Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

[PERSON] є власником квартири [ADDRESS] загальною площею 49,7 кв.м., житловою площею 27,7 кв.м., яка успадкована ним в порядку спадкування за законом після смерті баби [PERSON], померлої [INFO], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом серії НВА 662661 від 27.01.2017 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.01.2017 року (а.с.9, 10). Як вказував позивач, що підтверджується довідкою ОСББ «Житомирська 5» від 17.01.2018 року та відповіддю адресно-довідкового органу (а.с.13, 21), в квартирі з 07.05.2015 року та по теперішній час значиться зареєстрованим, але не проживає [PERSON] (а.с.13). В ході судового розгляду не встановлено наявність розпоряджень з боку попереднього власника житлового приміщення [PERSON], складених за життя, які б визначали можливість збереження за [PERSON] права користування житловим приміщенням у випадку його не проживання з об'єктивних причин та після її смерті, а враховуючи перехід всіх прав на квартиру позивачеві, виключно він як дійсний власник вирішує всі питання, що стосуються реєстрації та проживання осіб в належному йому житловому приміщенні. Визначаючи характер спірних правовідносин між сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вони склались між дійсним власником та членами сім'ї колишнього власника житла, які регулюються ст.346 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З аналізу положень ст.ст.391, 396 ЦК України слідує, що позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння, на чому також акцентує увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду кримінальних і цивільних справ в п.п.33,34 Постанови №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Крім того, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника (його родичів, членів сім'ї) такими, що втратили право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п.3 ч.1 ст.346 ЦК України), адже чинним законодавством не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач є повноправним власником житла, права володіння, користування та розпорядження яким він не має можливості реалізовувати в повному обсязі, оскільки відповідач [PERSON], будучи зареєстрованим попереднім власником житла, фактом реєстрації місця проживання в квартирі, де він фактично ніколи не проживав, чинить позивачеві перешкоди у реалізації прав як дійсним власником, які за даних обставин підлягають захисту судом із задоволенням пред'явленого [PERSON] негаторного позову та визнанням відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно ст.141 ЦПК України, п.35 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON] 704,80 грн. в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору (а.с.1).

Outcome: approved