Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до фізичної особи-підприємця «[PERSON]» про розірвання договору, виплату неустойки та стягнення збитків, в якому просить розірвати договір № 1310-R1 від 13.10.2013 року на виготовлення та доставку товару, стягнути з відповідача на свою користь сплачену ним суму грошей у розмірі 12 362,00 грн., неустойку за кожний день прострочення у розмірі 2 966,00 грн., та моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн. В обґрунтування свого позову позивач зазначає, що 13 жовтня 2013 року між ним та відповідачем був складений договір № 1310-R1 на виготовлення та доставку товару, а саме: кухонної меблі, вартістю 12 362,00 грн. Згідно п. 3.1. вищевказаного договору позивач виконав своє зобов'язання щодо сплати ФОП «[PERSON]» повної вартості товару у розмірі 12 362,00 грн. Для виплати зазначеної грошової суми позивач уклав кредитний договір з ПАТ «А-Банк» на 12 місяців, згідно якого він щомісяця повинен виплачувати 1 233,23 грн. А відповідач, зі своєї сторони, зобов'язався доставити позивачу товар протягом 50 робочих днів. Однак, до цього часу товар йому не доставлений, неодноразові звернення до представника відповідача з вимогами виконати умови договору, позитивних результатів не дали. З цього приводу, позивач звертався до Новомосковського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, Новомосковської міжрайонної прокуратури щодо вжиття заходів до ФОП «[PERSON]» з приводу не виконання ним умов договору. Втім, йому було порекомендовано з даним питанням звернутися до суду. Крім того, неправомірними діями відповідача позивачу причинена моральна шкода, яка полягає, на його думку, в тому, що він переніс емоційні переживання, пов'язані з невиконанням договору, які посилювалися ненаданням відповідачем достовірної інформації про причини невиконання зобов'язань за договором. Вважаючи свої права порушеними, позивача звернувся до суду із зазначеними позовом. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в свою відсутність, позов підтримав, просив його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, про що свідчать конверти з поштовими повідомленнями, які направлялися відповідачу за місцем місцезнаходження, причина неявки суду не відома, тому суд, з погодження позивача, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, провів заочний розгляд справи. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явилися, на підставі ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Суду надано договір № 1310-R1 від 13.10.2013 року, згідно умов якого ФОП «[PERSON]» зобов'язався виготовити і доставити [PERSON] кухонні меблі, загальною вартістю 12 362,00 грн. (а.с.14-15). Згідно п. 3.1. вищевказаного договору позивач виконав своє зобов'язання щодо сплати ФОП «[PERSON]» повну вартість товару у розмірі 12 362,00 грн., яку здійснює згідно розстрочки, що стверджується заявою позичальника № АВH0RX77780617 від 13.10.2013 року, Довідкою про умови кредитування А-Банку та сукупну вартість споживчого кредиту від 13.10.2013 року, графіком погашення кредиту (№ договору АВH0RX77780617 від 13.10.2013 року), квитанціями про сплату кредиту (а.с.9, 10, 11, 12-13). З матеріалів справи не вбачається те, що ФОП «[PERSON]» виконав умови п.3.2. договору і доставив позивачу товар протягом строку, зазначеного в договорі. Підтвердженням даної обставини свідчать надані суду висновок Новомосковського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 25.04.2014 року, повідомлення Новомосковської міжрайонної прокуратури від 15.05.2014 року, з яких вбачається, що [PERSON] звертався до цих установ з питань вжиття заходів до ФОП «[PERSON]» з приводу не виконання ним умов договору. Однак, у зв'язку з тим, що між сторонами виникли цивільно-правові відносини, відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вносились (а.с.7, 8). Згідно п. 4.2. договору у випадку невиконання виконавцем пункту З.2., за власною виною Виконавець зобов'язаний виплатити неустойку у розмірі 0,1% від вартості товару справжнього договору за кожний день прострочення (ч. 2 ст. 551 ЦК України), яка станом на 10 червня 2014 ріжу складає 2 966,00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про надання послуг та витребувати стягнення збитків, якщо виконавець не приступив до виконання робіт або проводить роботу так повільно, що закінчити її в установлений строк не має можливості. Згідно ч. 1 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної шкоди. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 846 ЦК України, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Відповідно до п. 3.2 Договору відповідач зобов'язаний був виконати роботи протягом 50 робочих днів після виконання позивачем вимог п. 3.1 Договору, тобто після повної оплати вартості робіт. Судом встановлено, що вартість робіт за Договором була повністю сплачена позивачем 13.10.2013 року і саме з цієї дати повинен відліковуватись строк виконання відповідачем робіт (50 робочих днів). З матеріалів справи вбачається, що роботи відповідачем не виконані до теперішнього часу. Отже, прострочення відповідача з виконання обумовлених Договором робіт складає 190 днів - з 02.12.2013 року (дата спливу 50-денного терміну, у який відповідач повинен був виконати договір) по дату звернення позивача з позовом до суду 11.06.2014 року. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Таким чином, пеня складає 70 452,00 грн. (12 362,00 грн. Х 3% Х 190 днів), однак, враховуючи, що відповдіно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає справи виключно в межах порзованих вимог, то позов в частині стягнення пені підлягає задоволенню, і з відповідача підлягає стягненню на користь позивача пеня, однак в розмімрі, визначеному самим позиваачем, тобто в усмі 2 966,00 гривень Згідно ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановленого договором або законом, або розірвання договору (ст. 611 ЦК України). Частина друга ст. 651 ЦК України допускає зміну або розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Судом встановлено, що згідно п.п. 3.1, 3.2 Договору відповідач повинен був виконати свої зобов'язання протягом 50 робочих днів з дня повної оплати позивачкою вартості робіт, тобто до 02.12.2013 року. Однак до теперішнього часу відповідач роботи не виконав, що суд розцінює як істотне порушення умов договору. Згідно положень ч.ч. 2,3,5 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. За таких обставин, суд вважає обгрунтованими доводи позивачки про розірвання договору, укладеного з відповідачем, а договір таким, що підлягає розірванню. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди. Тобто у зобов'язальних (договірних) правовідносинах сторона має право вимагати відшкодування збитків, спричинених порушенням іншою стороною своїх зобов'язань, лише у разі, коли таке право передбачено договором або законом. При цьому, положення ст. 1166 ЦК України до спірних правовідносин не можуть бути застосовані, оскільки регулюють питання відшкодування матеріальної шкоди у позадоговірних (деліктних) правовідносинах. Згідно ч. 2 ст. 849 ЦК України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Відповідно до ст. 22 ЦК України, збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Судом встановлено, що за виконання робіт за Договором позивач сплатив відповідачу 12 362,00 грн., які до цього часу не виконані відповідачем, що, на думку суду, спричинило позивачу збитки у розмірі сплачених відповідачу сум. Тому збитки у розмірі 12 362,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. Позивач також просить стягнути з відповідача моральну шкоду, яку він оцінює в 5 000,00 грн. Моральну шкоду він обгрунтовує тим, що нову кухню він так і не отримав, однак повинен повернути кредитні кошти через що він відчуває дискомфорт та терпитьт душевні страждвання. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди. Тобто у зобов'язальних (договірних) правовідносинах сторона має право вимагати відшкодування моральної шкоди, спричиненої порушенням іншою стороною своїх зобов'язань, лише у разі, коли таке право передбачено договором або законом. При цьому, положення ст. 1167 ЦК України до спірних правовідносин не можуть бути застосовані, оскільки регулюють питання відшкодування моральної шкоди у позадоговірних (деліктних) правовідносинах. Положення ст. 23 ЦК України містять загальні норми для всіх цивільно-правових відносин (як договірних, так і деліктних), які передбачають, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Проте аналіз матеріалів справи та доводи позивача не дають суду підстав для висновку, що моральна шкода, про яку зазначає позивач, підпадає під ознаки, передбачені п.п. 1-4 ч. 2 ст. 23 ЦК України. За таких обставин, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову і в цій частині. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог в сумі 243,60 грн., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору.На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial