Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи Роменська міська рада Сумської обл., [PERSON], [PERSON] і просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. В обґрунтування позову вказав, що відповідачі є синами від першого шлюбу його дружини - [PERSON], яка померла [INFO] року. Він є наймачем квартири [ADDRESS], де зареєстрований і фактично проживає. Крім нього, у вказаній квартирі зареєстровані діти його покійної дружини: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також двоє онуків: [PERSON] та [PERSON], які фактично проживають разом з ним. Квартира складається із п'яти житлових кімнат, житловою площею 61,96 кв.м. і ними не приватизована. У 2005 році [PERSON] залишив місце проживання у квартирі, забрав свої речі та звільнив помешкання у зв'язку з вибуттям на постійне місце проживання до дружини - [PERSON], за адресою [ADDRESS], де проживають з сином - [PERSON] до цього часу. [PERSON] у 2002 році також звільнив квартиру [ADDRESS] та переїхав на постійне проживання до своєї дружини [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Із зазначеного часу відповідачі у квартирі не проживають і не користуються нею. Вони повністю припинили виконувати обов'язки члена сім'ї, передбачені ст.. 64 ЖК України, пов'язані з утриманням, оплатою житлового приміщення та комунальних послуг. Перешкод у користуванні квартирою їм ніхто не чинив і не чинить. Відповідачі одружилися та створили свої сім'ї з якими проживають разом та ведуть спільне господарство. Він неодноразово звертався до відповідачів з проханням добровільно знятися з реєстрації за місцем проживання у спірній квартирі, проте вони від цього ухиляються, посилаючись на той факт, що їх дружини відмовляються реєструвати їх в своїх помешканнях, оскільки в цьому випадку вони позбавляться субсидій. Реєстрація відповідачів за місцем проживання у спірній квартирі створює для нього перепони в реалізації прав на користування субсидіями та отримання соціальних пільг. Він змушений сплачувати комунальні послуги і за відповідачів зі своєї мізерної пенсії, що ставить його у вкрай скрутне становище. Відповідачі не відносяться до осіб, за якими відповідно до ст.. 71 ЖК України зберігається право користування жилим приміщенням, оскільки [PERSON] та [PERSON] більше 6 місяців в спірному приміщенні не проживають та не користуються ним без поважних причин, створили сім'ю, народили і виховують дітей, користуються іншим житлом, тому є такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS]. Відповідачі проживають за іншою адресою, з реєстрації за місцем проживання в спірній квартирі не знялись, за новим місцем проживання не зареєструвались, чим порушують чинне законодавство. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов і просив його задоволити. Суду пояснив, що в нього лише на опалення йде 2300 грн. щомісячно, не рахуючи газу і води, як він може прожити, але субсидії йому не дають. Всі платіжки на нього. Якщо випишуть відповідачів, йому дадуть субсидію. Те, що він наймач квартири підтверджує довідка з ЖЕКу. Він оплачує всі комунальні послуги як квартиронаймач. [PERSON] в квартирі не проживає, але до нього претензій немає, він допомагає. [PERSON] не живе, але постійно приїздить і теж допомагає. Інших осіб до участі у справі залучати потреби немає, бо їх немає в Ромнах. Та обставина, що відповідачі не живуть в квартирі, підтверджується підписами сусідів. ЖЕК не дає довідки, що хтось зареєстрований, але фактично не проживає. Як він може дати ключ від квартири [PERSON], якщо той живе на Маяковського з сім'єю В судовому засіданні представник позивача позов підтримав і просив задоволити. Підтвердив обставини вказані в позовній заяві. Суду пояснив, що відповідачі не проживають в квартирі без поважних причин більш ніж один рік, кожен з них створив окрему сім'ю і проживає в іншому місці тривалий час. Ці обставини підтверджуються актом та поясненнями свідків. Крім цього, відповідачі не скористалися своїм правом надати заперечення чи виказати позицію щодо вирішення спору. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав і просив відмовити в його задоволенні. Суду пояснив, що після смерті матері поміняли ключі і їм ключа не дали, тому у них не було доступу в квартиру і він не міг користуватися цією квартирою. На [ADDRESS] він проживає років 5-7, десь з 2012 року. В шлюбі він з 2002 року. Залишив квартиру на [ADDRESS] тому, що там для його сім'ї не було місця тому, що там жило багато людей. Там просто не можна було жити, бо квартира в дуже грязному стані. Крім цього, на той час там жило три чи чотири сім'ї. Щодо перешкод у користуванні житлом він нікуди не звертався. Якби там можна було жити він би й сам туди повернувся. [PERSON] не живе там теж тривалий час. З початку він з дружиною жив в цій квартирі, потім переселився в гуртожиток, а зараз перебуває за кордоном. Заперечує він проти визнання таким що втратив право користування житлом тому, що він не має іншого житла, і тому ніде прописатися. Його речей в тій квартирі немає. Поки мати була жива він приходив часто, носив матері їсти. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, причини неявки не повідомив, про відкладення розгляду справи чи розгляд справи без його участі не клопотав. Третя особа Роменська міська рада в судове засідання явку представника не забезпечила, представник надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника. В клопотанні також вказала, що при розгляді справи покладається на розсуд суду. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав і просив задоволити. Суду пояснив, що [PERSON] і [PERSON] не живуть в цій квартирі довго, він живе в цій квартирі мабуть з часу народження. Здається відповідачі не живуть більше 10 років, їх речей в квартирі немає, інколи вони приходять, це буває десь раз на рік. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав і просив задоволити. Суду пояснив, що [PERSON] і [PERSON] не живуть в цій квартирі років 15 точно, коли вони перестали жить, йому було років 10. Їхніх речей в квартирі немає. Допитана в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] суду показала, що [PERSON] і [PERSON] не проживають тут вже давно, вони живуть своїми сім'ями, [PERSON] не живе більше 10 років, а [PERSON] більше 15 років. [PERSON] і [PERSON] були на похороні матері, а після того вона їх не бачила. Про те щоб їм перешкоджали в доступі до житла, вона нічого не знає. Вона інколи буває у квартирі [PERSON] і речей хлопців вона там не бачила. Вона там живе з того часу як збудували будинок. [PERSON] вселялася разом з ними. Актів вона ніяких не підписувала, [PERSON] давав якийсь документ підписувати і вона підписувала, здається це бумажка, яку ЖЕК видавав що вони не проживають. Хто робив ті записи, вона не знає. Допитаний в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] суду показав, що він в цьому будинку мешкає не весь час, тому що пів року живе в іншому місці. [PERSON] і [PERSON] раніше проживали в цій квартирі, а тепер не проживають. Не проживають тому, що поженилися і порозходилися. Не живуть вони вже давно років по десять. Двері в квартирі міняли коли їх мати ще була жива. Він раніше до них заходив в квартиру, а останні роки не бував. В тій квартирі жило багато людей, було що жили онуки, щоб хтось жив сім'єю він не пам'ятає. Про залучення інших осіб до участі у справі сторони не клопотали. Судом встановлено, що ордер на [ADDRESS] виданий [PERSON] з сім'єю з 8 чоловік, склад сім'ї : [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], записи виконані російською мовою. Вказане підтверджено копією ордеру. З довідки про склад сім'ї з місця реєстрації, яка видана 30 вересня 2016 року, вбачається що у відповідності до даних, зазначених в адресній картці адреса [ADDRESS], до складу сім'ї (зареєстрованих) входять: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], усього 8 осіб. На аркуші паперу, наданому позивачем до позовної заяви мається запис: «Ми, мешканці житлового будинку [ADDRESS] підтверджуємо, що дійсно гр. [PERSON], [INFO] [PERSON], [INFO] які зареєстровані у квартирі № 39, в ній не проживають більше 5-ти років, (мешкають за межами України - [PERSON] та [PERSON].) в чому підписуємося». На цьому аркуші маються підписи від імені [PERSON], [PERSON] та Веретельник і вказані серія та номер паспортів. Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] року. В довідці ПП «Марс» № 2 від 20 лютого 2017 року, вказано, що [PERSON] наймач квартири [ADDRESS], квартира не приватизована. Наведені факти свідчать, що між сторонами виник спір про право користування житлом і усунення перешкод в його реалізації. При вирішенні спору, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу, суд виходить з положень ст. ст. 71,72, 163, 167 ЖК України на які посилається позивач обгрунтовуючи позовні вимоги. Частина 1 статті 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В частині другій ЦПК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів, крім цього вказано, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно ч.1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ч.1 ст. 163 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Частина 2 статті 167 ЖК України передбачає, що у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення неї розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Зважаючи на характер спору, суд при його вирішенні, також застосовує ч. 3 ст. 9 ЖК України, якою передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Рішенням Європейського суду з прав людини від 2 грудня 2010 року, Справа «Кривіцька та Кривіцький проти України» констатовано, що: « …п. 41 Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла… п. 43. Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах, а також закон має передбачати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування… Щоб захистити особу від свавілля, недостатньо забезпечити формальну можливість мати змагальне провадження для оскарження застосування положення закону в її справі. Якщо ухвалене в результаті судове рішення не містить обґрунтування або доказової бази, виникле втручання у гарантоване Конвенцією право може стати непередбачуваним та, як наслідок, не відповідати вимозі законності… п. 44. Крім того, втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою… Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, Суд надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення. Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співрозмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції… п. 50. Відповідно абз. 4 п. 11 «Постанови пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України» суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст.107 ЖК. Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача. Судом встановлено, що відповідачі були членом сім'ї [PERSON] оскільки [PERSON] перебував у шлюбі з їх матір'ю і певний період вони проживали спільно з ним та становили сім'ю. За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позову, оскільки позивач не довів суду належними й допустимими доказами обставин відсутності відповідачів в спірному житлові понад встановлені строки без поважних причин. Таке переконання суду склалося з тих міркувань, що жодного письмового доказу на підтвердження відсутності відповідачів понад встановлені строки позивачем не надано. При цьому, наданий позивачем аркуш паперу з підписами мешканців, не може бути взятий судом як належний і допустимий доказ, оскільки даний документи не містить назви, дати його складання, інформації ким він складений та з яких підстав. Крім цього в тексті даного документа відсутні дані про час з якого в квартирі не проживають відповідачі більше 5 років. Покази допитаних в судовому засіданні свідків з приводу відсутності відповідачів суд оцінює критично з тих міркувань, що один з допитаних свідків не проживає постійно в будинку, а відповідно не міг бачити чи приходять до квартири відповідачі. Покази другого свідка суд оцінює критично з тих міркувань, що його свідчення носять нечіткий характер і свідок навіть не пам'ятає, чи підписувала вона який-небудь документ на підтвердження відсутності відповідачів у квартирі. Також суд вважає, що відповідачі не користувалися спірним житлом з поважних причин, оскільки після зміни вхідних дверей квартири позивач не надав відповідачам ключі від цієї квартири, що визнав і сам позивач у судовому засіданні. При цьому, та обставина, що відповідачі не вчиняли активних дій щодо доступу в спірне житло, не є беззаперечним доказом того, що вони втратили право користування спірним житлом. Також суд не вбачає можливості задоволити позов ще й з тих підстав, що позивач, у позовній заяві, послався на дві правові підстави визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки одночасно послався на ст. 71 та на ст. 176 ЖК України, які не можуть бути одночасно застосовані.

Outcome: dismissed