Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], в якому просить суд визнати за ним право власності на автомобіль марки ГАЗ-24, 1977 року випуску, сірого кольору, державний номерний знак [NUMBER], зареєстрований в МРЕВ міста Добропілля Донецької області 24 червня 2000 року на імя [PERSON] (тимчасовий реєстраційний талон автомобіля ЯНС № 356325) за набувальною давністю. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 22 липня 2000 року [PERSON] видав позивачу [PERSON] довіреність на право керування автомобілем ГАЗ-24, 1977 року випуску, двигун № [NUMBER], кузов № [NUMBER], шасі № 0759383, державний номерний знак [NUMBER], зареєстрований в МРЕВ міста Добропілля Донецької області 24 червня 2000 року. Довіреність діяла строком до 24 вересня 2000 року. Зазначена довіреність була посвідчена приватним нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] і зареєстрована в реєстрі за № 2391. З того часу автомобіль знаходився у володінні позивача. Вказаний автомобіль належить відповідачу на підставі тимчасового реєстраційного талону ЯНС № 356325, виданому Добропільським МРЕВ ДАІ Донецької області 24 червня 2000 року. З 22 липня 2000 року автомобіль знаходиться у володінні позивача і на цей час він має бажання зареєструвати його на своє імя, а тому вважає, що він набув право власності на автомобіль в порядку, передбаченому ст. 344 ЦК України за набувальною давністю, а тому вимушений звернутись з даним позовом до суду. Справа у відповідності до положень п.9 ч.1 ст.1 Розділу ХІІІ ЦПК України в редакції, встановленій Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII розглянута за правилами чинного ЦПК України з урахуванням вимог до заяви, в редакції ЦПК України, що діяли до набрання чинності Законом України № 2147-VIII. В судове засідання сторони не зявилися, позивачем подано заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, посилаючись на ті ж підстави, просить їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, приходить до наступних висновків. З копії довіреності на право керування автомобілем ГАЗ-24, 1977 року випуску, двигун № [NUMBER], кузов № [NUMBER], шасі № 0759383, державний номерний знак [NUMBER], зареєстрований в МРЕВ міста Добропілля Донецької області 24 червня 2000 року на імя [PERSON] вбачається, що [PERSON] уповноважив [PERSON] керувати належним його автомобілем до 24 вересня 2000 року (а.с. 7). Як вбачається з тимчасового реєстраційного талону, виданим Добропільським МРЕВ ДАІ 25 червня 2000 року, власником автомобілю [NUMBER], є [PERSON]. Тимчасовий реєстраційний талон був виданий терміном до 24 вересня 2000 року. (а.с. 8) Згідно з копій полісів обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, [PERSON] страхував відповідальність як водій автомобілю [NUMBER], що вказує на те, що він володів та користувався автомобілем як власник (а.с. 9-11). Відповідно до ч. 2\~ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. А згідно вимог ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом, а згідно ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до ч. 3 ст. 344 ЦПК України, якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не предявив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на рухоме майно через пять років з часу спливу позовної давності. Оскільки судом встановлено факт добросовісного заволодіння позивачем автомобілем, факт відкритого і безперервного володіння та користування автомобілем протягом 16 років, відповідач не предявив вимоги до позивача про витребування майна, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача на підставі ч. 1 ст. 344 ЦК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved