Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

[PERSON] з 18 березня 2014 року працює на посаді голови Чигиринської районної ради Черкаської області. 4 травня 2014 року члени громадського об'єднання «Чигиринська районна Народна Рада» [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підписали звернення до Голови Верховної Ради України, в.о. Президента України Турчинова В.О., Генерального прокурора України Махніцького О.І., голови Служби безпеки України Наливайченка В.О., уповноваженого Верховної Ради України з питань антикорупційної політики Чорновіл Т.М. та голови люстаційного комітету при Кабінеті Міністрів України Соболєва Є.В., в якому повідомили про протиправні, на їх думку, дії [PERSON], в т.ч. під час перебування його на попередній посаді голови Чигиринської районної державної адміністрації; вимагали негайного втручання з метою перевірки, об'єктивного вивчення ситуації, що склалась, і прийняття невідкладних рішучих дій по встановленню справедливості і законності та відновленню народовладдя. 28 серпня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання недостовірною інформації, поширеної про нього у цьому зверненні; просив зобов'язати відповідачів спростувати цю інформацію шляхом направлення листа до Голови Верховної Ради України, в.о. Президента України Турчинова В.О., Генерального прокурора України Махніцького О.І., голови Служби безпеки України Наливайченка В.О., уповноваженого ВРУ з питань антикорупційної політики Чорновіл Т.М. та голови люстаційного комітету при КМУ Соболєва Є.В. Позивач просив також стягнути з відповідачів 30000 відшкодування моральної шкоди. В подальшому судом було виключено з числа відповідачів [PERSON] Після неодноразового зменшення та уточнення позовних вимог [PERSON] остаточно просив визнати недостовірною інформацію про нього, поширену відповідачами у зверненні, направленому до Генерального Прокурора України та Служби Безпеки України. А саме інформацію, яка міститься: в другому абзаці звернення: «новообраний голова Чигиринської райради заступив на дану посаду за допомогою депутатів районної ради, які були і є членами злочинних і антинародних, антидержавних партії «регіонів» і компартії (31 з 38 обраних депутатів). Він являється інвалідом 2 групи, яку отримав, ймовірно, незаконним шляхом, перебуваючи до цього на посаді голови Чигиринської РДА за часів [PERSON], з яким мав особисті тісні стосунки як кум»; в третьому абзаці звернення: «за часів перебування на даній посаді була знищена в районі вся інфраструктура (промислова і соціальна та втрачений, звільнений кваліфікований кадровий апарат). В процесі освоєння багатомільйонних коштів, виділених державою на виконання програми «Золота підкова», заплановані об'єкти не добудовані (гетьманська резиденція) або зовсім не збудовані (собор в міському парку ім. Т.Шевченка), а значні кошти, які були неосвоєні, зникли безслідно і безкарно. [PERSON] було скоєно ряд резонансних злочинів, про які міститься інформація в різних ЗМІ, якими займались районна прокуратура і міліція. Дані справи були незаконно закриті, встановлено, що він, перебуваючи на посаді голови РДА, скоював аморальні вчинки, за неофіційною інформацією, двом своїм «коханкам» за державні кошти придбав житло на Новому Чигирині»; в четвертому абзаці звернення: «Раніше, за часів перебування у владних структурах на різних посадах [PERSON], здійснено демонтаж і розбазарювання металевих труб, тепломережі Орбіта - Новий Чигирин протяжністю 12 км (2 гілки), демонтаж 2 поверхових жилих будинків (т.з. Берліни німецького виготовлення), розібрана, зникли безслідно будівельні матеріали, конструкції недобудованої школи на 1600 місць. Знищені: вивезене обладнання і демонтовані приміщення: Хлібзаводу, Маслозаводу, Державного цегельного заводу, Сільгоспхімія, Сільгосптехніка (де були новітні унікальні токарні, фрезерні верстати, сучасне технологічне обладнання…), безслідно зниклими є автомобільні парки вищезгаданих підприємств»; в шостому абзаці звернення: «на наступний день після обрання голова райради скликав позачергову сесію і за допомогою депутатів, які підтримали його кандидатуру, встановив собі і своєму заступнику [PERSON] надбавки до посадових окладів, відповідно, 100% і 70%, в той скрутний для України і району час (за ці надбавки можна було б відновити і фінансувати роботу дільничних медзакладів 3 сіл району)». Ці позовні вимоги [PERSON] підтримав повністю і пояснив, що в 1992-1998 роках працював заступником голови Чигиринської РДА, потім півроку першим заступником голови РДА, з березня 2005 року по липень 2010 року - головою РДА. За сумлінну роботу на цих посадах його відзначено орденом «За заслуги» ІІІ ступеню, двома орденами від православних церков, подякою Президента України, відзнаками голови Черкаської ОДА. Він не мав і не міг мати стосунку до припинення роботи підприємств, наведених у зверненні, оскільки не був керівником цих юридичних осіб. Рішення про демонтаж двоповерхових будинків типу «Берлін» в 2003 і 2005 роках приймала Чигиринська районна рада. В 2008 році районна рада, а не голова РДА, надала дозвіл на демонтаж частини тепломережі в м. Чигирині. Програма «Золота підкова Черкащини» фінансувалась з державного бюджету, голова РДА не мав повноважень щодо розподілу коштів за цією програмою. Не відповідає дійсності і решта інформації, наведеної у зверненні відповідачів. Позивач пояснив, що має 3 дітей і 5 онуків, працює головою районної ради, тому поширена відповідачами інформація принижує його честь, гідність і ділову репутацію. Представник позивача також просив задоволити позов, оскільки, шляхом надіслання звернення до ГПУ та СБУ, відповідачі поширили інформацію, яка завідомо була неправдивою. Відповідачі позов не визнали і пояснили, що направили зазначеного листа до правоохоронних органів з метою перевірки наведеної ними інформації. Це не може вважатись поширенням інформації, яка принижує честь, гідність і ділову репутацію відповідача. Інформацію про вчинення [PERSON] злочинів вони одержали з друкованих засобів масової інформації, ухвали Черкаського районного суду від 20 жовтня 2009 року по справі № 2-1266/2009 та з повідомлень ГУ МВС України у Черкаській області, розміщених в інтернеті. Адвокат Примак В.А. як представник відповідачки [PERSON] також просив відмовити в позові, оскільки звернення [PERSON] до прокуратури і СБУ з метою перевірки відомостей про злочин не є поширенням інформації, яка принижує честь, гідність і ділову репутацію позивача. В позові належить відмовити з таких підстав. Судом оглянуто наведене звернення і встановлено, що його абзаци 2, 3, 4 і 6 містять ту інформацію, яку позивач просить визнати недостовірною і спростувати. В постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснено, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення до органів державної влади та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк (абз. 1 п. 16 Постанови). Коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації (абз. 2 п. 16 Постанови). Відповідачі визнали, що, як члени громадського об'єднання «Чигиринська районна Народна Рада», 4 травня 2014 року підписали звернення, зокрема, до Генерального прокурора України Махніцького О.І. і голови Служби безпеки України Наливайченка В.О., після чого передали звернення в ГПУ та СБУ. Суд звертає увагу, що в останньому абзаці звернення відповідачі вимагали від керівників правоохоронних органів втручання з метою перевірки наведених ними фактів і вжиття заходів по встановленню законності. Тому суд вважає, що наведене письмове звернення не може вважатись поширенням інформації, а є реалізацією гарантованого ст. 40 Конституції України права громадян направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення до органів державної влади та посадових і службових осіб цих органів. Інформація, наведена в абзаці 4 звернення, не містить посилань на причетність позивача до наведених відповідачами фактів, як і фраза з третього абзацу: «за часів перебування на даній посаді була знищена в районі вся інфраструктура (промислова і соціальна та втрачений, звільнений кваліфікований кадровий апарат). В процесі освоєння багатомільйонних коштів, виділених державою на виконання програми «Золота підкова», заплановані об'єкти не добудовані (гетьманська резиденція) або зовсім не збудовані (собор в міському парку ім. Т.Шевченка), а значні кошти, які були неосвоєні, зникли безслідно і безкарно.» В цих реченнях відсутні посилання на вчинення відповідних дій [PERSON] Оскільки ця інформація не стосується позивача, то не принижує його честь, гідність і ділову репутацію. Твердження відповідачів, що партія «регіонів» та компартія є злочинними, суд вважає їх суб'єктивним ставленням до цих політичних організацій. Суд не вважає, що твердження про обрання [PERSON] головою районної ради депутатами цих партій принижує його честь, гідність і ділову репутацію: про злочинність (чи незаконність) голосування не було зазначено; водночас твердження про вчинення певної дії злочинцем не свідчить про злочинність цієї дії. Злочинними є не всі дії, вчинені особою, а лише ті, що визначені як злочини у Кримінальному кодексі України. Таким чином, перше речення абзацу 2 звернення не принижує честь, гідність і ділову репутацію позивача. Друге речення цього абзацу містить припущення, що [PERSON] незаконно отримав другу групу інвалідності. Однак цим також не було принижено його честь, гідність і ділову репутацію, оскільки відповідачі не стверджували про незаконність отримання інвалідності і просили керівників правоохоронних органів перевірити наведену ними інформацію. Зазначена в абзаці шостому звернення інформація про встановлення [PERSON] собі надбавки до посадового окладу в розмірі 100% не відповідає дійсності. Такого рішення позивач не приймав. 26 березня 2015 року Чигиринська районна рада прийняла рішення № 35-4/VІ (а.с. 62, том 1), першим пунктом якого встановила голові ради щомісячну надбавку за високі досягнення у праці в розмірі 50% посадового окладу з урахуванням доплати за ранг та вислугу років, а також надбавку за вислугу років в розмірі 40% посадового окладу з урахуванням доплати за ранг, виходячи із служби в органах державної влади 26 років. Пунктом третім цього рішення визначено щомісячно преміювати голову ради в розмірі 50% від середньомісячної заробітної плати відповідно до Положення про преміювання працівників районної ради. Однак суд не вважає, що наведене твердження відповідачів принижує честь, гідність і ділову репутацію позивача, оскільки відповідачі направили звернення до правоохоронних органів з метою перевірки правильності призначення надбавок до посадового окладу. В шостому абзаці звернення мається інформація про встановлення [PERSON] його заступнику [PERSON] надбавки до посадового окладу в розмірі 70%. Позивачем відповідно до вимог ст.ст. 11, 60 ЦПК України не надано доказів, які спростовують інформацію про встановлення надбавки. Разом з тим ця інформація як сама по собі, так і з урахуванням повідомлення її Генеральному Прокурору України та голові СБУ, не принижує честь, гідність і ділову репутацію [PERSON] В третьому абзаці звернення мається фраза: «[PERSON] було скоєно ряд резонансних злочинів, про які міститься інформація в різних ЗМІ, якими займались районна прокуратура і міліція». Відповідачі пояснювали, що це твердження ґрунтується на повідомленнях засобів масової інформації та ухвалі Черкаського районного суду від 20 жовтня 2009 року по справі № 2-1266/2009. Джерела цієї інформації відповідачі надали суду. Судом було оглянуто № 17 (539) газети «Антенна» від 30 квітня 2008 року; копію статі, надрукованої в цій газеті, приєднано до справи на арк. 80 тому 1. У статі «Хто зупинить чигиринське беззаконня?» стверджується про вчинення 29 березня 2008 року головою Чигиринської РДА хуліганства, заподіяння ним іншому чоловікові ударів в обличчя, наслідком яких були забій нижньої щелепи і розрив язика, що могли призвести до втрати смаку. У статті також зазначено, що потерпілий звернувся до Чигиринської міліції. Судом встановлено, що ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 20 жовтня 2009 року по справі № 2-1266/2009 (а.с. 79 том 1) прокурору Черкаської області направлено заяву [PERSON] Заяву нею написано, зокрема, про закінчений склад злочину голови Чигиринської РДА [PERSON], встановлений ст. 146-3 КК України, і про прийняття попередніх заходів з припинення цього злочину шляхом затримання голови Чигиринської РДА [PERSON] як підозрюваного у вчиненні тяжкого злочину. Заяву суд направив для прийняття прокурором рішення відповідно до чинного законодавства. Судом також оглянуто надану відповідачами копію повідомлення ВЗГ ГУ МВС України в Черкаській області від 17 травня 2010 року, розміщеного на інтернет-сайті цієї установи (а.с. 57, т. 2). В повідомленні мається посилання на твердження начальника ГУМВС України в Черкаській області про те, що майже всі об'єми робіт в рамках державної програми «Золота підкова Черкащини» були завищеними (на фінансування якої 2006-2009 роках було передбачено 283 млн. грн., а за період дії програми освоєно 155 млн. грн.), фактично гроші просто розкрадались із бюджету. Там же наводяться слова цієї посадової особи про те, що фахівці КРУ та оперативні служби ГУМВС України в Черкаській області виявили, що об'єм робіт на резиденції Б.Хмельницького в с. Суботові (Чигиринський район) завищено на 2 млн. грн. Відповідачі не мають юридичної освіти. З пояснень відповідачів, вони зробили висновок, що в інтернет-повідомленні йдеться про вчинення злочину на території Чигиринського району під час реалізації програми «Золота підкова Черкащини». З цієї ж причини з ухвали Черкаського районного суду вони зробили помилковий висновок про вчинення [PERSON] злочину, визначеного ст. 146-3 КК України. Що ж стосується інформації з газети «Антенна» від 30 квітня 2008 року, то в наданій відповідачами статті мається однозначне твердження про вчинення [PERSON] злочинів проти особи і громадського порядку. Враховуючи наведене, суд вважає, що наявна в третьому абзаці звернення фраза про вчинення [PERSON] резонансних злочинів не була для відповідачів завідомо неправдивою. Крім того, інформація про закриття кримінальних справ щодо ймовірних злочинів [PERSON] відповідачами була направлена для перевірки в ГПУ та СБУ. В четвертому реченні третього абзацу мається твердження відповідачів про незаконне закриття справ про злочини, вчинені [PERSON] Тут відповідачі посилаються на злочини, про які написали в попередньому реченні звернення. Фактично, відповідачі цим повідомляють правоохоронні органи про незаконні дії (закриття справ), вчинені не [PERSON] Повідомлення в СБУ та ГПУ про незаконне закриття кримінальних справ є реалізацією гарантованого ст. 40 Конституції України права громадян направляти колективні письмові звернення до органів державної влади та посадових і службових осіб цих органів. В тому ж четвертому реченні третього абзацу звернення відповідачі зазначають, що [PERSON], перебуваючи на посаді голови РДА, скоював аморальні вчинки. Позивачі при цьому посилаються на інформацію, «яка міститься у різних ЗМІ», тому суд не вважає таке твердження поширенням інформації, яка є для відповідачів неправдивою завідомо. Адже з наведеної статті в газеті «Антенна» відповідачі довідались про вчинення [PERSON] дій, які є аморальними: привселюдне побиття людини, лайливі висловлювання. В останньому реченні третього абзацу звернення зазначено, що [PERSON], «за неофіційною інформацією, двом своїм «коханкам» за державні кошти придбав житло на Новому Чигирині». Оскільки повідомлення про придбання житла за держані кошти є повідомленням про злочин, уточнення про осіб, яким було придбано житло, навіть якщо відповідачі повідомляють про коханок, не може вважатись інформацією, яка принижує честь, гідність і ділову репутацію [PERSON] Тим більше, що це твердження є припущенням, оскільки відповідачі наголошують на неофіційності інформації. В рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 зазначається, що звернення громадян до правоохоронного органу, які містять певні відомості про недодержання законів посадовими або службовими особами, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. Тому такі звернення за змістом частини першої статті 7 Цивільного кодексу не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам посадової чи службової особи правоохоронного органу. Суд констатував, що, проблеми, пов'язані з особливостями реалізації права громадян на свободу вираження поглядів і критику стосовно дій (бездіяльності) посадових та службових осіб, неодноразово були предметом розгляду Європейського суду з прав людини. Застосовуючи положення статті 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод в рішеннях у справах «Нікула проти Фінляндії», «Яновський проти Польщі» та інших, Суд підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян. У зв'язку з цим Конституційний Суд України вирішив, що положення частини першої статті 7 Цивільного кодексу Української РСР «поширив такі відомості» в аспекті конституційного звернення треба розуміти так, що викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою, на думку якої посадовими чи службовими особами цього органу при виконанні функціональних обов'язків порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам цих осіб. Викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу завідомо неправдивих відомостей тягне за собою відповідальність, передбачену чинним законодавством України. Згідно з ч. 2 ст. 150 Конституції України це рішення Конституційного суду є обов'язковим до виконання на території України. Оскільки судом встановлено, що відповідачі не повідомляли ГПУ і СБУ завідомо неправдивої інформації, а своє звернення направили з метою перевірки його правоохоронними органами, позов не підлягає до задоволення. На підставі ст. 88 ЦПК України відповідачці [PERSON] належить відшкодувати 2000 грн. документально підтверджених витрат на правову допомогу адвоката Примака В.А., надану в судових засіданнях 6, 17, 20 і 29 липня 2015 року. На підставі наведеного і ЦК України,

Outcome: approved