Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-15 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 26 березня 2007 року між ним та [PERSON] укладено шлюб. За час шлюбу ними придбано житловий будинок із надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 124,4 кв.м., що розташований за адресою [ADDRESS] , та земельну ділянку на якій розташований житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0441 га, кадастровий номер 61212101100:02:003:0524, цільове призначення якої є - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Дане майно було зареєстроване за відповідачем, що підтверджується договором купівлі продажу укладеного 21.03.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Бучацького районного нотаріального округу Іванів Л.І., зареєстрованого в реєстрі за № 577; договором купівлі-продажу укладеного 21.03.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Бучацького районного нотаріального округу Іванів JI.I., зареєстрованого в реєстрі за № 579; витягом із Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 1465679 від 21.03.2013 року; витягом із Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 1490889 від 21.03.2013 року. Дане майно було набуте за спільні кошти подружжя, за рахунок спільної праці та підтримці один одного. За час спільного проживання з відповідачкою вели спільне господарство, мали спільний бюджет, спільною працею набували майно, а тому просить суд визнати за ним право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, та Ѕ частину земельної ділянки, що знаходяться в [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили його задоволити. Представник відповідача в судому засіданні пояснила, що житловий будинок та земельна ділянка, які знаходяться в [ADDRESS] , були придбані під час перебування сторін у шлюбі, та є спільною сумісною власністю подружжя, проте у зв`язку з протиправною поведінкою позивача, а саме не надання коштів на утримання дітей, також незаконне відібрання сина від матері, частка позивача у спільному майні є меншою ніж Ѕ частина. Крім того, для придбання житлового будинку її довірителька брала кредити, та сама їх сплачувала. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини. 26 березня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Бучацького районного управління юстиції Тернопільської області України зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 24, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Бучацького районного управління юстиції Тернопільської області України. 21 березня 2013 року [PERSON] укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що в [ADDRESS] , який посвідчено приватним нотаріусом Бучацького районного нотаріального округу Іванів Л.І. 21 березня 2013 року [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0441 га, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , який посвідчено приватним нотаріусом Бучацького районного нотаріального округу Іванів Л.І. Сторони не домовилися про порядок поділу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, та земельної ділянки. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України (ст.68 кодексу). Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За вимогами частин 3-4 ст.368 Цивільного кодексу України майно набуте подружжям за час шлюбу або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, або законом. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, що означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язанні доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте ними у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя, тобто якщо у відповідному документі власником чи набувачем вказано лише дружину, це ще не означає, що вона є одноосібним власником майна. Згідно ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Твердження представника відповідача про наявність істотних обставин які впливають на необхідність зменшення частки позивача у спільній сумісній власності, зокрема ненадання утримання дітям, а також самовільне відібрання дитини від матері судом оцінюється критично, оскільки в ході судового розгляду справи представником відповідача не надано, а судом не здобуто належних та допустимих доказів існування істотних обставин які б впливали на розмір частки належного з подружжя у спільному майні. Крім того, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні посилання представника відповідачки на те, що її довірителька оформляла кредити в банках для купівлі вказаного майна, оскільки копії виписок по особовим рахункам не є належними та допустимими доказами того, що вказані кошти дійсно були використані для придбання житлового будинку та земельної ділянки. За таких обставин і визначених відповідно до них правовідносин, суд приходить до переконання, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , та земельна ділянка на якій розташований житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0441 га, кадастровий номер 61212101100:02:003:0524, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, є об`єктами права спільної сумісної власності сторін, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними і, що підстав для збільшення або зменшення часток співвласників немає. Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, знайшли своє підтвердження, оскільки, ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд вважає позов обґрунтований та законний, в зв`язку з чим останній підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, в силу вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати. В даному випадку до таких судових витрат відноситься сплачений позивачем судовий збір, що підтверджується квитанцією № 61 від 25.06.2020 року.

Outcome: approved