Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] 48 000 грн. незаконно отриманих коштів за автомобіль марки ВАЗ 211340, рік випуску 2008, реєстраційний номер [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON] На обґрунтування вимог зазначає, що у квітні 2010 року придбав вказаний автомобіль у [PERSON] за 48 000 грн. Проте, за взаємною домовленістю, договір купівлі-продажу не укладався, а була надана лише нотаріально посвідчена довіреність з правом користування і розпорядження та переданий технічний паспорт. На підставі цієї довіреності, 19.11.2012 року, він продав автомобіль [PERSON] також надавши довіреність з правом користування і розпорядженням та передав технічний паспорт. При переоформленні [PERSON] було встановлено, що на цей транспортний засіб накладений арешт, що стало підставою для стягнення за рішенням суду на корсть останнього з [PERSON] сплачених коштів в сумі 41 000 грн. Оскільки [PERSON] добровільно коштів не повертає, то просить стягнути вказану суму примусово. Представник позивача за ордером і угодою [PERSON] підтримав вимоги і просить їх задовольнити. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] заперечує вимогам. Правову позицію обґрунтовує тим, що ніяких коштів за автомобіль його довіритель [PERSON] у [PERSON] не брав, транспорт передав за довіреністю від [PERSON], а тому останній і повинен бути належним відповідачем як власник авта. Крім того, [PERSON] нічого не знав про накладений арешт. Треті особи: [PERSON], [PERSON], ВДВС Конотопського МРУЮ, кожен окремо, надали заяви про розгляд справи без них та представника. Суд, вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали справи, а також кримінальне провадження, зареєстроване в ЄРДР ЗА №12013200390000208, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. За приписом ч.1 п.3 ст.208 ЦК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною 1 ст.206 цього Кодексу, належить вчиняти у письмовій формі. Згідно ст.ст. 237, 244, 245 ЦК України довіреність це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, ґрунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов»язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Статтею 239 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов»язки особи, яку він представляє. У статті 240 ЦК України зазначено, що представник зобов»язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто; він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.344 ЦК України право власності у набувача майна за договорм виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Передання майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв»язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов»язання доставки. До переданя майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товаророзпорядчого документа на майно. Право власності на майно за договорм, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Спеціальний порядок купівлі-продажу транспортних засобів регламентується Законом України «Про дорожній рух», зокрема ст.34 якою передбачено обов»язкову реєстрацію транспортного засобу при вчиненні угоди про його придбання, та Постановою КМ Українивід 07.09.1998 р. №1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (переєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марокі моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» у п.8 якої зазначено, що обов»язковою умовою для укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу є попереднє зняття в установленому порядку з обліку в підрозділах Державтоінспекції. Судом встановлено, що письмовий правочин (договір купівлі-продажу) між сторонамине укладався. У квітні 2010 року [PERSON] видав [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність з правом користування і розпорядження автомобілем марки ВАЗ 211340, рік випуску 2008, реєстраційний номер [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON], а також передав технічний паспорт (а.с.7,9,10). За вказане авто [PERSON] отримав від [PERSON] 48 000 грн. При вчиненні довіреності транспортний засіб з обліку не знімався. Вподальшому за иією ж схемою, шляхом надання відповідної довіреності, передання технічного паспорта і отриманняи коштів у сумі 41 000 грн. [PERSON] передав автомобіль [PERSON] Останній при переоформленні дізнався, що на авто накладений арешт, що стало підставою для стягнення в судовму порядку сплачених коштів (а.с.11-14). Отже позовні вимоги про повернення коштів є обгрунтованими і законними, а тому підлягають задоволенню. На переконання суду заперечення представника відповідача суслі на В.Т. щодо отримання [PERSON] від [PERSON] коштів за автомобіль не заслуговують науваги суду, оскільки отримання коштів в сумі 48000 грн. за автомобіль [PERSON] підтвердив під час проведення досудового розслідування будучи допитаним в якості свідка, при цьому попереджався про кримінальну відповідальність про надання неправдивих свідчень, а тому надані ним пояснення не викликають сумнівів (а.с.28-30 кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР ЗА №12013200390000208 за заявою [PERSON] про покупку автомобіля, що перебуває під арештом за ч.1 ст.190 КК України). З урахуванням факту отримання коштів саме [PERSON] останній і повинен нести цивільно-правову відповідальність.

Outcome: approved