Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні та стягнення моральної шкоди. З урахуванням уточнених позовних вимог просить суд усунути перешкоди у спілкуванні з сином [PERSON], [INFO], участі у його вихованні та визначити такі способи участі у вихованні дитини побачення два рази на місяць, за попередньою домовленістю з матір'ю дитини [PERSON]. Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги в частині усунути перешкоди у спілкуванні з сином [PERSON], [INFO], та визначити такий спосіб участі у вихованні дитини, як побачення два рази на місяць, за попередньою домовленістю з матір'ю дитини [PERSON] підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за її відсутності, уточнені позовні вимоги в частині усунути перешкоди у спілкуванні з сином [PERSON], [INFO], та визначити такий спосіб участі у вихованні дитини, як побачення два рази на місяць, за попередньою домовленістю з матір'ю дитини [PERSON] визнала. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримує в частині усунути перешкоди у спілкуванні з сином [PERSON], [INFO], та визначити такий спосіб участі у вихованні дитини, як побачення два рази на місяць, за попередньою домовленістю з матір'ю дитини [PERSON]. Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 19 квітня 208 року позовні вимоги в частині можливості спільного відпочинку з дитиною в любому визначеному ним місці у зазначений час в м.Першотравенську, Дніпропетровської області, без присутності відповідача, та стягнення на його користь моральної шкоди в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок залишено без розгляду. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити. Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-КИ №084058 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Першотравенського міського управління юстиції Дніпропетровської області встановлено, що [PERSON] /позивач/ та [PERSON] /відповідач/ є батьками [PERSON], [INFO]. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області №231/04.1-13 від 30 січня 2018 року встановлено, що орган вважає за доцільне визначити участь [PERSON] у вихованні малолітнього [PERSON], [INFO]. Згідно ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежено законом. За змістом п.74 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №866 від 24 вересня 2008 року, під час розгляду судом спорів між батьками щодо виховання дитини районна, районна у м. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті ради подає суду письмовий висновок про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їх спілкування, складений на підставі відомостей, одержаних службою у справах дітей в результаті проведення бесіди з батьками, дитиною, родичами, які беруть участь у її вихованні, обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються зазначеної справи. Відповідно до ч.1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно з частиною другою ст.141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Ст.157 СК України передбачає, - той з батьків, який проживає окремо від дитини, зобов'язаний приймати участь у її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права чинити перешкоди тому з батьків, який проживає окремо, спілкуватися з дитиною та приймати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не заважає нормальному розвитку дитини. Відповідно до ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод Ч.2 ст. 155 СК України передбачає, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 7 Сімейного Кодексу України любий учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Статтею 141 Сімейного кодексу України встановлено, що батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини, випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності родичів (батьки, дід, баба) у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом лише в інтересах дитини. Частиною 1 ст. 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. 01 липня 2017 року Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) ухвалив рішення у справі «[PERSON] України», яке набуде статусу остаточного відповідно до порядку, передбаченого пунктом 2 статті 44 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (надалі - Конвенція). У цьому рішенні ЄСПЛ констатував порушення Україною права заявника, гарантованого статтею 8 «Право на повагу до приватного і сімейного життя» Конвенції, у зв'язку з рішеннями національних судів про визначення місця проживання дитини заявника. ЄСПЛ наголосив, що в усіх подібних випадках основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» від 03 грудня 2009 року). Статтею 51 Конституції передбачено, що подружжя є рівними у правах та обов'язках у шлюбі та сім'ї. Таке ж право закріплено у статті 7 Сімейного Кодексу України. У звязку з вищевикладеним, враховуючи той факт, що відповідач позов визнав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити. Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved