Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до Люботинського міського суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON], третьої особи Люботинської МС ГУДМС України в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В своїй позовній заяві позивач просить визнати [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку за адресою [ADDRESS], через її не проживання понад один рік. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідачка не заперечувала проти задоволення позову, підтвердила обставини справи, зазначені в позовній заяві. Третя особа Люботинська МС ГУДМС України в Харківській області була належним чином та своєчасно повідомлена про час та місце розгляду справи, направила лист до суду, в якому просила розглядати справу без участі представника. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем по справі докази, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, при цьому суд виходить з наступного. Судом встановлені такі факти, що підтверджуються наявними у справі доказами, та не оспорюються сторонами по справі, та відповідні їм правовідносини. Житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS] належить позивачеві по справі, на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку по праву приватної власності, з числом кімнат від однієї до п'яти включно з житловою площею не більше 60 кв.м, посвідченого Другою держнотконторою Харківського району від 29 грудня 1973 (а.с.4-6). Тобто, судом достовірно встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS]. Судом достовірно встановлено, на теперішній час в будинку зареєстровані позивач [PERSON], його дружина [PERSON], син [PERSON], відповідачка [PERSON], що підтверджується копією будинкової книги (а.с.11-15) Як вбачається з записів будинкової книги, відповідачка зареєстрована за вказаною адресою з 10 березня 1998 року (а.с. 15). [PERSON] не проживає в житловому будинку, належному позивачу, з 10 серпня 2012 року,що вбачається з акту квартального комітету від 04 липня 2014 року (а.с.10) Факт непроживання відповідача [PERSON] в будинку понад один рік підтверджено актом обстеження, складеним квартальним комітетом від 04 липня 2014 року, підписаних головою квартального комітету № 52 Макаренком І.М., членами квартального комітету - [PERSON], [PERSON] (а.с.10). На підставі ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння. користування та розпоряджання своїм майном. Як зазначено в ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як вбачається з матеріалів справи про те що відповідачка не проживає у зазначеному будинку свідчать відповіді Люботинського ВМ Харківського РВ ГУМВС України в Харківській області, Люботинської міської ради Харківської області від 28 липня 2014 року про відсутність звернень [PERSON] в період з серпня 2012 року по теперішній час з заявами про порушення її прав на проживання в будинку за адресою [ADDRESS] (а.с 25- 26). Також до суду надійшла відповідь головного лікаря КП «Люботинська міська центральна лікарня», в якій зазначено, що відповідачка за місцем реєстрації за медичною допомогою не зверталася, лікаря не викликала ( а.с.27). Оскільки відповідачка [PERSON] не проживає в житловому будинку понад один рік безперервно без поважних причин, то суд знаходить позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню, оскільки вони ґрунтуються на законі і доказах, наданих суду позивачем. Відповідачка в судовому засіданні підтвердила, що вона два роки не проживає за адресою реєстрації [ADDRESS], а мешкає у своїх батьків за адресою [ADDRESS]. Статтею 41 Конституції України, ст.ст.316 - 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи безперешкодно користуватися свої майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном,на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були пов'язані з позбавленням володіння. Відповідно до ст.379 ЦК України об'єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, квартира. Права власника житлового будинку визначеніст.383 ЦК Українитаст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч.1ст.156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України - члени сім'ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Оскільки відповідачка [PERSON] проживала в будинку, розташованому за адресою [ADDRESS] як член сім`ї власника, але добровільно залишила родину і будинок, а власник житлового будинку - [PERSON] на збереження реєстрації відповідачки в житловому будинку за адресою: [ADDRESS], не погоджується , тому, через не проживання понад один рік відповідачки в спірному будинку без поважних причин, [PERSON] є такою особою, яка втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України - член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Все вище наведене свідчить про те, що відповідачка не проживає в житловому будинку по [ADDRESS], більше одного року. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цивільно-процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З матеріалів справи та з наданих суду позивачем доказів вбачається, що [PERSON], утримуючи реєстрацію за адресою житлового будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS], який належить [PERSON] порушує права останнього: володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, які гарантовані йому, як власникові вимогами чинного законодавства. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідачка по справі - [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнала, не надав до суду доказів, які б свідчили про правомірність її не проживання безперервно без поважних причин понад один рік за адресою житлового будинку: [ADDRESS] На підставі матеріалів даної цивільної справи та аналізу зібраних по справі доказів, суд вважає за необхідне: позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Судові витрати з позивачки не стягуються, оскільки вона сплатила судовий збір в повному обсязі при зверненні з позовом до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved