Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач 1, [PERSON] ) та [PERSON] (далі по тексту - відповідач 2) про стягнення у солідарному порядку майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 102 260 грн. та моральної шкоди у розмірі 30 000 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначає наступне. 08 жовтня 2019 року, приблизно о 21 год. 20 хв., [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Renault Logan», державний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] , здійснюючи розворот на перехресті вул. Ахматової на просп. Григоренка, не надав дорогу транспортному засобу «Mitsubishi Pagero Wagon», державний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок грубого порушення водієм [PERSON] вимог Правил дорожнього руху, а саме: п. 16.12 зазначених Правил, відповідно до якого, на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч, крім перехресть, де організовано круговий рух (нові зміни від 15.11.2017). Цим правилом повинні керуватися між собою і водії трамваїв. На будь-якому нерегульованому перехресті трамвай, незалежно від напрямку його подальшого руху, має перевагу перед нерейковими транспортними засобами, що наближаються до нього по рівнозначній дорозі, крім перехресть, де організовано круговий рух (нові зміни від 15.11.2017). Перевага в русі на нерегульованих перехрестях, де організовано круговий рух і які позначені дорожнім знаком 4.10, надається транспортним засобам, які вже рухаються по колу (нові зміни від 15.11.2017). Порушенням вказаних вимог Правил дорожнього руху, водій [PERSON] , вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Протиправні дії [PERSON] , перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням негативних наслідків у вигляді пошкодження майна [PERSON] , а саме, автомобіля «Mitsubishi Pagero Wagon», державний номер [NUMBER] ., внаслідок чого, йому завдано шкоду на суму 102 260 (сто дві тисячі двісті шістдесят) грн. 00 коп. (відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження від 22 жовтня 2019 року). 21 листопада 2019 року Дарницьким районним судом м. Києва [PERSON] , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному покаранню у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. 00 коп. на користь держави. Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження від 22 жовтня 2019 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mitsubishi Pagero Wagon», державний номер [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП, станом на дату дослідження 12 жовтня 2019 року, складає 102 260 (сто дві тисячі двісті шістдесят) грн. 00 коп. Крім того, внаслідок спричиненої [PERSON] дорожньо-транспортної пригоди, володільцю автомобіля «Mitsubishi Pagero Wagon», державний номер [NUMBER] , [PERSON] заподіяно моральної шкоди на суму 30 000 грн. Моральна шкоди полягає у тому, що протиправними діями [PERSON] , пошкоджено майно позивача. У даному випадку пошкодженим майном являється транспортний засіб - легковий автомобіль, який використовується сім`єю [PERSON] . Внаслідок пошкодження автомобіля, сам володілець та члени його родини, у т.ч. неповнолітні діти, були вимушені перелаштувати свій звичайний життєвий порядок, оскільки позбавлені можливості використовувати автомобіль за його цільовим призначенням. Все це складає суттєві незручності для позивача, які в свою чергу проявляються у моральних стражданнях. А в цілому, дана ситуація призвела до нервової напруги у сім?ї, що негативно відобразилося на моральному та емоційному кліматі між її членами. Позивач вважає, що розумним та справедливим розміром відшкодування заподіяної йому моральної шкоди буде сума в 30 000 грн. Позивач в судове засідання не з?явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представника позивача - адвокат Купрієнко В.М., в судове засідання не з?явився, проте, через канцелярію суду подав заяву, в якій просить суд розглядати справу за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України). Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надіслали. Про причину неявки суд не повідомили, відзив та інші заяви з процесуальних питань від них до суду не надходили. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. 08 жовтня 2019 року, приблизно о 21 год. 20 хв., [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Renault Logan», державний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] , здійснюючи розворот на перехресті вул. Ахматової на просп. Григоренка, не надав дорогу транспортному засобу «Mitsubishi Pagero Wagon», державний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] 21 листопада 2019 року Дарницьким районним судом м. Києва [PERSON] , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному покаранню у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. 00 коп., на користь держави. В результаті вчинення [PERSON] протиправних дій, отримав пошкодження автомобіль марки «Mitsubishi Pagero Wagon», державний номер [NUMBER] , власником якого є позивач, чим останньому заподіяно майнову шкоду. Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження від 22 жовтня 2019 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mitsubishi Pagero Wagon», державний номер [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП, станом на дату дослідження 12 жовтня 2019 року, складає 102 260 (сто дві тисячі двісті шістдесят) грн. 00 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч. 2 ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Згідно до положень ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України). З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в деліктному зобов`язанні, і він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 p.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 p. № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, поняття «майно» включає в себе, як «фактичне майно», так і майнові цінності. В своєму рішенні по справі Остапенко проти України від 14.06.2007 року № 17341/02 ЄСПЛ зазначив, що Конвенційними інституціями сформовано єдину позицію, згідно з якою «майно» у сенсі статті 1 Першого протоколу може бути як «існуюче майно» (див. справу Van der Mussele v. Belgium, від 23 листопада 1983 року, серія А, N 70. с. 23, п. 48), так і активи, включаючи скарги, в зв`язку з якими заявник може стверджувати, що він має щонайменше «законне сподівання» на те, що вони будуть реалізовані (рішення Pressos Compania Naviera S.A. and Others v. Belgium, від 20 листопада 1995 року, серія А, N 332, с. 21. п. 31, та Ouzounis and Others v. Greece, N 49144/99, від 18 квітня 2002 року, п. 24). Суд по даній справі визначив, що матеріальні активи, такі як борги, щодо яких заявник може заявляти щонайменше «законне сподівання» їх фактичного отримання може також підпадати під поняття «майно», зазначене у статті 1 Першого протоколу. Зокрема, Судом сформовано позицію, згідно з якою «скарга» може становити «майно» у сенсі статті 1 Першого протоколу, якщо вона достатньою мірою доведена для того, щоб бути виконаною. Захист майнових прав здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах законодавства. Кожен громадянин має право обирати способи захисту своїх прав і ніхто не може його обмежувати в цьому, якщо він діє в межах Закону. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. В своїй постанові від 21 травня 2012 року, Верховний Суд України у справі № 6-20цс11, зазначив про те, що визначення уст. 16 ЦК України способів захисту цивільних прав та інтересів має важливе значення в реалізації завдань цивільного судочинства - забезпечення справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Однак вимоги цієї статті і ст. 4 ЦПК України (в редакції, що діяла станом на 21.05.2012 року) стосовно того, що зазначені права та інтереси можуть захищатися лише способами, передбаченими законом або договором, призводять до відмови в захисті цих прав та інтересів у правовідносинах, для яких законом або договором не встановлено спосіб їх захисту. Положення цих статей не узгоджуються зі стст. 55, 124 Конституції України, норми яких поширюються на всі без винятку правовідносини, що виникають у державі, загальним принципами cт. 3 ЦК України про право на звернення до суду за захистом, і не відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виконання вимог якої є обов`язковим для України. Статтею 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 - право на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Відтак не можна погодитися з практикою судів, які відмовляють у позові у зв`язку з тим, що позивач, звертаючись до суду, обрав спосіб захисту, не встановлений законом або договором для захисту права чи інтересу, що порушене, невизнане або оспорюється. У таких випадках слід виходити із загальних засад захисту прав, свобод та інтересів, визначених Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Саме такий концептуальний підхід до застосування судами положень ст. 16 ЦК знайшов своє втілення в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2012 року у справі № 6-20пс11. Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Наявність засобу юридичного захисту в розумінні ст. 13 поряд із закріпленням обґрунтованості вимог повинно забезпечувати можливість відшкодування шкоди (Рішення у справі «Класе проти Німеччини»). Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003). Зважаючи на вищевикладене, обраний позивачем спосіб захисту майнових прав, повинен забезпечити реальну можливість отримання відшкодування збитків, завданих відповідачем в наслідок дорожньо-транспортної пригоди і це відшкодування повинно бути проведено в розумні строки та не ставитися в залежність від інших факторів. Таким чином, враховуючи, що з часу ДТП пройшов вже досить тривалий час, проте завдана позивачу матеріальна шкода не відшкодована, беручи до уваги абсолютне право позивача на відшкодування заподіяної йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди, позовні вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди підлягають задоволенню, до стягнення підлягає заподіяна шкода в розмірі 102 260 грн. з винної особи, яка заподіяла шкоду - [PERSON] . З огляду на загальноприйняті правила відшкодування шкоди завданої правопорушенням, суд не вбачає підстав для стягнення матеріальної та моральної шкоди з [PERSON] , який є титульним власником транспортного засобу «Renault Logan», державний номер [NUMBER] . З приводу відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Встановлюючи розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню, суд враховує характер та розмір завданих збитків, неможливість протягом тривалого часу отримати кошти на ремонт пошкодженого автомобіля, відсутність будь-яких дій відповідача, як завдавача шкоди, для відшкодування шкоди повністю або частково. Завдану моральну шкоду суд оцінює у 5000 грн. та вважає вказане відшкодування справедливим. З приводу заявлених позивачем судових витрат суд зазначає наступне. Позивачем при подачі позову сплачений судовий збір у розмірі 1 322,60 грн., який підлягає стягненню з відповідача 1. Щодо очікуваних витрат позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000 грн., суд зазначає, що позивачем суду не надано документальних підтверджень таких витрат. Одночасно суд погоджується з вимогою позивача про стягнення витрат в сумі 1 500 грн., на залучення експерта для проведення автотоварознавчого дослідження. На підставі викладеного,

Outcome: partial