Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - Позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив суд зобов'язати [PERSON] (далі по тексту - Відповідач) звільнити земельну ділянку площею 0,0965 га, яка перебуває у приватній власності позивача на підставі державного акту серії ЯЛ №424938, виданого 07.10.2010 року, кадастровий номер 3223155400:03:030:0097, що розташована по [ADDRESS] та демонтувати паркан навколо зазначеної земельної ділянки. В обгунтування позовних вимог позивач зазначив, що у 2013 році прибувши на свою земельну ділянку, щоб розпочати її освоєння виявив, що частину його земельної ділянки самовільно захоплено відповідачем шляхом її огородження парканом та приєднання у такий спосіб до власної земельної ділянки. За зверненням позивача комісією Козинської селищної ради Обухівського району Київської області було проведено обстеження земельної ділянки, за результатом якого було встановлено факт самовільного захоплення земельної ділянки позивача відповідачем, шляхом її огородження парканом, про що зафіксовано в акті земельної комісії від 04.10.2013 року. Позивач вважає, що побудувавши навколо його земельної ділянки паркан та захопивши таким чином належну йому земельну ділянку [PERSON] порушив його право власності, в зв'язку з чим позивач і звернувся до суду з зазначеним позовом для відновлення свого порушеного права. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеному в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, заяв клопотань про відкладення судового засідання не надав. Тому зі згоди представника позивача на підставі ч.1 ст.224 ЦПК України суд протокольно ухвалив проводити заочний розгляд цивільної справи. Суд заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що на підставі рішення Козинської селищної Ради народних депутатів № 32/83 29 сесії 5 скликання від 23.11.2009 року [PERSON] отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 424938, на земельну ділянку площею 0,0965 га, що знаходиться по [ADDRESS], цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, з кадастровим номером 3223155400:03:030:0097. Оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування: г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Положеннями ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як вбачається із позовної заяви, позивач звернувся до суду із позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності належною йому земельною ділянкою шляхом зобов'язання звільнити земельну ділянку та зобов'язання демонтувати паркан навколо його земельної ділянки. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу , в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно положень ст. 10 ЦПК України, які роз'яснювались судом сторонам та відповідають положенням ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В силу ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Позивачем та його представником не надано переконливих доказів, щодо вчинення перешкод відповідачем в користуванні земельною ділянкою. З акту складеного земельною комісією Козинської селищної ради від 04 жовтня 2013 року, на який посилається представник позивача як на доказ, вбачається що комісією було встановлено факт самовільного пригородження частини земельної ділянки [PERSON] та земель Козинської селищної ради парканом з боку землеволодіння [PERSON]. Проте вказаний акт суд не може покласти в основу судового рішення як безспірний доказ для задоволення позовних вимог, оскільки з останнього не вбачається на підставі яких даних грунтується такий висновок, не зазначено яку частину земельної ділянки [PERSON] пригороджено парканом з боку землеволодіння [PERSON], окрім того позивач в своїй позовній заяві не зазначає також яку частину його земельної ділянки відповідачем захоплено та яку саме її частину необхідно зобов'язати відповідача звільнити та демонтувати навколо неї паркан. За таких обставин коли вимоги позивача є недоведеними в силу ст. 60 ЦПК України суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Судові витрати на користь позивача не підлягають стягненню відповідно до положень ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed