Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Водянської сільської ради про визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON]. На день смерті батька залишилось спадкове майно - житловий будинок садибного типу з господарськими спорудами та будівлями по [ADDRESS]. Після смерті батька позивач звернувся до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, проте у видачі свідоцтва йому було відмовлено у зв'язку з відсутністю право встановлюючи документів на будинок. Чому документи на будинок відсутні позивачу не відомо. Разом з тим позивач зазначає, що будівництво житлового будинку було закінчено в 1954 році. Рішенням Верхньодніпровської районної ради № 14/4 «Про оформлення права власності на будинок за [PERSON] було визнано право власності на жилий будинок по [ADDRESS]. На підставі рішення Водянської сільської ради № 323-29/V від 22 липня 2010 року було змінено нумерацію будинків та будинок [ADDRESS] було змінено на буд. № 56. На підставі вищевикладеного позивач просив суд визнати за ним право власності на будинок по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON]. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив суд задовольнити заявлені позовні вимоги. Суду пояснив, що йому не відомо, чому батько не оформив право власності на будинок. За його замовленням було виготовлено технічний паспорт на будинок. Він є спадкоємцем за заповітом. Мати, яка має право на обов'язкову частку у спадковому майні, від прийняття спадщини відмовилась, про що подала нотаріусу відповідну заяву. Представники відповідача та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідач та третя особа, державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори, подали заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідач позов визнав. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер батько позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] (а.с.13) та свідоцтвом про народження [PERSON] [NUMBER] (а.с.11). Після смерті батька залишилось спадкове майно, в тому числі житловий будинок по [ADDRESS]. Згідно з довідкою комунального підприємства «Верхньодніпровське БТІ» від 22 жовтня 2014 року право власності на житловий будинок по [ADDRESS] не оформлялось (а.с.46). Разом з тим судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Верхньодніпровської районної ради № 14/4 від 22 січня 1988 року було визнано право власності на житлові будинки громадян Водянської сільської ради відповідно до переліку, в тому числі за [PERSON] (а.с.7-8). Рішенням Водянської сільської ради від 22 липня 2010 року № 323-29/ V було уточнено назву вулиць та нумерацію будинків в населених пунктах Водянської сільської ради та будинок [ADDRESS] було змінено на будинок № 56 (а.с.9). Відповідно до п. 16 додатку № 1 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року свідоцтва про право власності на будинки (домоволодіння), які видані виконкомами місцевих Рад депутатів трудящих або органами комунального господарства на підставі рішень виконкомів є правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться реєстрація будинків. Згідно з п. 4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих. Виникнення права власності згідно з даною Інструкцією не залежало від державної реєстрації. Відповідно до п. 3.1 наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року № 91 «Про затвердження Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів та правил, зокрема для потреб державної реєстрації права власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Отже, судом встановлено, що рішенням виконкому Верхньодніпровської районної ради право власності на житловий будинок по [ADDRESS] було визнано за [PERSON], проте з невідомих суду причин [PERSON] не зареєстрував право власності в органах БТІ та не отримав свідоцтво про право власності. У відповідності до вимог чинного законодавства житловий будинок по [ADDRESS] є таким, що відповідає вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів та правил, що підтверджується складеним технічним паспортом за результатами технічної інвентаризації від 6 жовтня 2014 року (а.с.3-6). Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] фактично був власником будинку садибного типу по [ADDRESS]. За життя, 13 червня 2003 року, [PERSON] склав заповіт, яким житловий будинок в с.Діденкове заповів своєму сину - [PERSON] (а.с.11). Згідно з витягом зі спадкового реєстру від 3 лютого 2010 року даний заповіт не змінювався та не скасовувався (а.с.28-29). На момент смерті [PERSON] проживав разом зі своєю непрацездатною дружиною - [PERSON], що підтверджується довідкою Водянської сільської ради від 2 листопада 2009 року (а.с.37). Разом з тим [PERSON] 1 лютого 2010 року подала нотаріусу заяву про відмову від обов'язкової частки у спадщині (а.с.32). Інших непрацездатних, неповнолітніх, недієздатних спадкоємців після смерті [PERSON] судом не встановлено. Таким чином єдиним спадкоємцем, що має право на спадкування житлового будинку садибного типу по [ADDRESS] після смерті [PERSON] є [PERSON], який прийняв спадщину шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується відміткою в паспорті про місце реєстрації позивача (а.с.10). У зв'язку з відсутністю належним чином оформлених правовстановлюючих документів на будинок нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок (а.с.17). Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки судом встановлено, що на день смерті [PERSON] мав у власності житловий будинок садибного типу по [ADDRESS], проте не оформив право власності у встановленому законом порядку, [PERSON] прийняв спадщину у відповідності до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, суд вважає, що до позивача перейшло право власності на житловий будинок садибного типу по [ADDRESS], а тому заявлені позовні вимоги є законними та обґрунтованими. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved