Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, третя особа [PERSON], про зняття арешту з майна. В обґрунтування позовних вимог зазначив про те, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 01 вересня 2004 року по цивільній справі № 2- 4559/2004 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частин всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного вище судового рішення Тернопільським міськрайонним судом за заявою [PERSON] був виданий виконавчий лист. Відповідач звернув до виконання виконавчий лист шляхом подання відповідної заяви до відділу державної виконавчої служби Першого відділу ДВС Тернопільського МУЮ, на підставі якої державним виконавцем було відкрито виконавче провадження. На виконанні в Першому відділі державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції перебуває виконавчий лист № 2-4559, виданий 01 вересня 2004 року Тернопільським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліментів в розмірі 1/4 частин всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач з поважних причин не сплачував аліменти і був незгідний з розрахунками Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, а тому подав позов про зменшення розміру заборгованості по аліментах. Відповідач [PERSON] подала зустрічний позов про нарахування неустойки (пені) на заборгованість по аліментах. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 31 березня 2015 року первісний позов задоволено частково і вирішено стягувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Розмір заборгованості визначили такий як і в довідці-рахунку, яку надала Державна виконавча служба, а також вирішено стягнути неустойку (пеню) за прострочення по сплаті аліментів у сумі 50000 грн. за зустрічним позовом [PERSON] [PERSON] звернувся з апеляційною скаргою до апеляційного суду Тернопільської області, де сторони дійшли мирової угоди. Позивач одноразовим платежем перерахував [PERSON] 60000 грн., таким чином вона відмовилась від решти своїх позивних вимог, а [PERSON] від своїх позовних вимог. Проте на підставі заяви відповідача (стягувача), з метою стягнення боргу по аліментах, було складено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження і внесено дані відомості 19 грудня 2014року в єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та в державний реєстр обтяжень рухомого майна, у зв'язку з існуванням заборгованості по сплаті аліментів за виконавчим листом № 2-4559 від 01 вересня 2004року. На даний час борг повністю погашено по аліментах, позивач сумлінно виконує рішення суду та сплачує аліменти, але накладений арешт на майно не дає йому права вільного володіння та розпорядження цим майном, у зв'язку з чим він просить суд зняти арешт з усього належного йому на праві власності рухомого та нерухомого майна, що накладений постановою ВП №2968428 «Про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження» державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції [PERSON] від 19 грудня 2014 року. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та просив суд їх задовольнити, знявши арешт з належного йому майна. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив та просив відмовити у його задоволенні з посиланням на те, що аліментні платежі є строковими, а тому накладений арешт на майно боржника забезпечує виконання рішення суду про їх щомісячне стягнення. Представник третьої особи в судовому засіданні проти позову заперечив та просив відмовити у його задоволенні, оскільки вважає, що в даному випадку позивачем не дотримано вимог, передбачених ст.ст.383-389 ЦПК України, які визначають порядок оскарження дій державного виконавця . Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, третьої особи, вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до змісту ст.ст.11, 15 ЦК України, цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. В силу ст.3 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. В судовому засіданні встановлено, що згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду від 01 вересня 2004 року по цивільній справі № 2- 4559/2004 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частин всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного вище судового рішення Тернопільським міськрайонним судом за заявою [PERSON] був виданий виконавчий лист. На виконанні в Першому відділі державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист № 2-4559, виданий 02 лютого 2004 року Тернопільським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частин всіх видів заробітку щомісячно. Відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №2968428, винесеної державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції [PERSON] 19 грудня 2014 року, при примусовому виконанні виконавчого листа №2-4559, виданого 02 лютого 2004 року Тернопільським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частин всіх видів заробітку щомісячно встановлено, що боржником аліменти самостійно не сплачуються. З метою виконання рішення накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику [PERSON], а також встановлено заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, яке йому належить. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 березня 2015 року позов [PERSON] до [PERSON], третя особа Перший відділ державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції про зменшення розміру аліментів та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментах задоволено частково. Змінено розмір стягнення аліментів, що стягуються з [PERSON], [INFO], жителя [INFO], в користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO], які слід визначити та стягувати в твердій грошовій сумі в розмірі 400 (чотириста) грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В задоволенні інших вимог за первісним позовом відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 21 травня 2015 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 березня 2015 року в частині задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені та відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] скасовано, а провадження у справі закрито у звязку із укладенням сторонами мирової угоди і визнання її судом. Статтею 14 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Відповідно до довідки №32091/06/34/13 від 10 серпня 2015 року, виданої Першим відділом державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, на виконанні в Першому відділі державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист № 2-4559, виданий 01.09.2004 року Тернопільським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частин всіх видів заробітку щомісячно до повноліття дитини. Станом на 01 березня 2015 року заборгованість зі сплати аліментів становила 48\~342,42 грн. Згідно матеріалів виконавчого провадження встановлено, що боржником одноразовим платежем сплачена сума 60\~000,49 грн. на рахунок [PERSON] Згідно мирової угоди, укладеної між [PERSON] та [PERSON], 30\~000 грн. зараховано в рахунок погашення заборгованості по аліментах, остання відмовляється від решти суми заборгованості в сумі 18\~342,42 грн. 12 травня 2015 року боржником сплачено 400 грн. згідно виконавчого листа №2-4559, виданого 01 вересня 2004 року Тернопільським міськрайонним судом. Станом на 01 серпня 2015 року заборгованість по сплаті аліментів відсутня. З матеріалів справи вбачається, що на належне [PERSON] на праві власності рухоме та нерухоме майно, накладено арешт в ході примусового виконання державним виконавцем рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 вересня 2004 року. Дані обставини підтверджуються карткою арешту транспортного засобу MERSEDES-BENZ VITO, державний номерний знак [NUMBER], а також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ЕЕХ 620064 від 28 липня 2015 року, який свідчить про арешт квартири №41 за адресою: м.Тернопіль, бульв.Просвіти,6. Стаття 41 Конституції України надає кожному право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, придбаною в законному порядку. \~ Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.391 ЦК України). У виниклому між сторонами спорі право власності позивача на автомобіль MERSEDES-BENZ VITO, державний номерний знак [NUMBER], та частку у квартирі №41 за адресою: м.Тернопіль, бульв.Просвіти,6, не оспорюється. Таким чином, у зв'язку із відсутністю спору щодо права власності на арештоване майно, позивач вправі оскаржити законність арешту майна шляхом подання відповідної скарги на дії органу державної виконавчої служби до суду, яким було видано відповідний виконавчий документ. Саме такий порядок реалізації права сторін на оскарження дій державного виконавця визначений у ч.4 ст.82 Закону України «Про виконавче провадження», у відповідності до якої рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Шляхом пред'явлення даного позову до Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції [PERSON], як боржник за виконавчим провадженням, намагається реалізувати свої права щодо оскарження окремих дій відповідача - органу державної виконавчої служби. Водночас суд зазначає, що позивачем оспорюється законність збереження державним виконавцем арешту, накладеного згідно з постановою Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції від 19 грудня 2014 року ВП №2968428 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в межах окремого виконавчого провадження із виконання рішення суду цивільної юрисдикції, що, в будь-якому разі свідчить про те, що право [PERSON] на оскарження цих дій Відділу державної виконавчої служби може бути реалізоване шляхом подання відповідної скарги в передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України порядку. Пунктом 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» розяснено, що розгляд судами скарг у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, є однією з форм судового контролю за виконанням судових рішень, виконання яких є складовою частиною цивільного процесу, оскільки провадження у справі завершується виконанням ухвалених у такій справі судових рішень. У зв'язку із цим скарги сторони виконавчого провадження щодо виконання судових рішень, ухвалених за правилами ЦПК, підлягають розгляду судом, який розглянув відповідну справу у першій інстанції, тобто тим судом, що видав виконавчий документ. Оскільки прийняття органами Державної виконавчої служби України, її посадовими особами будь-яких рішень (постанов тощо) в процесі здійснення виконання судових рішень, ухвалених за правилами цивільного судочинства, у розумінні статті 383 ЦПК є діями цих органів та осіб, то відповідні рішення також підлягають оскарженню в порядку цивільного судочинства. Таким чином, приймаючи до уваги те, що позовні вимоги не стосуються спору щодо права власності на спірне майно і направлені виключно на оспорювання законності окремих дій державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, вчинених в процесі здійснення виконавчого провадження, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, третя особа [PERSON], про зняття арешту з майна, що накладений постановою Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції від 19 грудня 2014 року ВП №2968428 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження через неправильно обраний позивачем спосіб захисту своїх прав.

Outcome: dismissed