Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-19 00:00:00

[PERSON] звернувся в Млинівський районний суд Рівненської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, процентів та інфляційних втрат. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 15 грудня 2015 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів, відповідно до якого позивач позичив відповідачу 24750,00 гривень, а відповідач збов`язувалась повернути вказану суму коштів до 30 грудня 2015 року, проте у вказані строки [PERSON] грошові кошти не повернула, тому позивач змушений звертатись до суду за захистом своїх прав. В судове засідання [PERSON] не з`явився, в позовній заяві вказав, що справу просить розглядати за його відсутності, позовні вимоги задоволити в повному обсязі. (а.с.41) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, що офіційно підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки. (а.с.72) 04 квітня 2019 року на адресу Млинівського районного суду Рівненської області надійшов відзив представника відповідачки [PERSON] - адвоката Панчелюги К.М. на позовну заяву, в якому вказує на те, що вказана боргова розписка складена з метою забезпечення договору оренди квартири, орендодавцем якого виступав [PERSON] , а орендатором [PERSON] . Згідно позовної заяви неможливо встановити, що саме хоче стягнути відповідач пеню чи проценти за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання. Вважає, що між позивачем та відповідачем правовідносини за договором позики відсутні. При цьому просить суд врахувати матеріальний стан відповідачки, яка на даний час ніде не працює, наявність на утриманні відповідачки малолітнього сина, який хворіє на цукровий діабет. (а.с.25-33) Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підставний та підлягає до задоволення з слідуючих підстав: з копії розписки від 15 грудня 2015 року вбачається, що [PERSON] отримала в борг від [PERSON] суму 24750 гривень та зобов`язується її повернути на першу вимогу, але не пізніше 30 грудня 2015 року. (а.с.4) У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. В силу ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Суд не бере до уваги твердження відповідачки [PERSON] про те, що між позивачем та відповідачем правовідносини за договором позики відсутні, адже факт отримання грошових коштів підтверджується розпискою від 15 грудня 2015 року. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». Ґрунтуючись на засадах верховенства права, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони та які були досліджені у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що між сторонами в належній формі укладено договір позики, проте відповідач порушив свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів. Факт отримання відповідачем грошових коштів, підтверджується наданою ним розпискою. Своїми підписами сторони засвідчили, що їх волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін. Враховуючи вищевикладене та ту обставину, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань, відповідно до договору позики від 15 грудня 2015 року, позовні вимоги [PERSON] про повернення суми боргу за договором розписки підлягають задоволенню. Крім цього, підлягають до задоволення позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення процентів та інфляційних втрат. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивач при звернені до суду з позовною заявою сплатив судовий збір в сумі 704,80 грн., що об`єктивно підтверджується квитанцією №0.0.1221185556.1 від 22 грудня 2018 року. (а.с.2) На підставі наведеного,

Outcome: approved