Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи [PERSON], приватний нотаріус Рівенського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання правочину недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння, посилаючись на те, що [PERSON] є власником автомобіля марки «KIA SHUMA», 1999 року випуску, номер кузова [NUMBER], зареєстрованого в м.Болград РЕВ-6 ДАІ УМВС України в Одеській області 08.10.2008 року. 29 листопада 2011 року, з метою продажу зазначеного автомобіля, він надав нотаріальну посвідчену довіреність [PERSON] та [PERSON], які не розрахувались із позивачем за вказаний автомобіль та не передали йому грошових коштів, а тому 14.12.2012 року він скасував зазначену довіреність та передав копії про її скасування у ДАІ Одеської області. В подальшому йому стало відомо, що належний йому автомобіль 13 квітня 2013 року був знятий для реалізації [PERSON] згідно нотаріально-посвідченої довіреності [NUMBER] на право користування та розпорядження автомобілем, посвідченій 08.04.2013 року приватним нотаріусом Рівенського нотаріального округу [PERSON] Вказав, що довіреності на право продажу його автомобіля на ім»я [PERSON], [PERSON] він не надавав та не підписував її. Також, йому стало відомо, що 20.11.2013 року вказаний автомобіль було знято із обліку для реалізації та станом на даний час його зареєстровано за [PERSON] Зазначив, що [PERSON] не мав права представляти його інтереси при відчуженні зазначеного автомобіля, волевиявлення на його відчуження він не давав. Таким чином відповідачі [PERSON] та [PERSON] набули та використовують його майно без достатньої правової підстави, а тому зобов»язані повернути майно на підставі ст.1212, 1213 ЦК України. Вважає, що власник майна має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. Просить визнати довіреність на право користування та розпорядження автомобілем, посвідчену 08 квітня 2013 року приватним нотаріусом Рівенського міського нотаріального округу [PERSON] недійсною, повернути йому його автомобіль, анулювати реєстрацію автомобіля та відновити реєстрацію права власності на вказаний автомобіль. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, та просить їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, зазначила, що їй не було відомо, що позивач не надавав доручення на продаж належного йому автомобіля. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, хоча належним чином повідомлялась про місце та час судового розгляду. Третя особа [PERSON] повідомив, що він не був присутній при вчиненні спірного доручення, який було посвідчено 08 квітня 2013 року приватним нотаріусом Рівенського міського нотаріального округу [PERSON] Вказану довіреність йому було передано поштовим відправленням особою з якою він домовився по телефону провести обмін автомобілями. Про те, що спірну довіреність не підписував позивач йому не було відомо. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. Як вбачається із довіреності [NUMBER] посвідченої 08 квітня 2013 року приватним нотаріусом Рівенського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] за попередньою домовленістю цією довіреністю уповноважив [PERSON] та [PERSON] розпоряджатися (керувати, продати, обміняти, здати в оренду, тощо) належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорту) транспортного засобу [NUMBER] виданим РЕВ-6 м.Болград 08 жовтня 2008 року, зареєстрованим там само транспортним засобом марки «KIA SHUMA», 1999 року випуску, шасі (кузов,рама) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Згідно із висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 11 серпня 2014 року №840/14-22, підпис від імені [PERSON] та рукописний текст, що читається «[PERSON]» в довіреності [NUMBER] на право користування та розпорядження автомобілем марки «KIA SHUMA», 1999 року випуску, кузов № [NUMBER], виданій на ім.»я [PERSON], [PERSON] (посвідчена приватним нотаріусом Рівенського нотаріального округу [PERSON], зареєстрована в реєстрі за №3018) виконано не [PERSON], а іншою особою. Як вбачається із довідки-рахунку №326967 від 13 квітня 2013 року, виданої ФОП [PERSON], [PERSON] придбала автомобіль легковий марки «KIA SHUMA», 1999 року випуску, кузов № [NUMBER] вартістю 33000 гривень. Відповідно до інформації наданої Управлінням Державтоінспекції УМВС України в Тернопільській області від 07.12.2013 року №5185, станом на 07.12.2013 року транспортний засіб марки «KIA SHUMA», кузов № [NUMBER] зареєстрований за [PERSON] під номерним знаком [NUMBER]. Відповідно до ч.1,3 ст.237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов»язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. За змістом ч.1 ст.238 ЦК України, представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на яких має особа, яку він представляє. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов»язки особи, яку він представляє (ст.239 ЦК України). Частиною 1 статті 244 ЦК України передбачено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватись за довіреністю. Згідно ст.ст. 1000, 1003 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;. Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов»язана повернути потерпілому це майно. В силу вимог п.3 ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Таким чином, суд вважає, що позов позивача є підставним та підлягає до задоволення, а тому слід визнати недійсною довіреність [NUMBER], посвідчену 08 квітня 2013 року приватним нотаріусом Рівенського міського нотаріального округу [PERSON], яку було видано [PERSON] на уповноваження [PERSON], [PERSON] розпоряджатися транспортним засобом марки «KIA SHUMA», 1999 року випуску, кузов № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], а також витребувати у [PERSON] зазначений автомобіль, який належить позивачу. Крім цього, суд вважає, що слід скасувати реєстрацію зазначеного автомобіля за [PERSON], а також свідоцтво про його реєстрацію. На підставі наведеного,

Outcome: partial