Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свій позов мотивує тим, що 24 вересня 2006 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований виконкомом Устилузької міської ради, Володимир-Волинського району Волинської області, актовий запис № 12, та відповідно було видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] Від спільного подружнього життя у них народилось двоє дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Одруження з відповідачем виявилось невдалим і спільне життя з нею не склалося. В сім'ї склались складні взаємовідносини, постійно виникають непорозуміння та сварки. Вони різні за характерами, в сім'ї відсутні взаєморозуміння та довір'я. Відповідач безвідповідально ставиться до своїх материнських обов'язків, не ночує вдома. Шлюбні відносини між ними тривалий час не підтримуються, а сам шлюб носить формальний характер. Подальше перебування в шлюбі суперечить його інтересам, у зв'язку з чим, просить суд шлюб з відповідачем розірвати. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, в своїх поясненнях суду зіслалався на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні заявлений позивачем позов не визнала, пояснивши, що шлюб розривати з позивачем не хоче, однак і проживати з ним однією сім'єю не бажає. Заслухавши пояснення та доводи сторін, дослідивши зібрані матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 24.09.2006 року виконкомом Устилузької міської ради, Володимир-Волинського району Волинської області, актовий запис № 12. Дана обставина стверджується свідоцтвом про шлюб. Від спільного подружнього життя у них народилась народилось двоє дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], батьками яких являються сторони по справі, що стверджується копіями свідоцтва про народження дітей. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч.ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Згідно до вимог ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З матеріалів справи слідує, що сторони тривалий час не підтримують подружніх відносин, спільного господарства не ведуть, майнового спору у них немає. Їх шлюб існує лише формально, а збереження шлюбу суперечить його інтересам та інтересам їх неповнолітніх дітей. Як ствердив в судовому засіданні позивач, наданий судом строк для можливого примирення бажаних результатів не дав, відповідач не виправилась, шлюбні відносини він відновлювати не бажає, просить суд шлюб між ними розірвати. Судом вживались заходи до збереження шлюбу, у зв'язку з чим сторонам було надано строк для примирення, однак вони не примирились, їх подружні відносини навпаки ускладнились. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки підстави для його збереження відсутні.

Outcome: approved