Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до Берегівського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів. Позов мотивований тим, що 05 травня 2015 року [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 2 000 євро в якості авансу за придбання житлового будинку, що знаходиться за адресою: Закарпатська обл., Берегівський р-н, с. Косонь, вул. Кошута, 115 (далі Будинок), на підтвердження чого останнім було написано відповідну розписку. Втім, як згодом виявилося, у відповідача відсутні правовстановлюючі документи на Будинок, а його право власності на зазначену нерухомість не оформлено. Дізнавшись про це, [PERSON], яка є дружиною позивача [PERSON], додатково передала відповідачу 3\~800 доларів США на оформлення правовстановлюючих документів на Будинок, про що останнім дано розписку. Проте відповідач замість того, щоб витратити одержані кошти на підготовку необхідних документів для продажу Будинку, витратив їх на придбання автомобіля для свого сина. Довідавшись про це, позивач відразу ж став вимагати від відповідача повернути йому сплачений ним раніше аванс. Однак, останній категорично відмовився повертати одержані кошти та запропонував позивачу надати додаткові кошти на підготовку необхідних документів. Впавши у відчай, позивач з дружиною вирішили звернутися до правоохоронних органів, щоб заявити про шахрайські дії відповідача. На даний час Берегівським РВ УМВС України в Закарпатській області проводиться перевірка за вищевказаним зверненням. В судове засідання позивач не зявився, однак її представником за договором адвокатом [PERSON] подано заяву, в якій просив розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримали, проти заочного розгляду справи не заперечили. Відповідач у судове засідання не зявився,однак подав до суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги не заперечив. Дослідивши письмові докази по справі, оцінивши всі обставини, що мають значення для правильного її вирішення, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до статті 570 Цивільного кодексу України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Отже, внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку наявності зобов'язання, тобто укладеного між сторонами договору, яким визначено предмет та істотні умови. Однак, договір купівлі-продажу вищевказаного Будинку укладений не був, у зв'язку з чим відсутні підстави вважати передані позивачем кошти завдатком, незважаючи на те, що в наданій відповідачем розписці зазначено, що такі кошти були передані в якості завдатку. Законодавець установив, що в такому випадку ці кошти є авансом (ч. 2 ст. 570 ЦК України). Аналогічну правову позицію висловив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у рішенні від 10 липня 2013 року в справі № 6-11081св13. Відтак, сплачений позивачем аванс у розмірі 2 000 євро підлягає поверненню останнім, оскільки правова підстава, на якій відповідач їх отримав, відпала внаслідок неможливості укладення договору купівлі-продажу Будинку через відсутність правовстановлюючих документів на нього. При цьому слід зазначити, що відповідач одержав вищевказані кошти без достатньої правової підстави шляхом обману, оскільки на момент отримання ним авансу він навіть не був власником зазначеного Будинку. Статтею 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України). Разом з тим, незалежно від фіксації еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, згідно з частинами першою та другою статті 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зважаючи на все вищенаведене, з відповідача підлягає стягненню наданий йому позивачем аванс у розмірі 2 000 євро, що на день предявлення позову згідно встановленого Національним банком України офіційного курсу гривні до євро становило 47 160 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved