Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він з відповідачкою перебуває у зареєстрованому шлюбі з 19 вересня 2015 року, який було зареєстровано виконкомом Райгородоцької селищної ради Словянського району Донецької області, актовий запис № 19. Від шлюбу спільних дітей вони не мають. Майновий спір між сторонами на теперішній час відсутній. Сімейно-шлюбні відносини вони припинили з 2017 року у звязку з тим, що сторони перестали розуміти один одного через постійні суперечки, які викликані різницею у їх характерах та різних поглядах на життя. На даний момент ведення між подружжям спільного господарства та спільне проживання остаточно припинено. Сімя фактично розпалася та існує лише формально. Вважає, що збереження сімейних стосунків неможливе та на примирення він не згоден. Просить суд розірвати шлюб між ним - [PERSON], [INFO], уродженцем [INFO] та відповідачем [PERSON], [INFO], уродженкою [INFO], зареєстрований виконкомом Райгородоцької селищної ради Словянського району Донецької області, про що складено відповідний актовий запис № 19 від 19 вересня 2015 року. [PERSON] у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання. 19 березня 2018 року надав суду Заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити (а.с.19). Представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON], яка діє на підставі Договору № 33 про надання правової допомоги від 15 лютого 2018 року, Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 13 від 26 жовтня 2016 року (а.с.10-11) у судове засідання не зявилася. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася. 20 березня 2018 року на адресу суду направила Заяву про розгляд справи без її участі. Проти розірвання шлюбу не заперечує. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «Малютіна» (а.с.20). Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, підлягають задоволенню з огляду на наступне. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 19 вересня 2015 року, який було зареєстровано виконкомом Райгородоцької селищної ради Словянського району Донецької області, актовий запис № 19, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії І-НО № 436248 (а.с.9). Від шлюбу спільних дітей вони не мають. Майновий спір між сторонами на теперішній час відсутній. Сімейно-шлюбні відносини вони припинили з 2017 року у звязку з тим, що сторони перестали розуміти один одного через постійні суперечки, які викликані різницею у їх характерах та різних поглядах на життя. На даний момент ведення між подружжям спільного господарства та спільне проживання остаточно припинено. Сімя фактично розпалася та існує лише формально, у звязку з чим [PERSON] вважає, що збереження сімейних стосунків неможливе та на примирення він не згоден. В Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у звязку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сімя є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі\~ ст. 24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного кодексу України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сімї неможливе. Згідно ч. 1 ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. [PERSON] після розірвання шлюбу просила залишити їй шлюбне прізвище «Малютіна». Позивач [PERSON] не наполягає на стягненні з відповідача [PERSON] понесених ним судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved