Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

[PERSON] звернувся в Ленінський районний суд м. Кіровограда з позовом до Кредитної спілки «Простір» про стягнення суми депозиту. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що звернувшись до відповідача отримав інформацію про накладення державною виконавчою службою арешту на рахунки відповідача, просив стягнути з Кредитної спілки «Простір» на його користь залишок суми депозиту у розмірі 800,00 грн. В подальшому позивач подав до суду заяву про збільшення позивних вимог, відповідно до якої зазначив, що є членом Кредитної спілки «Простір» з 14.11.2006 року та неодноразово вносив відповідачу внески. Крім того, позивач вказав, що йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає в моральних стражданнях з підстав невизначеності щодо повернення вкладної суми, позбавлення його можливості реалізувати своє право на повноцінний розвиток своєї особистості, спілкування з друзями, постійно стурбований , є інвалідом II групи, страждає на шизофренію, безсоння, погіршення зору. Враховуючи вищевикладене позивач з даним позовом звернувся до суду та просить у судовому порядку стягнути з відповідача суму вкладу, а також моральну шкоду. Позивач у судове засідання з'явився, надав пояснення, згідно з якими позов підтримав, просив задовольнити та розгляд справи просив здійснити заочно, у зв'язку з неодноразовими неявками представника відповідача у судові засідання. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав письмові заперечення проти позову. З урахуванням вказаних обставин суд ухвалив провести розгляд справи заочно за даної явки. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи та надавши оцінку доказам у їх сукупності суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору № 58-Д/06 по залученню вкладу на депозит від 14.11.2006 року та додатків до цього ж договору від 15.11.2006 року, 15.12.2006 року, 20.12.2006 року, 29.01.2007 року, 15.02.2007 року та 21.03.2007 року, відповідач прийняв від позивача кошти в сумі, загальна сума яких до виплати підлягає у сумі 800,00 грн. Частиною 1 статті 21 Закону України «Про кредитні спілки» передбачено, що кредитна спілка відповідно до свого статут приймає вступні та обов»язкові пайові та інші внески від членів спілки. Під час розгляду справи судом було встановлено, що між сторонами існували договірні відносини, при цьому взаємні зобов'язання сторін були прямо визначені положеннями вказаних вище договорів. За загальними умовами виконання зобов'язань, які передбачені ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. ст. 1058, 1060 ЦК України вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 ЦК України). Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч.7 ст. 10 Закону України «Про кредитні спілки» повернення обов»язкового пайового та інших внесків, крім вступного внеску, провадиться в порядку, передбаченому статутом кредитної спілки, але не пізніше ніж через один місяць після прийняття загальними зборами або спостережною радою кредитної спілки відповідного рішення. Відповідно до ч.2 ст.1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 319 цього Кодексу визначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, у зв'язку з чим, права позивача підлягають поновленню у судовому порядку шляхом стягнення з кредитної спілки «Гаранта» суми депозиту та нарахованих відсотків. Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ст. 137 ЦПК України у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Таким чином суд вважає, що позовна вимога позивача в частині стягнення з відповідача моральної шкоди не може бути задоволена, оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження отримання ним моральної шкоди з вини відповідача та, які б свідчили про причинний зв'язок між бездіяльністю відповідача в питанні неповернення коштів та отриманою позивачем шкодою. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягають судові витрати по справі в сумі 243,60 грн. На підставі ст. ст. 10, 11, 57 - 60, 88, 169, 212-215, 224-226 ЦПК України,

Outcome: partial