Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обгрунтовує тим, що він з 06 жовтня 2007 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] В шлюбі в них [INFO] народився син [PERSON], а [INFO] народився син [PERSON]. Позивач зазначає, що під час подружнього життя між ними постійно виникали сварки та непорозуміння, протягом тривалого часу з дружиною він не проживає та не підтримує подружні стосунки. За вказаних обставин позивач дійшов висновку про неможливість збереження шлюбу, тому просить суд розірвати даний шлюб. В підготовче засідання учасники справи не з'явились. Позивач в прохальній частині позову просив розглядати справу без його участі. Відповідач попередньо подала до суду письмову заяву про визнання позову, просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». Також відповідач попередньо надіслала на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому вказала, що позов визнає, у відзиві відповідач просила встановити розмір заборгованості позивача по аліментів, мотивуючи це тим, що даний відзив також є її зустрічним позовом. Крім того, до відзиву відповідачем долучено заяву про видачу судового наказу про стягнення з позивача [PERSON] аліментів на її користь на утримання дітей, однак вказані заяви суд до уваги не бере, оскільки вони не стосуються предмету спору. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думки сторін по справі, вивчивши письмові докази по справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 3 статті 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] 06 жовтня 2007 року зареєстрували шлюб в виконавчому комітеті Широківської сільської ради Станичо-Луганського району Луганської області, про що було зроблено актовий запис за № 11, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 06.10.2007 року (а.с. 8). В шлюбі в сторін по справі [INFO] народився син [PERSON], а [INFO] народився син [PERSON], що підтверджується ксерокопіями свідоцтв про їх народження (а.с. 6, 7). Згідно позовної заяви, причинами розпаду сім'ї сторін по справі є відсутність взаєморозуміння, що призвело до припинення подружніх стосунків протягом тривалого часу. На примирення сторони по справі не погоджуються. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. З'ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, обставини, викладені у позові, те, що позивач не бажає підтримувати подружні стосунки з відповідачем, їх взаємовідносини, суд вважає, що спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та негативно впливати на виховання і розвиток їхніх малолітніх дітей, що має істотне значення, тому шлюб необхідно розірвати. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України № 475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач забажала залишити прізвище «[PERSON]», що відповідає вимогам ст. 113 СК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved