Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON].) звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Макіїввугілля» (далі по тексту - відповідач, ДП «Макіїввугілля») про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач працював на ДП «Макіїввугілля» з 16 листопада 2009 року шахтарем підземних шахт, й наказом № 690к від 01 серпня 2014 року був звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, але відповідач всупереч ст. 116 КЗпП України не здійснив виплату належних йому всіх коштів при звільненні, які складаються із заборгованості по заробітній платі за червень 2014 року - 9 876 грн. 17 коп. та липень 2014 року - 7 358 грн. 49 коп., всього - 18 527 грн. 56 коп. Вважає, що оскільки з вини відповідача йому не виплачено при звільнені всіх сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, він вправі згідно ст. 117 КЗпП України вимагати стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, що становить 162 288 грн. 96 коп., й стало підставою звернення до суду з даним позовом. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09.11.2016 стягнуто з Державного підприємства «Макіїввугілля» на користь [PERSON] 18 527 грн 56 коп. - заборгованості по заробітній платі, 134 859 грн. 84 коп. - середнього заробітку за час затримки розрахунку, 2 000 грн. 00 коп. - маральної шкоди, а всього - 155 387 (сто п`ятдесят п'ять тисяч триста вісімдесят сім) грн. 40 (сорок) коп. Посилаючись на той факт, що рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09.11.2016 районного суду м. Києва не виконано, розрахунок з позивачем не проведено, позивач просить стягнути з Державного підприємства «Макіїввугілля» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 11.01.2016 по 26.09.2017 за 426 робочих днів в сумі 162 288.96 грн. В судове засідання позивач не з'явився, однак надав заяву, у якій підтримав позовні вимоги, вважав їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, у своїй заяві вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Оскільки відповідач в судове засідання свого представника не направив, відповідної заяви про розгляд справи за його відсутністю не надав, суд приходить до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у відповідності до приписів ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), оскільки позивач не заперечував проти вирішення справи саме таким чином. Дослідивши матеріали справи та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач працював на ДП «Макіїввугілля» з 16 листопада 2009 року шахтарем підземних шахт, й наказом № 690к від 01 серпня 2014 року був звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, але відповідач всупереч ст. 116 КЗпП України не здійснив виплату належних йому всіх коштів при звільненні, які складаються із заборгованості по заробітній платі за червень 2014 року - 9 876 грн. 17 коп. та липень 2014 року - 7 358 грн. 49 коп., всього - 18 527 грн. 56 коп. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09.11.2016 стягнуто з Державного підприємства «Макіїввугілля» на користь [PERSON] 18 527 грн 56 коп. - заборгованості по заробітній платі, 134 859 грн. 84 коп. - середнього заробітку за час затримки розрахунку, 2 000 грн. 00 коп. - маральної шкоди, а всього - 155 387 (сто п`ятдесят п'ять тисяч триста вісімдесят сім) грн. 40 (сорок) коп. Посилаючись на той факт, що рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09.11.2016 не виконано, розрахунок з позивачем не проведено, позивач просить стягнути з Державного підприємства «Макіїввугілля» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 11.01.2016 по 26.09.2017 за 426 робочих днів в сумі 162 288.96 грн. Статтею 46 Конституції України гарантовано, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 2 КЗпП України працівники мають право, зокрема, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності. При звільненні працівника, згідно до ст. 116 КЗпП України, виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівникові перед виплатою зазначених сум. Таким чином, відповідач зобов'язаний був в день звільнення позивача, але не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок, провести з ним розрахунок та виплатити всі суми, що належать йому, які на сьогодні відповідачем не виплачені, що не спростовується останнім. З вини відповідача позивачу не виплачено при звільнені всіх сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України. Відповідно до ч.1, 2 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника, або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Такий розмір визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при розгляду справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затриманням розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного для після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи - по дань постановлення рішення. Згідно п.21 вказаної Постанови при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року. Обчислення середньої заробітної плати у випадку її збереження, остання обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, включаючи усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, та проводиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Порушення термінів виплати позивачу середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні складає визначену суму - 162 288 грн. 96 коп., за 426 робочих днів з 11.01.2016 по 26.09.2017 . (426*380.96). Відповідно, суд вважає за необхідне поновити порушене право позивача шляхом стягнення з ДП «Макіїввугілля» на користь позивача 162 288 грн. 96 коп., - заборгованості за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позов є таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами.

Outcome: approved