Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовами до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» (далі ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. 27.05.2019 року судом постановлено ухвалу про об`єднання в одне провадження цивільної справи №428/6072/19 за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з цивільною справою №428/6076/19 за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 03.02.2017 року він працевлаштувався у ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» та звільнився 31.03.2017 року. У день звільнення відповідач не провів з ним повного розрахунку. 19.06.2018 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області було видано судовий наказ про стягнення з відповідача нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 7538,85 грн. Вказану заборгованість відповідачем було сплачено 10.05.2019 року. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.04.2017 року по 10.05.2019 року становить 126503,30 грн. Крім того, 14.09.2017 року він знову працевлаштувався у ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» та звільнився 21.11.2017 року. У день звільнення відповідач не провів з ним повного розрахунку. 19.06.2018 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області було видано судовий наказ про стягнення з відповідача нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 2214,17 грн. Вказану заборгованість відповідачем було сплачено 27.03.2019 року. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.11.2017 року по 27.03.2019 року становить 62435,56 грн. Просив суд стягнути з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 126503,30 грн. та у розмірі 62435,56 грн., що загалом становить 188938,86 грн.\~ Представник відповідача ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» Селіхова Г.А. надала до суду відзив, в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог. Свою позицію обґрунтувала тим, що підставою відповідальності власника за затримку розрахунку при звільненні є порушення строків проведення розрахунку з працівником при звільненні та вина власника. З посиланням на норми ст. 617 ЦК України, ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»\~ зазначила, що внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) актів тероризму, військових дій на території України, які були встановлені висновком Торгово-промислової палати України від 28.11.2017 року № 3800/2/21-10.2, виникла ситуація, внаслідок якої стала неможливою своєчасна виплати заробітної плати при звільненні позивача. Такі форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є підставами для звільнення від відповідальності ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» за невиконання зобов`язань, передбачених ч. 1 ст. 47, ч. 1 ст. 83 і ст. 116 КЗпП України. Крім того, в результаті пошкодження електромереж внаслідок бойових дій ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» було відключене від об`єднаної енергосистеми\~ України та не має доступу до електростанцій України, а відновити доступ до джерел електропостачання немає можливості через розташування пошкоджених мереж у зоні бойових дій. Введення в дію паралельної лінії енергопостачання підприємства (приєднання до загальноукраїнської мережі) не відбулось, що підтверджується листами Держенергонагляду від 14.11.2014 року № 01/11-5590, актами Сєвєродонецького відділення Держенергонагляду від 18.01.2016 року № 02/23-02-003 та від 07.03.2017 року № 02/23-02-005. Для вирішення питань щодо забезпечення надійного енергопостачання підприємства ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» зверталось до профільних міністрів, проте це питання вирішено не було. Зазначені обставини унеможливлюють до теперішнього часу виробничу діяльність та випуск продукції ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот». В зв`язку з неможливістю ведення виробничої діяльності на підприємстві було введено простій. Вказані обставини свідчать про те, що невиплата заробітної плати працівникам при звільненні не є результатом вини роботодавця, а є наслідком форс-мажорних обставин. 27.05.2019 року судом постановлено ухвалу про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» в період з 03.02.2017 року по 31.03.2017 року та в період з 14.09.2017 року по 21.11.2017 року. 31.03.2017 року трудові відносини були припинені у зв`язку з закінченням строку трудового договору на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України. 21.11.2017 року трудові відносини були припинені за власним бажанням [PERSON] на підставі ст. 38 КЗпП України. Зазначені обставини підтверджуються копією трудової книжки позивача. Станом на 31.03.2017 року на момент звільнення [PERSON] заборгованість по заробітній платі становила 7538,85 грн. Повний розрахунок з позивачем був проведений 10.05.2019 року, що підтверджується копією виписки від 22.05.2019 року. Станом на 21.11.2017 року на момент звільнення [PERSON] заборгованість по заробітній платі становила 2214,17 грн. Повний розрахунок з позивачем був проведений 27.03.2019 року, що підтверджується копією виписки від 22.05.2019 року. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною 1 ст. 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Представник відповідача Селіхова Г.А. заперечувала проти позовних вимог, посилаючись на відсутність вини підприємства у невиплаті позивачу всіх сум, що належать йому в день звільнення. На підтвердження своїх заперечень представником відповідача суду був наданий Науково-правовий висновок щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при звільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зроблений Торгово-промисловою палатою України 28.11.2017 року за №3800/2/21-10.2 (далі Науково-правовий висновок від 28.11.2017 року №3800/2/21-10.2). Зазначеним Науково-правовим висновком від 28.11.2017 року №3800/2/21-10.2 засвідчено, що терористична загроза та загроза територіальній цілісності України, у тому числі територій міста Сєвєродонецьк (в період з 25.05.2014 року по 22.07.2014 року), міста Первомайськ, міста Луганськ (місто Щастя) Луганської області, що супроводжуються актами тероризму, на подолання яких направлене проведення в Донецькій та Луганській областях антитерористичної операції у 2014 році та станом на поточну дату заходи її проведення тривають є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотніми обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання сторонами обов`язків, передбачених умовами договору (контракту), законодавчими та іншими нормативними актами (пункт ІV Науково-правового висновку від 28.11.2017 року №3800/2/21-10.2). Отже, унеможливлення виконання обов`язків ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», передбачених законодавством України про працю, а саме: ч.1 ст. 47, ч.1 ст.83, ст. 116 КЗпП України, в день звільнення з кожним працівником провести розрахунок, спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: актами тероризму на території Луганської області в т.ч. м. Сєвєродонецька (в період з 25.05.2014 року по 22.07.2014 року), міста Первомайськ, міста Луганськ (місто Щастя) Луганської області, що є обставинами, які не залежать від волі сторін за трудовим договором, а також мають надзвичайний і невідворотній характер та є підставою для звільнення від відповідальності ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» (пункт ІV Науково-правового висновку від 28.11.2017 року №3800/2/21-10.2). Статтею 617 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (надзвичайної або невідворотної за даних умов події (п.1 ч.1 ст. 263 ЦК України)). З аналізу наведених норм права, суд приходить до висновку, що відповідач ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» може бути повністю звільнений від відповідальності перед позивачем за порушення строків проведення розрахунку при звільненні за умови, що це сталось внаслідок дії непереборної сили, яку відповідач не міг передбачити або передбачив, але не міг її відвернути. При цьому суд враховує приписи ст. 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», якою встановлено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. Згідно з розпорядженнями КМУ від 30.10.2014 року №1053-р та від 02.12.2015 року №1275 м. Сєвєродонецьк Луганської області було включено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Частинами 1, 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими\~ та\~ іншими\~ нормативними\~ актами,\~ а\~ саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада,\~ революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська\~ демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх\~ осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження)\~ експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними\~ умовами\~ і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо. Проаналізувавши зміст Науково-правового висновку від 28.11.2017 року №3800/2/21-10.2 у сукупності з нормами ст.ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», з Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженим рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18 грудня 2014 р. № 44(5), суд приходить до висновку, що відповідач ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» не підтвердило належними та достатніми доказами настання обставин непереборної сили, які об`єктивно унеможливили виконання ним обов`язків щодо проведення повного розрахунку з позивачем при його звільненні відповідно до норм чинного КЗпП України. Суд вважає, що єдиним документом, який засвідчує форс-мажорні обставини, (обставини непереборної сили) є сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданий Торгово-промисловою палатою України, складений та засвідчений уповноваженими особами із засвідчення форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили) та зареєстрований в Реєстрі сертифікатів про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). На думку суду, у Науково-правовому висновку від 28.11.2017 року №3800/2/21-10.2 науковцями лише досліджуються та аналізуються фактичні обставини, що склались в господарській діяльності ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», а не засвідчується настання форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили), які\~ унеможливлюють виконання обов`язків ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», передбачених законодавством України про працю. Суд вважає, що зазначений висновок містить точку зору та особисту думку науковців, які його склали з урахуванням того обсягу документів, які надало для дослідження ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот». Суд не бере до уваги доводи представника відповідача [PERSON] А. щодо того, що відключення від об`єднаної енергосистеми України, відсутність доступу до електростанцій України, неможливість відновити доступ до джерел електропостачання унеможливили проведення розрахунку з позивачем при звільненні. Суд вважає, що копія листа Держенергонагляду від 14.11.2014 року №01/11-5590 та акти Сєвєродонецького відділення Держенергонагляду від 18.01.2016 року №02/23-02-003 та від 07.03.2017 року №02/23-02-005 жодним чином не свідчать про неможливість виконання відповідачем зобов`язань з приводу виплати заробітної плати працівникам підприємства при звільненні. Аналізуючи вищенаведені обставини, враховуючи, що відповідач не надав сертифікату, виданого Торгово-промисловою палатою України в порядку, визначеному чинним законодавством України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для звільнення ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» від відповідальності перед позивачем за порушення строків проведення розрахунку при звільненні. На думку суду, в судовому засіданні було встановлено, що існували певні обставини, які перешкоджали веденню стабільної фінансово-господарської діяльності ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот». Проте нестабільна фінансово-господарська діяльність підприємства або відсутність коштів у роботодавця не виключає його вини за невиплату належних звільненому працівникові коштів та не звільняє від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Згідно з пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки по день проведення розрахунку, суд враховує, що позивач вперше був звільнений 31.03.2017 року, а вдруге 21.11.2017 року. В день звільнення він знаходився на роботі і оплата за цей робочий день була нарахована. Таким чином, розмір середнього заробітку за весь час затримки має обчислюватися з дня, наступного за днем звільнення позивача, і до дня, коли позивачу було сплачено нараховану, але не виплачену заробітну плату в повному обсязі, тобто за періоди з 01.04.2017 року по 09.05.2019 року та з 22.11.2017 року по 26.03.2019 року, включно, у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року № 100 (далі Порядок). Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Аналогічна позиція щодо розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 року по справі № 6-195цс134. Щодо нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.04.2017 року по 09.05.2019 року суд зазначає наступне. Середньогодинна заробітна плата позивача [PERSON] становить 28,22 грн., а середньомісячне число робочих годин 159,5 год., що підтверджується довідкою ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» №38723 від 22.07.2019 року. Загальна кількість робочих годин за період з 01.04.2017 року по 09.05.2019 року, включно, становить 4023,8 год., яка складається з 25 повних місяців затримки з 01.04.2017 року по 30.04.2019 року (159,5 год. х 25 місяців = 3987,5 год.) та з 5 робочих днів затримки з 01.05.2019 року по 09.05.2019 року (159,5 год. : 22 робочі дні у травні 2019 року х 5 робочих днів затримки = 36,3 год.). Загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 113550,23 грн. (визначається шляхом множення середньогодинної заробітної плати на кількість робочих годин затримки, тобто 28,22 грн. х 4023,8 год. = 113551,64 грн.), яка розрахована судом без утримання податків та інших обов`язкових платежів. Щодо нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.11.2017 року по 26.03.2019 року суд зазначає наступне. Середньогодинна заробітна плата позивача [PERSON] становить 24,54 грн., а середньомісячне число робочих годин 167,5 год., що підтверджується довідкою ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» №38701 від 15.07.2019 року. Загальна кількість робочих годин за період з 22.11.2017 року по 26.03.2019 року, включно, становить 2708,2 год., яка складається з 7 робочих днів затримки у листопаді 2017 року (167,5 год. : 22 робочих дні у листопаді 2017 року х 7 робочих днів затримки = 53,3 год.), з 15 повних місяців затримки з 01.12.2017 року по 28.02.2019 року (167,5 год. х 15 місяців = 2512,5 год.) та з 17 робочих днів затримки з 01.03.2019 року по 26.03.2019 року (167,5 год. : 20 робочих днів у березні 2019 року х 17 робочих днів затримки = 142,4 год.). Загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 66459,23 грн. (визначається шляхом множення середньогодинної заробітної плати на кількість робочих годин затримки, тобто 24,54 грн. х 2708,2 год. = 66459,23 грн.), яка розрахована судом без утримання податків та інших обов`язкових платежів. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що невчасно виплачена заробітна плата [PERSON] в загальному розмірі становить 9753,02 грн. (2214,17 грн. + 7538,85 грн.), а середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за періоди з 01.04.2017 року по 09.05.2019 року та з 22.11.2017 року по 26.03.2019 року, включно, у загальному розмірі становить 180010,87 грн. Наведене свідчить про те, що середній заробіток за два періоди затримки розрахунку істотно перевищує суму заборгованості із заробітної плати, на яку мав право [PERSON] . При цьому суд бере до уваги обставини, які перешкоджали веденню стабільної фінансово-господарської діяльності ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», про які зазначалось раніше. За таких обставин суд вважає можливим під час розгляду цієї справи скористатись своїм правом та застосувати принцип співмірності при визначенні розміру відшкодування позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Враховуючи обставини, встановлені в судовому засіданні у сукупності з наданими сторонами доказами, виходячи з вимог розумності і справедливості, застосовуючи принцип співмірності, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 180010,87 грн. до 39000 грн. При цьому суд враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом України у справі за № 6-259цс17 за подібними правовідносинами. Також суд вважає за необхідне відзначити, що правосуддя та справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права, про що також неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх рішеннях. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, розрахований пропорційно сумі задоволених позовних вимог, в розмірі 390 грн.

Outcome: partial