Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], в якому просить визнати за ним право власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS]. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що його батьки [PERSON] та [PERSON] проживали в житловому будинку [ADDRESS], головою якого був [PERSON] Батьку позивача в 1972 році була виділена земельна ділянка в с. Семенівка площею 0,08 га під забудову із присадибного фонду колгоспників. Станом на 15.04.1991 року у вищезгаданому господарстві були зареєстровані тільки батько і мати позивача. [PERSON] помер [INFO]. Після смерті батька мати успадкувала земельний пай, фактично вступила у володіння і управління спадковим майном - житловим будинком та господарськими будівлями, однак свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок не оформила у зв'язку із тим, що у спадкодавця відсутнє свідоцтво на право власності на житловий будинок. Мати позивача [PERSON] померла [INFO] Після її смерті позивач перейшов проживати в господарство батьків в с. Семенівка, вступив у володіння і користування спадковим майном, сплачує податки, обробляє земельні ділянки, проживає в спадковому житловому будинку, в нотаріуса отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай). У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] державним нотаріусом позивачу відмовлено, оскільки відсутнє свідоцтво про право власності на дане будинковолодіння, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду. Спадкоємцями 1-ої черги за законом згідно ст.1261 ЦК України є позивач та його сестра - відповідачка [PERSON], яка відмовляється від прийняття спадщини на користь позивача. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з наведених в позові підстав, просить позов задовольнити. Суду пояснив, що у спадковому житловому будинку по [ADDRESS]. проживає 15 років без реєстрації. Будинок батьки будували протягом 1972- 1975 років. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Із поданої до суду нотаріально засвідченої заяви вбачається, що відповідачка просить справу розглядати у її відсутності, в управління чи володіння спадковим майном не вступила, звертатися до суду про продовження строку для прийняття спадщини не буде; не заперечує, щоб майно, яке залишилося після смерті її батьків [PERSON] та [PERSON] було повністю оформлено на її брата - позивача [PERSON] Частина 3 ст. 200 ЦПК України визначає, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки відповідач визнає позов, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити у підготовчому засіданні. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. З копій свідоцтв про народження: серії [NUMBER], виданого 3 липня 1961 року Обертинським райбюро ЗАГС Станіславської області, [PERSON], [INFO], серії [NUMBER], [PERSON], [INFO], виданого 2 квітня 1958 р. Семенівською сільською Радою Обертинського району Станіславської області, встановлено, що їх батьками є: [PERSON] та [PERSON], відповідно запис за № 21 в книзі записів актів громадянського стану про народження від 30 березня 1960 р. та запис за № 9 в книзі записів актів громадянського стану про народження від 2 квітня 1958 р. Після одруження 13 червня 1976 року з [PERSON] [PERSON], [INFO], змінила прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]», запис за № 14 від 13.06.1976 р. в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу, що стверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого 13.06.1976 р. Раковецькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Батько сторін [PERSON] помер [INFO] у віці 62 років в с. Семенівка Городенківського району, запис № 11 в книзі реєстрації актів про смерть від 01.05.1996 р., що стверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 1 травня 1996 року Раковецькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. На час смерті [PERSON] був чинним Цивільний кодекс УРСР 1963 р. За ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Ст. 548 ЦК УРСР (1963 р.) встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно з ст. 529 згаданого кодексу при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON], який помер [INFO], на належну спадкодавцю земельну частку (пай), яка перебуває в колективній власності спілки селян «Червона калина» в с. Раквець, про що свідчить копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.09.2000 р., зареєстрованого в реєстрі за № 1393. [PERSON] померла [INFO] у віці 74 роки в с. Семенівка Городенківського району, актовий запис за № 5 від [INFO], що стверджено копією повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 17 липня 2008 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. На час смерті [PERSON] був чинним Цивільний кодекс України 2003 р. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріуса про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Копією довідки № 597, виданою 09.07.1991 р. Раковецькою сільською радою Городенківського району підтверджується, що станом на 15.04.1991 р. в господарстві по [ADDRESS] проживали і були зареєстровані: голова господарства [PERSON], [INFO], дружина - [PERSON], [INFO] [PERSON] на час смерті ([INFO]) була зареєстрована і проживала по [ADDRESS] одна, що стверджується довідкою № 573. виданою 03.07.2018 р. Раковецькою сільською радою Городенківського району. Із довідки № 572, виданої 03.07.2018 р. Раковецькою сільською радою Городенківського району вбачається, що позивач здійснював похорон своєї мами [PERSON], 1929 р.н., яка померла [INFO]; після смерті матері здійснює догляд за житловим будинком. Копією спадкової справи № 395/2004 р., наданою суду Городенківською державною нотаріальною конторою стверджено, що [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом, прийняв спадщину після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO], йому 30 жовтня 2008 р. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку (пай) та майнові паї, зареєстроване в реєстрі за № 2502. Наведене підтверджує копія Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 17062084 від 31.10.2008 року. Також до спадкового майна входить житловий будинок по [ADDRESS]. Для отримання свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок позивач, як спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернувся до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, як передбачено ч. 1 ст.1296 ЦК України. Постановою в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 1974/02-31 від 26 червня 2018 р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO]., на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] з посиланням на те, що спадкоємець не надав оригінал документа, який посвідчував би право власності спадкодавця [PERSON] на вищезгаданий житловий будинок. Випискою з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» № 8533 від 8.05.2018 р. стверджується, що згідно архівних даних ОКП «Коломийське МБТІ» станом на 31.12.2012 р. право власності на житловий будинок та господарські будівлі по [ADDRESS] не зареєстровано. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Довідкою № 570, виданою 03.07.2017 р. виконавчим комітетом Раковецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, стверджується, що за господарством по [ADDRESS] числяться земельні ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,60 га; усього земельних ділянок - 0,85 га. З копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], встановлено, що житловий будинок збудований в 1974 р., господарські будівлі та споруди збудовані в 1960, 1985 роках, їх інвентаризаційна вартість станом на 07.06.2018 р. становить 195475 грн. Після смерті матері позивач прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, однак через відсутність правовстановлюючих документів про власність спадкодавця на житловий будинок, він не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з ч. 2 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачем, як спадкоємцем за законом першої черги спадкодавця [PERSON] права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] судом не встановлено, відповідачка - сестра позивача не заперечує щодо задоволення даного позову, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог. На підставі ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 5, 316, 317, 328, 1216, 1221- 1223, 1258, 1261, 1268-1270, 1296, 1297 (2003 р.) ЦК України,

Outcome: approved