Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

[PERSON] заявила позов до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення. Позов мотивовано тим, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 04.11.2015 року в порядку перерозподілу спадкового майна [PERSON] , померлого [INFO] , за [PERSON] визнано право власності на 3/4 частки квартири [ADDRESS] , право власності на решту квартири визнано за [PERSON] За технічним паспортом квартира є однокімнатною. Зазначила, що відповідач не допускає позивача до квартири, чим порушує її права власника квартири. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] на вимогах позову наполягав, просив позов задовольнити на підставі обставин викладених в позові. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на обставини викладені у відзиві, а саме на те, що відповідач ніколи не чинила перешкод позивачу у користуванні нею спірною квартирою. Оскільки, у справі достатньо даних про права взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе постановити заочне рішення у справі. Позивач проти такого порядку розгляду справи не заперечувала. Судом встановлено таке. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 04.11.2015 р. у порядку перерозподілу спадкового майна за [PERSON] визнано право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] , а за [PERSON] право власності на 3/4 частини спірної квартири (а.с. 103-107). Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] з 2003 р. зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Статтею 1 ЖК України задекларовано, що громадяни України мають право на житло. Згідно зі ст. 9 ч. 4 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які на суперечать закону. При здійснені своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства. Сттатею 156 Житлового кодексу України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. У розумінні ст. 64 Житлового кодексу України до членів сім`ї наймача належать дружина, їх діти, і батьки. Позивач в заяві зазначає, що має намір проживати в квартирі, проте вселитись не може через те, що відповідачем змінено замки на вхідних дверях, передати ключі від квартири вона відмовляється. З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що [PERSON] у спірній квартирі не мешкала та не була зареєстрована. Лише в червні 2017 р. позивач не змогла потрапити до квартири, оскільки [PERSON] замінила вхідні двері та замки. Проте, позивач не надав суду доказів на підтвердження того, що з червня 2017 р. по теперішній час вона не проживає у квартирі внаслідок неправомірних дій [PERSON] та зверталась до компетентних органів із метою усунення перешкод у користуванні квартирою. З надано позивачем листа Святошинського УП ГУ НП у м. Києві від 20.06.2017 р. не можливо встановити, кому саме [PERSON] чинить перешкоди у користуванні майном і яким саме майном. Тому, за відсутності іншого, суд приходить до висновку, що права позивачів не порушені, а відповідно судового захисту не потребують. Отже, в задоволенні позовів слід відмовити, за безпідставністю. Витрати у справі, за такого рішення та відсутності заяви відповідача про понесені витрати, розподілу не підлягають.

Outcome: dismissed