Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за законом після смерті брата [PERSON] , померлого [INFO] . Свої вимоги обґрунтовував тим, що він з 2004 року постійно проживає та працює в м. Барселона (Іспанія). Про смерть свого брата [PERSON] він дізнався в телефонному режимі, однак не зміг приїхати на похорон, а також звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в межах шестимісячного строку, оскільки в країнах Європи було оголошено карантин, усі установи були зачинені, а також він перебував на самоізоляції через Covid19. 29.05.2021 року він приїхав до України та ще 14 днів перебував на самоізоляції. Вказані обставини позбавили його можливості вчасно звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. В нотаріальному порядку йому було роз`яснено, що діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. У зв`язку з цим, просив визнати поважними причини пропуску ним встановленого законом строку для прийняття спадщини та визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті брата [PERSON] . Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 23.06.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Також даною ухвалою було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ним відзиву на позовну заяву. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві просив розгляд справи провести у його відсутності. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, однак до суду направив письмову заяву, в якій вказав, що визнає позовні вимоги та просив розгляд справи провести у його відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав: Судом встановлено, що згідно копії Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ІФ № 017419 від 22.03.2002 року [PERSON] на підставі рішення 12 сесії 3 скликання Петрилівської сільської Ради народних депутатів від 27.02.2001 року передано у приватну власність земельні ділянки загальною площею 0,9715 га, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Петрилівської сільської ради (а.с. 4). Відповідно до копії свідоцтв про народження позивача [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , їх батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16, 17). [INFO] [PERSON] (брат позивача) помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 11). Згідно інформаційних довідок зі Спадкового реєстру від 09.06.2021 року встановлено, що спадкова справа після смерті [PERSON] (брат позивача) не заводилась та заповіти від його імені не посвідчувались (а.с. 13-14). Відповідно до довідки Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 187 від 08.06.2021 року [PERSON] на день смерті проживав один по [ADDRESS] (а.с. 5). Згідно виписки із погосподарської книги № 1 Петрилівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області станом на 01.07.1990 року за [PERSON] , яка була головою двору, [PERSON] (мати позивача), [PERSON] (батько позивача), [PERSON] (відповідач/брат позивача), [PERSON] (брат позивача), [PERSON] (брат позивача) та [PERSON] (позивач) значилось господарство, розташоване по [ADDRESS] (а.с. 6). Так, [PERSON] (бабуся позивача) померла [INFO] , [PERSON] (батько позивача) помер [INFO] , [PERSON] (брат позивача) помер [INFO] , а [PERSON] (мати позивача) померла [INFO] (копії свідоцтв про смерть, а.с. 7-10), тобто до моменту відкриття спадщини після смерті [PERSON] (брат позивача). Позивач [PERSON] , як спадкоємець другої черги за законом після смерті брата [PERSON] , звернувся до приватного нотаріуса Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] (брат позивача), померлого [INFO] , однак позивач отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та йому було запропоновано звернутись до суду із позовної заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини або із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується відповіддю приватного нотаріуса Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. № 231/01-16 від 09.06.2021 року (а.с. 12). Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1262 ЦК України встановлено, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). В силу ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України, діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності, вимоги про нотаріальне посвідчення правочину тощо); вживають заходів щодо охорони спадкового майна; видають свідоцтва про право на спадщину. На нотаріусів може бути покладено вчинення інших нотаріальних дій згідно із законом (частина друга статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини суд визнав поважними. Предметом спору є встановлення додаткового строку для прийняття спадщини позивачу, оскільки останній після смерті свого брата [PERSON] , будучи його спадкоємцем за законом другої черги, пропустив строк для прийняття спадщини. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказував, що він з 2004 року постійно проживає та працює в м. Барселона (Іспанія). Про смерть свого брата [PERSON] ( [INFO] ) він дізнався в телефонному режимі, однак не зміг приїхати на похорон, а також звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в межах шестимісячного строку, оскільки в країнах Європи було оголошено карантин, усі установи були зачинені, а також він перебував на самоізоляції через Covid19. 29.05.2021 року він приїхав до України та ще 14 днів перебував на самоізоляції, що підтверджується копією закордонного паспорта та відмітками у ньому (а.с. 18-21). Так, постановами Кабінету міністрів України починаючи з 12.03.2020 року по теперішній час, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), установлено карантин, на період дії якого запроваджено обмежувальні протиепідемічні заходи, в т.ч. відбулось тимчасове закриття деяких пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю. Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Згідно з пунктом 1.2 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5 (далі - Порядок N 296/5), при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту (пункт 2.2 глави 10 розділу II Порядку N 296/5). Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття (пункт 3.2 глави 10 розділу II Порядку N 296/5). Пунктом 3.16 глави 10 розділу II Порядку N 296/5 передбачено, що суд може визначити спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Отже, на нотаріуса покладено обов`язок щодо повідомлення спадкодавця про необхідність подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом чи про відмову від її прийняття, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини. Проте, з Інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 09.06.2021 року встановлено, що спадкова справа після смерті [PERSON] (брат позивача) не заводилась, а тому нотаріус жодних дій для повідомлення позивача про відкриття спадщини не вчиняв, його виклик як спадкоємця за законом не здійснював, у тому числі і шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця. Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини у такому випадку потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року). Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Тобто Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі N 6-1320цс17, від 06 вересня 2017 року у справі N 6-496цс17, від 17.10.2018 року у справі № 681/203/17-ц. З вказаними висновками також погодився Верховний Суд у постановах від 12 вересня 2018 року у справі N 484/3221/17, від 17.10.2018 року у справі № 681/203/17-ц, від 10 січня 2019 року у справі N 263/1221/17, від 26.06.2019 року у справі № 565/1145/17, від 25.03.2020 року у справі N 642/2539/18-ц, від 21.09.2020 року у справі N 130/2517/18. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позивач пропустив строк для звернення в нотаріальну контору з метою прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] (брат позивача) з поважних причин, оскільки він на час відкриття спадщини не проживав разом зі спадкодавцем, а перебував за межами державного кордону України в Іспанії та не мав змоги повернутись до України у зв`язку із запровадженням карантинних заходів з метою запобігання поширенню коронавірусної інфекції Covid-19, спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON] не заводилася, й відповідно не були здійснені повідомлення та виклик спадкоємців за законом, що свідчить про поважність причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця при поданні заяви про прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи вищенаведене, позивачу слід визначити додатковий строк, достатній для подання ним в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, а саме 454,0 грн. На підставі ст.ст. 1258, 1262, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України,

Outcome: approved