Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-09 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із заявою про видачу обмежувального припису, відповідно до якого з урахуванням заяви про уточнення вимог просить визнати [PERSON] кривдником, а неповнолітню [PERSON] особою, яка постраждала від домашнього насильства. Видати обмежувальний припис, яким протягом двох календарних місяців з моменту винесення рішення заборонити [PERSON] наближатись на відстань ближче 100 метрів до [PERSON] та в будь-який спосіб спілкуватись і контактувати із нею особисто і через третіх осіб. Повідомити про видачу обмежувального припису уповноважені підрозділи виконавчих органів влади Тернопільської міської ради з метою проведення профілактичної роботи з [PERSON] щодо запобігання вчинення психологічного насильства по відношенню до доньки в подальшому. Направити [PERSON] на проходження програми для кривдників. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] вказує на те, що у них із [PERSON] під час спільного проживання без реєстрації шлюбу народилась донька [PERSON], [INFO]. На початку вересня 2015 року, без його згоди та відома [PERSON] через обман вчителів викрала їх неповнолітню дитину [PERSON] зі школи та переховувала її. Приблизно за місяць заявнику вдалося повернути доньку додому та з того часу вона не йшла на контакт із матір'ю, відмовлялась їй телефонувати і зустрічатись без присутності третіх осіб. Матір неповнолітньої [PERSON] звинуватила заявника у налаштуванні дитини проти неї, категорично відмовлялась від контактів у комфортній для дитини атмосфері, наполягаючи на зустрічах зручних виключно для неї, та погрожувала, що в разі неприйняття її умов вона налаштує доньку на зневагу до заявника, як батька. Після прийняття органом опіки та піклування рішення про проживання дитини із матір'ю, [PERSON] проти волі неповнолітньої дитини змусила [PERSON] залишити навчальний заклад. З того часу дитина постійно пропускала шкільні зайняття, утримувалась в орендованій квартирі та помешканнях приятелів [PERSON], без присутності матері та без можливості повноцінного спілкування з однолітками та батьком. З цього приводу по відношенню до [PERSON] був складений протокол про адміністративне правопорушення. Крім цього, за час навчання у місті Тернополі майже кожного тижня [PERSON] пропускала навчання. З червня 2016 року [PERSON] вивезла [PERSON] у невідомому напрямку, вводячи в оману працівників управління освіти, служб захисту прав дітей та ювенальної превенції про проживання дитини у м.Львів. З середини квітня 2017 року заявник регулярно відвідував доньку у школі де вона навчалась, привозив їй розвиваючі подарунки, їжу та солодощі, залишав кишенькові гроші, оплачував шкільне харчування. Зустрічі відбувались переважно у присутності педагогів. З лютого 2018 року сплачує кошти на утримання дитини (аліменти) у розмірі 1500 грн. на місяць у відповідності з рішенням суду. Відвідуючи дитину, заявник постійно стикався із її негативним та навіть ворожим ставленням до нього, проявами страху, невпевненості та іншими ознаками психологічного насильства. Також звертав увагу на недбале ставлення зі сторони матері до забезпечення інтересів дитини, піклування про її зовнішній вигляд та стан здоров'я. Заявник належним чином виконував всі рекомендації відповідних служб та установ, їх посадових осіб. Але через бездіяльність та навіть протидію [PERSON], психоемоційний стан дитини не покращувався, а погіршувався, зокрема під час контактів з батьком. Так, під час чергового візиту до неповнолітньої [PERSON] 14 березня 2018 року [PERSON] знайшов свою доньку у загрозливому психоемоційному стані та вирішив терміново її відвезти до психолога з метою надання дитині невідкладної психологічної допомоги. Зазначив, що дії заявника за своїм наміром та переконанням були спрямовані виключно на самозахист дитини відповідно до п.1 ст.154 СК України, з метою убезпечення від порушення її прав та згубного маніпулятивного впливу на психіку з урахуванням вразливого становища та неухильного дотримання принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Реакції неповнолітньої [PERSON] на слова заявника та зауваження свідчили про те, що на дитину вчиняється психологічний сторонній негативний психологічний вплив. Проте реакція дитини на дії заявника виявилась неадекватною, що спричинило сумніви у вчителів школи щодо доброчесності намірів. Результатом перешкоджання заявнику у самозахисті доньки з боку вчителів школи стало падіння внаслідок якого спричинило легкі тілесні ушкодження у дитини. Також зазначив, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 05 квітня 2018 року, яке набрало законної сили встановлено, що виникнення у дитини [PERSON] психічного насильства з боку батька [PERSON] пов»язане з конфліктною ситуацією між батьками, які не можуть домовитися щодо виховання дитини, а також страхом дитини [PERSON] бути ізольованою від матері, без її згоди. Вказав, що мати неповнолітньої дитини [PERSON] - [PERSON] проявляє системну бездіяльність та протидію щодо подолання негативного психоемоційного стану дитини, пов»язаного із конфліктом батьків, виходячи з принципу забезпечення «найкращих інтересів дитини», а тому вважає, що слід обмежити неповнолітню доньку [PERSON] у спілкуванні та контактах з матір»ю на нетривалий термін, яка на думку заявника, є кривдником у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Вважає, що упродовж дії обмежувального припису заявник за допомогою профільних фахівців відповідних служб органів місцевого самоврядування повинен нівелювати негативний психоемоційний стан дитини та налагодити доброзичливі стосунки з донькою під час її відпочинку у профільному санаторії. Крім цього, додатково зазначив, що [PERSON] буде уникати заходів пов»язаних із корекцією її поведінки щодо виховання дитини, оскільки остання будучи обізнаною у необхідності контакту із відповідальними фахівцями, що згідно закону мають здійснювати екстрене (кризове) втручання, ні 12.06.2018 року, ні 13.06.2018 року до служби у справах неповнолітніх та дітей не з»явилась, а тому вважає, що слід направити кривдника на проходження програми для кривдників. [PERSON] в судовому засіданні подану заяву підтримав та просять її задовольнити, з підстав наведених у ній, зазначивши, що неодноразово звертався із відповідними заявами до служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, зокрема 10.04.2018 року та 07.06.2018 року про вжиття заходів зазначеною службою щодо захисту прав дитини його неповнолітньої доньки. Так, зокрема, у зверненні від 07.06.2018 року заявник просив орган опіки та піклування, як орган влади, який забезпечує контроль за дотриманням прав неповнолітніх та дітей прийняти рішення та зобов»язати [PERSON] забезпечити проходження дитиною [PERSON] повного обстеження психотерапевтом [PERSON] та неухильне дотримання рекомендацій вищевказаного лікаря у зв»язку з висновками комісії з питань захисту прав дитини та вимогами батька дитини; забезпечити належне дослідження відповідними державними органами чинників, які можуть кваліфікуватись як психологічне насильство по відношенню до [PERSON] з боку її матері [PERSON] у відповідності до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»; зобов»язати [PERSON] забезпечити налагодження доброзичливих стосунків доньки [PERSON] з батьком [PERSON] та регулярні контакти з ним в присутності фахівців по роботі з дітьми (контрольований контакт) відповідно до положень п.3 ст.4 Конвенції про контакт з дітьми; у зв»язку з систематичним порушенням прав та нехтуванням інтересами дитини [PERSON], невиконанням рішень органу опіки та піклування службі у справах неповнолітніх та дітей забезпечити ретельний контроль за дотриманням прав та інтересів дитини, виконанням батьківських обов»язків з боку [PERSON] відповідно до чинного законодавства, включаючи участь батька у вихованні дитини та вирішення розбіжностей (спорів) у поглядах батьків на виховання дитини у встановленому законом порядку. Зобов»язати [PERSON] неухильно дотримуватись регламенту контролю, розробку якого доручити службі у справах неповнолітніх та дітей з урахуванням зауважень та побажань обох батьків неповнолітньої [PERSON], виходячи з принципу забезпечення найкращих інтересів дитини. Зацікавлена особа [PERSON] в судове засідання не з»явилась, хоча належним чином повідомлялась про місце та час судового засідання в порядку визначеному ч.9 ст. 128 ЦПК України шляхом надіслання їй повідомлення через мобільний зв»язок, що підтверджено документально. Представник служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради у судовому