Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним вище позовом, в якому просить стягнути з Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 63.341,93 грн., з урахуванням уточнень від 15.01.2016 року. Свої вимоги позивач обґрунтував наступним. Він працював у Державній судноплавній компанії «Чорноморське морське пароплавство» на різних посадах з 18.02.2010 р. по 14.01.2013 р. 14.01.2013 р. його було звільнено наказом ДСК «ЧМП» № 22-Л за скороченням штату працівників. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.10.2013 р. по справі № 522/5054/13-ц, на користь [PERSON] було стягнуто з ДСК «ЧМП» додаткову вихідну допомогу у розмірі дванадцятимісячного середнього заробітку, у звязку із звільненням за скороченням штату на підставі підпункту 9.4.1 пункту 9.4 Колективного договору у сумі 25.188,27 грн., моральну шкоду в розмірі 2.500,00 грн. та компенсацію за затримку виплати заробітної плати у розмірі 11.033,00 грн. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 24.12.2013 р., вищезазначене рішення було змінено, а саме зменшено розмір стягнутої моральної шкоди до 500,00 грн., а в решті залишено без змін. Середній заробіток за затримку виплати заробітної плати був розрахований судом на день розрахунку з заборгованості по заробітній платі за листопад - грудень 2012 року та січень 2013 року, а саме 27.06.2013 р. Проте, на даний час Відповідач не виплатив додаткову вихідну допомогу у розмірі дванадцятимісячного середнього заробітку, яка повинна була бути виплачена у день звільнення та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, стягнуті за рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.10.2013 р. по справі № 522/5054/13-ц Таким чином, остаточний розрахунок з Позивачем проведений не був. Тому, [PERSON] просить суд стягнути з Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» середній заробіток за час затримки, а саме з 28.06.2013 р. по день фактичного розрахунку. В судове засідання відповідач не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений (ч. 5 ст. 74 ЦПК України), про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутність та заперечень на позов до суду не надав. Позивач, до суду, до судового засідання надав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутністю заочно, викладене в позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог підтримує в повному обсязі. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Частиною 2 ст. 197 ЦПК України закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо взаємовідносин сторін, а також маючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд вважає можливим заочно розглядати справу у відсутності належно повідомленого відповідача без фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом. Суд, дослідивши матеріали справи, наявні у справі докази, дійшов висновку про можливість задоволення даного позову, виходячи із нижче викладених підстав. Як випливає з матеріалів справи, [PERSON], працював у Державній судноплавній компанії «Чорноморське морське пароплавство» з 18.02.2010 р. по 14.01.2013 р. Остання посада - начальник ділянки «Автогосподарство» ДСК «ЧМП». 14.01.2013 р. його було звільнено наказом ДСК «ЧМП» № 22-Л за скороченням штату працівників. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Таким чином, ДСК «ЧМП» повинна була виплатити позивачу заробітну плату за листопад-грудень 2012 року та січень 2013 року, вихідну допомогу у розмірі одного середнього заробітку, у звязку із звільненням за скороченням штату, відповідно до ст. 44 КЗпП України та вихідну допомогу у розмірі дванадцятимісячного середнього заробітку, у звязку із звільненням за скороченням штату на підставі підпункту 9.4.1. пункту 9.4. Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ДСК «ЧМП», проте в порушення вищезазначеної норми, жодного розрахунку з ним проведено не було. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.10.2013 р. по справі № 522/5054/13-ц, позовні вимоги звільнених працівників ДСК «ЧМП» до Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство», зокрема [PERSON], були задоволені та стягнуто з ДСК «ЧМП» на його користь додаткову вихідну допомогу у розмірі дванадцятимісячного середнього заробітку, у звязку із звільненням за скороченням штату на підставі підпункту 9.4.1 пункту 9.4 Колективного договору у сумі 25.188,27 грн., моральну шкоду у розмірі 2.500,00 грн. та компенсацію за затримку виплати заробітної плати у розмірі 11.033,00 грн. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 24.12.2013 р. по справі № 522/5054/13-ц, вищезазначене рішення було змінено, а саме зменшено розмір стягнутої моральної шкоди до 500,00 грн., а в решті залишено без змін. Середній заробіток за затримку виплати заробітної плати був розрахований судом на день розрахунку з заборгованості по заробітній платі за листопад - грудень 2012 року та січень 2013 року, а саме 27.06.2013 р. Проте, на даний час Відповідач не виплатив Позивачу додаткову вихідну допомогу у розмірі дванадцятимісячного середнього заробітку, яка повинна була бути виплачена у день звільнення та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, стягнуті за рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.10.2013 р. по справі № 522/5054/13-ц. Отже, остаточний розрахунок з [PERSON] проведений не був. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу всіх належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Верховний Суд України у постанові від 29.01.2014 р. у справі № 6-144цс13, зробив правовий висновок, про те, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Згідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Враховуючи вищевикладене, ДСК «ЧМП» повинна сплатити [PERSON] середній заробіток за час затримки з 28.06.2013 р. по день фактичного розрахунку, який до тепер не проведений. Відповідно до довідки про середній заробіток, виданої ДСК «ЧМП» та рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25.10.2013 р. по справі № 522/5054/13-ц, середньоденний заробіток [PERSON], з урахуванням утримання податків, становить 98,51 грн., а кількість робочих днів за період з 28.06.2013 р. по 18.01.2016 р. (згідно уточнень від 15.01.2016 року) складає 643. Таким чином, ДСК «ЧМП» повинна сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 63.341,93 грн. (643 * 98,51 = 63.341,93). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - за позовами у справах про стягнення заробітної плати. Сума середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні є складовою заробітної плати згідно з положеннями статей 1 та 2 Закону України «Про оплату праці». Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч. 2 ст. 88 ЦПК України). На підставі ст. ст. 15-16 ЦК України, ст. ст. 47, 117, 233 КЗпП України, Законом України Про оплату праці, ст. 43 Конституції України, ст. ст. 3-4, 6-8 10-11, 15, 58-60, 109, 209, 212-215, 218, 224-226, 294 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved