Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду із позовом до Сєвєродонецької міської ради, посилаючись на те, що 14.07.2009 року між ним та Сєвєродонецькою міською радою було укладено договір оренди землі №040941900253 згідно якого Орендодавець на підставі рішення сесії Сєвєродонецької міської ради за №3249 від 18.06.2009р. надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку землі комерційного використання (під стоянку та нагромаджу вальний майданчик), яка знаходиться за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Новікова, 25а, площею 0,1460 терміном на 25 років. Орендна плата вноситься щомісячно у розмірі 1233,04грн з урахування коефіцієнтів на період з 2009 по 2015роки. Проте, 24.06.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду, яка зареєстрована Управлінням Держкомзему у м. Сєвєродонецьку 20.07.2011р. № 441290004000240 та внесені зміни у нормативну грошову оцінку землі у зв`язку із чим підвищилась оренда плата за землю. Підставою для укладення додаткової угоди стало рішення Сєвєродонецької міської ради «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель населенних пунктів м.Сєвєродонецьк, селища Синецький, селища Павлоград. Селища Лісова дача, села Воєводівка» від 29.03.2011року № 431. Укладаючи додаткову угоду він вважав, що рішення № 431 є правомірним та відповідає діючому законодавству. Однак, вказане рішення було оскаржено в судовому порядку Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо комерційна фірма «ЛІА» ЛТД, і постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03.08.2012року рішення №431 було визнано протиправним та скасовано. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.04.2014року рішення Сєвєродонецького міського суду від 03.08.2012року залишено без змін. Вважає, що відповідачем було прийнято протиправне рішення та на його підставі укладена додаткова угода про збільшення розміру орендної плати землі , чим було порушено його право. Про порушення свого права він дізнався, ознайомившись із змістом ухвали Вищого адміністративного суду від 01.04.2014року, а тому вважає строк позовної давності не сплинув, Враховуючи, що додаткова угода не відповідає нормам чинного законодавства, ії умови є несправедлівимиі створюють істотний дисбаланс прав і обовязків сторін на користь відповідача, а тому просить визнати додаковоу угоду від 24.06.2011року недійсною та стягнути з відповідача на його користь судовий збір в сумі 243,6.грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що відповідачем не заперечується, що рішення Двадцятої (чергової) сесії Шостого скликання Сєвєродонецєкої міської ради від 29.03.2011 року №431 ««Про затвердження нормативної грошової оцінки земель населенних пунктів м.Сєвєродонецьк, селища Синецький, селища Павлоград. Селища Лісова дача, села Воєводівка» було скасовано і постанова Сєвєродонецького міського суду набрала законної сили тільки 01.04.2014року, але ж в певний проміжок часу з 01.07.2011 року по 01.04.2014 року рішення №431 було чинним. Вважає, що на момент укладення сторонами додаткової угоди, рішення №431 було чинним, сторони діяли на підставі вільного волевиявлення та за взаємною згодою, правомірно спираючись на чинне на той час законодавство. Вважає, що рішення суб`єкта владних повноважень є скасованим з моменту набрання постановою законної сили, тобто лише на майбутне, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти, оскільки інакше буде заподіяно значно більшої шкоди субєктам правовідносин порівняно з відвернутою. Також вважає, що недійсність спірної додаткової угоди не має наслідком застосування реституції, та на його думку спірна додаткова угода, як і сама додаткова угода в розумінні чинного законодавства України є правочином. Відповідно до п.2.7. Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними». Частиною 3 статті 207 ГК України передбачена і можливість припинення господарського зобов`язання на майбутнє. Отже, якщо зі змісту господарського договору випливає, що зобов`язання за цим договором може бути припипенено лише на майбутнє, оскільки неможливє повернути усе одержане на ним(наприклад, вже здійснене користування за договором майнового найму(оренди), користування єлектроєнергією,спожиті послуги, зберігання, здійснене завідповідним договором, тощо), то господарський суд одночасно з визнанням господарського договору недійсним(за наявності підстав для цього) зазначає в резолютивній частині рішення, що зобов`язання за договором припиняються на майбутнє. В постанові пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011року підпункт 2.29.п.2 також зазначено, що договір оренди земельної ділянки може бути припинений лишє на майбутнє, оскілки неможливо повернути вже здійснене за ним користування ділянкою. Також вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду, оскільки додаткова угода набрала чинності 20.07.2011 року, а отже позовна давність, щодо визнання її недійсною, сплила 20.07.2014 року. Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторін суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. В суді встановлено: 14.07.2009 року між [PERSON] та Сєвєродонецькою міською радою було укладено договір оренди землі №040941900253 згідно якого Орендодавець на підставі рішення сесії Сєвєродонецької міської ради за №3249 від 18.06.2009р. надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку землі комерційного використання (під стоянку та нагромаджувальний майданчик), яка знаходиться за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Новікова, 25а, площею 0,1460 терміном на 25 років. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 422796. Орендна плата вноситься щомісячно у розмірі 1233,04грн., яка була визначена з урахування коефіцієнтів на період з 2009 по 2015роки.(а.с.9-12). 24.06.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду, яка зареєстрована Управлінням Держкомзему у м. Сєвєродонецьку 20.07.2011р. № 441290004000240 та внесені зміни у нормативну грошову оцінку землі. Нормативна грошова оцінка складає 609345,60 грн., та збільшилась оренда плата за землю, та складає: з 01.07.2011 р. по 31.12.2011 р. 18280,37 грн. на рік, що складає 3% від нормативної грошової оцінки; з 01.01.2012 р. по 31.12.2012 р. 21327,10 грн. на рік, що складає 3,5 % від нормативної грошової оцінки; з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р. 24373, 82 грн. на рік, що складає 4 % від нормативної грошової оцінки; з 01.01.2014 по 31.12.2014 р. 27420,55 грн. на рік, що складає, 4,5% від нормативної грошової оцінки; з 01.01.2015 р. 30467,28 грн. на рік, що складає 5 % від нормативної грошової оцінки. Орендна плата вноситься у такі строки: щомісячно в розмірі з 01.07.2011 р. по 31.12.2011 р. 1523,36 грн., з 01.01.2012 р. по 31.12.2012 р. 1777, 26 грн., з 01.01.2013 по 31.12.2013 р. 2031,15 грн., з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р. 2285,05 грн., з 01.01.2015 р. 2538,94 грн, протягом 30 календарних днів наступних за останнім календарним днем звітнього місяця. Ця угода є невідємною частиною договору і діє з 01.07.2011 р. Постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03.08.2012року рішення Двадцятої (чергової ) сесії шостого скликання Сєвєродонецької міської ради від 29.03.2011року № 431 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель населенних пунктів м.Сєвєродонецьк, селища Синецький, селища Павлоград. Селища Лісова дача, села Воєводівка» було скасовано(а.с.18-30). Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.04.2014 року постанова Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 3 серпня 2012 року залишена в силі (а.с.38-44). Підставою для укладення додаткової угоди стало рішення сесії Сєвєродонецької міської ради «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель населенних пунктів м.Сєвєродонецьк, селища Синецький, селища Павлоград. Селища Лісова дача, села Воєводівка» від 29.03.2011року № 431.(а.с.13). На час укладання сторонами додаткової угоди Рішення №431 було чинним, відповідало вимогам ст. 13 України «Про оренду землі» де зазначено, що, договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і корістування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати зімельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства., а також вимогам абзацу 2 частини 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», відповідно до якої в Додаткові угоді сторонами було визначено розмір орендної плати за землю, а також визначено встановлення відсоткового відношення до нормативної грошової оцінки земельної ділянкиі із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Тобто на момент вчинення, на 24.06.2011 року додаткова угода відповідала вимогам законодавства. Відповідно до п.в ч.3 ст.152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною. Відповідно до ст. 210 Земельного кодексу України угоди, укладені із порушенням встановленого законом порядку купівлі продажу, ренти, дарування ,застави,обміну земельних ділянок , визнаються недійсними за рішенням суду. За змістом ч.1ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог,які встановленічастинами 1-3,5 та 6 статьі 203 ЦК України. Відповідно до ч. 1ст.207 господарського кодексу України судом може бути визнене недійсним повністю або частково госаподарське зобовьязання , що не відповідає вимогам закону, або вчинене з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції(спеціальної правосуб`єктності). За змістом статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків , крим тих, що пов`язані з його недійсністю. Способами захисту прав при цьому є двостороння реституція або, у разі її неможливості,- відшкодування вартості того, що одержано, за цінами , які існують на момент відшкодування, та відшкодування винною стороною моральної шкоди. Згідно з частиною 1 ст. 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин,визнаний судом недійсним, вважається таким з моменту його вчинення. Разом з тим частиною 3 статті 207 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобовьязання, визнане судом недійсним,також вважається недійсним з моменту його виникнення.Якщо за змістом зобовьязання воно може бути припинено лише на майбутне , таке зобовьязання визнається недійсним з моменту його виникнення і припиняеться на майбутнє, а не з моменту укладення . З постанови Пленуму Вищого господарського суду України п.2.7 від 29.05.2013року №11 «Про деяки питання визнання павочинів (господарських договорів) недійсними вбачається: частиною третьою статті 207 ГК України передбачена і можливість припинення господарського зобов'язання лише на майбутнє. Отже, якщо зі змісту господарського договору випливає, що зобов'язання за цим договором може бути припинено лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути усе одержане за ним (наприклад, вже здійснене користування за договором майнового найму (оренди), користування електроенергією, спожиті послуги, зберігання, здійснене за відповідним договором, тощо), то господарський суд одночасно з визнанням господарського договору недійсним (за наявності підстав для цього) зазначає в резолютивній частині рішення, що зобов'язання за договором припиняється лише на майбутнє. При цьому слід враховувати, що зобов'язання припиняються на майбутнє не на підставі відповідної вказівки в рішенні суду, а в силу закону, тому при визнанні недійсним правочину (господарського договору) зобов'язання його сторін припиняються на майбутнє з моменту набрання чинності рішення суду про визнання правочину (договору) недійсним, хоча б у судовому рішенні й не було зазначено про таке припинення. Якщо господарське зобов'язання припиняється лише на майбутнє, господарським судам слід виходити з того, що у відповідних випадках і неможливості повернення одержаного за зобов'язанням у натурі правові наслідки такої недійсності визначаються відповідно до статті 216ЦК України та частини другої статті 208 ГК України. З вищенаведеного вбачається,що фактичне користування майном на підставі договору оренди унеможливлює у разі його недійсності проведення між сторонами двосторонньох реституції, тому такий договір повинен визнаватися судом недійсним і припинятися лише на майбутнє, а не з моменту укладення. Оцінивши надані докази, суд приходить до висновку про частковє задоволення позовних вимог та визнання додаткової угоди недійсною з моменту набрання рішенням суду законної сили. Строк позовної давності позивачем не пропущений, оскільки рішення Сєвєродонецького міського суду Лугансткої області від 3 серпня 2012 року набрало чинності 1квітня 2014року. Судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243.60грн. підлягають стягненню на користь позивача відповідно до ст. 88 ГПК України.

Outcome: partial