Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом стверджуючи, що в жовтні місяці 2015 року, з метою реєстрації свого права власності на квартиру [ADDRESS] він подав необхідні документи до управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області. Однак, у проведенні реєстрації права власності йому було відмовлено з посиланням на розбіжності у поданих документах. Так, ним заявлено право на державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , а у відповідності до договору купівлі-продажу від 30.10.1993року заявник придбав 1/3 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Просить суд визнати договір купівлі-продажу укладений між радгоспом « Березанський » та [PERSON] посвідчений Баришівською районною державною нотаріальною конторою 30 жовтня 1993 року дійсним і таким що укладений як купівля - продаж квартири [ADDRESS] загальною площею 75,3 кв. м., житлова площа -35.5 кв. м. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Гонтар Галина Дмитрівна будучи належним чином повідомлені, на розгляд справи не з'явилися надавши суду заяву про розгляд справи у їхню відсутність. Представник Баришівської районної державної нотаріальної контори та представник управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області будучи належним чином повідомлені, на розгляд справи не з'явилися надавши суду заяву про розгляд справи у відсутність їхніх представників. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що заявлений позов підлягає до задоволення виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Баришівської районної ради народних депутатів № 7 від 13 січня 1987 року [PERSON] отримав ордер на право вселення та проживання в ізольованій квартирі [ADDRESS], що належав радгоспу «Березанський» на сім'ю в складі 4 осіб. Проживаючи у даній квартирі, з дозволу адміністрації радгоспу, за власні кошти [PERSON] здійснив переобладнання даної квартири та здійснив добудову, а в період 1990-1991 роках ним було побудовано господарські будівлі, а саме: гараж, погріб, сарай. Відповідно до спільного рішення адміністрації, Ради трудового колективу, профспілкового комітету радгоспу « Березанський» від 30 березня 1992 року, [PERSON] було дозволено придбати займану квартиру в особисту власність в зв'язку з чим, 21.07.1992 року, відповідно до акту оцінки від 01 квітня 1992 року, він сплатив в касу господарства 6035 крб. за житлове приміщення квартиру [ADDRESS], загальна площа 72.70 кв. м., житлова площа 43.80 кв.м. 30 жовтня 1993 року державним нотаріусом Баришівської районної нотаріальної контори був посвідчений договір купівлі-продажу ( зареєстровано в реєстрі за № 2375) однак, при його нотаріальному оформлені, державним нотаріусом в текстовому змісті було помилково вказано, що [PERSON] купив, а радгосп « Березанський» від імені якого діяв [PERSON] продав 1/3 частину житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS]. З метою реєстрації свого права власності на придбане житло, в жовтні місяці 2015 року [PERSON] звернувся з заявою до управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області в Державну реєстраційну службу. Однак, в реєстрації права власності йому було відмовлено з посиланням на розбіжності в поданій ним заяви. Так в поданій заяві, [PERSON] просить зареєструвати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] однак, з наданих документів, зокрема з договору продажу від 30 жовтня 1993 року вбачається, що він придбав не квартиру, а 1/ 3 частину будинку, що не відповідає дійсності. Так, підтвердженням того, що [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] , а не 1/3 частину будинку являється в тому числі: схематичний план земельної ділянки квартири житлового будинку ( а.с.17), технічний паспорт на квартиру ( а.с.16), план квартири ( а.с.18), експлікація приміщень до плану квартири ( а.с.19-20 ), будинкова книга квартири [ADDRESS] ( а.с.22-27), копією свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS], які приватизовані жильцями цих квартир відповідно до Закону України « Про приватизацію державного житлового фонду », що набрав чинності з 22 липня 1992 року. Таким чином судом встановлено, що із-за допущених Баришівською державною нотаріальною конторою та представником радгоспу «Березанський» при складанні та посвідченні договору купівлі-продажу втекстовому запису помилок, [PERSON] купивши квартиру та сплативши за неї грошові кошти, не має реальної можливості вільно розпоряджатися та володіти нею. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. За нормою ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз'яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Статтею 657 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Судом встановлено, що при укладанні договору купівлі квартири [ADDRESS] були дотримані всі вимоги законодавства до правочинів: письмова форма, оплата та передача майна, нотаріальне посвідчення, його державна реєстрація в Переяслав-Хмельницькому бюро технічної інвентаризація. Разом з тим, в текстовому викладенні договору купівлі-продажу від 30.10.1993 року допущені помилки, які із-за відсутності такої юридичної особи як радгосп «Березанський» виправити не представляється можливим. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. За таких обставин суд вважає за можливе захистити право власності [PERSON] шляхом визнання договору купівлі-продажу, який укладений між радгоспом «Березанський» та [PERSON], посвідчений Баришівською районною державною нотаріальною конторою 30 жовтня 1993 року дійсним і таким що укладений як купівля -продаж квартири [ADDRESS] загальною площею 75,3 кв. м., житлова площа -35.5 кв. м. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved