Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги мотивує тим, що 21.11.2014 року він позичив відповідачу 2000 доларів США для купівлі останнім автомобіля марки «Фольксваген транспортер» та 3000 доларів США для купівлі земельної ділянки, про що відповідачем було написано відповідні розписки. [PERSON] зобов'язувався повернути борг до 21 червня 2015 року. Однак у визначений строк позичальник борг не повернув, ухиляється від зустрічей та повернення коштів. Станом 06.04.2016 року заборгованість позичальника за договором позики складає 5000 дол. США, що згідно середнього курсу валют станом на момент подання позовної заяви до суду еквівалентно 130 386 грн. 24 коп. Тому просить стягнути з [PERSON] на його користь 5000 доларів США, а також судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги зменшив та просив стягнути із відповідача 4000 доларів США, що еквівалентно 104 308 грн. 99 коп., оскільки частину коштів останній вже йому повернув. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заявлені позовні вимог визнав, суду показав, що він справді позичав у позивача кошти, частину з них, а саме 1000 доларів США він уже повернув, інші буде повертати поступово позивачу. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.11.2014 року [PERSON] позичив у [PERSON] 2000 доларів США (а.с. 20) та 3000 доларів США (а.с. 21), які зобов'язувався повернути до 21.06.2015 року, про що склав відповідні розписки в присутності свідків. Заборгованість відповідача [PERSON] за договорами позики від 21.11.2014 року станом на 25.05.2016 року становить 4000 доларів США, що не заперечується відповідачем. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, в такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики у заявленому розмірі підставний та підлягає до задоволення. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати залежно від задоволеної частини позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 1043 грн. 08 коп. судового збору (4000 доларів США еквівалентно 104308 грн. 99 коп. станом на момент подання позову та сплати судового збору 06.04.2016 року). На підставі викладеного, ст.ст. 526, 530, 611, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України та

Outcome: approved