Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Краснодонвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду в частині поновлення на роботі, в якій із урахуванням уточнених вимог просив про наступне: - стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в частині поновлення його на роботі з 10.10.2016 року по день ухвалення рішення суду; - винести окрему ухвалу відповідно до ст. 211 ЦПК України відносно незаконних дій керівництва підприємства ПАТ «Краснодонвугілля» в особі генерального директора [PERSON] щодо звільнення з роботи членів виборних органів профспілок без належної згоди профспілки. В обґрунтування позову позивач вказав, що 10 жовтня 2016 року рішенням Апеляційного суду Луганської області по справі № 428/4919/16-ц він був поновлений на посаді гірничо-робітника підземної дільниці № 5 СП «Шахтоуправління ім. Н.П.Баракова» Публічного акціонерного товариства «Краснодонвугілля» з внесенням відповідних записів в трудову книжку позивача, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Краснодонвугілля» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу (без утримання податку з доходів фізичних осіб й інших обовязкових платежів) в сумі 33276,54 грн. Відповідачем рішення Апеляційного суду Луганської області від 10.10.2016 року було оскаржене в касаційному порядку та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.03.2017 року рішення Апеляційного суду Луганської області від 10.10.2016 року залишено без змін. На час розгляду справи в касаційній інстанції Вищим спеціалізованим судом виконання рішення Апеляційного суду Луганської області від 10.10.2016 року було зупинено, у звязку з чим кількість днів вимушених прогулів з вини відповідача збільшилась і станом на 22.03.2017 року середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 30132,00 грн. Позивач в судовому засіданні присутній не був, надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій уточнив позовні вимоги та не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не зявився, причин неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. У звязку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Рішенням Апеляційного суду Луганської області від 10 жовтня 2016 року по цивільній справі № 428/4919/16-ц за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Краснодонвугілля» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі з внесенням відповідних записів в трудову книжку та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, наказ № 570-УВ від 29 березня 2016 року про звільнення [PERSON] з посади гірничо-робітника підземної дільниці № 5 СП «Шахтоуправління ім. Н.П.Баракова» Публічного акціонерного товариства «Краснодонвугілля» визнано незаконним та скасовано, позивача було поновлено на роботі на посаді гірничо-робітника підземної дільниці № 5 СП «Шахтоуправління ім. Н.П.Баракова» Публічного акціонерного товариства «Краснодонвугілля» з внесенням відповідних записів в трудову книжку позивача та стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу (без утримання податку з доходів фізичних осіб й інших обовязкових платежів) в сумі 33276,54 грн. Вищевказане рішення суду набрало законної сили 10.10.2016 року, тобто з омоенту його оголошення. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.03.2017 року рішення Апеляційного суду Луганської області від 10.10.2016 року залишено без змін. Відповідно до статті 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. За правилами частини другої статті 235 зазначеного Кодексу при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Статтею 236 КЗпП встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Зазначена вище стаття КЗпП не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, в цьому випадку предявлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі. Відповідно до частини першої статті 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Частиною другою статті 14 ЦПК України встановлено, що невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. При цьому пунктом 4 частини першої статті 367 ЦПК України передбачено, що рішення поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника виконується негайно. Частиною другою статті 368 ЦПК України законодавець обумовив питання примусового виконання судових рішень у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Цим підкреслюється винятковість саме примусового виконання рішення суду. Правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі постанов судів про поновлення на роботі, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання. Добровільне виконання рішення суду боржником це його законодавчо встановлений обовязок. Зокрема, зазначений обовязок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень. При цьому, як розяснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу. Аналогічний підхід до вирішення подібних спорів було викладено в постанові Верховного Суду України від 23 червня 2015 року по справі № 21-63а15. Відповідно до копії довідки № 27, виданої 02 квітня 2016 року СП «Шахтоуправління ім. Н.П.Баракова» Публічного акціонерного товариства «Краснодонвугілля», середньоденна заробітна плата [PERSON] складала 262,02 грн. Аналогічний розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] був визначений судом в рішенні про поновлення його на роботі, яке було залишено без змін. Середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні необхідно рахувати з 11 жовтня 2016 року, наступного робочого дня після оголошення рішення Апеляційним судом Луганської області про поновлення позивача на роботі, та по 19 квітня 2017 року, тобто по день постановлення цього рішення судом. Повними місяцями роботи, які передували звільненню позивача є січень і лютий 2016 року, що вже було встановлено Апеляційним судом Луганської області в рішення про поновлення позивача на роботі та що не підлягає доказуванню в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України. Кількість робочих днів по графіку роботи підприємства склало: в січні 2016 року 19 днів, в лютому 2016 року 21 день. Відповідно, середньомісячне число робочих днів становить 20 днів (21 день + 19 днів = 40 днів : 2 місяці). Таким чином, тривалість затримки відповідачем виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі постановлення рішення судому становить 5 повних місяців та 26 робочих днів (14 робочих днів у жовтні 2016 року та 12 робочих днів у квітні 2017 року із урахуванням святкових днів), що в загальному підсумку складає 126 днів (5 місяців х 20 робочих днів + 26 робочих днів). Середній заробіток позивача становить 262 грн. 02 коп. При таких обставинах, розмір середнього заробітку за весь час затримки відповідачем виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі становить 33014 грн. 52 коп. (262 грн. 02 коп. х 126 днів). Таким чином, з Публічного акціонерного товариства «Краснодонвугілля» на користь [PERSON] підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 11.10.2016 по 19.04.2017 включно в розмірі 33014 грн. 52 коп. Відповідно до підпункту 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Приймаючи до уваги вимоги ч. 3 ст. 88 ЦПК України та положення Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 640 грн. в розмірі мінімальної судової ставки за звернення до суду фізичної особи із вимогами майнового характеру. Також, згідно із п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати на користь позивача в межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved