Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до Козівського районного суду Тернопільської області із вищевказаним позовом, в якому просить скасувати наказ №213-к від 01.09.2016, поновити його на роботі в Козлівському МПД ДП «Укрспирт» на посаді керівника та стягнути з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 01 вересня 2016 року відповідачем було прийнято наказ №213-к про його звільнення з посади керівника Козлівського МПД ДП «Укрспирт» за одноразове грубе порушення трудових обов'язків на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України. Вважає, що його звільнення є незаконним, оскільки при ухваленні спірного наказу відповідачем було істотно порушено права та охоронювані законодавством інтереси позивача. У спірному наказі всупереч вимогам п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.92 не обумовлено, коли та яке саме одноразове грубе порушення трудової дисципліни вчинив позивач та чи завдало (могло) завдати шкоди відповідачу. Надати пояснення щодо ніби-то вчиненого ним порушення трудової дисципліни йому ніхто не пропонував, на день прийняття спірного наказу був звільнений від виконання трудових обов'язків у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. Відповідач [PERSON] підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» подало до суду заперечення на позов, у якому посилається на те, що звільнення позивача відбувалося згідно діючого законодавства, вважає позовні вимоги безпідставними в повному обсязі, а позов таким що не підлягає задоволенню з наступних підстав. 29 серпня 2016 року керівника Козлівського місця провадження діяльності та зберігання спирту ДП «Укрспирт» [PERSON] було зобов'язано відрядити заступника керівника з виробничих питань Козлівського МПД [PERSON] до апарату управління ДП «Укрспирт» з 30.08.2016 року терміном на 10 робочих днів. Позивач відмовився виконувати доручення т.в.о. директора-заступника директора ДП «Укрспирт» [PERSON] та не відрядив 30.08.2016 року заступника керівника з виробничих питань Козлівської МПД [PERSON] до апарату управління ДП «Укрспирт». Керівнику Козлівської МПД було запропоновано надати письмові пояснення про невиконання листа щодо не відправлення у службове відрядження [PERSON] Позивач відмовився надати пояснення щодо вказаних вище фактів, жодних причин щодо відмови від підписання та ознайомлення не повідомив. Відповідно до характеру та умов виконуваної роботи, своїх посадових обов'язків [PERSON] повинен був в обов'язковому порядку відрядити заступника керівника з виробничих питань Козлівського МПД [PERSON] до апарату управління ДП «Укрспирт» з 30.08.2016 року терміном на 10 робочих днів. Проте в порушення положення про Козлівське МПД, Статуту ДП «Укрспирт» та посадової інструкції [PERSON] не відрядив [PERSON] до апарату управління ДП «Укрспирт», чим грубо порушив свої трудові обов'язки, що є підставою для справедливого застосування ДП «Укрспирт» до нього дисциплінарного стягнення. Просить в задоволенні позовної заяви відмовити. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить їх задоволити. Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що прийняте рішення про звільнення за одноразове грубе порушення - невиконання вимоги радника про направлення [PERSON] у відрядження, є протиправним. Позивач не повинен був виконувати розпорядження радника. Наведенні докази не підтверджують, що керівник повинен виконувати розпорядження. Відрядження - це відправлення в інший населений пункт керівником підприємства, до відрядження має бути зазначений план роботи. Вимога про надання пояснень прийшла разом із наказом про звільнення, а щодо самого надання пояснень, то це є правом, а не обов'язком. Просить позов задоволити повністю, скасувати наказ про звільнення та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги викладенні в запереченні проти позову, письмових поясненнях та пояснив, що позовна заява є необґрунтованою та безпідставною. При прийнятті наказу від 01.09.2016 року підприємством не було порушено вимоги ст. 148 КЗпП України. Позивач [PERSON] зобов'язаний був відрядити [PERSON], але не виконав доручення радника, а тому керівництвом було прийнято законне рішення. Просить відмовити в задоволенні позовної заяви [PERSON] Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, показання свідків, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] працював на посаді керівника Козлівського місця провадження діяльності (далі - Козлівське МПД) Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (далі ДП - «Укрспирт») з 10.02.2016 року (а.с.7, 152). 29.08.2016 року на адресу Козлівського МПД надійшов лист №05-2-1/1474, адресований керівнику Козлівського МПД [PERSON] за підписом радника директора [PERSON] з вимогою відрядити [PERSON] - заступника керівника з виробничих питань Козлівського МПД ДП «Укрспирт» до апарату управління ДП «Укрспирт» терміном на 10 робочих днів з 30.08.2016 року «з питань пропуску Козлівського МПД ДП «Укрспирт»» (а.с.21). 29.08.2016 року працівниками Козлівського МПД, а саме заступником керівника з виробничих питань, старшим бухгалтером, менеджером з персоналу та старшим економістом було складено акт, про те, що одразу після отримання електронною поштою зазначеного вище листа з вимогою про відрядження [PERSON] було виписано посвідчення про відрядження та зроблено розрахунок авансу на отримання відрядних. Однак вказані документи не були підписані керівником Козлівського МПД [PERSON] (а.с.29). 30.08.2016 року заступником керівника Козлівського МПД [PERSON] було подано раднику директора ДП «Укрспирт» [PERSON] службову записку, згідно якої [PERSON] відмовляється підписувати документи на його відрядження до апарату управління ДП «Укрспирт» (а.с.22). 30.08.2016 року керівнику Козлівського МПД ДП «Укрспирт» було надіслано лист за підписом в.о. директора - заступника директора ДП «Укрспирт» [PERSON] про те, що станом на 14.30 год. 30.08.2016 року [PERSON] не прибув до апарату управління ДП «Укрспирт» та, у зв'язку з цим, зобов'язано надати до 17.00 год. 30.08.2016 року письмові пояснення щодо «невиконання листа ДП «Укрспирт» вих.05-2-1/1474 від 29.08.2016 року та направити їх в електронному вигляді на апарат управління ДП «Укрспирт» на електронну скриньку office@ukrspirt.com» (а.с.25). 30.08.2016 року о 17.26 год. працівниками апарату ДП «Укрспирт» було складено акт про те, що письмові пояснення [PERSON], станом на 17.00 год. 30.08.2016 року на електронну скриньку office@ukrspirt.com не надходили (а.с.26). 31.08.2016 року провідним інженером технічного відділу управління технічної підтримки ДП «Укрспирт» [PERSON] було подано т.в.о. директора - заступнику директора ДП «Укрспирт» [PERSON] службову записку, у якій він описує усі зазначені вище обставини та вказує, що «… [PERSON] не виконано вимог листа ДП «Укрспирт» вих.05-2-1/1474 від 29.08.2016 року, чим фактично зірвано заплановані терміни відновлення виробничої діяльності Козлівського МПД ДП «Укрспирт»». У зв'язку з цим, [PERSON], у доповідній записці, пропонує в порядку п.1 ст.41 КЗпП України розірвати трудовий договір з керівником Козлівського МПД ДП «Украспирт» [PERSON] за одноразове грубе порушення трудових обов'язків, передбачених посадовою інструкцією керівника місця провадження діяльності та зберігання спирту ДП «Укрспирт» (а.с.27-28). Наказом т.в.о. директора - заступника директора Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» №213-к [PERSON] від 01.09.2016 року [PERSON] звільнений 01 вересня 2016 року за одноразове грубе порушення трудових обов'язків (п.1 ст. 41 КЗпП України) (а.с.2, 208). Підставою для прийняття цього наказу були: службова записка заступника керівника з виробничих питань Козлівського МПД ДП «Укрспирт» [PERSON]; акт про не підписання службового відрядження; доповідна записка провідного інженера технічного відділу управління технічної політики ДП «Укрспирт» [PERSON]; акт про ненадання пояснень керівником Козлівського МПД ДП «Укрспирт». 12.09.2016 року заступник керівника з виробничих питань - виконуючий обов'язки керівника Козлівського МПД ДП «Укрспирт» - [PERSON] був призначений на посаду керівника зазначеного МПД з 12.09.2016 року (а.с.63). Позивач, зазначаючи у позовній заяві (яка подана до суду 13.09.2016 року) про те, що у період звільнення 01.09.2016 року перебував на амбулаторному лікуванні та був непрацездатною особою, лише 09.11.2017 року у судовому засіданні подав копію листка непрацездатності, що підтверджує вказану обставину (а.с.109). 23.01.2018 року представником відповідача було подано до суду, разом із письмовими поясненнями, довідку Козлівського МПД від 23.08.2017 року за №302, підписану керівником Козлівського МПД [PERSON] «про те, що [PERSON] 01 вересня 2016 року перебував на роботі на Козлівському МПД». Крім того, цього ж дня, представником відповідача було подано і акт від 01.09.2016 року, складений працівниками Козлівського МПД про те, що [PERSON] 01.09.2016 року перебував на робочому місці (а.с.65, 144). Наказом від 18.01.2018 року №12-к внесено зміни до наказу ДП «Укрспирт» «Про звільнення [PERSON].» №213-к від 01.09.2016 року та викладено його розпорядчу частину в наступній редакції: «Звільнити [PERSON], керівника Козлівського місця провадження діяльності та зберігання спирту ДП «Укрспирт», 12 вересня 2016 року за одноразове грубе порушення трудових обов'язків (п.1 ст.41 КЗпП України).» Крім того, вказаним наказом, зобов'язано провідного «інженера з кадрів» Козлівського МПД ДП «Укрспирт» [PERSON] внести, згідно чинного законодавства, відповідний запис до трудової книжки та ознайомити з наказом [PERSON] під підпис, а старшого бухгалтера Козлівського МПД ДП «Укрспирт» [PERSON], після надання [PERSON] оригіналу листка непрацездатності серії АГХ №380799 від 01.09.2016 року, згідно чинного законодавства, провести відповідні нарахування та виплати (а.с.145). Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника передбачені у статтях 40, 41 КЗпП України. Згідно п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України, в редакції від 12.06.2016 року, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний, зокрема, у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами. Відповідно до роз'яснень абз.2 п.27 постанови пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду. Крім того, Верховним Судом України, в схвалюваних ним судових рішеннях, неодноразово наголошувалось, що вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, та істотності наслідків порушення трудових обов'язків. При цьому суд повинен установити не тільки факт невиконання працівником обов'язку, який входить до кола його трудових обов`язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов'язку за встановлених судом фактичних обставинах справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв'язку між невиконанням працівником трудових обов'язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення (постанова від 21.05.2014 року у справі №6-33цс14). Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд дійшов до висновку, що доказуванню у цій справі підлягає факт невиконання [PERSON] обов'язку, яких входить до кола його трудових обов'язків; вина [PERSON] у такому невиконанні свого обов'язку; наявність негативних наслідків внаслідок невиконанням ним своїх обов'язків та причиновий зв'язок між невиконанням позивачем трудових обов'язків та негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення. Відповідно до п.1.1. посадової інструкції керівника місця провадження діяльності та зберігання спирту ДП «Укрспирт», затвердженої в.о. директора - заступником директора ДП «Укрспирт» 23.07.2015 року (далі - Посадова інструкція) керівник МПД у своїй діяльності керується Конституцією і Законами України, постановами Верховної Ради України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами та розпорядженнями Міністерства аграрної політики та продовольства України, іншими нормативними актами України, а також Статутом, наказами, розпорядженнями, директивними листами ДП «Укрспирт», Положенням про МПД та цієїю посадовою інструкцією (а.с.30). Пунктом 1.3. цієї ж Посадової інструкції встановлено, що керівник МПД безпосередньо підпорядковується директору ДП «Укрспирт» або особі, що виконує його обов'язки (а.с.30). Згідно п.п.3.1., 3.6. згаданої Посадової інструкції керівник МПД зобов'язаний здійснювати поточне керівництво діяльнітю МПД, з повним дотриманням вимог Положення про МПД, статуту ДП «Укрспирт», розпоряджень та наказів керівника ДП «Укрспирт» та вимог чинного законодавства; вживати своєчасних та належних заходів щодо неухильного виконання наказів, розпоряджень та інших директивних документів, які стосуються діяльності МПД (а.с.30, звор.). Відповідно до п.5 абз.1 Розділу VI «Відповідальність» Положення про Козлівське місце провадження діяльності та зберігання спирту Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» відповідальність за якісне та своєчасне виконання функцій МПД покладається на керівника МПД, у тому числі за своєчасне та якісне виконання наказів і розпоряджень керівництва ДП «Укрспирт» (а.с.42, 149). Розділом VII зазначеного Положення встановлено, що керівник МПД безпосередньо підпорядкований генеральному директору ДП «Укрспирт». Головні спеціалісти МПД підпорядковані керівнику МПД та керівникам відповідних структурних підрозділів апарату управління ДП «Укрспирт» по напрямках діяльності (а.с.42, 149). Відповідно до Розділу 10 «Управління Підприємством» статуту ДП «Укрспирт» в редакції наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 10.05.2012 року №260, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, управління ДП «Укрспирт» здійснюється його генеральним директором (п.10.2.). Крім того, він діє без доручення від імені підприємства та представляє його інтереси в органах державної влади та місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними та фізичними особами. 14.01.2015 року до зазначеної редакції статуту було внесено зміни наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України (а.с.206), згідно яких управління ДП «Укрспирт» здійснюється його директором, який призначається Міністерством аграрної політики та продовольства України на конкурсних засадах шляхом укладення з ним контракту. Директор ДП «Укрспирт» підзвітний зазначеному міністерству (а.с.207). Таким чином, суд вважає, що керівник Козліського МПД ДП «Укрспирт» не зобов'язаний виконувати вказівки радника директора ДП «Укрсприт», за винятком випадків, коли зазначена особа виконує обов'язки директора, а відтак [PERSON] не зобов'язаний був виконувати вказівку радника директора [PERSON] про відрядження [PERSON] до апарату управління ДП «Укрспирт», викладену в листі від 29.08.2016 року №05-2-1/1474. Водночас, представником відповідача, всупереч вимогам ч.1 ст.81 ЦПК України, не доведено, що радник директора [PERSON] 29.08.2016 року виконував обов'язки директора ДП «Укрспирт» та/або те, що керівник Козлівського МПД [PERSON] був зобов'язаний виконати його вимогу. Більше того, як вбачається із матеріалів справи, у період виникнення спірних правовідносин обов'язки директора ДП «Укрспирт» виконував [PERSON] (а.с.25, 27-28, 43). Окрім того, на підставі зазначеного вище, суд дійшов до висновку, що не знайшла свого підтвердження під час розгляду справи та обставина, що позивач відмовився виконувати доручення т.в.о. директора ДП «Укрспирт» - заступника директора [PERSON], яка була зазначена в зазначена в запереченні проти позову (а.с.16), а відтак - невчинення [PERSON] жодних дій щодо виконання вимоги радника директора [PERSON], викладеної в листі від 29.08.2016 року №05-2-1/1474 не є порушенням будь-яких його трудових обов'язків. Отже, звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Таким чином, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями ст.43 Конституції України та ст.2401 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що за змістом ч.1 ст.235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом. Відтак, суд вважає, що оскільки позивача було звільнено незаконно - без законної підстави, то його слід поновити на попередній роботі. При цьому, ч.7 ст.235 КЗпП України встановлено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Крім того, ч.2 ст.235 КЗпП України встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. На підставі вказаного, суд вважає, що оскільки ця справа розглядається більше одного року не з вини позивача, то виплату середнього заробітку останньому слід здійснити за весь час вимушеного прогулу. Здійнюючи такий розрахунок, слід врахувати, що відповідач, внісши зміни до наказу про звільнення [PERSON] наказом від 18.01.2018 року, фактично визнав неправомірність звільнення його у період тимчасової непрацездатності позивача, що підтверджується пунктами 2, 3 такого наказу. При цьому, однак, суд не вважає такі дії відповідача визнанням позову вцілому. Отже, на підставі довідок про про отриману заробітну плату №205 від 19.09.2016 року (а.с.7) та №301 від 23.08.2017 року (а.с.153), з врахуванням вимог п.32 постанови пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» на користь [PERSON] слід стягнути середній заробіток за період з 12.09.2016 року до 21.03.2018 року в розмірі 162490,05 грн. (розмір середнього заробітку за останні 2-а місяці*18 місяців + (розмір середнього заробітку за 1 місяць/30 днів*8 календарних днів)=162490,05 грн.). Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги [PERSON] про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу знайшли своє часткове підтвердження, є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до часткового задоволення. Окрім того, на підставі ч.ч.2, 6 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути суму судових витрат в розмірі 640,00 грн.. Відповідно до п.п.2, 4 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. На підставі викладеного,

Outcome: partial