Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» з позовом прозахист прав споживачів і встановлення фактів, що мають юридичне значення, мотивуючи його тим, щоміж ПАТ КБ «Приватбанк», як кредитором, та [PERSON], як позичальником, була укладена додаткова угода від 04.08.2008 до договору про іпотечний кредит № CSIPGI0000004807 від 02.04.2008, згідно з яким банк зобов'язувався надати позичальникові кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок № [NUMBER] на строк з 04.08.2008 по 02.08.2015 включно, у вигляді строкового кредиту у розмірі 23382,99 доларів США, на наступні цілі: на споживчі потреби, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0.00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 3% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 7.2. даного договору. Станом на 04.08.2008 залишок заборгованості по договору про іпотечний кредит № CSIPGI0000004807 від 02.04.2008 складає 108497,08 гривень, що еквівалентно 23382,99 доларів США. Крім цього, між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON].(позичальник), [PERSON] (поручитель), 02.04.2008 підписаний трьохсторонній договір поруки № CSIPGI0000004807відповідно до якого, [PERSON] була надана згода не надання нею в заставу відповідно до іпотечного договору від 02.04.2008 нерухоме майно, а саме: двохкімнатну квартиру загальною площею 57,00 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вищезазначений договір іпотеки був зареєстрований за № 1825 від 02.04.2008, посвідчений приватним нотаріусом Миколенко І.М. Позивач зазначає, що 25 серпня 2009 року Суддею Придніпровського районного суду м. Черкаси Драник Н.П. розглянувши позовну заяву ЗАТ КБ « Приватбанк» до [PERSON] було відкрите провадження про звернення стягнення по справі № 2-4579/09, а 01.10.2009 представником позивача [PERSON] було подано заяву про зміну позовних вимог, де йшлося про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 23158.39 доларів США за кредитним договором № CSIPG10000004807від 02.04.2008. 10 січня 2011 року суддею Соснівського районного суду м. Черкаси Піроженко В.Д. було відкрите провадження по справі № 2-1714/11 за позовом ПАТ КБ « Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № CSIPG10000004807 від 02.04.2008р. 22 березня 2011 року рішення вступило в законну силу та з [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитним договором № CSIPG1I0000004807 від 02.04.2008 у розмірі 23158,39 доларів США, що за курсом 7,70 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ №417/150 від 21 квітня 2009 складає 178319,60 грн., державне мито в сумі 1700,00 грн. та 250,00 грн. витрати на інформаційно - технічне забезпечення, а всього 180269,60 грн. [PERSON] 05.02.2016 була отримана довідки за № НЕLМ-Е65К-РВ1М-РF9С від 05.02.2016, в якій зазначено, що [PERSON], ІПН[NUMBER], паспорт [NUMBER], виданий Городищенським РОУМВД в Черкаській області від 09.11.1997 р. станом на 05.02.2016 не має заборгованості перед ПАТ КБ « Приватбанк». 21 березня 2016 року [PERSON] подав до Соснівського районного суду м. Черкаси заяву про роз'яснення рішення, в якій просив роз'яснити рішення від 10 березня 2011 року по справі № 2-1714/11 за цивільним позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про дострокове стягнення всіх сум боргу за кредитним договором № CSIPG10000004807від 02.04.2008, та вказати єдину суму і єдину валюту, яку повинен був сплатити боржник - [PERSON] для припинення зобов'язання виконанням. 12 квітня 2016 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси, суддею - Пироженко В.Д. у задоволені даної вимоги відмовлено. В мотивувальній частині суд зазначив, що відповідно до ст. 221 ЦПК України подання заяви про роз'яснення рішення суду допускається, якщо воно не виконане або закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до примусового виконання. Дана ухвала 18 квітня 2016 року набрала законної сили. Таким чином, судом доказано, що рішення суду від 10.03.2011 [PERSON] виконане та рішення суду вже не може бути пред'явлене до примусового виконання. Згідно до п.1,3 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Обов'язок щодо доказування не є безмежним. Позивач зазначає, що коментована стаття встановлює три групи обставин, від доказування яких звільняються сторони та інші особи, які беруть участь у справі. Це обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі (ч.1), загальновідомими (ч.2) та преюдиційними (ч.3 та 4). Та зазначає, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Тому преюдиційне значення мають обставини, встановлені як рішенням, так і ухвалою суду. Судове рішення набрало законної сили. Преюдиційні обставини є обов'язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно.. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 26 грудня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 305299, ЄДРПОУ 14360570, в особі директора філії «Черкаське Головне Регіональне Управління» ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON], що діє на підставі довіреності № 3453 від 05.09.2009. виданої ПАТ КБ « Приватбанк» в особі секретаря правління Соломахи Ю.О. і [PERSON].(позичальник), далі сторона, дійшли згоди внести зміни в кредитний договір № CSIPG10000004807від 02.04.2008. Директор Філії «Черкаське Головне Регіональне Управління» ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON] діяв на підставі довіреності № 3453 від 05.09.2009, виданої ПАТ КБ «Приватбанк» в особі секретаря правління [PERSON], але, у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, інформація про відомості про органи управління юридичної особи, прізвище [PERSON] відсутнє серед осіб, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи. Відповідно до ст. 80 Цивільного кодексу України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Крім цього, секретарем правління яка діяла на підставі статуту ПАТ КБ «ПриватБанк» нової редакції затвердженої позачерговими загальними зборами акціонерів від 20.08.2009, погоджена НБУ 09.10.2009, державна реєстрація змін до установчих документів проведена 14.10.2009 державним реєстратором ВК Дніпропетровської міської ради за № 1224105040006727 була Єрикалова І.О. Виходячи з вищевикладеного вбачається, що [PERSON] не була секретарем Правління ПАТ КБ « Приватбанк» на момент підписання додаткової угоди №1 від 26.12.2012 до додаткової угоди від 04.08.2008 до договору про іпотечний кредит № CSIPGI0000004807від 02.04.2008. Виходячи з вище викладеного, вбачається, що дія доручення №3453 від 05.09.2009 на і'мя [PERSON] була припинена з 20.08.2009. Таким чином, позивач робить висновок, що сторонами не була дотримана письмова форма договору, що є істотною умовою кредитного договору та додаткова угода від 26.12.2012 є такою, що неукладена, на набрала чинності та не вступила в законну дію. Між [PERSON] та [PERSON] 12 серпня 2006 був зареєстрований шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Черкаського міського управління юстиції Черкаської області. Тобто на момент укладання договору [PERSON] був у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до додаткової угоди від 26.12.2012 до додаткової угоди від 04.08.2008 до договору про іпотечний кредит № CSIPGI0000004807від 02.04.2008 року вбачається намір про надання 29306,63 доларів США, еквівалент у гривні дорівнює 234247,90 гривень. Тому правочин, а саме укладання додаткової угоди від 26.12.2012 до додаткової угоди від 04.08.2008р. до договору про іпотечний кредит № CSIPGI0000004807від 02.04.2008 року між банком та [PERSON] не може вважатися дрібним побутовим. Кредитний договір вважається договором по розпорядженню майном, оскільки при укладенні кредитного договору позичальник добровільно своїм розпорядженням визначає юридичну долю своєму майну. При здійсненні одним з подружжя операції по розпорядженню спільним майном подружжя передбачається, що він діє з відома іншого члена подружжя. Це означає, що існує презумпція згоди другого члена подружжя при здійсненні одним з членів подружжя операції по розпорядженню майном. Тобто, це припущення яке вважається достеменним до тих пір, поки не доведене зворотне. В даному випадку, зворотне доводиться дуже легко, доказом того, що чоловік підписав додаткову угоду від 26.12.2012 за відсутності згоди дружини, є відсутність яких-небудь підтверджень факту її згоди на угоду. Обов'язковою складовою в пакеті документів, що надаються позичальником при укладенні кредитного договору, банку є ксерокопія паспорта позичальника. У паспорті позичальника є штамп про реєстрацію шлюбу. Отже, той факт, що позичальник знаходиться в шлюбі не міг залишитися непоміченим співробітниками банку, що оформляли додаткову угоду. Тобто банк знав про те, що позичальник знаходиться в шлюбі. Виходить, що при укладенні додаткової угоди банк заздалегідь повинен був знати про незгоду дружини позичальника. Позивач зазначає, що [PERSON], не знала про існування додаткової угоди від 26.12.2012, за якою її чоловік мав намір отримати в кредит у розмірі 29306,63 доларів США (еквівалент у гривнях -234247,90 гривень), також ці гроші не були ним отримані, так як первинні бухгалтерські документи, які підтверджують факт отримання кредитних коштів відсутні і яке житло [PERSON] планував придбати відповідно до п.3 додаткової угоди - [PERSON] також невідомо. На підписання додаткових угод, поручитель, [PERSON] згоди не надавала, та зміни в договір іпотеки не вносилися. Таким чином, позивач робить висновок, що сторонами недотримана письмова форма договору, що є істотною умовою кредитного договору та додаткова угода від 26.12.2012 є такою, що неукладена, набрала чинності та не вступила в законну дію. Зазначає, що в додатковій угоді від 26.12.2012 відсутній детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. У додатковій угоді від 26.12.2012 графік погашення кредиту не містить інформації щодо вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом. Крім цього, незрозумілим постає питання, яку суму банк планував надати [PERSON] Відповідно до п. З додаткової угоди від 26.12.2012 зазначено: «кредитор зобов'язується надати позичальнику грошові кошти шляхом перерахування на рахунок № 26209051501026, але договір на відкриття поточного [PERSON] не підписувався та заява на відкриття вищезаз наченого рахунку. Зазначає, що не була узгоджена ціна договору, що є істотною умовою кредитного договору. Відсутня згода сторін щодо порядку виконання зобов'язання по погашенню кредиту та сплаті процентів - відсутні реквізити рахунку на який необхідно здійснювати зазначені платежі (без яких неможливо позичальнику виконувати умови договору). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх у кладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦБ не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Ніяких договорів іпотеки ( зі змінами), поруки, а ні договорів страхування до цієї додаткової угоди від 26.12.2012р., позичальник не підписував та відмовився 26.12.2012 оформлювати вищезазначені документи, що призвело до відмови банку надати кредитні кошти у вигляді не поновлюваної кредитної лінії. Позичальник взагалі не скористався кредитною лінією. Банк та позичальник скористалися своїми конституційними та цивільним правом, а саме кредитодавець відмовився від надання позичальникові передбаченого додатковою угодою кредиту в повному обсязі за наявністю обставин, які свідчили що наданий кредит позичальнику своєчасно не буде повернений, а позичальник не одержав кредит у повному обсязі. Ніяких документів, на підставі яких приймалося рішення кредитним комітетом про видачу [PERSON] даного кредиту не надано. Позивач приходить до висновку, що ПАТ КБ « Приватбанк» грошові кошти, у сумі 29306,63 доларів США за додатковою угодою від 26.12.2012 [PERSON] не надавав, тож, згідно припису до ч. 1 ст. 1046 ЦК України та п.1.1 та п.6.1 зазначеного договору - кредитний договір чинності не набрав. Вважає, що в договорі поруки № CSIPGI0000004807/1від 26.12.20012, відсутні істотні умови, так як, згідно зі ст. 207 Цивільного кодексу України операція, яка здійснюється юридичною особою, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, і скріплюється печаткою. В преамбулі вищевказаного договору поруки не зазначено на підставі якого установчого документу, довіреності або іншого акту цивільного законодавства діяв Голова Правління [PERSON] ., а також звертає увагу суду, що договір поруки № CSIPGI0000004807/1від 26.12.20012р. був підписаний за допомогою факсимільного відтворення підпису Голови правління ПАТ КБ « Приватбанк» [PERSON], згідно цього неможливо ідентифікувати особу, яка використала факсиміле. Посилаючись ст. 11 ЦК України, Постанову Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» позивач вважає кредитний договір неукладеним через відсутність згоди за всіма істотними умовами договору, у зв'язку з чим позивач просив суд встановити факт відсутності в додатковій угоді №1 від 26.12.2012 до додаткової угоди від 04.08.2008 до договору про іпотечний кредит № CSIPGI0000004807від 02.04.2008 та договорі поруки № CSIPGI0000004807/1 від 26.12.2012, передбачених законом істотних умов, що мають юридичне значення. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задоволити. Представник відповідача Попельнюх Т.І. в судовому засіданні відмовилась від раніше наданого клопотання про об'єднання позовних вимог від 05.08.2016 поданого до канцелярії Придніпровського районного суду м. Черкаси, зазначила, що по іпотечному договору позивачем не виконуються умови. В цілому позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні. Додатково повідомила суд, що позивач брав кошти в банку за договором іпотеки, а також видавалася кредитна картка. По даній кредитній картці заборгованість погашена, а по кредитному договору - ні. Дослідивши надані письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що 02.04.2008 між «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит № CSIPGI0000004807на суму 110000,00 грн. на строк погашення не пізніше 02.04.2018, на поліпшення якості окремої квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. 04 серпня 2008 року сторонами було укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит № CSIPGI0000004807 від 02.04.2008, згідно якої банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок [NUMBER] на строк з 04.08.2008 по 02.08.2015 включно, у вигляді строкового кредиту у розмірі 23382,99 доларів США, на наступні цілі: на споживчі потреби, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0.00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 3% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 7.2. даного договору. Станом на 04.08.2008 залишок заборгованості по договору про іпотечний кредит № CSIPGI0000004807 від 02.04.2008 складає 108497,08 гривень, що еквівалентно 23382,99 доларів США. Термін сплати вважати по «02» число кожного місяця. Між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON].(позичальник), [PERSON] (поручитель), 02.04.2008 укладений договір поруки № CSIPGI0000004807. 26 грудня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 305299, ЄДРПОУ 14360570, в особі директора філії «Черкаське Головне Регіональне Управління» ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON], що діє на підставі довіреності № 3453 від 05.09.2009. виданої ПАТ КБ « Приватбанк» в особі секретаря правління [PERSON] і [PERSON].(позичальник), укладена Додаткова угода № 1 до Кредитного договору від 02.04.2006, в якій зазначається, що сторони дійшли згоди внести зміни в кредитний договір № CSIPG10000004807 від 02.04.2008. Відповідно до ст. 256 ЦПК суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, між сторонами було укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит № CSIPGI0000004807 від 02.04.2008, про це свідчать підписи сторін у договорі та сторони розпочали його фактичне виконання. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України N 5 від 31.03.95 Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов'язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. З огляду на викладене суд вважає, позивач має право в порядку позовного провадження звернутися до суду з позовом про встановлення факту, що має юридичне значення. Разом з тим, суд вважає, що позивач, ставлячи перед судом питання про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме відсутність в кредитному договорі істотних умов невірно обрав спосіб захисту своїх прав, оскільки законом не передбачено їх захист в такий спосіб. Встановлення даного факту не може бути розглянуто як самостійна вимога, а є елементом встановлення фактичних обставин справи і не призводить до поновлення порушених прав позивача. Наведені позивачем підстави у разі їх встановлення судом можуть слугувати для визнання укладеного договору недійсним, хоча позивач таку вимогу перед судом не ставить. У п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна вимога щодо захисту прав споживачів і встановлення фактів, що мають юридичне значення не підлягає задоволення. На підставі Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.60 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed