Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовною заявою до [PERSON] про виділення ідеальної частки квартири, визнання права власності на неї. Свої вимоги мотивував тим, що з 1988 року позивач перебував у шлюбі з [PERSON] Під час перебування у шлюбі в травні 2008 року подружжям придбана квартира [ADDRESS], право власності на яку зареєстроване за [PERSON] Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 06 вересня 2010 року шлюб між сторонами розірвано. При цьому позивач зазначає, що у зв'язку із зміною норм СК України йому було не відомо, що шлюб є розірваний з моменту набуття рішенням суду законної сили, а не з моменту отримання свідоцтва про розірвання шлюбу в органах РАЦС. Крім того вказав, що ні позивач, ні [PERSON] в органи РАЦС не звертались, суд рішення у зазначений орган не направляв. Про розірвання шлюбу позивач дізнався в грудні 2014 року при оформленні спадщини, адже [PERSON] померла [INFO] року. Державний нотаріус роз'яснив, що свідоцтво про право власності щодо майна померлої видати не має можливості, адже позивач є колишнім чоловіком померлої, а крім нього із заявою при прийняття спадщини звернулась і мати померлої - [PERSON] За наведених обставин позивач просить визначити ідеальну частку зазначеної квартири в розмірі по ?, визнати за позивачем право власності на ? частку квартири та стягнути з [PERSON] понесені позивачем судові витрати. 30 березня 2015 року [PERSON] звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визнання за нею права власності на частку квартири, частку автомобіля, стягнення частки вартості автомобіля та понесених судових витрат. Свій позов мотивувала тим, що [PERSON] та її донька перебували у шлюбі з 03 лютого 1988 року по 17 вересня 2010 року. 13 травня 2008 року [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] за 300 000,00 грн., з яких 47 500,00 грн. сплачено одразу, а решта 252 500,00 грн. - протягом одного банківського дня. Для сплати зазначеної суми [PERSON] отримала кредит у ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в розмірі 50 000,00 доларів США, передавши квартиру в іпотеку та застрахувавши її. [PERSON] особисто погасила кредит, в тому числі і після розірвання шлюбу, внаслідок чого обмеження за договором іпотеки знято. [PERSON] у погашенні кредиту участі не приймав. Вважає, що розмір частки [PERSON] має становити 7,915 %, що є ? від сплачених спільних коштів в розмірі 47 500,00 грн. Крім того, спільним майном подружжя є автомобіль «MERCEDES-BENZ VITO 109 CDI», реєстраційний номер [NUMBER], та автомобіль «VOLKSWAGEN LT 35», вартість якого на день припинення подружніх стосунків становила 106 120,5 грн., та який був відчужений відповідачем через 2 місяці після розірвання шлюбу. [PERSON] вважає, що частка у праві власності [PERSON] на автомобіль «MERCEDES-BENZ VITO 109 CDI» становить ?, а половина вартості відчуженого автомобіля «VOLKSWAGEN LT 35», має бути повернута спадкоємцеві [PERSON] Державний нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва на право власності за законом, адже існує спір. За наведеного просила визнати за нею право власності на 92,085 % квартири [ADDRESS], на ? частку автомобіля «MERCEDES-BENZ VITO 109 CDI», реєстраційний номер [NUMBER], стягнути з відповідача ? частку вартості автомобіля «VOLKSWAGEN LT 35» в розмірі 53 060,25 грн. та понесені судові витрати (а. с. 54-58, т. 1). В заяві від 10 листопада 2015 року представник позивачки [PERSON] - [PERSON] збільшила позовні вимоги та просила визнати за позивачкою право власності на квартири [ADDRESS], на автомобіль «MERCEDES-BENZ VITO 109 CDI», адже [PERSON] не мав самостійного заробітку без поважних причин, перебував на утриманні дружини, натомість [PERSON] працювала директором ТОВ, та займалась підприємницькою діяльністю (а. с. 136-137, т. 1). 25 травня 2016 року представник позивача подав заяву, в якій просив замість визнання за позивачкою права власності на автомобіль «MERCEDES-BENZ VITO 109 CDI», стягнути з відповідача його вартість, що становить 200 000,00 грн., адже зазначений автомобіль 06 листопада 2014 року знятий відповідачем з обліку для реалізації (а. с. 188, т. 1). Крім того, представник [PERSON] в заяві від 01 грудня 2015 року просив застосувати строк позовної давності до позовних вимог за первинним позовом, адже шлюб між сторонами розірвано в 2010 році а до суду позивач [PERSON] звернувся лише в 2015 році (а. с. 147, т. 1). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 серпня 2017 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено [PERSON] (а. с. 33-34, т. 3). Позивач - відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні первинний позов підтримали, просили його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. У задоволенні зустрічної позовної заяви просили відмовити. Представники відповідача - позивачки [PERSON] в судовому засіданні первинний позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні. Зустрічну позовну заяву підтримали з підстав викладених у ній, та просили задовольнити з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась, хоча про судове засідання повідомлялась належним чином відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства, про причини своєї неявки суд не повідомила, а тому, відповідно до положень ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд розглядає справу за її відсутності. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суд повідомила, що є сусідкою [PERSON] близько 5 років, знає його з гарної сторони, привітливий, хороший господар, спиртних напоїв не вживав, займався вантажним перевезеннями. Свідок була знайома і з [PERSON] за її життя. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] повідомив, що знає [PERSON], адже надавав йому територію для обслуговування транспортного засобу. [PERSON] займався ремонтом автомобілів, возив макух, зерно, спиртними напоями не зловживав. [PERSON] за життя була заступником директора олієжиркомбіната, але свідок бачив її рідко. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що є сусідкою [PERSON], якого характеризує позитивно. Позивач працював, чим займалась покійна [PERSON] свідку невідомо. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12 травня 2015 року задоволено клопотання представника [PERSON], витребувано в Вінницькій обласній дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» копії кредитного договору № 014/035-43/60220 від 13 травня 2008 року, укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON], та розрахунок погашення кредиту за цим договором (а. с. 102, т. 1). Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 03 лютого 1988 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб в Дашковецькій сільській раді Літинського району Вінницької області, актовий запис №3. Прізвище дружини після укладення шлюбу - «Заболотна», що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, виданим Дашковецькою сільською радою Літинського району Вінницької області від 3 лютого 1988 року, серія [NUMBER] (а. с. 82, т.1). Відповідно до п. 23 постанови пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства про розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Під час перебування у шлюбі, [PERSON] та [PERSON] придбано квартиру [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 13 травня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В., зареєстрованому в реєстрі за № 2716, відповідно до якого [PERSON] продав, а [PERSON] набула у власність зазначену квартиру. Квартира придбана за 300 000,00 грн., з яких 47 500,00 грн. сплачено покупцем до підписання договору, решта суми 252 500,00 грн. має бути сплачено протягом одного банківського дня з моменту підписання договору (а. с. 6, т. 1). Відповідно до копії реєстраційного посвідчення виданого КП ВОР «ВООБТІ» за [PERSON] зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS], (а. с. 8, т. 1). Відповідно до відомостей бази даних АІС «ДАІ-2000» за [PERSON] в період 01 лютого 1988 року по 05 листопада 2014 року зареєстрований 09 березня 2010 року транспортний засіб «MERCEDES-BENZ VITO 109 CDI», 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], та 12 січня 2010 року транспортний засіб «VOLKSWAGEN LT 35», 2002 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], який 02 березня 2012 року знятий з обліку для реалізації (а. с. 70, 71, т. 1). Крім того, відповідно до відомостей бази даних АІС «ДАІ-2000» автомобіль «MERCEDES-BENZ VITO 109 CDI», реєстраційний номер [NUMBER], який був зареєстрований за [PERSON], 06 листопада 2014 року знятий з обліку для реалізації (а. с. 186-187, т. 1). Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниця від 06 вересня 2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення суду набрало законної сили 17 вересня 2010 року (а. с. 9, т. 1). Відповідно до копії свідоцтва про смерть сер. [NUMBER] від 10 червня 2014 року, [PERSON] померла [INFO] року (а. с. 4, т. 1). 22 серпня 2014 року [PERSON] звернувся із заявою до Вінницької районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після померлої [PERSON], яка є його колишньою дружиною (а. с. 150, т. 2). 16 вересня 2014 року до Вінницької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини щодо майна померлої [PERSON] звернулась і мати останньої [PERSON] (а. с. 162, т. 2). Крім того, 03 лютого 2015 року до приватного нотаріуса із заявою звернувся представник [PERSON], в якій зазначила, що до спадкового майна входить квартира [ADDRESS] (а. с. 8, т. 3). Постановою приватного нотаріуса від 03 лютого 2015 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS], у зв'язку з тим, що вчинення такої дії суперечить закону (квартира придбана під час перебування у шлюбі з [PERSON].) (а. с. 9, т. 3). За наведених обставин сторони звернулись до суду із вищезазначеними позовами. При розгляді даної справи рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 липня 2016 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на ідеальну частку квартири відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS], стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] вартість автомобіля «MERCEDES-BENZ VITO 109 CDI», що становить 200000,00 грн., та частку вартості автомобіля «VOLKSWAGEN LT 35» в розмірі 53060,25 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат (а. с. 204-206, т. 1). Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 31 серпня 2016 року апеляційна скарга [PERSON] відхилена, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 липня 2016 року залишено без змін (а. с. 21-25, т. 2). 15 вересня 2016 року представником [PERSON] отримано виконавчий лист по цивільній справі № 127/1749/15-ц (а. с. 31, т. 2). Відповідно до договору купівлі-продажу від 26 вересня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Євстратовою О.О., зареєстрованому в реєстрі за № 993, [PERSON] продала, а [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS], яка належить продавцеві на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 липня 2016 року по цивільній справі № 127/1749/15-ц, яке набрало законної сили 31 серпня 2016 року відповідно до ухвали Апеляційного суду Вінницької області (а. с. 42-43, т. 3). Відповідно до інформаційної довідки від 14 серпня 2017 року № 94521562, за [PERSON] 26 вересня 2016 року зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS] (а. с. 25, т. 3). Ухвалою Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року касаційна скарга представника [PERSON] задоволена, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 липня 2016 року та ухвала Апеляційного суду Вінницької області від 31 серпня 2016 року скасовані, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції (а. с. 90-94 т. 2). Позивачем за первісним позовом [PERSON] заявлено вимоги про визначення ідеальної частки квартири, яка перебувала у спільній сумісній власності подружжя та визнання за ним права власності на таку частку. Отже, предметом заявленого позову є визнання права власності на частку квартири. На час пред'явлення позову в січні 2015 року позивачем обрано саме такий спосіб захисту права, адже спірна квартира придбана [PERSON] та [PERSON] під час перебування у шлюбі, що не заперечується сторонами по справі та підтверджено письмовими доказами у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ст. ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини, а саме перехід права власності у вересні 2016 року на спірну квартиру до [PERSON], обраний позивачем спосіб захисту свого права, в контексті заявлених позовних вимог до [PERSON], є невірним, адже відбулась зміна правовідносини між сторонами у зв'язку із відчуженням спірної квартири, за якими законом передбачено інший спосіб захисту порушеного права. За наведеного суд приходить до висновку про відмову у задоволенні первісного позову. При цьому суд бере до уваги, що позивач 30 жовтня 2017 року подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив визнати недійсним договір купівлі-продажу від 26 вересня 2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], та витребувати спірну квартиру з незаконного володіння (а. с. 133-135, т. 3). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21 листопада 2017 року [PERSON] відмовлено у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог з підстав того, що за своїм змістом подана заява не є заявою про збільшення вимог, а змінює предмет і підстави позову, що суперечить ст. 31 ЦПК України (в редакції чинній на той час) (а. с. 153, т. 3). Наразі [PERSON] не позбавлений права на подання позовної заяви про визнання договору недійсним та витребування майна для захисту своїх прав у разі їх порушення. Щодо позовної вимоги [PERSON] за зустрічним позовом про визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS], суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З огляду на пред'явлення позивачем в 2015 році вимоги про визнання права власності на спірну квартиру та встановлені в судовому засіданні обставини відчуження [PERSON] спірної квартири за відплатним договором в вересні 2016 року, суд вважає, що останньою не доведено наявність обставин порушення прав, свобод чи законних інтересів позивача, а тому в задоволенні зустрічного позову в зазначеній частині слід відмовити. Щодо вимоги [PERSON] за зустрічним позовом про стягнення на її користь з [PERSON] частки вартості автомобіля «VOLKSWAGEN LT 35» в розмірі 53060,25 грн. суд зазначає наступне. Як зазначалось, вказаний автомобіль придбаний подружжям [PERSON] під час перебування у шлюбі 12 січня 2010 року та відчужений відповідачем [PERSON] після розірвання шлюбу в березні 2012 року, тобто ще за життя колишньої дружини [PERSON] Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач [PERSON] посилається на положення ст. 1218 ЦК України, відповідно до якої до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Наразі, суду не надано доказів про те, що за свого життя [PERSON] вважала, що внаслідок відчуження автомобіля «VOLKSWAGEN LT 35» було порушено її право спільної сумісної власності на зазначений автомобіль. Натомість, позивач [PERSON], заявляючи вимогу про стягнення на її користь частки вартості автомобіля, який перебував у спільній сумісній власності подружжя , на думку суду не успадкувала таке право вимоги, адже померла [PERSON] за життя не реалізовувала таке право. Позивач [PERSON] у даному випадку не є стороною правовідносин щодо поділу майна подружжя, а являється лише спадкоємцем щодо прав та обов'язків померлої доньки [PERSON], та успадкувала лише право на майно, що належало спадкодавцю на день смерті, а не право вимоги по стягненню грошових коштів (вартість відчуженого майна). За наведеного, в задоволенні вимоги про стягнення на користь [PERSON] з [PERSON] частки вартості автомобіля «VOLKSWAGEN LT 35» слід відмовити. Щодо вимоги [PERSON] за зустрічним позовом про стягнення на її користь з [PERSON] вартості автомобіля «MERCEDES-BENZ VITO 109 CDI» в розмірі 200000,00 грн. суд зазначає наступне. Як встановлено в судовому засіданні зазначений автомобіль придбаний подружжям [PERSON] під час перебування у шлюбі 09 березня 2010 року, та відчужений [PERSON] вже після смерті колишньої дружини [INFO]. З наведеного вбачається, що автомобіль «MERCEDES-BENZ VITO 109 CDI» є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. При цьому таке право успадковане позивачкою [PERSON], яке вона просить захистити шляхом стягнення повної вартості автомобіля в порядку спадкування. Натомість, між сторонами внаслідок відчуження спірного автомобіля виникли правовідносини, які вже не пов'язані із спадкуванням, а мають ознаки шкоди, по відшкодуванню якої цивільним законодавством визначено інший порядок захисту порушеного права ніж обраний позивачкою, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Outcome: dismissed