Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з заявою про визнання фізичної особи недієздатною. Свої вимоги мотивує тим, що його брат [PERSON] , [INFO] , є інвалідом з дитинства 1-А групи, інвалідність встановлено довічно. Внаслідок хвороби [PERSON] страждає стійкими психічними розладами здоров`я, не здатний усвідомлювати значення своїх дій. Перебуває на обліку у лікаря психіатра. В останні роки стан його здоров`я значно погіршився. Відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда №16 клініко-функціональний діагноз та код за МКХ-10 - олігофренія в степені глибокої імбецильності на межі ідіотії та згідно копії висновку №4-3023 лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу видана КП «Ківерцівська центральна лікарня Ківерцівської міської ради» 07.10.2020 року [PERSON] обмежений у самообслуговуванні, самостійно пересуватись, обмежений в здатності до орієнтації, хворий потребує постійного стороннього догляду. Тому просить визнати його недієздатним. Заявник [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав з підстав, викладених в заяві. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення заявника, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд доходить до висновку, що заява підлягає до задоволення. Відповідно до ст.30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій і може керувати ними. Згідно з ч.1 ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Законодавство України встановлює презумпцію психічного здоров`я людини, якщо інше не буде встановлено в законному порядку. Відповідно до ст.3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, що не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах і в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Стаття 1 вказаного Закону визначає психічний розлад як розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати навколишню діяльність, свій психічний стан і поведінку. При цьому діагноз психічного розладу не може базуватися на незгоді особи з існуючими в суспільстві політичними, моральними, правовими, релігійними, культурними цінностями або на будь - яких інших підставах, безпосередньо не пов`язаних зі станом її психічного здоров`я (ч.1 ст.7 Закону). Статтею 299 ЦПК України визначено, що справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника, особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, та представника органу опіки та піклування. З урахуванням стану здоров`я особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, її участь у розгляді справи може відбуватися у режимі відеоконференції з психіатричного чи іншого лікувального закладу, в якому перебуває така особа, про що суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі. Питання про виклик фізичної особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, вирішується в кожному випадку судом із урахуванням стану її здоров`я. Згідно ч.1-2 ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. З матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в смт.Цумань Ківерцівського району Волинської області, що стверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 09.10.2002 року Ківерцівським РВ УМВС України у Волинській області. Встановлено також [PERSON] народився з дитячим церебральним паралічем, з дитинства не ходить. В психомоторному розвитку виражено відставав від однолітків, з дитинства батьки періодично зверталися за медичною допомогою до лікарів-дитячих психіатрів у Волинську обласну психіатричну лікарню №1 м.Луцьк, де підекспертному встановлено діагноз: «Помірна розумова відсталість». Згідно довідки до акту огляду МСЕК №0095045 від 15.12.2011 року [PERSON] була встановлена 1А група інвалідності з дитинства довічно. Вищевикладене підтверджується також висновком судово-психіатричного експерта №189 від 31.05.2021 року, згідно якого [PERSON] виявляє ознаки хронічного стійкого психічного розладу у вигляді помірної розумової відсталості. Наявний психічний розлад позбавляє останнього здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] є підставною та обґрунтованою щодо визнання [PERSON] недієздатним. Відповідно до вимог ч.6 ст.300 ЦПК України строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. На підставі викладеного,

Outcome: approved