Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-02 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов обґрунтовує тим, що він є власником квартири [ADDRESS] . Власником 1/3 частини квартири він став за результатом приватизації державного житлового фонду. Право власності на інші 2/3 частки квартири він набув на підставі договору дарування. У квартирі зареєстрована його мати [PERSON] , яка на даний час не проживає за місцем реєстрації, так як виїхала на постійне місце проживання у Французьку Республіку. Відповідач не несе витрати по утриманню житла, тому позивач просить суд визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не з`явився, його представник подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала. Відповідач в судові засідання не з`являлась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Про причини неявки суд не повідомила, жодних заяв від неї не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права користування нерухомим майном внаслідок чого власник житла позивається про його відновлення, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Власником квартири [ADDRESS] є позивач [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності б/н від 24 січня 2003 року та договору дарування частки квартири від 17 лютого 2009 року за реєстровим № 396, посвідченого приватним нотаріусом Глущенко І.В. (а.с. 6-7). У даній квартирі зареєстрована [PERSON] , що судом встановлено із копії будинкової книги та адресної довідки, витребуваної судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України (а.с. 9-12, 25). Позивач вказує, що реєстрація у будинку відповідача перешкоджає здійсненню ним прав власника на вільне користування і розпоряджання майном. Враховуючи, що квартира [ADDRESS] належить позивачу на праві приватної власності, до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 391 та ст. 405 ЦК України. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Факт непроживання відповідача у належній позивачу квартирі з 2008 року підтверджується нотаріально посвідченою заявою громадян [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4). Отже, відповідач не проживає у квартирі [ADDRESS] , не несе витрати по утриманню житла, а тому її слід визнати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Відповідач в судові засідання не з`являлась, відзиву та доказів на спростування вимог позивача суду не надала. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved