Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Рівненської міської ради (далі відповідач), треті особи - Перша Рівненська державна нотаріальна контора,\~[PERSON], в якому просить визнати за нею право приватної власності на квартиру №214, яка знаходиться по вул. Млинівська, 39 в м. Рівне в порядку спадкування по закону після смерті її брата [PERSON], який помер 24 квітня 2014 року. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 24 квітня 2014 року помер її рідній брат [PERSON] Після смерті брата залишилось спадкове майно, а саме однокімнатна квартира №214, яка знаходиться в м. Рівне по вул. Млинівська, 39. На день своєї смерті [PERSON] своїм майном не розпорядився та заповіту не залишив. Спадкоємці першої черги за законом відсутні. В [PERSON] своїх дітей не було, з близьких родичів, які мають право на спадщину залишилась лише вона. Після смерті [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк вона звернулась до Першої Рівненської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. За результатами її звернення в Першій Рівненській державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу, однак оформити свідоцтво права власності на спадкування квартири по закону після смерті [PERSON] вона позбавлена можливості, оскільки відсутні документи, що підтверджують право власності на спадкове майно. Таким чином вона позбавлена можливості реалізувати своє спадкове право шляхом отримання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину по закону, нотаріусом запропоновано їй з приводу спадкування вказаної квартири звернутися в суд. 21 березня 2017 року [PERSON] як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору звернулася до суду із позовом до [PERSON], Рівненської міської ради, третя особа - Перша Рівненська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сімєю, зміну черговості одержання права на спадкування, визнання права власності на спадкове майно, який ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 22 березня 2017 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. В позовній заяві [PERSON] просить встановити факт проживання однією сімєю [PERSON] із [PERSON] в період з 1997 року до 24 квітня 2014 року, визнати за нею право на спадкування як спадкоємцю другої черги, спільно з [PERSON] щодо майна [PERSON], померлого 24 квітня 2014 року, визнати за нею право власності на 1/2 частину квартиру [ADDRESS], як на спадкове майно [PERSON], померлого 24 квітня 2014 року. Позовну заяву мотивує тим, що з 1997 року проживала однією сімєю, перебуваючи у фактичних шлюбних стосунках із [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. 24 квітня 2014 року [PERSON] помер. Вони, до дня його смерті, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, разом проживали у вищевказаній однокімнатній квартирі, робили ремонт, утримували житло. Вона самостійно здійснила організацію поховання [PERSON], як свого чоловіка. На даний час продовжує проживати за вказаною адресою та самостійно утримує житло. Вказує, що у [PERSON] діагностували смертельне захворювання та він раптово помер. Будь-хто із родичів [PERSON] ним не опікувався. Квартирою, в якій вони разом проживали більше 17-ти років, ніхто не цікавився. Вона, як єдина його спадкоємиця, звернулася до нотаріальної контори з метою прийняття спадщини. Однак в нотаріальній конторі дізналася, що сестра [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини, після смерті брата. У [PERSON] спадкоємців, які належать до першої черги спадкування, згідно ст. 1261 ЦК України немає. [PERSON] являється єдиною спадкоємицею другої черги, як рідна сестра померлого Вона ж являється спадкоємицею четвертої черги, як особа, яка проживала разом із спадкодавцем однією сімєю протягом 17 років до часу відкриття спадщини. Разом з тим, враховуючи норми ст. 1259 ЦК України вона має право на спадкування разом із спадкоємцями другої черги, оскільки із 1997 року проживала однією сімєю із [PERSON], він помер у віці 73 років, останнім часом постійно хворів, не міг самостійно належним чином забезпечувати собі побут, а тому вона піклувалася про нього. Він захворів та йому була проведене операція, витрати на проведення якої понесла вона. Перед смертю йому діагностували смертельне захворювання, у звязку з чим він перебував на лікуванні, а вона постійно доглядала його, купувала йому ліки, приносила їжу. На лікування, спеціальне харчування, догляд нею були витрачені значні кошти. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити, так як вона є спадкоємцем після смерті свого брата [PERSON], відповідно і має право на його квартиру. Мирним шляхом врегулювати спір з [PERSON] не бажає. Вказала, що перебувала із братом [PERSON] протягом всього життя в гарних стосунках, вони відвідували один одного, допомагали один одному, зокрема вона передавала йому із села продукти харчування, а він кожні вихідні приїжджав і допомагав їй по господарству. [PERSON] також декілька разів приїжджав до неї в село разом із [PERSON], іноді [PERSON] приїжджала сама, однак на її запитання брат відповідав, що в нього нікого немає. Також вказала, що відвідувала брата в лікарні, перед його смертю, але він був без свідомості і невдовзі помер. В судовому засіданні представники позивача позов підтримали з мотивів у ньому наведених та просили його задовольнити, щодо задоволення позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] заперечили. Зокрема, представник позивача [PERSON] вказав, що спірна квартира є спадковим майном після смерті рідного брата [PERSON], а вона як спадкоємиця за законом другої черги, має право на спадкування даної квартири в повному обсязі, та, відповідно на визнання за нею права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, оскільки оформити свої права позасудовим шляхом немає можливості, так як правовстановлюючі документи на спірну квартиру знаходяться у [PERSON] Вказує, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтовані та такі, що не відповідають фактичним обставинам справи, так як [PERSON] не являється рідною сестрою [PERSON] і не належить до осіб, які мають право на спадкування за законом як спадкоємці другої черги. Посилання [PERSON] на те, що вона проживала однією сім'єю із [PERSON] і з цих підстав має право на спадкування спростовується тим, що коли [PERSON] був живий то [PERSON] перебувала у зареєстрованому фактичному шлюбі із своїм чоловіком [PERSON] та постійно була зареєстрована в квартирі №255 за адресою: м. Рівне, вул. Макарова, 46, яку отримала разом із своїм чоловіком [PERSON] Також, вона приймала участь у приватизації даної квартири та отримала свідоцтво про право власності від 18 липня 2007 року. [PERSON] починаючи з 1985 року разом із своїм чоловіком [PERSON] як його дружина перебуває у списку під №74 складом сімї 10 осіб на першочергове отримання житла як багатодітна сімя. За таких обставин, [PERSON] перебуваючи в шлюбі із своїм чоловіком [PERSON] не могла одночасно перебувати в шлюбі з [PERSON] і в подальшому спадкувати його майно з тих підстав, що формально нібито проживала з ним однією сім'єю. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. З приводу доводів щодо ведення спільного господарства, спільного бюджету, ремонту та утримання житла їх слід розглянути як безпідставні, оскільки [PERSON] фактично ніде не працювала і немала ніяких доходів. Вона сама знаходилась на утриманні у [PERSON], користувалась його коштами та пільгами. Доводи [PERSON], що вона піклувалась та доглядала за [PERSON], оскільки він постійно хворів і нібито не міг самостійно належним чином забезпечити собі побут, також спростовується, зокрема відповідними довідками з медичних закладів м. Рівне про відсутність його звернень до цих лікувальних закладів. Допитані в суді свідки як зі сторони [PERSON], так і зі сторони [PERSON], кожен окремо повідомили, що [PERSON] був здоровою людиною майже до останнього дня свого життя. Таким чином, [PERSON] перебільшує про надання тривалої опіки [PERSON], як тяжко хворій людині та надання йому матеріального забезпечення, що також спростовано показами свідків, які повідомили, що [PERSON] працював на будівельних роботах і отримував за це відповідну плату. Окрім того, [PERSON] помер 24 квітня 2014 року, [PERSON] лише в березні 2017 року звернулась в суд про визнання права на спадкове майна, при цьому в встановлений шестимісячний строк з дня відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подала, в своїй позовній заяві питання про поновлення пропущеного строку не ставила, будь-яких перешкод, що заважали їй це зробити вона суду не навела, тому необхідно застосувати строк позовної давності щодо звернення [PERSON] до суду про визнання права на спадкове майно померлого [PERSON] Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні первісний позов підтримав та просив його задовольнити з підстав наведених в позовній заяві, щодо задоволення позову третьої особи заперечив. Вказав, що його матір [PERSON] була в гарних стосунках зі своїм братом [PERSON] Останній завжди був здоровий, жодного догляду не потребував, а в безпорадному стані він перебував лише останніх 5 днів свого життя, коли знаходився в реанімаційному відділенні лікарні. Представник Рівненської міської ради [PERSON] вказала, що Рівненська міська рада не заперечує щодо задоволення обох позовів, на спірну квартиру не претендує, і вона має були розділена по закону між спадкоємцями [PERSON], якими являються позивач та третя особа [PERSON] [PERSON] допитана в судовому засіданні в якості свідка суду показала, що проживала з [PERSON] з 1997 року однією сімєю як чоловік та жінка, як подружня пара, він завжди представляв її як дружину. Проживали вони в [INFO] лише вдвох. За час спільного проживання до [PERSON] родичі приїжджали лише двічі, в тому числі і [PERSON], родичі їм не допомагали. [PERSON] був хворобливим, переніс операцію на шлунку, на оці, не міг працювати, і вона не пускала, хоча його сестра [PERSON] змушувала його працювати і він їздив їй допомагав через силу. В безпорадному стані [PERSON] ніколи не перебував, разом з тим вона готувала йому дієтичну їжу, ходила на роботу, він при цьому їй не допомагав, їздила в с. Сапожин допомагати його сестрі. В квітні 2014 року [PERSON] раптово захворів, машина швидкої допомоги доставила його в лікарню, де його було прооперовано, однак через декілька днів він помер. В лікарні його провідувала лише вона, її дочка та [PERSON]. Значні кошти за операцію та на лікування давала вона, на її прохання дати гроші на лікування брата [PERSON] відповіла, що коштів у неї не має, похованням [PERSON] займалася також лише вона. Розлучилася з чоловіком вона після смерті [PERSON] Окрім того, уточнила, що просить встановити факт проживання однією сімєю її із [PERSON] в період з 1997 року до 24 квітня 2014 року як чоловіка та жінки без укладення шлюбу. Представник третьої особи [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні первісний позов заперечив як безпідставний, оскільки позивач має можливість в позасудовому порядку врегулювати свої спадкові права та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, а відсутність правовстановлюючих документів не є підставою для задоволення позову про визнання права власності. Вказав, що в матеріалах справи наявне рішення суду, яким позивачу відмовлено в аналогічних позовних вимогах, а тому підстави для задоволення первісного позову відсутні. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] проживала разом з [PERSON] однією сімєю, і саме такий факт вони просять встановити, оскільки [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком, хоча і формально, відносини вони не підтримували як чоловік та жінка. Враховуючи, що [PERSON] хворів, потребував стороннього догляду, який здійснювала [PERSON], несла кошти на його опіку та лікування, а згодом і на поховання, просить позов [PERSON] задовольнити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що обіймає посаду голови Сапожинської сільської ради Корецького району Рівненської області з 2005 року, є односельчанином позивача та знає її і її рідного брата [PERSON] протягом тривалого часу. [PERSON] проживав у м. Рівному, однак часто провідував матір та сестру в с. Сапожин. Приїжджав один, натомість йому відомо, що у [PERSON] була співмешканка у м. Рівному, чи це була [PERSON] йому не відомо. Чи хворів [PERSON] він нічого повідомити не може, про це нічого не чув, однак по зовнішньому вигляду [PERSON] не можна було сказати, що він чимось хворів. Свідок [PERSON], який являється сусідом позивача, в судовому засіданні показав, що [PERSON] знав ще зі школи, бачився з ним часто, коли останній приїжджав в с. Сапожин до сестри [PERSON] [PERSON] приїжджав в село допомагати сестрі, а вона також до нього їздила в м. Рівне. Незадовго до своєї смерті [PERSON] пропонував допомогти йому на будівництві, а через декілька днів він почув що [PERSON] помер. [PERSON] ніколи не хворів, він його бачив здоровим за 10 днів до його смерті. Він бачив, що [PERSON] в с. Сапожин приїжджав з якоюсь жінкою, за яку сам [PERSON] казав, що вона інколи до нього приходить, бо має іншого чоловіка. Свідок [PERSON], який являється сусідом позивача, в судовому засіданні показав, що добре знав [PERSON], перебував з ним у дружніх стосунках. Скільки він його памятає [PERSON] проживав одиноко, однак він бачив, що до нього приїжджала якась жінка, разом з тим він не може сказати де саме жив в м. Рівне [PERSON] та з ким. [PERSON] ніколи не хворів та не перебував у безпорадному стані. Перед його смертю він бачив його за 2 тижні, на здоровя останній не скаржився. Також [PERSON] до смерті доглядав свою матір, яка проживала разом з позивачем [PERSON] [PERSON] постійно приїжджав до сестри [PERSON], допомагав їй. Свідок [PERSON], який являється сусідом позивача, в судовому засіданні показав, що [PERSON] знав тривалий час, оскільки він був його сусідом. [PERSON] часто приїжджав в с. Сапожин, доглядав спільно з [PERSON] матір. Сестра і брат допомагали один одному. З вигляду [PERSON] завжди був здоровий. Останній раз він його бачив за 10 днів до смерті, коли той приїжджав в село, за те, що він хворий нічого не говорив. Йому відомо, що в м. Рівне [PERSON] проживав з якоюсь жінкою, з якою він не був розписаний. Свідок [PERSON], яка являється рідною сестрою [PERSON], в судовому засіданні показала, що [PERSON] проживала разом з [PERSON] як чоловік та жінка з 1997 року. Вони проживали лише вдвох в однокімнатній квартирі [ADDRESS]. [PERSON] та [PERSON] їздили по будівництвам, щоб заробити гроші, а також їздили до [PERSON] допомагати їй, і вона також часом їздила допомагати [PERSON] Разом з [PERSON] проживала і матір її та [PERSON] Щодо стану здоровя [PERSON] повідомила, що він мав катаракту в оці, в зв'язку з чим його оперували. Після операції [PERSON] доглядала його. Також у [PERSON] була виразка шлунка, в зв'язку з чим він потребував дієтичного харчування та догляду, [PERSON] постійно лікувала [PERSON], опікувалася ним, доглядала, купувала ліки, платила за операції, працювала на будівництві, щоб заробити гроші. Зі слів [PERSON] родичі до нього ніколи не приходили. Помер [PERSON] в обласній лікарні, з якої забрала його [PERSON] [PERSON] вона займалася його похоронами, похоронила його в с. Сапожин. [PERSON] розлучилася зі своїм чоловіком вже після смерті [PERSON] Свідок [PERSON], яка являється сусідкою [PERSON], в судовому засіданні показала, що з 1993 року проживає в квартирі, яка знаходиться на одному поверсі з квартирою [PERSON] До 1997 року [PERSON] проживав сам, а з 1997 року він почав проживати разом з [PERSON] як чоловік та жінка. [PERSON] мав виразку шлунка, в зв'язку з чим переніс операцію, також в 2007 році [PERSON] робили операцію на оці. В 2014 році [PERSON] захворів на онкологічне захворювання, від якого і помер. Лікуванням, а згодом і похованням [PERSON] за власні кошти займалася [PERSON], родичі йому не допомагали. Взагалі родичі до нього рідко приїжджали, в основному він до них їздив. Протягом усього життя [PERSON] та [PERSON] не утримували один одного, а разом заробляли кошти, [PERSON] працювала не офіційно на різних будівництвах, а [PERSON]П їй допомагав. Про те, що [PERSON] був в тяжкому чи безпорадному стані їй про це нічого не відомо, в безпорадному стані він точно не перебував. Свідок [PERSON], який являється родичем [PERSON], в судовому засіданні показав, що [PERSON] проживав разом з [PERSON] протягом 17 років як чоловік та жінка. Проживали вони [INFO], він часто бував у них в гостях. Протягом усього життя кожен із них працював, заробляв гроші, потім вони вийшли на пенсію, а [PERSON] ще додатково працювала на будівництві. За життя [PERSON] хворів на очі та шлунок, однак в безпорадному стані ніколи не перебував, коли він перебував в лікарні, то за ним завжди доглядала або [PERSON], або [PERSON]. Перед смертю [PERSON] попав в лікарню і за все платила [PERSON], при зверненні за допомогою до [PERSON], остання відповіла, що коштів вона немає. За декілька днів до смерті його без свідомості з дому забрала машина швидкої допомоги, він захворів раптово, і в лікарні не приходячи в свідомість помер. Лікували його там частково за гроші [PERSON] і частково за його власні кошти. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що [PERSON] являється її сусідкою з 1996 року, коли вона переїхала жити до [PERSON] Протягом усього часу [PERSON] працювала на будівництві, робила ремонти, [PERSON] інколи їй допомагав з ними. В основному [PERSON] був здоровий, в безпорадному стані не перебував, однак мав захворювання шлунка, ока, переніс операції. На лікування гроші йому збирала [PERSON], а потім ходила до нього в лікарню, провідувала, носила їжу. Родичів [PERSON] вона бачила тільки один раз, коли він отримав квартиру, а потім до них в гості приходили тільки родичі [PERSON] Похованням [PERSON] займалася виключно [PERSON] Свідок [PERSON], яка являється сусідкою [PERSON], в судовому засіданні показала, що в 1993 році вона отримала квартиру по вул. Млинівській в м. Рівне. З 1997 року її сусідами стали [PERSON] та [PERSON], які проживали разом, але в зареєстрованому шлюбі не перебували. [PERSON] завжди мав гарний вигляд, був чисто вдягнутий, мав веселу вдачу, однак при зустрічах жалівся на шлунок, говорив, що йому готують дієтичну їжу. [PERSON] та [PERSON] заробляли кошти вдвох, [PERSON] отримував пенсію, [PERSON] мала підробітки, на яких заробляла кошти. Згодом [PERSON] захворів і [PERSON] ходила до нього в лікарню, а потім похоронила його. Свідок [PERSON], яка являється дочкою [PERSON], в судовому засіданні показала, що [PERSON] проживав однією сімєю разом з [PERSON] з 1997 року. Проживали вони [INFO]. [PERSON] проживала там, готувала їжу, зокрема, в зв'язку з виразкою шлунка, яка була у [PERSON], готувала дієтичну їжу, прасувала йому одяг. [PERSON] та [PERSON] їздили відпочивати на море за кошти її матері, так як вона працювала малярем-штукатуром і мала підробітки. В [PERSON] була катаракта в оці і операцію на оці йому робили за кошти [PERSON] [PERSON] час [PERSON] жалівся що хворий, однак всерівно їздив допомагав в село сестрі [PERSON], інколи привозив звідти продукти харчування. Коли померли його батьки, то він відмовився від паю на користь сестри [PERSON] 15 квітня 2014 року [PERSON] з підозрою на панкреатит забрала машина швидкої допомоги, в лікарні його обстежили і в ніч з 16 на 17 квітня 2014 року його прооперували, виявили рак. [PERSON] хотіла його доглядати, однак в реанімаційне відділення її не пускали, через деякий час він помер. Коли [PERSON] перебував в лікарні, то її матір [PERSON] дзвонила до [PERSON] по питанню допомоги, однак остання сказала, що коштів вона немає. Весь час коли [PERSON] проживала з [PERSON] вона перебувала в шлюбі з її батьком. Свідок [PERSON], знайома [PERSON], в судовому засіданні показала, що є сусідкою двоюрідною сестри [PERSON] [PERSON], і знала його близько 10 років. Їй відомо, що [PERSON] проживав разом з [PERSON], оскільки вони 1-2 рази на тиждень приходили в гості до двоюрідної сестри [PERSON] Зі слів [PERSON] та зі слів самої [PERSON] вони проживали разом з [PERSON] близько 18 років як чоловік та жінка. [PERSON] мав онкологічне захворювання, від чого і помер, ще він мав захворювання очей і станом на 2007 рік вже був прооперований. Два роки тому, перед Пасхою, його забрала машина швидкої допомоги, в лікарні йому поставили діагноз та прооперували, доглядала його в лікарні [PERSON] В лікарні також допомагала і [PERSON], яка потім допомагала і з похоронами. [PERSON] давала кошти як на лікування, так і на похорони [PERSON], які їй повернуті не були, кошти вона передавала [PERSON] Свідок [PERSON], який являється чоловіком племінниці [PERSON], в судовому засіданні показав, що [PERSON] проживала разом з [PERSON] з 1997 року за адресою: [ADDRESS]. Коли [PERSON] захворів, то ним опікувалася [PERSON], ходила в лікарню, несла витрати на лікування. Йому відомо, що [PERSON] дзвонила за допомогою до його сестри [PERSON], однак остання вказала, що грошей у неї немає. Похованням також займалася [PERSON], платила за похорони, а він з дружиною допомагав. Заслухавши позивача та її представників, представника відповідача, третю особу та її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом 24 квітня 2014 року у віці 73 років помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ГЮ №156975 від 30 квітня 2014 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції (а.с.5). Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Департаментом міського господарства Рівненської міської Ради 22 січня 1999 року, [PERSON] на праві власності належить квартира, яка знаходиться [ADDRESS] (а.с.10). Згідно повідомлення Комунального підприємства «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» від 17 березня 2016 року №144 відповідно до паперових носіїв з матеріалів інвентаризаційної справи, квартира №214 на вул. Млинівській, 39, в м. Рівному зареєстрована в КП РМБТІ 28 січня 1999 року в реєстровій книзі за №135-126-37576 за [PERSON] на праві приватної власності (а.с.84). 13 червня 2014 року [PERSON] звернулася із заявою до Першої рівненської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с.41 зворот). Того ж дня Першою рівненською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №221/2014 щодо майна [PERSON] 29 квітня 2014 року [PERSON] до Першої рівненської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с.49 зворот). 16 жовтня 2014 року [PERSON] звернулася із заявою до Першої рівненської державної нотаріальної контори, в якій просила не вчиняти жодних нотаріальних дій щодо видачі спадкоємцям свідоцтва про право на спадщину щодо майна [PERSON], померлого 24 квітня 2014 року, так як нею в судовому порядку оспорюється право власності спадкодавця на квартиру за адресою: [ADDRESS]. Окрім того, вона має намір предявити позов до спадкоємців [PERSON] про відшкодування їй грошових коштів (а.с.64). Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 грудня 2015 року, яке набрало законної сили 05 січня 2016 року, встановлено\~факт, що [PERSON], [INFO], уродженка с. Сапожин Гощанського району Рівненської області, є рідною сестрою [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], померлого 24 квітня 2014 року. В задоволенні позову в частині визнання за [PERSON] права на спадкування за законом у другу чергу на майно її брата [PERSON] відмовлено, оскільки у позивача існує право на звернення до нотаріуса в порядку, передбаченому чинним законодавством із заявою про прийняття спадщини. Оформлення прав на спадкове майно та видача свідоцтв про право на спадщину покладається на нотаріусів, а, відтак, суд не може перебирати на себе їхні функції. Відмови нотаріальної контори у відкритті спадкової справи чи видачі свідоцтва про право на спадщину позивачем суду не надано (а.с.86-87). 15 березня 2016 року [PERSON] звернулася з заявою до Першої рівненської державної нотаріальної контори, в якій вказала, що документи про право власності на спірну квартиру знаходяться у неї на руках. Надавати їх для оформлення спадкових прав вона не буде, оскільки має намір звертатися до суду для визнання права власності на частку в спільному майні подружжя. Просить не вчиняти будь-яких нотаріальних дій стосовно вищевказаного майна (а.с.83 зворот). 07 квітня 2016 року [PERSON] звернулася до Першої рівненської державної нотаріальної контори із заявою в якій вказала, що на даний момент у неї відсутні документи на спадкове майно, а саме на квартиру [ADDRESS], яка перебувала у приватній власності [PERSON], а тому вона просить розяснити їй порядок подальшого оформлення спадщини (а.с.88). Згідно повідомлення державного нотаріуса Першої рівненської державної нотаріальної контори [PERSON] від 11 квітня 2016 року №637/02-14, розглянувши заяву [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, а саме на квартиру [ADDRESS], яка належала [PERSON], померлому 24 квітня 2014 року, нотаріусом повідомлено, що у матеріалах спадкової справи № 221/2014, заведеної до майна померлого [PERSON], відсутні будь-які документи, що підтверджують право власності на спадкове майно, а також копії з них. Крім того, у спадковій справі наявна заява [PERSON], про те, що документ про право власності на вищезгадану квартиру знаходиться у неї на руках та надавати його для оформлення права на спадщину іншими спадкоємцями вона не буде, оскільки має намір звертатися до суду для оформлення права власності на частку в спільному майні подружжя. Зважаючи на викладене, повідомлено, що питання у справі спадкування може бути вирішено лише у судовому порядку (а.с.11). Відповідно до довідки Першої рівненської державної нотаріальної контори від 14 червня 2016 року №965/62-14 відповідно до матеріалів спадкової справи №221/2014, заведеної до майна [PERSON], який помер 24 квітня 2014 року, спадкоємцем є його рідна сестра [PERSON] (а.с.8). Згідно інформації Управління державної міграційної служби України в Рівненській області від 02 липня 2014 року №64/4 [PERSON], [INFO], з 16 вересня 1993 року був зареєстрований за адресою: [INFO]. За вказаною адресою на момент смерті [PERSON] не має зареєстрованих осіб (а.с.80). Відповідно до частини першої статті 1268 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною першою статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Як встановлено судом позивач [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини свого брата [PERSON], за якою заведено спадкову справу. Таким чином позивач належним чином прийняла спадщину свого брата [PERSON], до складу якої, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обовязки, які належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, зокрема й на квартиру за адресою: [ADDRESS].\~При цьому позивачу не видавалося свідоцтво про право на спадщину, оскільки були відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, зокрема на спірну квартиру. Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За таких обставин, враховуючи, що позивач набула право власності на спірну квартиру, яка належала її брату [PERSON], однак це право не визнається через відсутність правовстановлюючих документів, суд вважає за необхідне захистити майнові права позивача, визнавши за нею у порядку спадкування за законом право власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], яка належала на праві приватної власності [PERSON], відповідно позов [PERSON] підлягає задоволенню повністю. Щодо позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору суд виходить з наступного. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно зі ст.ст. 1262, 1264 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.\~У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу можливе лише коли вони не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК. Згідно повідомлення відділу обліку і розподілу житла виконавчого комітету Рівненської міської ради від 16 червня 2015 року №155 [PERSON] перебуває на квартирному обліку при виконкомі у списку загальної черги з 19 березня 1982 року під №278 та у списку на першочергове отримання житла як багатодітна сім'я з 29 листопада 1985 року під №74 складом сім'ї 10 осіб, в який зокрема входить [PERSON] дружина (а.с100). Як встановлено судом із показань самої [PERSON], показань свідків [PERSON], [PERSON] з 1997 року по день смерті [PERSON] 24 квітня 2014 року включно [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], тому [PERSON] не може бути включена до спадкоємців четвертої черги за законом після смерті [PERSON] Крім того, ч. 2 ст. 1259 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин. З відповіді на адвокатський запит Комунального закладу «Рівненська обласна клінічна лікарня» Рівненської області ради від 26 грудня 2014 року №418/01-26/14 слідує, що [PERSON] поступив на стаціонарне лікування у відділення гнійної хірургії та проктології 16 квітня 2014 року. Після проведеного оперативного лікування Лапаротомія. Ревізія органів черевної порожнини. Операція Гартмана. Евакуація вмісту товстого кишківника. Дренування черевної порожнини 17 квітня 2014 року був переведений у відділення реанімації, де 24 квітня 2014 року о 10 год. 00 хв. було зафіксовано зупинку серцевої діяльності. Розпочато реанімаційні заходи, які виявились не ефективними. 24 квітня 2014 року о 10 год. 30 хв. було зафіксовано смерть. Діагноз: «Са» сигмовидної кишки, обтураційна форма. Т4 N1 Мо. Клінічна група ІІІ. Гостра обтураційна некомпенсована товстокишкова непрохідність. Розлитий серозно-геморагічний перитоніт. Поліорганна недостатність з переважанням ниркової та серцевої недостатності. ІХС. Аортокардіосклероз. СН ІІАст. ЖКХ. Хронічний калькульозний холецистит в стадії ремісії. Злукова хвороба черевної порожнини (а.с170). З відповіді на адвокатський запит Центральної міської лікарні м. Рівне від 19 грудня 2014 року слідує, що [PERSON] на стаціонарному лікуванні не перебував та за медичної допомогою не звертався в період з 01 січня 2007 року по 24 квітня 2014 року (а.с.171). В судовому засіданні не оспорювався [PERSON] той факт, що [PERSON] отримував пенсію. З показань свідків, які були допитані в ході розгляду справи, зокрема [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] слідує, що в безпорадному стані [PERSON] ніколи не перебував, протягом життя переніс операції на оці та на шлунку, мав катаракту в оці та виразку шлунку, однак дані захворювання не позбавляли його можливості самостійно забезпечити умови свого життя, стороннього догляду, допомоги та піклування він не потребував. 16 квітня 2014 році він раптово занедужав, в зв'язку з чим була викликана машина швидкої допомоги, доставлений в лікарню, де був прооперований та перебуваючи у реанімаційному відділені, після операції, помер 24 квітня 2014 року. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. [PERSON] не довела належними і допустимими доказами, що [PERSON]П до останніх днів був на її утриманні, протягом тривалого часу, через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Сам факт хвороби та його похилий вік не свідчить про ці обставини. Підстави для одержання [PERSON] права на спадкування разом зі спадкоємцем другої черги за законом після смерті [PERSON] відсутні. Разом з цим, піклування [PERSON] та [PERSON] одне про одного може свідчити про проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а не про наявність підстав для зміни черговості спадкування після її смерті. Оскільки відсутні підстави для задоволення позову в частині визнання права [PERSON] на спадкування разом із спадкоємцями другої черги, відтак, і вимога про встановлення факту проживання однією сім'єю також задоволенню не підлягає, оскільки встановлення факту проживання однією сім'єю в позовному провадженні, на відміну від окремого провадження, можливе лише при умові, що він має юридичне значення і пов'язаний з наступним вирішенням спору про право, зокрема в разі, якщо із цього факту випливає встановлення права на спадщину поза чергою. Встановити факт, що [PERSON] проживала однією сімєю з [PERSON], не як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу, як на тому наполягає представник [PERSON] [PERSON], зокрема [PERSON] є іншою особою, яка спільно проживала зі спадкодавцем [PERSON], була пов'язана з ним спільним побутом, мала взаємні права та обов'язки, зокрема, як вітчим, мачуха, пасинок, падчерка, тощо підстави, окрім вищенаведених, також відсутні, оскільки в судовому засіданні [PERSON] особисто доводила та просила встановити факт проживання її та покійного [PERSON] однією сімєю як чоловіка та жінки без укладення шлюбу. Аналогічні показання були надані і свідками [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Установивши, що [PERSON] встановлення факту проживання однією сім'єю необхідне для визнання права на спадкування та визнання права власності на спадкове майно, тобто, необхідно для вирішення спору про право, а в задоволенні саме цих вимог про право на спадщину судом відмовлено, то суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі.

Outcome: approved