Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги мотивовано тим, що 17 лютого 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено усний договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав від нього кошти в сумі 1000 дол. США, з терміном повернення до 17.05.2014 року. Також 31 квітня 2014 року між сторонами було вдруге укладено усний договір позики, згідно якого відповідач отримав від [PERSON] суму коштів в розмірі 2 500 дол. США, з терміном повернення до 14.05.2014 року. Факт укладення між сторонами договорів позики підтверджується матеріалами кримінального провадження, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014020010005900 від 17.09.2014 року за фактом шахрайських дій з боку відповідача по зазначем вище фактам. Оскільки свої зобов'язання щодо своєчасного повернення позики [PERSON] не виконав, тому станом на день подання даного позову виникла заборгованість у розмірі 3 500 дол. США, що станом на день звернення еквівалентно національній валюті України в розмірі 53 655 грн. Вказана обставина змусила позивача звернутися до суду з даним позовом, в якому він просить стягнути з [PERSON] на його користь борг в сумі 3 500 дол. США., що станом на 17.11.2014 року еквівалентно національній валюті України у розмірі 53 655 грн., а також стягнути 500 грн. витрат пов'язаних з оплатою правових послуг адвоката та 536,55 грн. судового збору. В судовому засіданні позивач позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Також не заперечив проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України суд розглянув справу у відсутність відповідача на підставі наявних в ній доказів, ухваливши заочне рішення, оскільки позивач не заперечив проти такого порядку вирішення справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З пояснень [PERSON], наданих 28.08.2014 року слідчому відділеню розслідування злочинів у сфері господарської діяльності СВ ВМВ УМВС України у Вінницькій області лейтенанту міліції Паук О.В., встановлено, що він позичив кошти у [PERSON] в сумі3 500 дол. США, та його заборгованість перед [PERSON] становить 3 500 дол. США (а.с. 28). З довідки про прийняття і реєстрацію заяви, виданої слідчим СВ ВМВ УМВС України лейтенантом міліції Керницькою Д.О., судом встановлено, що [PERSON] 15.08.2014 року звернувся з зявою (повідомленням) про кримінальне правопорушення, в якій повідомив про те, що 17.02.2014 року [PERSON] шляхом зловживання довірою заволодів грошовими коштами в сумі 3 500 дол. США, які взяв у борг та до цього часу не повернув. 17.09.2014 року заява була зареєстрована в Єдиному реєстрі досудових розслідувань реєстраційний № 12014020010005900 та розпочато досудове розслідування (а.с. 9). Таким чином, загальна сума коштів надана позивачем в користування [PERSON] становить 3 500 дол. США. З вищевикладеного, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли правовідносини позики, які підлягають врегулюванню нормами ст.ст. 1046-1053 ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За змістом ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частина 1 статті 1049 ЦК України визначає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК Ураїни порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обгрунтовані та підлягають задоволенню як доведені, оскільки ним на підтвердження договорів позики надано пояснення [PERSON] У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Частиною 1 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Зважаючи на те, що позовні вимоги [PERSON] доведені, суд вважає, що позов підлягає задоволенню і з [PERSON] на користь позивача слід стягнути борг за договорами позики в сумі 3 500 дол. США, що еквівалентно національній валюті України станом на 17.11.2014 року в розмірі 53 655 грн. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 536,55 грн. витрат на оплату судового збору та 500 грн. витрат на правову допомогу, які документально підтверджені (а.с. 10). На підставі викладеного та

Outcome: approved