Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-04 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] та Товариства з обмеженою відповідальністю «Арте-Плюс» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення [PERSON] злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Свої вимоги мотивував тим, що вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04.06.2019 у справі №344/3082/18 [PERSON] \~ визнано винним та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100грн. без позбавлення права керування транспортними засобами. Даним вироком суду встановлено, що [PERSON] 31.03.2017, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 211540» не надавши переваги в русі пішоходу, вчинив наїзд на позивача. Внаслідок порушення [PERSON] правил дорожнього руху України відбулась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої [PERSON] згідно з висновком судово-медичної експертизи №122/65-Д від 26.10.2017 отримав тілесні ушкодження у вигляді рани в ділянці лівої нижньої кінцівки, що викликало необхідність проведення операції: ПХО рани з видалення розміщених нежиттєздатних м`яких тканин, що відноситься до тілесних ушкоджень середньої ступеня тяжкості як таких, що викликали тривалий розлад здоров`я та не є небезпечними для життя в момент спричинення. Позивачем при зверненні до суду заявлено, що скоєним кримінальним правопорушенням йому завдано тілесних ушкоджень, протягом лікування, яке в стаціонарних умовах тривало більше місяця, йому було проведено три операції. Під час стаціонарного лікування та протягом тривалого часу після виписки на амбулаторне лікування він відчував наслідки нанесених після дорожньо-транспортної пригоди нанесених травм: постійні болі, дискомфорт та больові відчуття під час масажів та реабілітаційних процедур; неможливість заробляти кошти на утримання себе та своєї сім`ї. Все це спричинило та продовжує спричиняти психологічні та душевні страждання, яких зазнає позивач протягом всього часу після травм. Крім того, як вказано позивачем, додаткових моральних страждань йому спричинила поведінка винуватця ДТП, який не вибачився перед ним за свої дії та страждання, які були спричинені. Враховуючи вищенаведені обставини та факти, позивач звернувся до суду про стягнення з відповідачів у солідарному порядку моральну шкоду, яку оцінив у 50 000грн. При цьому, позивачем в обґрунтування визначення співвідповідачем ТОВ «Арте-Плюс» вказано, що на час ДТП відповідач [PERSON] відповідно до наказу від 05.02.2015 №11-к працював водієм-охоронником ТОВ «Арте-Плюс» та перебуваючи на роботі, керував автомобілем марки ВАЗ-211540 реєстраційний номер [NUMBER] , що використовувався ТОВ «Арте-Плюс». Нормами ч.1 ст.1172 ЦК України передбачено, що юридична особа або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 27.08.2019 відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. ТОВ «Арте-Плюс» скористалось правом на зеперечення та через канцелярію суду 24.09.2019 за підписом директора Жидан С.В. подано відзив на позовну заяву,згідно до якого відповідач-2 просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. При цьому, в спростування тверджень позивача відповідачем зазначено, що підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, визначені ч.2, 5 ст.1187 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Разом з тим відповідачем заявлено, що жодного договору оренди, довіреності, інших даних на підставі яких ТОВ «Арте-Плюс» могло користуватися транспортним засобом ВАЗ 211540,реєстраційний номер [NUMBER] , яким 31.03.2017 керував [PERSON] та вчинив ДТП не має. Крім того, відповідно до позиції відповідача-2, між ним та [PERSON] як власником транспортного засобу жодні правочини не укладались. Крім того, у поданому до суду письмовому відзиві відповідачем-2 вказано, що позивачем не наведено підстав для такого стягнення з урахуванням глибини фізичних та душевних страждань, принципів розумності, справедливості та співмірності і що завдана ТОВ «Арте-Плюс» позивачу [PERSON] моральна шкода становить в розмірі 50 000грн. Представником позивача 15.10.2019 через канцелярію суду подано відповідь на відзив та заявлено клопотання про залучення до справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача [PERSON] та клопотання про витребування доказів та виклик свідка [PERSON] . Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 18.10.2019 залучено [PERSON] до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача; ухвалено витребувати з Івано-Франківської місцевої прокуратури матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні; у ТОВ «Арте-Плюс» документи для встановлення на яких правових підставах використовувався автомобіль ВАЗ 21154011030, чи перебував на зміні відповідач 1 31.03.2017; викликати в якості свідка [PERSON] для допиту. Відповідачем-2 [PERSON] подано до суду 02.10.2019 письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач-2 вважає факти наведені в обґрунтування заяви безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд, дослідивши матеріали справи, ознайомившись із змістом позовної заяви та відзиву на позовну заяву, а також документами, які бути долучені представниками сторін до даних заяв по суті справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши докази в їх сукупності, встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовілносини. [PERSON] 31.03.2017 близько 05год., керуючи автомобілем марки ВАЗ 211540 реєстраційний номер [NUMBER] , рухався проїзною частиною дороги вул.Кармелюка в напрямку вул.Набережна ім. В.Стефаника в м.