Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 05 квітня 2014 року вони з відповідачем уклали шлюб, який було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Словянську реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, Актовий запис № 131. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], 09 листопада 2015 року. Сторони досягли згоди, щодо того, де буде проживати дитина. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними. З грудня 2016 року однією сімєю вони не проживають, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини фактично припинилися, спору про розподіл майна немає. Вважає, що збереження сімї не можливе та суперечить їх законним інтересам. Просить суд, шлюб, зареєстрований 05 квітня 2014 року, який було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Словянську реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, Актовий запис № 131, між нею та Відповідачем, розірвати. Позивач кравецький Д.М. у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання. Разом із позовною заявою надав до суду Заяву, в якій просить суд справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив їх задовольнити (а.с.5). Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі Ордеру серії ДН № 017869 від 27 грудня 2018 року (а.с.2), у судове засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання. 24 січня 2019 надала до суду Заяву, в якій просить суд справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с.15). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання. 24 січня 2019 надала до суду Заяву, в якій просить суд справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.14). Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд,\~розглянувши подані\~сторонами документи\~та матеріали,\~всебічно і\~повно зясувавши\~всі фактичні\~обставини,\~на яких\~ґрунтуються позовні\~вимоги,\~обєктивно оцінивши\~докази,\~які мають\~юридичне значення\~для розгляду\~справи і\~вирішення справи\~по суті,\~приходить до\~висновку,\~що позовні\~вимоги [PERSON]\~до [PERSON]\~про розірвання\~шлюбу підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про шлюб серії І-НО № 346101, видане 05 квітня 2014 року, сторони 05 квітня 2014 року уклали шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Словянську реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області було зроблено Актовий запис № 131 (а.с.6). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину: [PERSON], [INFO], що обєктивно підтверджується Свідоцтвом про народження серії І-НО № 700250, видане 05 грудня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області (а.с.7). Сторони у теперішній час шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство ними не ведеться. Тобто, зараз кожний живе своїм окремим особистим життям, ніяким чином не переймаючись проблемами іншого. І таке спільне життя стало для сторін неприйнятним і неможливим. Таким чином, їх сімя фактично розпалась, шлюб існує тільки формально і зберегти його неможливо. Надання часу для примирення позивач вважає недоцільним, так як всі можливості зберегти сімю вичерпані. В Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у звязку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сімя є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі\~ ст. 24 Сімейного Кодексу України,\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач [PERSON] не просить суд відновити своє дошлюбне прізвище і бажає надалі іменуватися прізвищем «Кравецька». Позивач [PERSON] не наполягав на відшкодуванні судових витрат за рахунок Відповідача. Таким чином, у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сімї неможливе. На підставі викладеного,

Outcome: approved