засіданні при вирішенні поданої заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису покладається на думку суду. Крім цього зазначив, що висновком щодо усунення перешкод батькові [PERSON] у спілкуванні з малолітньою дитиною [PERSON],затвердженим рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 22.11.2017 року, зобов»язано матір [PERSON] поважати батьківські права [PERSON], не вчинити перешкоди у спілкуванні батька з донькою; регулярно, не менше одного разу на місяць інформувати батька дитини [PERSON] через службу у справах неповнолітніх та дітей про місце проживання дитини, її стан здоров»я, потреби та інтереси, включаючи відвідування гуртків та позашкільних занять, надавати іншу інформацію, що має суттєве значення для виховання дитини, формування її особистості та індивідуальності. За згодою обох батьків [PERSON], [PERSON] рекомендовано проведення відповідної роботи штатним психологом Тернопільської спеціалізованої загальноосвітньої школи « ступеня повного дня з поглибленим вивченням іноземних мов та викладачем кафедри практичної психології Тернопільського національного університету ім..В.Гнатюка, кандидатом психологічних наук [PERSON] з малолітньою дитиною [PERSON] в навчальному закладі, з метою з»ясування причин негативного ставлення дитини до батька. Також, вказала, що службою у справах дітей було вжито заходів направлених на дотримання прав неповнолітньої [PERSON], однак її батьки [PERSON] та [PERSON] не завжди їх дотримували та виконували, що свідчить про небажання батьків усунути вплив конфлікту, який виник між батьками на їх неповнолітню доньку [PERSON] Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 15 травня 2008 року, [PERSON], народилася [INFO] її батьками є [PERSON] та [PERSON] У судовому засіданні з'ясовано, що [PERSON] та [PERSON] спільно проживали разом в м. Києві, не реєструючи шлюбу, з 2007 року по 15 серпня 2015 року. Мають спільну дочку [PERSON]. На даний час [PERSON] разом з дочкою постійно проживають у місті Тернополі. Дитина відвідувала Тернопільську загально - освітню середню школу першого ступеня з поглибленням вивченням іноземних мов. На даний час [PERSON] із поданої нею інформації перебуває на відпочинку із сім»єю у томі числі з неповнолітньою [PERSON] в с.Лебедівка Одеської області, з якої планує повернутись у кінці серпня 2018 року. Із пояснень заявника у судовому засіданні та представника заінтересованої особи судом з»ясовано, що заявник [PERSON] та заінтересована особа [PERSON], яка є матір»ю їх неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] на даний час перебувають у неприязних стосунках, які виникли у них з приводу її виховання, побачень із батьком. Конфліктні ситуації та не вирішення їх батьками, негативно впливають на психо-емоційний стан неповнолітньої [PERSON]. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 05 квітня 2018 року, яке набрало законної сили, у цивільній справі за заявою [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON], заінтересовані особи [PERSON] про видачу обмежувального припису, у задоволенні заяви відмовлено. Попереджено [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дочки [PERSON], [INFO], покласти на службу у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, як орган опіки та піклування контроль за поведінкою [PERSON] щодо виховання дочки [PERSON]. В силу вимог ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участь у справі, в якій такі обставини були встановлені. Як вбачається із зазначеного судового рішення, при розгляді зазначеної справи судом зокрема встановлено «…що [PERSON] має страх бути забраною батьком [PERSON] та бути ізольованою від матері без її згоди. Вказаний страх виник через поведінку батьків та дії [PERSON], які вчинені ним 14.03.2018 року, що викликало у дитини гострий страх бути відібраною у матері дитини… Суд зазначає про неприпустиму поведінку [PERSON] пов»язану з подіями 14.03.2018 року у Тернопільській загально-освітній середній школі першого ступеня з поглибленням вивченням іноземних мов, де він проігнорував інтереси дитини, її бажання, погляди та вразливим положенням, а діяв виключно переслідуючи свої інтереси… Враховуючи особливості відносин, які склалися між [PERSON] та [PERSON] і їх дочкою [PERSON], суд вважає звернути увагу [PERSON] на його дії, які викликали психо-емоційний стан дитини та її страх бути відібраною у матері та наголошує на зміні його ставлення до виховання дитини з врахуванням її інтересів, бажання, поглядів та вразливого положення і це підлягає постійному контролю з боку органів опіки та піклування…». Відповідно до рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 11 травня 2018 року №141 «Про розгляд звернення [PERSON]», з метою детального дослідження порушень прав малолітньої [PERSON] вирішено створити тимчасову групу. Рекомендувати матері [PERSON] інформувати службу у справах неповнолітніх та дітей щодо зміни місця проживання з метою обстеження умов проживання дитини. Попередити кожного із батьків про відповідальність за порушення або неналежне дотримання рішень органу опіки та піклування. Наголосити батькам, що в найкращих інтересах дитини буде припинення конфлікту між ними та досягнення конструктивних домовленостей у питаннях виховання дитини на основі чинного законодавства та норм міжнародного права. Як вбачається із інформації наданої Тернопільським міським центром соціальних служб для сім»ї та молоді від 05 липня 2018 року №238 [PERSON], [PERSON] до Тернопільського міського центру соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді за останній календарний рік не зверталась. Також, як вбачається із інформації, наданої Тернопільським міським центром соціальних служб для сім»ї та молоді від 18 червня 2018 року №212 [PERSON], останній у травні 2017 року звертався до Тернопільського міського центру соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді з питанням щодо можливості спільного проведення літніх канікул з [PERSON] та допомоги у налагодженні стосунків з донькою. Також інформують, що відповідно до листа служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради №732/04-24.1 від 02.04.2018 року «Про [PERSON]», з метою захисту прав та законних інтересів малолітньої дитини, [PERSON], [INFO] для здійснення оцінки рівня безпеки дитини за місцем проживання фахівцем із соціальної роботи Тернопільського міського центру соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді спільно з спеціалістом служби у справах неповнолітніх та дітей, спеціалістом управління у справах сім»ї, молодіжної політики і спорту було здійснено кризове втручання в сім»ю [PERSON] На час здійснення кризового втручання було проведено: оцінку кризової ситуації сім»ї, початкову оцінку потреб сім»ї та складено акт з надання соціальної послуги кризового та екстреного втручання. На час візиту загрози життю чи здоров»ю малолітній [PERSON] не було. Членів сім»ї [PERSON] проінформовано про комплекс соціальних послуг, які надає Тернопільський міський центр соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді та запропоновано соціальне обслуговування за запитом. Враховуючи те, що з травня 2018 року сім»я [PERSON] перебуває за межами міста Тернополя, будь-які втручання та робота з сім»єю спеціалістами Тернопільського міського центру соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді є неможливим. Відповідно до інформації наданої директором Тернопільської спеціалізованої загальноосвітньої школи І ступеня повного дня з поглибленим вивченням іноземних мов від 18.06.2018 року начальнику служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, [PERSON] і [PERSON] письмово щодо подолання небажання дитини контактувати з батьком не звертались. Проте, [PERSON] намагався при зустрічах з донькою налагодити стосунки, приносив подарунки, які замовляла [PERSON] (пластик для рукоділля, солодощі та інші), але з квітня 2018 року [PERSON] перестала приймати подарунки. Інколи, при зустрічах, [PERSON] відмовлялась розмовляти, мотивуючи, що батько сам знає чому вона не хоче з ним спілкуватись. Згідно інформації наданої директором Тернопільської спеціалізованої загальноосвітньої школи І ступеня повного дня з поглибленим вивченням іноземних мов від 21.11.2017 року, [PERSON] за період з 01.09.2016 року по 21.11.2017 року пропустила шкільні заняття: у зв»язку з хворобою 13 днів, з поважних причин 35 днів, без попередження мами 2 дні. Відповідно до інформації, викладеної у листі служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради від 12.06.2017 року №1007/04-24, адресованої [PERSON], на неодноразові звернення [PERSON] у сприянні побачень з дитиною працівники служби у справах неповнолітніх та дітей телефонували до матері дитини [PERSON] та проводили роз»яснювальні бесіди, однак позитивного результату не досягнуто. