Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Гутянської сільської ради в якому поставив питання про зобов'язання відповідача відмінити рішення сесії від 22.05.2012 року №176-13/2012 «Про заяву [PERSON]». В судовому засіданні позивач заявлені вимоги уточнив і просив скасувати вказане рішення сесії як неправомірне. Крім того, просив зобов'язати сільську раду оформити передачу йому у власність земельної ділянки площею 0,25 га. Заявлені вимоги мотивував тим, що 30.06.2002 року рішенням сесії Гутянської сільської ради йому було передано у власність земельну ділянку площею 0,25 га в урочищі «Луги». Вказана земельна ділянка раніше перебувала в користуванні його батька [PERSON] В подальшому він на підставі цього рішення намагався оформити документи на право власності на цю ділянку, однак сільські голови [PERSON], а в подальшому [PERSON], упереджено ставлячись до нього, відмовляли йому у наданні дозволу на складання технічної документації. За його заявою від 19.04.2012 року сесія сільської ради 22.05.2012 року прийняла протиправне, на його думку, рішення про відмову у наданні йому дозволу на складання технічної документації по передачі цієї земельної ділянки у приватну власність. Рішення мотивовано тим, що ця ділянка знаходиться в землях запасу сільської ради і йому не виділялась. Вказані підстави вважає надуманими і такими, які не відповідають ст. 116, 118, 121 ЗК України, оскільки земельна ділянка до моменту передачі у приватну власність дійсно знаходиться у землях запасу сільської ради. Вважає також безпідставними послання представників відповідача на те, що він використав своє право на безоплатну передачу земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, оскільки скористався правом на отримання у власність лише земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також для ведення особистого селянського господарства. Однак має право скористатись також правом на безоплатне отримання земельної ділянки для ведення садівництва, дачного будівництва чи будівництва гаражів. Таким чином, вважає, що безпідставно відмовивши у оформленні права власності на земельну ділянку, яка раніше йому була надана попереднім рішенням сільської ради, відповідач порушив право на набуття у власність в порядку безоплатної передачі (приватизації) земельної ділянки для потреб, які ним самостійно могли бути визначені при виготовленні проектної документації. Просив позов задовольнити. Представник відповідача Гутянської сільської ради в.о. сільського голови Єлізарова В.А. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Пояснила, що згідно даних обліку сільської ради за результатами інвентаризації земель села, що була проведена в 1997 році, за господарством батька позивача рахувались земельні ділянки загальною площею 1,17 га. В 2001 році [PERSON] став головою двору і після смерті батька, рішенням сільської ради від 17.06.2002 року усі земельні ділянки, які були в користуванні батьків передані [PERSON], з них 0,9350 га для ведення ОСГ (0,4280 га в урочищі «Береги»; 0,2820 га та 0,2250 га в урочищі «Лютаків». Крім того, 0,25 га було передано у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Шевченка. Усі вказані ділянки для ОСГ позивачу були безоплатно передані у власність (приватизовані). Таким чином, посилання позивача на те, що земельна ділянка площею 0,25 га в урочищі «Луги» перебувала раніше в користуванні його батька не відповідають дійсності. Походження представленого позивачем рішення сільської ради від 30.06.2002 року їй не відоме, оскільки в жодних обліково-реєстраційних документах сільської ради воно не відображене. Оскільки ніхто з теперішніх працівників сільської ради не працював в той час, а багато документації було вилучено правоохоронними органами під час розслідування кримінальної справи, то підтвердити чи спростувати факт прийняття такого рішення не можуть. Разом з тим, [PERSON], представляючи інтереси своєї матері [PERSON], у 2011 році звертався до сільської ради з приводу погодження матеріалів відведення цієї ж земельної ділянки у її власність, посилаючись на представлену ним виписку з рішення Гутянської сільської ради від 19.11.2003 року. З цього приводу земельною комісією було проведено дослідження цього питання і встановлено, що дана ділянка ніколи в натуру не виносилась, ніким раніше не оброблялась і не використовувалась, а рішення сільської ради від 19.11.2003 року на сесії не приймалось. Рішенням від 15.03.2011 року було відмовлено [PERSON] у передачі земельної ділянки їй у приватну власність. За таких обставин, сільська рада під час розгляду на сесії звернення [PERSON] від 19.04.2012 року про дачу згоди на виготовлення технічної документації по оформленню земельної ділянки 0,25 га в урочищі «Луги», знаючи історію цього питання, одноголосним рішенням депутатів відмовила у задоволенні заяви позивача, оскільки вказана земельна ділянка в його користуванні не перебувала, а тому позивач міг лише клопотати про дачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки, а не приватизації раніше наданої. Крім того, позивач скористався своїм правом на безоплатну передачу йому земельних ділянок у власність. Просила в позові відмовити. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Згідно ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Статтею 118 Земельного Кодексу України встановлено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами України. Так, у разі зацікавлення у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, громадянин подає заяву до відповідного органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Таке рішення органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Разом з тим відповідно до ч.6 ст.118 Земельного Кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель комунальної власності для ведення ОСГ чи інших цілей, у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу місцевого самоврядування. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Відповідний орган розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Як встановлено судом відповідно до копії рішення Гутянської сільської ради від 30.06.2002 року, яка завірена начальником архівного відділу Богородчанської РДА Дмитерко І.Я., сільською радою прийнято рішення надати [PERSON] 0,25 га земельної ділянки в урочищі «Луги». Вказівка про надання землі у власність - відсутня. Суд не бере до уваги представлену позивачем [PERSON] копію цього рішення, згідно якої сільською радою нібито надано йому земельну ділянку у власність, оскільки вказана копія не відповідає архівному рішенню. Крім того, виходячи з наведених вище норм земельного законодавства (ст. 116,118 ЗК України), рішення про передачу земельної ділянки у власність могло бути прийнято сільською радою лише на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір ділянки (у разі приватизації ділянки, яка раніше перебувала у користуванні) або на підставі проекту відведення ділянки (у разі виділення ділянки із земель комунальної власності). Однак посилання на такі документи у рішенні сільської ради від 30.06.2002 року немає. Враховуючи, що нормами Земельного кодексу України, який діє з 01.01.2002 року не передбачено можливості надання земельних ділянок громадянам у постійне користування, то земельна ділянка за рішенням від 30.06.2002 року могла бути передана лише в тимчасове користування на умовах оренди. Відповідно до діючого Земельного Кодексу України, право власності на землю або право користування земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі і одержання документа, що посвідчує це право. Відповідно до ст.125,126 чинного земельного кодексу України документами, що посвідчують право власності або постійного користування земельною ділянкою є державні акти, а право тимчасового користування, в тому числі на умовах оренди, оформляється договором. Цими ж статтями передбачено обов'язкову державну реєстрацію таких документів. Позивачем не представлено суду доказів того, що він до квітня 2012 року правомірно користувався спірною земельною ділянкою. Не було подано таких документів і до сесії сільської ради, яка приймала рішення за його заявою. А тому, приймаючи рішення про відмову у наданні дозволу на складання технічної документації по приватизації земельної ділянки, яка знаходиться у складі земель запасу, сільська рада діяла правомірно і в межах наданих їй повноважень відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України та ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Підстав для скасування прийнятого рішення суд не вбачає. З метою реалізації свого права на одержання земельних ділянок із земель комунальної власності у межах норм безоплатної приватизації, позивач вправі звернутись до сесії сільської ради в порядку, визначеному ч.6 ст.118 з клопотанням про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Вимога позивача про зобов'язання органу місцевого самоврядування оформити передачу позивачу земельної ділянки у примусовому порядку за відсутності відповідного рішення самоврядного органу є порушенням його виключної компетенції на здійснення права власності від імені українського народу на управління землями, передбаченої Конституцією України. До компетенції суду при вирішенні такої справи може бути віднесено розгляд вимог про спонукання ради розглянути відповідне питання на сесії ради, а не прийняття судом замість ради конкретного і бажаного позивачем рішення щодо розпорядження землею. Таким чином, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є не обґрунтованими і задоволенню не підлягають. На підставі наведеного, ст.ст.213-215 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed