Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовує тим, що відповідно до свідоцтва про право власності [NUMBER], виданого на підставі рішення виконавчого комітету Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 05 травня 2006 року за № 128, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності йому та його брату [PERSON], по 1/2 частці. Будинковолодіння в цілому складається з: житлового будинку «А», прибудови «А1», прибудови «А2», веранди «а», веранди «а1», ганку, ганку, сараю «Б», погребу «п/Б», сараю «В», погребу «п/В», убиральні «У», убиральні «У1», альтанки «Д», огорожі №1-6, криниць №7-8. Житловий будинок побудований на дві половини, має два входи. Кожен із співвласників користується своїми приміщеннями в будинку та господарськими будівлями і спорудами. Крім того, з 2006 року співвласниками були побудовані жилі та господарські будівлі, які на сьогоднішній день прийняті в експлуатацію. Вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований на земельній ділянці, яка була виділена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Відповідно до рішення 10 сесії 4 скликання Вінницько-Хутірської сільської ради від 25.03.2004 року кожному із співвласників була передана у власність земельна ділянка з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. На підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] позивачу належить земельна ділянка площею 0,2430 га, а його брату [PERSON] на підставі Державних актів на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] - 0,0418 га, та серії [NUMBER] - 0,1345 га. Кожен із співвласників користується на праві власності своїми земельними ділянками, а тому необхідності в їх поділі немає. [INFO] помер брат позивача [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з 1/2 частки житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами [ADDRESS] та земельних ділянок площею 0,0418 га і 0,1345 га в межах згідно з планом, розташованих на території Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Спадкоємцями першої черги за законом на підставі статті 1261 ЦК України після смерті брата є відповідачі по справі - його дружина [PERSON] та син [PERSON], які спадщину прийняли, так як постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і не заявили про відмову від неї. Однак, вони не бажають оформляти спадщину в нотаріальній конторі та отримувати свідоцтва про право на спадщину за законом. Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 01 березня 2017 року задоволено позов позивача і виділено йому в натурі на праві власності в житловому будинку [ADDRESS], в будинку А1: прихожу 1-1, кухню 1-2, в прибудові а3-санвузол 1-3, в будинку А - кімнати 1-4, 1-5, 1-6, в житловій прибудові А 3 - кімнату 1-7, в прибудові а4 - веранду 1 з ганком та господарські будівлі і споруди: сарай Б, погріб п/Б, убиральню У, огорожу №1, хвіртку № 2, ворота № 3, криницю № 8, вигрібну яму № 9. [PERSON] та [PERSON] залишено в прибудові А2 - прихожу 2-1, кухню 2-5, в будинку А - кімнати 2-2, 2-3, 2-4, в прибудові а2 - кухню 11, а також: наступні господарські будівлі та споруди: сарай В, погріб п/В, сарай в, убиральню У1, ворота з хвірткою № 4,5, огорожу № 6, криницю № 7, розташовані по [ADDRESS], які належали на праві власності [PERSON], який помер 27.07.2010 року. Після набрання чинності рішенням суду позивач звернувся до державного реєстратора по питанню реєстрації права власності, але державний реєстратор прав на нерухоме майно Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району відмовила йому у державній реєстрації права власності на житловий будинок, оскільки між співвласниками не припинено право спільної часткової власності, про що свідчить рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 25 квітня 2017 року за № 34923484, а тому позивач вимушений був звернутись до суду з даною позовною заявою. В судове засідання 07.06.2017 року сторони по справі не з'явились, попередньо подали суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі, при цьому позивач [PERSON] та його представник за договором про надання правової допомоги [PERSON] в поданих заявах зазначили, що позовні вимоги підтримують та просить їх задовольнити, а відповідачі [PERSON] та [PERSON] в поданих заявах зазначили, що позовні вимоги визнають та не заперечують проти задоволення позову. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думки та позиції учасників судового розгляду, викладені у поданих до суду письмових заявах, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Це означає, що суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації, або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності [NUMBER], виданого на підставі рішення виконавчого комітету Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 05 травня 2006 року за № 128, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON], по 1/2 частці, що підтверджується ксерокопією вказаного свідоцтва (а.с. 10). Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 01 березня 2017 року по справі № 128/4492/16-ц позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про виділ частки майна в натурі було задоволено. Вирішено: виділити [PERSON] в натурі на праві власності в житловому будинку [ADDRESS] в будинку « А1»: прихожу 1-1, кухню 1-2, в прибудові «а3» - санвузол 1-3, в будинку «А» - кімнати 1-4, 1-5, 1-6, в житловій прибудові «А3» - кімнату 1-7, в прибудові «а4» -веранду 1 з ганком, та господарські будівлі і споруди: сарай «Б», погріб «п/Б», убиральню «У», огорожу №1, хвіртку №2, ворота №3, криницю №8, вигрібну яму №9, що складає 1/2 частку. [PERSON] та [PERSON] залишити в прибудові «А-2»: прихожу 2-1, кухню 2-5, в будинку «А» - кімнати 2-2, 2-3, 2-4, в прибудові «а2» - кухню 11, та господарські будівлі і споруди: сарай «В», погріб «п/В», сарай «в», убиральню «У1», ворота з хвірткою № 4,5, огорожу №6, криницю №7, розташовані по [ADDRESS], які належали на праві власності [PERSON], який помер 27.07.2010 року. Рішення набрало законної сили 13.03.2017 року, що підтверджується його ксерокопією (а.с. 11-12). Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Встановлено, що позивач звернувся до державного реєстратора по питанню реєстрації права власності, але державний реєстратор прав на нерухоме майно Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району - Нечипуришина Ю.А. відмовила йому у державній реєстрації права власності на житловий будинок, оскільки між співвласниками не припинено право спільної часткової власності, про що свідчить рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 25 квітня 2017 року за № 34923484 (а.с. 13). Згідно п. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Стаття 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до абзацу 3 пункту 24 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», в разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Аналізуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та законними. Крім того, визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що дає суду законні підстави для задоволення позову. Також в зв'язку з відсутністю клопотання у позивача про стягнення з відповідачів судових витрат на сплату судового збору, суд вважає залишити їх за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved