Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із позовною заявою до [PERSON] , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що позивач є одноособовим власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири від 23.11.2006. В спірній квартирі зареєстровані відповідачі, брат колишньої дружини та племінник позивача, [PERSON] та [PERSON] , які з липня 2017 року не проживають в ній без поважних причин, участі у сплаті вартості житлово-комунальних послуг не приймають, отже позивач обмежений у праві користування квартирою та несе додаткові фінансові витрати по житлово-комунальним послугам, добровільно з реєстраційного обліку відповідачі не знімаються. На підставі викладеного позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про день, час і місце судового засідання справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду невідомі. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Судом встановлено, що до копії договору дарування від 23.11.2006 та інформації про реєстрацію права власності на нерухоме майно, [PERSON] є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 11.11.2019 №24826, наданою Центром надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку, окрім позивача, у вказаній квартирі зареєстровані брат Колишньої дружини - [PERSON] , [INFO] , племінник - [PERSON] , [INFO] . Позивач стверджує, що [PERSON] та його малолітній син [PERSON] не проживають у вищевказаній квартирі, не приймають участі у сплаті за комунальні послуги, квартирою не користуються, оскільки фактично переїхали на постійне місце проживання до Російської Федерації. Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області №330 від 25.01.2021, Орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавлення права користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , неповнолітнього [PERSON] . При цьому, згідно з заявою серії 36 АВ №3008729, що складена [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та посвідчена нотаріусом нотаріального округу міського округу міста Воронеж Воронежської області, заявники дали свою згоду про просили зняти їхнього неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з його переїздом на постійне місце проживання до Російської Федерації. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 72 Житлового кодексу України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 року по справі №6-57цс11 за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Оскільки [PERSON] та його малолітній син [PERSON] не проживають за місцем їх реєстрації, за наявності нотаріальної посвідченої письмової згоди батьків малолітнього [PERSON] на зняття його з реєстраційного обліку в спірній квартирі, тому суд вважає, що вони втратили право користування спірною квартирою. Таким чином, реєстрація [PERSON] та [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка на праві власності належить позивачу, створює перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, оскільки він змушений сплачувати комунальні послуги за вищевказаних осіб. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності.

Outcome: approved