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Тернопільської міської ради щодо усунення перешкод батькові [PERSON] у спілкуванні з малолітньою дитиною [PERSON],затвердженим рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 22.11.2017 року №853, зобов»язано матір [PERSON] поважати батьківські права [PERSON], не чинити перешкоди у спілкуванні батька з донькою; регулярно, не менше одного разу на місяць інформувати батька дитини [PERSON] через службу у справах неповнолітніх та дітей про місце проживання дитини, її стан здоров»я, потреби та інтереси, включаючи відвідування гуртків та позашкільних занять, надавати іншу інформацію, що має суттєве значення для виховання дитини, фомування її особистості та індивідуальності. За згодою обох батьків [PERSON], [PERSON] рекомендовано проведення відповідної роботи штатним психологом Тернопільської спеціалізованої загальноосвітньої школи « ступеня повного дня з поглибленим вивченням іноземних мов та викладачем кафедри практичної психології Тернопільського національного університету ім..В.Гнатюка, кандидатом психологічних наук [PERSON] з малолітньою дитиною [PERSON] в навчальному закладі, з метою з»ясування причин негативного ставлення дитини до батька. Як вбачається із інформаційного листа служби у справах неповнолітніх та дітей від 04.07.2018 року №1210/04-24.1, наданого на інформаційний запит [PERSON], працівниками служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради неодноразово наголошувалось [PERSON] про те, що конфлікт між батьками негативно впливає на психо-емоційний стан малолітньої дитини, а особливо, якщо конфлікт між батьками відбувається в присутності дитини; [PERSON], [PERSON] постійно зверталась увага на необхідність подолання конфліктної ситуації, так як налагодження міжособистісних стосунків між батьками позитивно впливає на морально-психологічний стан дитини; [PERSON], [PERSON] неодноразово наголошувалось на дотриманні вимог п.1,2 ст.141, п.1,2,4 ст.150, п.3 ст.151, п.1 ст.153, п.1,2 ст.155, п.1,2,3 ст.157 Сімейного кодексу України; впродовж 2017-червня 2018 років [PERSON] звертався в службу у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради із письмовими зверненнями, заявами, поясненнями, інформаційними запитами, повідомленнями 38 разів. Більшість звернень стосувалось прагненню батька налагодити стосунки з донькою, встановити з нею контакт, усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною; за аналогічний період [PERSON] зверталась в службу у справах неповнолітніх та дітей із заявами, поясненнми, клопотаннями 16 разів. Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 22.11.2017 року №853 «Про затвердження висновку щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною», зобов»язано матір поважати батьківські права [PERSON], не винити перешкод у спілкуванні батька з донькою, регулярно інформувати батька через службу у справах неповнолітніх та дітей про місце проживання дитини, її стан здоров»я, потреби та інтереси, надавати іншу інформацію, що має суттєве значення для виховання дитини, формування її особистості та індивідуальності. Проте, не всі рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, рішення органу опіки та піклування виконувались [PERSON] у повному обсязі, а саме: до березня 2008 року не повідомляла місце проживання дитини; з квітня 2018 року не інформувала батька про потреби дитини, її стан здоров»я; впродовж січня-червня 2018 року [PERSON] не з»являлась на засідання комісії з питань захисту прав дитини. Як вбачається із рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради від 15 грудня 2017 року №384 «Про розгляд звернення [PERSON]», вирішено наголосити [PERSON] виконувати рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 22.11.2017 року №853, регулярно, не менше одного разу на місяць інформувати батька дитини [PERSON] через службу у справах неповнолітніх та дітей про місце проживання дитини, її стан здоров»я, потреби та інтереси, включаючи відвідування гуртків та позашкільних занять, надавати іншу інформацію, що має суттєве значення для виховання дитини, формування її особистості та індивідуальності. Враховуючи, що ситуація конфлікту між батьками не змінюється та негативно впливає на психіку дитини, шкодить формуванні її особистості, рекомендувати обом батькам [PERSON], [PERSON] відвідувати сімейного психолога та налагодити стосунки між собою з метою збереження психоемоційного стану дитини. Наголосити матері [PERSON] про неприпустимість порушення прав дитини, зокрема в частині збереження та формування її індивідуальності через спілкування з біологічним батьком. Роз»яснити [PERSON] вимоги національного законодавства та міжнародних правових норм щодо забезпечення найкращих інтересів дитини, зокрема збереження тісних та доброзичливих стосунків з кожним із батьків, обов»язок та відповідальність за дотримання цих норм покладається на того з батьків, з ким згідно закону проживає дитина. Роз»яснити [PERSON] вимоги ст..141 СК України про рівність прав та обов»язків батьків щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Свавільні дії та самовільні рішення стосовно дитини з боку будь-кого з батьків неприпустимі. В разі відмови [PERSON] забезпечувати найкращі інтереси дитини у відповідності до чинного законодавства та міжнародних правових норм, або продовження практики маніпулятивного порушення прав дитини, батько дитини залишає за собою право звернутися із заявою про зміну місця проживання дитини. Як слідує з інформаційної довідки про результати роботи та психологічний стан дитини на момент обстеження, складеної Тернопільською міською психолого - медико -педагогічною консультацію Тернопільського комунального методичного центру науково-освітніх інновацій та моніторингу від 04 травня 2017 року, «…за результатами проведеної роботи з [PERSON] можна зробити наступні висновки: дитина встановлює контакт з дорослим швидко та охоче. Розповідає про навчання в школі, нових друзів….виконуючи малюнок сім»ї, дівчинка маму, себе та [PERSON] («тато, який живе з нами в Тернополі). Фігури адекватно розміщені за зростом, що підтримують [PERSON]. Це може бути ознакою сприятливого емоційного контакту між членами сім»ї. Відсутність батька [PERSON] на малюнку може говорити про конфліктні взаємини з ним, про певні негативні емоції щодо нього, які дитина переживає на даний момент (емоції можуть бути не лише негативні, вони можуть бути амбівалентні). Дівчинка пояснює, що не хоче малювати батька, бо вона боїться з ним зустрічатися, «щоб тато не забрав мене від мами»…Тема конфлікту, страху, драматичних подій в сім»ї була присутня, коли [PERSON] розповідала про життя в Києві. Разом з тим присутні позитивні спогади та хороше враження, коли разом з татом і мамою гуляли, тато забирав із садочка, каталися з мамою на велосипедах. Тема розповідей про життя у Тернополі з новою сім»єю носить трохи інший характер: дівчинка відчуває радість від спілкування з мамою, Володимиром…Розповіді [PERSON] про життя її сім»ї в Києві час від часу супроводжувались репліками: «мені неприємно про це розмовляти, я не хочу згадувати про ті погані речі, які робив тато з мамою, забороняв мені з нею жити. Я боюсь, що тато забере мене від мами». Як вбачається із інформаційної довідки про результати роботи та психологічний стан неповнолітньої [PERSON] наданої на запит служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільською спеціалізованою загальноосвітньою школою І ступеня повного дня з поглибленим вивченням іноземних мов від 21.11.2017 року №188, з [PERSON] проводилась індивідуальна робота. Дівчинка впевнено характеризує себе, позитивно та адекватно оцінює себе, своїх друзів. У вільній бесіді [PERSON] не вживає слова «Батько», згадує його, як «[PERSON]». За словами дитини вона задоволена теперішнім життям. З матір»ю [PERSON], з метою діагностики батьківського ставлення було використано методику діагностики батьківського ставлення (А.Варнга, В.Століна) за результатами якого визначено те, що загальне емоційне ставлення її до дитини є позитивним, [PERSON] виявляє інтерес до того, що цікавить її дитину, високо оцінює здібності, заохочує її самостійність, інколи встановлює психологічну дистанцію. Спостерігається відсутність контролю за певними діями дитини; невдачі дитини мати вважає випадковими, вірить в неї. Враховуючи, що ситуація конфлікту між батьками [PERSON] не змінюється рекомендовано батькам окремо від дитини відвідувати сімейного психолога та налагодити стосунки між собою, з метою збереження психоемоційного стану дитини. Згідно рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради від 06 липня 2018 року «Про розгляд звернення [PERSON]», комісія вирішила: 1.Доручити службі у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради підготувати проект рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради щодо: забезпечення батьками [PERSON] та [PERSON] проходження дитиною повного обстеження лікарем-психотарапевтом та неухильне дотримання рекомендацій фахівця; забезпечення [PERSON] налагодження доброзичливих стосунків доньки з батьком та регулярні контакти з ним; забезпечення [PERSON] виконання рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 22.11.2017 року №853; надання службі у справах дітей Тернопільської міської ради батьками дитини пропозицій щодо подальшого виховання дитини та забезпечення її найкращих інтересів; на підставі висновків фахівців та пропозицій батьків, комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради розробити систему послідовних кроків щодо спілкування батька з дитиною. Відповідно до п. 3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Пунктом 6 ч.1 ст.1 зазначеного Закону передбачено, що кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Пунктом 10 ч.1 ст.1 вказаного Закону зазначено, що програма для кривдника - комплекс заходів, що формується на основі результатів оцінки ризиків та спрямований на зміну насильницької поведінки кривдника, формування у нього нової, неагресивної психологічної моделі поведінки у приватних стосунках, відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків, у тому числі до виховання дітей, на викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов»язки жінок і чоловіків. Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров'ю особи. За п. 9 ч. 1 ст. 1 цього ж Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. В даній ситуації суд звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Статтею 8 Конвенції гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов'язків держави, які невід'ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя. (див. пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»). Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»). Суд наголошує, що оцінюючи загальну пропорційність будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків потрібно ретельно оцінювати низки факторів. Зокрема, в даній конкретні ситуації, суд повинен виходити з «найкращих інтересів дитини», в даному випадку [PERSON] При цьому суд зазначає, що найбільш змістовий підхід для реалізації принципу «якнайкращих інтересів дитини» було вироблено Комітетом ООН з прав дитини на підставі Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. У світлі цих міркувань Комітет вважає, що стосовно ситуації, яка розглядається доречними і такими, що підлягають врахуванню при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини є такі елементи: погляди дитини; індивідуальність дитини; збереження сімейного оточення і підтримання відносин; піклування, захист і безпеку дитини; вразливе положення; право дитини на здоров'я; право дитини на освіту. Також Європейський Суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (наприклад див. пункт 100 згадуваного вище рішення у справі «Мамчур проти України»). Таким чином, оцінка найкращих інтересів дитини повинна здійснюватися з врахування усіх вищенаведених елементів з оцінкою значимості кожного з них в порівнянні з іншими. Згідно із п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», однією із засад запобігання та протидії домашньому насильству є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до п.7, 8 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов'язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Особа, яка постраждала від домашнього насильства це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. В силу вимог ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов»язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об»єктом прав спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкуватися з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв»язку особисто і через третіх осіб. Статтею 16 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено ведення Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі. Єдиний державний реєстр випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі (далі - Реєстр) - це автоматизована інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для збирання, реєстрації, накопичення, зберігання, адаптування, зміни, поновлення, використання, поширення (розповсюдження, реалізації, передачі), знеособлення і знищення визначених цим Законом даних про випадки домашнього насильства та насильства за ознакою статі. До Реєстру вносяться відомості (окремо за кожним випадком насильства). Формування Реєстру здійснюється окремо за кожним випадком домашнього насильства, насильства за ознакою статі шляхом внесення до нього відповідної інформації. Персональні дані про особу, яка повідомила про вчинення насильства, зберігаються у Реєстрі протягом одного року з дня надходження відповідної інформації про вчинення насильства. Персональні дані про постраждалу особу зберігаються у Реєстрі протягом трьох років з дня вчинення домашнього насильства чи насильства за ознакою статі. У матеріалах справи відсутні докази щодо внесення до Єдиного державного реєстру випадків вчинення домашнього насильства [PERSON] стосовно неповнолітньої дитини [PERSON] та притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ознаками статті ст. 173-2 КУпАП . Суд проаналізувавши матеріали справи, оцінивши та дослідивши докази, вважає, що заява [PERSON] про видачу обмежувального припису не підлягає до задоволення. При цьому суд не вбачає підстав для визнання [PERSON] «кривдником», а [PERSON] «особою, яка постраждала від домашнього насильства», оскільки судом під час розгляду справи не здобуто належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що [PERSON] вчиняла або вчиняє психологічне насильство по відношенню до своєї неповнолітньої доньки [PERSON] Адже, як вбачається із інформаційних довідок про результати роботи та психологічний стан дитини, виникнення у дитини [PERSON] негативного психо-емоційного стану, пов»язане із конфліктною ситуацією, яка виникла між батьками, які не можуть між собою вирішити питання спільної участі у вихованні дитини, а також страхом дитини [PERSON] бути ізольованою від матері, без її згоди. Крім цього, суд вважає, що заходи, які зазначив заявник у поданій ним заяві, а саме заборонити матері [PERSON] наближатись до [PERSON] та в будь-якій спосіб спілкуватись та контактувати із нею особисто і через третіх осіб негативно вплинуть на психо-емоційний стан неповнолітньої дитини [PERSON], яка як свідчить із інформаційних довідок психологів уже має страх бути ізольованою від матері. Крім цього, суд виходить із основних інтересів дитини збереження її зв'язків із сім'єю, забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Також, на думку суду, негативний вплив на психо-емоційний стан неповнолітньої [PERSON] мала поведінка [PERSON] під час події у Тернопільській загальноосвітній школі першого ступеня з поглибленим вивченням іноземних мов 14.03.2018 року, де він проігнорував інтереси дитини, її бажання, погляди та діяв виключно переслідуючи свої інтереси та після яких неповнолітня дитина буде негативно реагувати на появу батька та у неї буде виникати страх бути відібраною від матері. При цьому, суд розуміє існування між сторонами неприязних відносин, не вжиття ними заходів, направлених на усунення такого конфлікту, що буде сприяти найкращим інтересам дитини. Також суд зазначає, що важлива роль на вирішення конфліктної ситуації, яка склалась між сторонами, як наслідок негативний вплив її на стан дитини, забезпеченні участі кожного з батьків у спілкуванні з нею, незалежно від їх проживання покладається на державу в особі її компетентних органів, які повинні забезпечити систему послідовних кроків в такому напрямку, щоб зашкодити негативному впливу на дитину, а тому суд вважає, що слід зобов»язати службу у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради вжити дієвих заходів, направлених на усунення негативного впливу ситуації конфлікту між батьками на психіку неповнолітньої [PERSON], формування її особистості, контролю за неприпустимістю порушень прав дитини зі сторони обох батьків, а також дотримання ними принципу рівності прав та обов»язків щодо дитини. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed