Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до Новоайдарського районного суду з даним позовом до Виконавчого комітету Щастинської міської ради Новоайдарського району Луганської області про визнання права власності на земельну ділянку. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Жовтневого районного суду м. Луганська № 435/843/14-ц від 17.03.2014 року визнано за [PERSON] право власності у порядку спадкування за законом на земельну ділянку, що розташована на території м. ІЦастя, по вул. Піщана, 33, площею 0,1290 га, що належала на праві власності батькові позивача - [PERSON], померлого 22.08.2007 року, згідно державного акта па право власності на землю від 18.08.2000р. ЛГ № [NUMBER]. У 2014 році внаслідок проведення антитерористичної операції на території Луганської області, позивач не мав можливості здійснити реєстрацію земельної ділянки, право власності на яку отримав як спадкоємець. У 2016 році, з наміром здійснити оформлення документів на земельну ділянку позивач звернувся до управління Держгеокадастру у м. Луганську Луганської області, де було встановлено, що у державному акті на право власності на землю від 18.08.2000 року серії ЛГ № [NUMBER], яку позивач отримав у спадщину, визначені тільки зовнішні межи земельної ділянки загальною площею 0,1290 гектарів, тому виникла необхідність відновлення меж земельних ділянок в натурі, розподіливши земельну ділянку на дві частини: одну - для будівництва і обслуговування жилого будинку, другу - для ведення особистого селянського господарства. При оформлення технічної документації із землеустрою, при складанні кадастрового плану земельної ділянки та відновлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), виявлена помилка у визначенні меж та площі земельної ділянки. За підсумками чого, позивач отримав два витяги від 08.08.2016 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-4401509562016 на земельну ділянку площею 0,1000 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та № НВ-4401509552016 на земельну ділянку площею 0,0159 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. Згідно оформленої технічної документації - загальна площа двох ділянок розташованих за адресою: Луганська область, Новоайдарський район, м. Щастя, вул. Піщана, 33, складає 0,1159 га, що не відповідає даним, вказаних у державному акті на право власності на землю від 18.08.2000 року ЛГ № [NUMBER], власником якої позивач визнаний за рішенням Жовтневого районного суду м. Луганська від 17.03.2014 року. У зв'язку з чим виникає необхідність підтвердження за позивачем право на власність на земельну ділянку, площа якої за підсумками відновлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) зменшилася та складає 0,1159 гектарів. На підставі викладеного позивач вимушений звернутися до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] комітету Щастинської міської ради [PERSON], у судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Відповідно до ст. 174 ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки вони обґрунтовані і підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами. Судом встановлено факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Луганська № 435/843/14-ц від 17.03.2014 року визнано за [PERSON] право власності у порядку спадкування за законом на земельну ділянку, що розташована на території м. ІЦастя, по вул. Піщана, 33, площею 0,1290 га, що належала на праві власності батькові позивача - [PERSON], померлого 22.08.2007 року, згідно державного акта па право власності на землю від 18.08.2000р. ЛГ № [NUMBER](а.с. 8). У 2014 році внаслідок проведення антитерористичної операції на території Луганської області, позивач не мав можливості здійснити реєстрацію земельної ділянки, право власності на яку отримав як спадкоємець. У 2016 році, з наміром здійснити оформлення документів на земельну ділянку позивач звернувся до управління Держгеокадастру у м. Луганську Луганської області, де було встановлено, що у державному акті на право власності на землю від 18.08.2000 року серії ЛГ № [NUMBER], яку позивач отримав у спадщину, визначені тільки зовнішні межи земельної ділянки загальною площею 0,1290 гектарів, тому виникла необхідність відновлення меж земельних ділянок в натурі, розподіливши земельну ділянку на дві частини: одну - для будівництва і обслуговування жилого будинку, другу - для ведення особистого селянського господарства. При оформлення технічної документації із землеустрою, при складанні кадастрового плану земельної ділянки та відновлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), виявлена помилка у визначенні меж та площі земельної ділянки. За підсумками чого, позивач отримав два витяги від 08.08.2016 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-4401509562016 на земельну ділянку площею 0,1000 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с. 29) та № НВ-4401509552016 на земельну ділянку площею 0,0159 га з цільовим призначенням - ведення особистого селянського господарства (а.с. 26). Згідно оформленої технічної документації (а.с. 11-33), загальна площа двох ділянок розташованих за адресою: Луганська область, Новоайдарський район, м. Щастя, вул. Піщана, 33, складає 0,1159 га, що не відповідає даним, вказаних у державному акті на право власності на землю від 18.08.2000р. ЛГ № [NUMBER] (а.с. 10), власником якої позивач визнаний за рішенням Жовтневого районного суду м. Луганська від 17.03.2014 року. У зв'язку з чим виникає необхідність підтвердження за позивачем право на власність на земельну ділянку, площа якої за підсумками відновлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) зменшилася та складає 0,1159 гектарів. На підставі викладеного позивач вимушений звернутися до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку за захистом своїх прав. Відповідно до п. г ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до п.п. «б», «г» ч. 1 ст. 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в містах - не більше 0,10 гектара, Згідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених прав або інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до п. 4 розділу VII Закону України «Про Державний земельний кадастр», у разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначені площ або меж земельних ділянок, невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель її дійсним межам, таки помилки за згодою власника земельної ділянки можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості). Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Стаття 16 ЦК України також передбачає такий спосіб захисту права особи, як «визнання права». Таким чином, судовим розглядом встановлено, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування позовних вимог, підтверджені письмовими доказами, сумніву у їх достовірності суд не має, визнання права власності на спадкове майно не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку в судовому порядку. Відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечував. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. На підставі ст. ст. 16, 328, 392 ЦК України, ст. 81 ч. 2, ст. 121 Земельного кодексу України,

Outcome: approved