Івано-Франківську та не надавши перевагу в русі пішоходу [PERSON] , продовджив рух не переконавшись, що це буде безпечним, вчинив наїзд на позивача. За результатами розгляду судом кримінального провадження про обвинувачення [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України ухвалено 04.06.2019 вирок, яким [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами. Відповідно до ст.86 КК України та на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016році» [PERSON] звільнено від відбування призначеного за цим вироком покарання. Відповідний судовий вирок набрав законної сили 05.07.2019. Зокрема, як встановлено судом у вироці, обвинувачений [PERSON] свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю та беззастережно, підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини порушення ним Правил дорожнього руху та вчинення 31.03.2017 дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пішоходу [PERSON] спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження. Разом з тим у тексті даного вироку міститься наступне: вина обвинуваченого [PERSON] у вчиненні інкримінованого йому злочину знайшла своє підтвердження і суд кваліфікував його дії за ч.1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Разом з тим, зі змісту вироку вбачається, що потерпілим у кримінальному провадженні [PERSON] був поданий цивільний позов. За результатами розгляду судом заяви, поданої [PERSON] - цивільний позов залишено судом без розгляду. Частиною 6 ст.128 КПК України передбачено, що соба, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Згідно із п.9 ч.2ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч.1ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Частиною 1ст.1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Відповідно до роз`яснень викладених вПостанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4«Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди`під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до постанови Пленуму ВСУкраїни «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню, оскільки внаслідок вчинення [PERSON] злочину, кваліфікованим за ч.1 ст.286 КК України, внаслідок чого було вчинено наїзд на позивача та завдано йому середньої тяжкості тілесне ушкодження\~ він зазнав душевних страждань, переніс стрес. Зазначені дії відповідача-1 призвели до зміни нормального ритму життя позивача. Під час судового розгляду встановлена наявність завданої моральної шкоди позивачу, яка полягала у моральних стражданнях у зв`язку із отриманням тілесних ушкоджень середньої тяжкості внаслідок протиправних дій відповідача, які супроводжувались перенесенням фізичного болю, та емоційним стресом, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини останнього в її заподіянні, а тому суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для відшкодування позивачу заданої діями відповідача моральної шкоди. Що стосується розміру відшкодування моральної шкоди, то суд зазначає наступне. Згідно роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Отже, характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань підлягає встановленню та доказуванню в судовому порядку на загальних засадах змагальності сторін та доказування в цивільному процесі, виходячи із їх характеру та тривалості, стану здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, наслідків, що наступили, оскільки сума компенсації за спричинення моральної шкоди не встановлена законом. Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Виходячи з принципу справедливості та розумності, факту завдання позивачу тілесних ушкоджень середньої тяжкості, та часткового обґрунтування в ході розгляду справи обсягу перенесених ним моральних страждань, суд вважає, що визначений розмір моральної шкоди в сумі 50 000 грн. є завищений, а тому дана шкода підлягає до часткового відшкодування, в розмірі, який суд за своїм внутрішнім переконання вважає достатнім, а саме в сумі 20 000 грн. та детальніше про який буде наведено нижче. Відповідачем 2 ТОВ «Арте-Плюс» в спростування вимог позивача про стягнення на його користь в солідарному порядку з [PERSON] та ТОВ «Арте-Плюс» суми заявленої моральної шкоди, заявлено про відсутність жодного договору оренди, довіреності, інших даних на підставі яких відповідач-2 міг користуватись транспортним засобом ВАЗ 211540, реєстраційний номер [NUMBER] , яким 31.03.2017 керував [PERSON] та вчинив ДТП. Згідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВАЗ 211540, реєстраційний номер [NUMBER] , яка міститься матеріалах судової справи власником даного транспортного засобу є [PERSON] . Відповідач-2 у відзиві на позов вказав, що між ТОВ «Арте-Плюс» та власником даного транспортного засобу - [PERSON] жодні правочини не укладались. Таким чином, відповідачем-2 заперечено будь-яку правову підставу використання ним як роботодавцем транспортного засобу ВАЗ 211540, реєстраційний номер [NUMBER] , яким 31.03.2017 керував [PERSON] та вчинив ДТП як обґрунтовану підставу для виникнення обов`язку для відшкодування шкоди в порядку, передбаченому ст. 1187 ЦК України. Так, відповідно до положень ст.1187 ЦК України (частини 2, 3) шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах. Судом встановлено, що відповідно до договору найму автомобіля від 27.03.2012 (а.с.107-108) [PERSON] взяв на себе зобов`язання передати, а\~ ТОВ «Арте-К» прийняти в термінове володіння та користування автомобіль марки, моделі: ВАЗ 211540 110 30, реєстраційний номер\~ [NUMBER] . Відповідно до п.2.1 договору переданий в найм автомобіль буде використовуватись наймачем в господарській діяльності товариства. При цьому, згідно п.п.7.1.1 наймач має право володіти та користуватись автомобілем за цільовим призначенням, визначаючи порядок користування на власний розсуд. При цьому, правовідносини, які зафіксовані договором найму автомобіля від 27.03.21012 між власником транспортного засобу [PERSON] та ТОВ «Арте-К» не спростовують наявність права володіння чи використання транспортного засобу у ТОВ «Арте-Плюс», яким керував [PERSON] 31.03.2017 під час скоєного кримінального правопорушення. Відповідачем 2 ТОВ «Арте-Плюс» не спростовано факту виконання [PERSON] під час виїзду близько 05год.\~ 31.03.2017 та керування транспортним засобом\~ реєстраційний номер\~ [NUMBER] трудових обов`язків водія-охоронника, покладених відповідно до наказу №11-К від 05.02.2015 «Про прийняття на роботу». Крім того, відповідачем-2 подано до суду копію Табеля обліку робочого часу ТОВ «Арте-Плюс» за березень 2017, відповідно до даних якого вбачається, що навпроти імені та прізвища: « [PERSON] » 31.03.2017 проставлена відмітка «9». Щодо питання належності автомобіля ВАЗ-211540 реєстраційний номер [NUMBER] , то в судовому розгляді встановлені та підтверджені наступні факти, а саме, що відповідач [PERSON] перебуваючи у трудових відносинах із ТОВ «Арте-Плюс» та керуючи траспортним засобом належним на праві приватної власності [PERSON] і переданим останнім в оренду ТОВ «Арте-К» (згідно до договору оренди від 27.03.2012), яке в свою чергу цей автомобіль\~ ВАЗ-211540 реєстраційний номер [NUMBER] надало\~ ТОВ «Арте-Плюс», і що саме ця юридична особа (ТОВ «Арте-Плюс») власне і була на момент ДТП законним володільцем транспортного засобу ВАЗ-211540 реєстраційний номер [NUMBER] на відповідній правовій підставі, і зворотнього під час розгляду справи судом по суті не встановлено. Отож судом з`ясовано, що на момент ДТП володільцем транспортного засобу\~ ВАЗ-211540 реєстраційний номер [NUMBER] на відповідній правовій основі було ТОВ «Арте-Плюс» із яким відповідач [PERSON] перебував у трудових відносинах, а саме джерело підвищеної небезпеки автомобіль ВАЗ-211540 реєстраційний номер [NUMBER] в цей час використовувався в службових цілях (виїзд на виклик). Вироком суду, що набрав законної сили [PERSON] визнано виним у вчиненні вказаного вище ДТП. При цьому, шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, що керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.\~ Так, відповідно до приписів статей 1187 та 1172 Цивільного кодексу України особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки роботодавець, а тому шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18). Відшкодування моральної (немайнової) шкоди є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів (пункт 9 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України). Підстави та умови для компенсації моральної шкоди наведені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2020 року в справі № 455/1076/16-ц (провадження № 61-48155св18), де вказано, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Як свідчить тлумачення статті 23 ЦК України при визначені розміру компенсації моральної шкоди враховуються вимоги розумності і справедливості. В той же час ВС висловився щодо встановлення відповідальності кількох відповідачів при відшкодуванні моральної шкоди під час розгляду справи від 19 лютого 2020 року (провадження № 61-6756св19) у справі № 372/1308/16-ц , і з урахуванням цього правового висновку слід встановити, що в даному конкретному випадку, з огляду на особливості положення законодавства, яке регулює спірні правовідносини, відповідальність відшкодовується саме володільцем джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. При цьому правові позиції, що висловлені у постанові ВП ВС від 15.12.2020 № 752/17832/14-ц (14-538цс19) зводяться до того, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Правові висновки та правові позиції суду касаційної інстанції є обов`язковими до застосування та покликані забезпечити сталість та єдність судової практики, а наведені судові прецеденти є релевантними та корелюються зі спірними правовідносинами. Отож оцініючи заявлений розмір моральної шкоди в сумі 50000,00 грн., суд зазначає, що позивачем не обґрунтовано в повній мірі та не підтверджено такий розрахунок, однак\~ безумовно враховуючи характер отриманих пошкоджень і їх наслідки в результаті події, яка сталася поза волею і повністю\~ незалежно від бажання позивача та однозначно спричинила йому моральні страждання, з даного приводу, які суд опираючись на засади справедливості, розумності та співмірності оцінює в розмірі 20 000,00 грн. та які підлягають стягненню із відповідача ТОВ «Арте-Плюс» в користь позивача. Визначаючи величину відшкодування завданої злочином моральної шкоди, суд враховує характер і тривалість моральних страждань позивача, фінансове становище, суб`єктивне відношення до вчиненого відповідача-1, а також вищевказані обставини, що досліджені в судовому засіданні в їх сукупності,і вважає встановлену суму в розмірі 20000,00грн. цілком виправданою при даних обставинах справи. Даний розмір відшкодування завданої злочином моральної шкоди, на переконання суду, враховує всі обставини, досліджені в судовому засіданні та відповідає вимогам розумності і справедливості та є співмірним і доцільним у даному провадженні. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Отож оцінюючи документи надані в підтвердження понесених витрат на правову допомогу та співставляючи\~ їх із критеріями реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін суд приходить до переконання про доцільність їх зменшення до розміру 7000,00 грн., оскільки перщопочатково заявлений розмір понесених витрат є\~ неспівмірним зі складністю даної цивільної справи. На підставі викладеного та

Outcome: partial