Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обгрунтування позову зазначив, що ним 15 вересня 2009 року з [PERSON] було укладено договір позики, на підтвердження якого відповідачем йому була дана розписка, згідно якої [PERSON] зобов'язувався повернути отримані гроші в розмірі 24633 грн. в строк до 20 вересня 2009 року. Однак у встановлений строк відповідач зазначені кошти не повернув, не зважаючи на неодноразові звернення до нього з цього приводу усно, у зв'язку з чим він вимушений звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача на його користь, посилаючись на вимоги ст.ст. 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України - в рахунок відшкодування боргу за договором позики 29116,21 грн - основного боргу з врахуванням індексу інфляції, 6212,74 грн. відсотків та 2 212,92 грн. 3% річних від суми боргу за несвоєчасне виконання зобов'язання, а всього 37541,87 грн. Також просив суд стягнення суми відсотків та 3% річних від суми боргу за несвоєчасне виконання зобов'язання провести з розрахунку на день ухвалення рішення по справі, та стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою суду від 11 березня 2014 року позовні вимоги щодо стягнення суми відсотків та 3% річних від суми боргу за несвоєчасне виконання зобов'язання провести з розрахунку на день ухвалення рішення по справі, за заявою представника позивача - залишені без розгляду. В судовому засіданні представник позивача в повному обсязі підтримав позовні вимоги позивача та, посилаючись на ті ж підстави. Просив суд задовольнити їх в повному обсязі, стягнувши з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування боргу за договором позики 29116,21 грн - основного боргу з врахуванням індексу інфляції, 6212,74 грн. відсотків та 2 212,92 грн. 3% річних від суми боргу за несвоєчасне виконання зобов'язання, а всього 37541,87 грн., а також судові витрати. Щодо заявленого позивачем клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, вважав його недоцільним, просив не проводити експертизу за клопотанням позивача, тому як обов'язок доказування, на його думку, покладається в даному випадку на відповідача. Представник відповідача позовні вимоги позивача не визнав в повному обсязі, та просив суд відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Заявив про застосування строку позовної давності, який сплинув на момент пред'явлення позову. Щодо самої суті позову пояснив, що відповідач ніколи взагалі не був знайомий з позивачем, будь-яких коштів у нього не брав у борг, розписка, надана позивачем в обґрунтування позову, виконана не ним. Окрім експериментальних зразків підпису, відповідачем знайдено вільні зразки підпису, які він виконував у розглядуваний період при укладанні кредитних договорів, та він готовий надати їх, якщо позивач буде наполягати на проведенні почеркознавчої експертизи. Вважає позов не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до висновку про те, що в задоволенні позову необхідно відмовити, за наступних підстав, а саме. В обгрунтування позову позивачем зазначено, що 15 вересня 2009 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, на підтвердження якого відповідачем було надано власноруч написану розписку, оригінал якої долучено до матеріалів справи. Згідно зазначеної розписки [PERSON] взяв у [PERSON] грошову суму в розмірі 24633 грн. в борг, які зобов'язався повернути до 20 вересня 2009 року (а.с. 28). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до вимог ст.. 1046-1050 ЦК України, на які позивач посилається в обґрунтування своїх позовних вимог за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ,який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Представник відповідача наполягав в судовому засіданні, що відповідач будь-яких договорів позики, а саме розписок на ім'я позивача не надавав, будь-яких грошей не брав, розписка надана позивачем на підтвердження своїх позовних вимог, виконана не відповідачем. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, що неодноразово роз'яснювалося сторонам у справі в ході судового розгляду. Справа досить тривалий час знаходиться в суді, відповідачем надавалися відповідні заперечення; сторонами подавалися докази. За клопотанням позивача у справі призначалася почеркознавча експертиза, яка із-за того, що не була оплачена позивачем - була повернута до суду без виконання. Наслідки, передбачені ст.146 ЦПК України - сторонам роз'яснені. Таким чином в судовому засіданні факт укладання договору позики між сторонами, у вигляді надання розписки від 15 вересня 2009 року, не знайшов свого підтвердження. Крім того, позивач в своєму позові та його представник в судовому засіданні зазначили, що відповідачем не були повернуті гроші 20 вересня 2009 року і з цього часу позивач звертався до відповідачами з усними вимогами про їх повернення, однак до сьогодні гроші не повернуті. Таким чином, позивач про порушення свого права дізнався 20 вересня 2009 року. Однак, відповідачем в своїх запереченнях та представником відповідача в судовому засіданні заявлено про застосування строку позовної давності на підставі чого просив відмовити в задоволенні позову. Відповідно до вимог ст.ст. 257, 267 ЦК України - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Як встановлено в судовому засіданні позивачу не була повернута сума грошей за розпискою 20 вересня 2009 року. Позов пред'явлений позивачем, відповідно до штампу 25 жовтня 2012 року (а.с. 2), тобто за спливом строку позовної давності. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, що неодноразово роз'яснювалося сторонам у справі в ході судового розгляду. Справа досить тривалий час знаходиться в суді, в ході попереднього розгляду справи відповідачем надавалися відповідні заперечення (а.с.20-21); сторонами подавалися докази. Позивач клопотань про поновлення строку позовної давності не заявляв, як і не надавав підтверджень поважності причини його пропуску, або інших документів, які б свідчили про те, що строк позовної давності переривався або зупинявся. Таким чином, суд приходить до переконання, що в задоволенні позову [PERSON] належить відмовити з причин пропуску строку позовної давності. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed