Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач 1), [PERSON] (далі по тексту - відповідач 2), [PERSON] (далі по тексту - відповідач 3), відповідно до якого просила зобов`язати відповідачів усунути перешкоди в користуванні належною їй на праві власності квартирою [ADDRESS] (далі по тексту - спірна квартира) шляхом солідарного виселення відповідачів із спірного житлового приміщення та передачі позивачу ключів від неї; зобов`язати відповідачів не пошкоджувати майно, речі, та саму квартиру позивача, судові витрати покласти на відповідачів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником спірної квартири, між позивачем та обслуговуючими організаціями укладено низку договорів щодо утримання будинків та споруд, прибудинкової території, постачання та водовідвення холодної та гарячої води, постачання електроенергії. Разом з тим, після придбання квартири позивачу стало відомо про те, що в квартирі проживають сторонні особи. Будь-яких домовленостей між відповідачами та позивачем щодо проживання у спірній квартирі не існує, останні не є родичами чи членами сім`ї позивача. На прохання звільнити квартиру відповідачі не реагували, а тому позивач звернулась до суду з вказаним позовом. Відповідач 1 у своєму відзиві заперечували проти позову, просила відмовити в його задоволенні, оскільки позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними. Від відповідача 2 відзив не надходив. Від відповідача 3 відзив не надходив. 19.09.2019 ухвало суду по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін по справі. 13.01.2020 від відповідача 1 надійшов відзив. Позивач, представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач 1 в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, просила відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Пояснила, що дійсно проживає у спірній квартирі, документів, які підтверджують право власності не має, проживає на підставі усною домовленості між нею та колишнім власником квартири [PERSON] . Відповідач 2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Причини неявки суду не відомі. Відповідач 3 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Причини неявки суду не відомі. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, пояснення відповідача 1, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.1, 2 ст.319 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно ч. 4 ст. 311 ЦК України, фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Разом з тим, за положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов`язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача (п. 35 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року). При цьому, згідно вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В судовому засіданні встановлено, що 13.02.2018 між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуль Л.О., зареєстровано в реєстрі за № 7-96, відповідно до якого позивач безоплатно отримала у власність майно, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] . З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 113802559 від 13.02.2018 вбачається, що позивач зареєструвала своє право власності на вказане нерухоме майно. Крім того, позивач уклала низку Договорів про надання послуг з експлуатуючими організаціями, зокрема Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 15.02.2018, Договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню від 16.02.2018, Договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідвенння від 13.05.2019. Так, позивач зверталась до відповідачів з відповідною заявою про виселення із спірної квартири, проте відповідачі право власності позивача не визнали, квартиру не звільнили. В судовому засіданні відповідач 1 підтвердила ту обставину, що проживає у спірній квартирі, документів, які б підтверджували право власності відповідачів на спірне житлове приміщення, у відповідача 1 відсутні. При цьому, відповідач 1 із сім`єю проживала у спірній квартирі на підставі усного Договору купівлі-продажу, укладеного з [PERSON] . Проте доказів, які б підтверджували наявність будь-яких правових підстав для проживання відповідача 1 у спірній квартирі відповідачем 1 до матеріалів справи не надано, як не надано доказів і того, що Договір дарування квартири визнаний у встановленому законом порядку недійсним. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що відповідач 1, не маючи відповідних правових підстав для проживання у квартирі [ADDRESS] та не звільняючи займане житлове приміщення на вимогу законного власника, чинить перешкоди у здійсненні права власності останньої належним їй майном. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині усунення перешкод у користуванні та розпорядженні [PERSON] квартирою за адресою: [ADDRESS] , шляхом виселення [PERSON] з вказаної квартири без надання іншого жилого приміщення, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення вимог щодо солідарного виселення інших відповідачів, а саме [PERSON] та [PERSON] , оскільки позивачем не надано до матеріалів справи належних та допустимих доказів того, що останні проживають у належній позивачу квартирі та чинять перешкоди у користуванні останній належним їй майном. Крім того, не надано позивачем в судовому засіданні доказів і того, що позивачу відповідачами не передаються ключі від спірної квартири, як не надано доказів і того, що відповідачі пошкоджують майно, речі, та саму квартиру позивача. За таких обставин, вказані вимоги задоволенню не підлягають. Виходячи з наведеного та

Outcome: partial