -в прибудові літ. а2 - коридор 2-6 площею 3,1кв.м., котельню 2-7 площею 3,8кв.м., -в прибудові літ. а 5-2 - коридор 3-1 площею 14,6кв.м., вбиральню 3-2 площею 1,5кв.м., санвузол 3-3 площею 6,9 кв.м., кухню 3-4 площею 16,4кв.м., кладову 3-5 площею 2,4кв.м., коридор 3-6 площею 7,1кв.м., кімнату 3-7 площею 18,3кв.м., кімнату 3-8 площею 9,9кв.м. та кімнату 3-9 площею 10,7кв.м. (позначені синім кольором на схемі поділу). Крім того, пропонується виділити надвірні будівлі та споруди - гараж-сарай літ. В-1, вбиральню літ. Г та 4/5 огорожі (1-2). Фактична частка запропонованих до виділу приміщень співвласнику [PERSON] становить 91/100, що відповідає ідеальній частці (а.с.58). Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга\~статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (частини перша, друга та третя\~статті 364 ЦК України). Відповідно до пунктів 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18 червня 2007 року № 55 Зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 липня 2007 року за № 774/14041 (далі - Інструкція) поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси. Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону. Зазначені положення узгоджуються з нормами статей\~316,\~317, частинами першою, другою статті\~376 ЦК України. Таким чином,\~проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи висновок будівельно-технічної експертизи, а також перебування у фактичному користуванні позивача 91/100 частини будинку, суд приходить до висновку, про підставність заявлених позовних вимог та можливість проведення виділу в натурі належної позивачу частки будинку за адресою: м. Луцьк, вул. Хакімова,1. Враховуючи вимоги позивача про залишення за ним судових витрат в даній справі, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується. На підставі викладеного,

Outcome: approved