Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги обґрунтовує тим, з 23.05.1998 року по 12.02.2016 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] За час перебування у шлюбі ними було придбано земельну ділянку площею 1213,00 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (кадастровий номер: [NUMBER]), що знаходиться за адресою: с. Рованці, Луцький район, Волинська область. На вказаній земельній ділянці вони з відповідачем розпочали будівництво житлового будинку, який не зданий в експлуатацію, а право власності на нього не зареєстроване у встановленому законом порядку. Також, вказує, що за час шлюбу ними було придбано автомобіль марки «KIA CEED», 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Крім того, зазначає, що під час шлюбу на ім'я [PERSON] було відкрито два депозитні рахунки у ПАТ «Банк інвестиції та заощаджень», розмір яких станом на 01.01.2015 року становив 9545,00 євро та 423710,000 грн. Позивач вважає, що вищевказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, а згоди щодо поділу спільного майна між ними не досягнуто, тому просить суд з врахуванням уточнених позовних вимог, визнати вищевказане майно об'єктом їх спільної сумісної власності та визнати за ним право власності на ? частину земельної ділянки площею 1213,00 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер: [NUMBER], що знаходиться за адресою: с. Рованці, Луцький район, Волинська область та будівельні матеріали, конструктивні елементи, обладнання, які були використані в процесі будівництва житлового будинку площею 455,36 кв.м, що знаходиться за адресою: с. Рованці, Луцький район, Волинська область, стягнути з [PERSON] на його користь компенсацію ? вартості автомобіля марки «KIA CEED», 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], в розмірі 126395 грн., стягнути з [PERSON] в його користь 4772,50 євро, що складає ? частку грошового вкладу у ПАТ «Брокбізнесбанк», що відповідно до курсу НБУ становив 120887,42 грн. та суму в розмірі 211885,50 грн., що складає ? частку грошового вкладу у ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень». Крім того, просив суд стягнути з [PERSON] в його користь понесені судові витрати по справі. 22.02.2016 року [PERSON] звернулась в суд з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання права власності на спільне сумісне майно. Свої вимоги обґрунтовує тим, що за час спільного проживання сторони за рахунок пільгового довготермінового кредиту на придбання житла, придбали квартиру [ADDRESS]. [PERSON] вважає, що вищевказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя, а тому просить суд визнати за нею право власності на ? частини спірної квартири. При цьому, вказує, що автомобіль марки «KIA CEED», 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], земельна ділянка площею 1213,00 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер: [NUMBER], що знаходиться за адресою: с. Рованці, Луцький район, Волинська область, будівельні матеріали, конструктивні елементи, обладнання, які були використані в процесі будівництва житлового будинку площею 455,36 кв.м, що знаходиться за адресою: с. Рованці, Луцький район, Волинська область, грошові вклади в розмірі 4772,50 євро у ПАТ «Брокбізнесбанк» та в розмірі 211885,50 грн. у ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» являються її особистою приватною власністю. Крім того, 02.06.2016 року [PERSON] подала заяву про збільшення позовних вимог по зустрічному позову, яку обґрунтовувала тим, що [PERSON] по 28.01.2016 року було нараховано грошові кошти, які він отримав під час звільнення з посади та з органів податкової міліції, тому просить суд визнати, що вищевказана квартира та дані грошові кошти, виплачені [PERSON] належать до спільної сумісної власності подружжя, визнати за нею право власності на ? частини квартири [ADDRESS] та на ? частину грошових коштів, отриманих [PERSON], стягнувши в її користь суму в розмірі 122720,11 грн. Крім того, просила суд стягнути з [PERSON] в її користь понесені судові витрати по справі. Ухвалою суду від 02.06.2016 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спільне сумісне майно. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали уточнені позовні вимоги, в решті вимог позовну заяву підтримали з підстав в ній зазначених. Просили суд первісний позов задовольнити, зустрічний позов не визнали та просили суд відмовити в його задоволенні за безпідставністю вимог. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнали. Просили суд зустрічний позов задовольнити, в задоволенні первісного позову відмовити, з підстав, викладених в письмових запереченнях. Заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, оцінивши зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що первісний та зустрічний позови підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони з 23.05.1998 року по 12.02.2016 року перебували в зареєстрованому шлюбі, однак рішенням Луцького міськрайонного суду від 12.02.2016 року шлюб між ними розірвано (а.с. 37 том 3). Під час шлюбу на ім'я [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 18.02.2008 року придбано земельну ділянку площею 1213,00 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер: [NUMBER], що знаходиться за адресою: с. Рованці, Луцький район, Волинська область (а.с. 158-160 том 1). Також судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що на вищевказаній земельній ділянці знаходиться незавершений будівництвом житловий будинок площею 455,36 кв.м., будівництво якого здійснювалось сторонами за час шлюбу. Крім того, за час спільного подружнього життя сторони придбали автомобіль марки «KIA CEED», 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], який в подальшому був перереєстрований на підставі договору купівлі-продажу № 0741/2015/431 від 02.12.2015 року на матір [PERSON] - [PERSON] (а.с. 60, 61) Разом з тим, на підставі свідоцтва про право власності від 15.12.2006 року, власником квартири [ADDRESS], являється [PERSON] (а.с. 32 том 2 ). Для придбання даної квартири [PERSON], перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], уклав з Волинським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву кредитну угоду № 149 від 02.11.2004 року, згідно якої останній отримав кредит в розмірі 84731,00 грн. (а.с. 199 том 1). Згідно довідки Волинського регіонального відділення Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву № 264 від 09.03.2016 року зобов'язання по кредитній угоді № 149 від 02.11.2004 року виконані [PERSON] в повному обсязі (а.с. 213 том 1). Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші та інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже за загальним правилом майно, придбане подружжям у кредит, є спільною власністю чоловіка та дружини. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо ) самостійного заробітку ( доходу ). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, вищевказане майно на підставі п. 2 ст. 60 Сімейного кодексу України належать сторонам на праві спільної сумісної власності. Підстав для відступу від начала рівності часток подружжя, судом не встановлено і сторони суду таких доказів не надали. При цьому, суд не приймає до уваги доводи відповідача [PERSON], що спірне майно, зокрема, автомобіль марки «KIA CEED», 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]; земельна ділянка площею 1213,00 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер: [NUMBER], що знаходиться за адресою: с. Рованці, Луцький район, Волинська область; будівельні матеріали, конструктивні елементи, обладнання, які були використані в процесі будівництва житлового будинку площею 455,36 кв.м, що знаходиться за адресою: с. Рованці, Луцький район, Волинська область, являється її особистою власністю з огляду на наступне. [PERSON] підтверджена та обставина, що дане майно було придбано під час шлюбу з [PERSON] Посилання [PERSON], що вищевказане майно придбане нею за власні кошти, які їй надавались матір'ю [PERSON], не можуть бути прийняті судом до уваги, так як дана обставина нею не доведена належними доказами та є припущенням. Зокрема, підтвердженням того, що [PERSON] здійснював свою участь у будівництві будинку в с. Рованці, Луцького району Волинської області, являється укладений між ним та ТзОВ «Шинака -Україна» договір підряду № 02/10 від 02.10.2009 року (а.с. 96-99 том 1 ), акти виконаних робіт (а.с. 100-109), видаткові накладні, чеки, рахунки та поясненнями допитаних свідків в судовому засіданні [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 110-145). При цьому, суд відноситься критично до пояснень свідка [PERSON], оскільки даний свідок являється матір'ю [PERSON] та зацікавлена у вирішенні спору на користь останньої. Також, не приймає до уваги суд пояснення свідків [PERSON], [PERSON], оскільки про ту обставину, що придбання спірного майна здійснювалось за кошти [PERSON] та її чоловіка [PERSON], даним свідкам відомо зі слів самої [PERSON] Крім того, покликання відповідача [PERSON] на ту обставину, що вона не є на даний час власником автомобіля марки «KIA CEED», 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], а тому це майно не підлягає поділу, спростовується наступним. За змістом ст. 65 CK України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Пунктом 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Таким чином, враховуючи, що автомобіль марки «KIA CEED», 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], входив до маси спільного майна подружжя, тому суд дійшов висновку, що з [PERSON] в користь [PERSON] підлягає стягненню компенсація ? частини його вартості. Згідно висновку № О-58 судової авто-товарознавчої експертизи, середня ринкова вартість автомобілі «KIA CEED», 2008 року випуску, ідентифікаційний номер [NUMBER], станом на 21.06.2017 року складає - 252790,00 грн. (а.с. 16-109 том 3), отже розмір компенсації ? частини його вартості складає 126395,00 грн. Інші докази, на які посилається відповідач за первісним позовом [PERSON], як на підставу своїх заперечень не спростовують вищезазначені висновки суду. Разом з тим, не підлягає до задоволення вимога [PERSON] про стягнення з [PERSON] 4772,50 євро, що складає ? частку грошового вкладу у ПАТ «Брокбізнесбанк», що відповідо до курсу НБУ становить 120887,42 грн., виходячи з наступного. Відповідно до пунктів 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК УКраїни). Як вбачається з відповіді ПАТ «Брокбізнесбанк» № 24-9-7/196 від 03.03.2017 року та доданих до неї виписок операцій по рахунках [PERSON], грошові кошти на даних рахунках зняті [PERSON] під час перебування в шлюбі з [PERSON] (а.с. 47-55 том 3). Отже, враховуючи, що кошти на рахунках [PERSON], відкритих у ПАТ «Брокбізнесбанк», зняті за час перебування сторін у шлюбі, рахунки закриті також під час шлюбу, а тому не можуть враховуватись до складу майна, що підлягає поділу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України.) Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення (ст. 212 ЦПК України). Відповідно до ст. 137 ЦПК України, у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати ці докази. Ухвалою суду від 23.01.2017 року витребовувались у ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» копії договорів, відповідно до яких [PERSON] було розміщено кошти на відповідних депозитних рахунках банку, дані про рух коштів по вказаних рахунках та інформацію про наявність коштів на вказаних рахунках на даний час. Однак ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» не було надано запитуваної інформації, у зв'язку з неможливістю належної ідентифікації особи, щодо якої банку повинен розкрити інформацію (а.с. 103 том 3). Після з'ясування судом необхідності повторного витребування вищевказаної інформації та роз'яснення права заявити відповідне клопотання, [PERSON] та його представник [PERSON], таким правом не скористалась. Відтак з врахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та беручи до уваги саме обов'язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, суд розглядає справу за наявними у ній доказами. Інших доказів щодо наявності на рахунках [PERSON] грошових вкладів у ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» [PERSON] та його представник [PERSON] суду не надано. Враховуючи, що позивачем не подано належних, допустимих та беззаперечних доказів, які б вказували на наявність коштів на депозитних рахунках, відкритих на ім'я [PERSON] у ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень», а тому вимога [PERSON] про стягнення з [PERSON] суми в розмірі 211885,50 грн., що складає ? частку грошового вкладу у ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» не підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно з положеннями п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК України). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], звертаючись до суду зі зустрічною позовною заявою, просила відступити від засад рівності часток у спільному сумісному майні, визнавши за нею право власності на ? частини квартири [ADDRESS], з урахуванням того, що з нею залишилися проживати неповнолітні діти. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Однак, [PERSON] не надала належних доказів про наявність обставин, що мають істотне значення, або що вона отримує аліменти на утримання дітей та що їх розмір не достатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування, тому її частка у спільному майні не може бути збільшена з цих підстав. Разом з тим, вимога [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] ? частини грошових коштів, отриманих ним під час звільнення з посади та з органів податкової міліції, що становить суму в розмірі 122720,11 грн. не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Згідно довідки № 66-05/22 від 14.04.2016 року [PERSON] нараховано з 01.10.2015 року по 31.03.2016 року грошове забезпечення, яке він отримав 28.01.2016 року (а.с. 215 том 2). Крім того, як вбачається з матеріалів справи, звертаючись 29.07.2015 року [PERSON] з позовом до суду до [PERSON] про розірвання суду, вказувала, що шлюбні відносини між ними принені, спільне господарство не ведеться (а.с. 83 том 2). Дана обставина також встановлена рішенням Луцького міськрайонного суду від 12.02.2016 року. Отже, враховуючи, грошове забезпечення нараховане та виплачене [PERSON] після припинення між сторонами шлюбних відносин та спільного ведення господарства, а тому дані кошти не є об'єктом спільної сумісної власності. Таким чином, з врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що первісний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя слід задовольнити частково, визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]: автомобіль марки «KIA CEED», 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]; земельну ділянку площею 1213,00 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер: [NUMBER], що знаходиться за адресою: с. Рованці, Луцький район, Волинська область; будівельні матеріали, конструктивні елементи, обладнання, які були використані в процесі будівництва житлового будинку площею 455,36 кв.м, що знаходиться за адресою: с. Рованці, Луцький район, Волинська область, визнавши за [PERSON] право власності на ? частину земельної ділянки площею 1213,00 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер: [NUMBER], що знаходиться за адресою: с. Рованці, Луцький район, Волинська область та будівельні матеріали, конструктивні елементи, обладнання, які були використані в процесі будівництва житлового будинку площею 455,36 кв.м, що знаходиться за адресою: с. Рованці, Луцький район, Волинська область. Крім того, слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію ? вартості автомобіля марки «KIA CEED», 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], в розмірі 126395,00 грн. Крім того, зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спільне сумісне майно слід задовольнити частково, визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]: квартиру [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на ? частину даної квартири. Крім того, в порядку ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати понесені сторонами пропорційно до розміру задоволених позових вимог.

Outcome: partial