Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що спільне життя сторін не склалось, шлюбні відносини між ними припинені, спільного господарства сторони не ведуть та сумісне проживання і збереження шлюбу неможливе. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20 січня 2021 року відкрито провадження у справі № 753/666/21, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, призначено справу до розгляду на 16 лютого 2021 року. 25 січня 2021 року до суду надійшла заява [PERSON] про визнання позову. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва суду від 16 лютого 2021 року розгляд справи відкладено на 2 березня 2021 року. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 18 листопада 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Дарницького районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 1005. За час перебування у шлюбі у них народилася дитина: син [PERSON] , [INFO] . Із пояснень сторін та матеріалів справи вбачається, що сторони мають різні погляди на шлюб та сім`ю, позивач та відповідач втратили почуття любові та взаєморозуміння, шлюбні відносини між сторонами та ведення спільного господарства припинені, шлюб існує лише формально. Відповідно до частини 1 статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтями 21, 24 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як передбачено статтею 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно із частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За приписом частини 2 статті 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої спільної дитини, що мають істотне значення. Перешкод для розірвання шлюбу, визначених частиною 2 статті 110 Сімейного кодексу України, судом не встановлено. Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача. Враховуючи, що відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, наявні підстави для задоволення позову та розірвання шлюбу між стоорнами. Згідно з частиною 2 статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (абзац 2 частини 3 статті 115 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач не просила суд про відновлення їй дошлюбного прізвища. Відповідно до ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved