Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, мотивуючи його тим, що він є власником квартири № 179 по вул. Припортовій в м. Черкаси, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.10.2003. Відповідач, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в вищевказаній квартирі. [PERSON] з 2011 року і по сьогоднішній час за вищевказаною адресою не проживає, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію, його особистих речей у квартирі не має. Факт не проживання відповідача за вищевказаною адресою підтверджується актом затвердженим Житлово-будівельним кооперативом № 92. Позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не зявився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про причину не явки суд не повідомив, був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи рекомендованими листами, які повернулися до суду не отриманими. Суд ухвалив на підставі ст. 224 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.10.2003 серії САА № 473159. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в вищевказаній квартирі, відповідно до довідки Житлово-будівельного кооперативу № 92 від 10.11.2016, але [PERSON] фактично не проживає з 2011 року по теперішній час. Факт не проживання відповідача за вищевказаною адресою протягом тривалого часу підтверджується актом підписаним [PERSON], [PERSON], [PERSON] та затвердженим Житлово-будівельним кооперативом № 92 від 10.11.2016. Згідно ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В постанові Верховного суду України від 16 січня 2012 року № 6-57цс11 сформульована обов'язкова для всіх судів України правова позиція про те, що за змістом ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 р. № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. У зв'язку з тим, що зазначений Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. З огляду на це, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства - статей 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає з 2011 року, суд приходить до висновку, що останнього слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням з подальшим зняттям його з реєстрації за вказаною адресою. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved