Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою 23 у будинку 41 по проспекту Переможців у місті Рубіжне Луганської області. В судове засідання сторони не зявились, причини неявки суду не повідомили. Позивач просив справу розглянути без його участі. Відповідачі у встановлений їм строк правом на подачу відзиву на позов не скористались. За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Позиція позивача полягала в тому, що квартира № 23, у будинку № 41, який розташований по проспекту Переможців у місті Рубіжне Луганської області, належить йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу. В зазначеній квартирі мають зареєстроване місце проживання колишні власники квартири: [PERSON] та [PERSON], які вже тривалий час в квартирі не проживають. У встановлений у договорі строк, відповідачі добровільно не здійснили зняття з реєстрації місця проживання по вищевказаній адресі. А це заважає позивачу повною мірою використовувати свої повноваження власника на вільне використання та розпорядження квартирою. Відповідачі правом на подачу відзиву на позов не скористались, і будь-які докази суду не надали. Тому суд, на основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини: Двадцять сьомого жовтня 2017 року, [PERSON], яка діяла на підставі довіреності від імені [PERSON] та [PERSON] продала, а [PERSON] купив, квартиру №23 у будинку №41, який розташовано по проспекту Переможців у місті Рубіжне Луганської області (а.с.8-9,12,13,14,15). І того ж дня, останній зареєстрував своє право приватної власності на придбану ним квартиру (а.с.10). На момент укладення договору купівлі-продажу квартири, [PERSON] та [PERSON] мали право користування квартирою та зареєстроване місце проживання в ній (а.с.11). Відповідно до абзацу третього пункту 6 договору купівлі-продажу квартири від 27.10.2017 року, сторони домовились, що [PERSON], [PERSON] повинні знятись з реєстрації місця проживання у квартирі № 23, що знаходиться у будинку № 41 по проспекту Переможців у місті Рубіжне Луганської області, проте колишні власники у добровільному порядку цього не зробили (а.с. 8-9,11). Шістнадцятого лютого 2018 року, [PERSON] звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовом до [PERSON] та [PERSON], яким просив визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 23, що у будинку 41 по проспекту Переможців у місті Рубіжне Луганської області (а.с. 5-6). Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачами виникли цивільні правовідносини, в межах яких виник спір щодо наявності у відповідачів права користування квартирою, як між власником та колишніми власниками житла. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до положень частини першої статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно з частиною першою статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Отже, саме власникам майна належать правомочності володіння, користування і розпорядження майном, що підтверджується і положеннями частини першої статті 317 Цивільного кодексу України (надалі за текстом ЦК України), позбавити яких, власника можна тільки на умовах передбачених законом. Так, з огляду на положення пункту першого частини першої статті 346 ЦК України, право власності, а значить і право користування, як одна з його складових, припиняється у разі відчуження власником свого майна. Судом встановлено, що у звязку із продажем позивачу квартири №23, яка знаходиться в будинку № 41, що розташований по проспекту Переможців в місті Рубіжне Луганської області, у [PERSON] та [PERSON] припинилось право власності на вказану квартиру, а тому вони втратили усі правомочності власників щодо цієї квартири, й у тому числі право користування. З огляду на це, позовні вимоги підлягають задоволенню, тому відповідачів слід визнати такими, що втратили право користування проданої ними квартирою повністю. Таким чином,

Outcome: approved