Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дніпропетровського районного суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом, скасування заборон. Позивач у судове засідання не зявився, відповідно до письмової заяви просив суд слухати справу за його відсутністю та винести рішення, яким визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок № 27 по вул. Радянській в м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області; скасувати арешти на майно та оголошені заборони на його відчуження: номер запису про обтяження 9402163 (індексний номер 20745423 від 17.04.2015 року), накладені постановою державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області ВП 39031285 від 17.04.2015 року; номер запису про обтяження 9833243 (індексний номер 21654141 від 28.05.2015 року) накладені постановою головного державного виконавця ВДВС Дніпропетровського РУЮ б/н від 27.05.2015 року; номер запису про обтяження 9836346 (індексний номер 21660355 від 28.05.2015 року) накладені постановою головного державного виконавця ВДВС Дніпропетровського РУЮ б/н від 27.05.2015 року; номер запису про обтяження 10131432 (індексний номер 22276929 від 22.06.2015 року) накладені постановою державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області ВП 46006678 від 18.06.2015 року; номер запису про обтяження 10132547 (індексний номер 22279432 від 22.06.2015 року) накладені постановою державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області ВП 46006763 від 18.06.2015 року; номер запису про обтяження 10194758 (індексний номер 22412366 від 26.06.2015 року) накладені постановою ВДВС Нікопольського МРУЮ ВП 17195954 від 25.06.2015 року; номер запису про обтяження 2569091 (індексний номер 6052748 від 20.09.2013 року) накладені постановою головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Запорізькій області ВП 39470899 від 27.08.2013 року; номер запису про обтяження 1525022 (індексний номер 3670237 від 04.07.2013 року) накладені постановою головного державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у Дніпропетровській області ВП 30500250 від 04.07.2013 року; окрім цього просив скасувати арешт на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 11384792 накладений постановою державного виконавця Амур-Нижньодніпровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ ВП 27492426 від 14.07.2011 року; скасувати арешт на майно та оголошену заборону на його відчуження, реєстраційний номер обтяження 11854272 накладений постановою державного виконавця ВДВС Дніпропетровського РУЮ ВП 29282002 від 17.11.2011 року; скасувати арешт на майно та оголошену заборону на його відчуження, реєстраційний номер обтяження 12569755 накладений постановою головного державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у Запорізькій області ВП 32237490 від 25.05.2012 року; зобовязати Ленінський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ скасувати заборони на відчуження нерухомого майна, а саме: все нерухоме майно в тому числі - квартиру [ADDRESS], АЗС розташовану по вул. Героїв Чорнобиля буд. 23-б в м. Нікополь Дніпропетровської області, АЗС розташовану по вул. Центральній, буд. 1-а в смт. Межова Межівський район Дніпропетровської області, що належить [PERSON] (ідентифікаційний код - [NUMBER]) накладених згідно постанов: ВПВР УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області ВП 39031285 від 17.04.2015 року; ВДВС Дніпропетровського РУЮ б/н від 27.05.2015 року; ВДВС Дніпропетровського РУЮ б/н від 27.05.2015 року; ВПВР УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області ВП 46006678 від 18.06.2015 року; ВПВР УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області ВП 46006763 від 18.06.2015 року; ВДВС Нікопольського МРУЮ ВП 17195954 від 25.06.2015 року; ВПВР УДВС ГТУЮ у Запорізькій області ВП 39470899 від 27.08.2013 року; ВПВР УДВС ГУЮ у Дніпропетровській області ВП 30500250 від 04.07.2013 року; Амур-Нижньодніпровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ ВП 27492426 від 14.07.2011 року; ВДВС Дніпропетровського РУЮ ВП 29282002 від 17.11.2011 року; ВПВР УДВС ГУЮ у Запорізькій області ВП 32237490 від 25.05.2012 року; судові витрати покласти на відповідача. Проти винесення заочного рішення суду не заперечує. Відповідачі у судове засідання не зявилися, про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази та наведені доводи, суд дійшов наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів зокрема може бути визнання права(ст. 15-16 ЦК України). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі частиною 2 ст. 114 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що виключною підсудністю районних, районних у містах, міських та міськрайонних судів є позови про зняття арешту з майна, які пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної її частини. Позивач звернувся до суду з вимогами про визнання права власності на житловий будинок № 27 по вул. Радянській в м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, тобто даний спір підлягає розгляду та вирішенню в порядку цивільного судочинства за місцезнаходженням вказаного вище нерухомого майна, тобто Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області. У судовому засіданні встановлено, що в 1996 році [PERSON] уклав договір довічного утримання з [PERSON], за умовами якого [PERSON] доглядав до самої смерті [PERSON], яка в свою чергу заповідала [PERSON] житловий будинок № 27 по вул. Радянській в м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, квартиру [ADDRESS], АЗС розташовану по вул. Героїв Чорнобиля буд. 23-б в м. Нікополь Дніпропетровської області, АЗС розташовану по вул. Центральній, буд. 1-а в смт. Межова Межівський район Дніпропетровської області. Як зазначив в своєму позові позивач, при укладені договору [PERSON] запевнила [PERSON] (позивача по справі), що вона одинока і близьких родичів у неї не має. 09 лютого 1998 року [PERSON] померла, після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, яке було предметом Договору довічного утримання. Після смерті спадкодавці [PERSON] не оформлював спадщину, оскільки не мав грошових коштів та був юридично не обізнаний. Відповідно до ст. ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності ст. 41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. Під час оформлення правовстановлюючих документів на спадкове майно, [PERSON] стало відомо, що спадкоємиця має сина (відповідач по справі) [PERSON] та доньку (відповідачку по справі) [PERSON], які в свою чергу звернулися до Дніпропетровської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], який в свою чергу заперечує проти спадкових прав [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок № 27 по вул. Радянській в м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, квартиру [ADDRESS], АЗС розташовану по вул. Героїв Чорнобиля буд. 23-б в м. Нікополь Дніпропетровської області, АЗС розташовану по вул. Центральній, буд. 1-а в смт. Межова Межівський район Дніпропетровської області. Окрім цього, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] виступила поручителем перед ПАТ КБ «Надра», та передала в заставу все спадкове майно, яке по праву належить [PERSON] на підставі Договору довічного утримання. На підстав Договору поруки постановами: ВПВР УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області ВП 39031285 від 17.04.2015 року; ВДВС Дніпропетровського РУЮ б/н від 27.05.2015 року; ВДВС Дніпропетровського РУЮ б/н від 27.05.2015 року; ВПВР УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області ВП 46006678 від 18.06.2015 року; ВПВР УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області ВП 46006763 від 18.06.2015 року; ВДВС Нікопольського МРУЮ ВП 17195954 від 25.06.2015 року; ВПВР УДВС ГТУЮ у Запорізькій області ВП 39470899 від 27.08.2013 року; ВПВР УДВС ГУЮ у Дніпропетровській області ВП 30500250 від 04.07.2013 року; Амур-Нижньодніпровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ ВП 27492426 від 14.07.2011 року; ВДВС Дніпропетровського РУЮ ВП 29282002 від 17.11.2011 року; ВПВР УДВС ГУЮ у Запорізькій області ВП 32237490 від 25.05.2012 року, на спірне спадкове майно було накладено арешти та оголошені заборони на його відчуження. Поняття, зміст права власності та його здійснення викладено в нормах ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України. Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що право власності має абсолютний характер, зміст якого становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечувати всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його прав власності з боку будь-яких осіб. Відповідно до п. 1.1 Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.99 N 31/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 18.08.2004 N 85/5), та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.06.99 за N 364/3657 єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна - це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони відчуження та арешти нерухомого майна, вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи про обтяження нерухомого майна скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними. Згідно із ч. 2 ст. 548 ЦК України, недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення. Тобто, [PERSON] безпідставно розпорядилася майном, яке належить [PERSON] на праві власності. Таким чином, суд вважає, що є всі підстави скасувати накладені арешти та заборони на відчуження. Статтею 6 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати в своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних та юридичних осіб; рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку встановленому цим Законом; стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження; у разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця. Згідно зі ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належать права, володіння, користування та розпоряджання своїм майном; за зміст права власності не впливають місце проживання, власника та місцезнаходження майна. У ст. 319 ЦК України, вказано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав; держава не втручається у здійснення власником права власності. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бугри позбавлена права, власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених, законом. У відповідності зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження цим майном. У ст. 182 ЦК України вказано, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації; державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом; відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Разом з тим, вищевказане обтяження у вигляді арештів та заборони відчуження, накладені на нерухоме майно, грубо порушує майнові права [PERSON], оскільки не дозволяє йому зареєструвати своє право власності на нерухоме майно, і не дозволяє позивачу реалізувати свої права, а також може привести до звернення стягнення на майно, яке не є власністю відповідачів. Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення; арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Згідно з ч.ч.1, 2, 6, ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини; зазначені у цій статті постанови можуть бути оскаржені в десятиденний строк. У п. 2 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вказано, що державна реєстрація обтяжень здійснюється в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зокрема, на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Суд прийшов до висновку, що було грубо порушено права [PERSON] з боку відповідачів [PERSON] та [PERSON], які гарантовані ст. 6, 11 Закону України «Про виконавче провадження». [PERSON] не отримував жодних листів та будь-яких інших документів, з яких було б зрозуміло, що на його нерухоме майно буду накладено арешти. З урахуванням викладеного вище, суд прийшов до висновку, що є достатньо законних та обґрунтованих підстав для зняття арешту з нерухомого майна і зняття заборони його відчуження. Відповідно до ст. 15 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Так, ч. 1, 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була Надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Таким чином позовні вимоги позивача знайшли своє часткове підтвердження у судовому засіданні, а відтак підлягають частковому задоволенню. Що стосується позовних вимог [PERSON] в частині про визнання за ним право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок № 27 по вул. Радянській в м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, то вони задоволенню не підлягають оскільки в порушення ст. 60 ЦПК України позивачем не додано доказів на підтвердження позовних вимог в цій частині, що є підставою для відмови у задоволенні позову у цій частині. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial