Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 20 грудня 1997 року між ним та [PERSON] було зареєстровано шлюб. У шлюбі було народжено двох дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. З лютого 2014 року припинено шлюбні відносини з відповідачем. Між ними часто виникають сварки, відсутнє взаємне порозуміння. Вони намагалися зберегти шлюб протягом останніх кількох років, проте в їх сімейних стосунках нічого не змінилося. Відповідач особисто прийняла рішення розірвати з ним будь-які стосунки та вигнала його з помешкання, де вони спільно проживали. У звязку з чим позивач вважав подальше спільне проживання неможливим, а подальше збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам та моральним засадам суспільства. Спору про місце проживання дітей та поділ майна не має. На підставі вищевикладеного позивач просив суд розірвати шлюбу, укладений між ним та [PERSON]. Позивач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав, просив суд не надавати час на примирення. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.17), причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи без її участі не надала. . Відповідно до ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України судом було постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до таких висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 20 грудня 1997 року Дніпровською селищною радою Верхньодніпровського району Дніпропетровської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис за № 57 (а.с. 9). Подружжя має двох спільних дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.10-11). Судом встановлено, що з лютого 2014 року сторони стосунки не підтримують, не ведуть спільне господарство та на час звернення позивача до суду не проживають разом. Причинами припинення шлюбних відносин є взаємне непорозуміння та небажання сторін зберегти шлюб. Згідно з ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні взаємини подружжя свідчать, що між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, отже збереження шлюбу неможливе та суперечило б інтересам подружжя. А тому вимоги позивача про розірвання шлюбу, укладеного між ним та відповідачем є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Спору про місце проживання дітей та поділ майна подружжя не має. Згідно зі ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач не заявляла про відновлення дошлюбного прізвища, суд вважає за необхідне її прізвище не змінювати. Також на виконання вимог ст. 115 Сімейного кодексу України, суд вважає за необхідне надіслати копію рішення суду після набрання ним законної сили\~\~органу державної реєстрації актів цивільного стану для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. \~\~На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved