Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

[PERSON] звернувся 10.05.2018 року до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, третя особа сектор з питань державної реєстрації Міжгірської РДА, про визнання права власності на житлову квартиру. В заяві зазначив, що за час праці будівельником на КзТО «[PERSON] заводі технологічного обєднання» на початку 1991 року йому з житлового фонду КзТО було надано для проживання житлове приміщення квартири в с. Колочава по вул.. Шевченка, 44 «Б» Міжгірського району. Договір в пайовому будівництві багатоквартирного будинку ним з КзТО не укладався, а також не видавався ордер на вселення до житлового приміщення квартири. На даний час багатоквартирний житловий будинок після ліквідації [PERSON] заводу технологічного обєднання взятий [PERSON] сільською радою на свій баланс. Таким чином протягом тривалого періоду час він на законних підставах користується і володіє зазначеною квартирою. Однак не може оформити своє право власності на належну йому квартиру та позбавлений можливості зареєструвати її в державній установі і тому змушений був звернутися до суду з вищезазначеним позовом, та просить визнати за ним право власності на квартиру № 17 за адресою с. Колочава, вул.. Шевченка, буд 44 «б», Міжгірського району, Закарпатської області. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, просить такий задоволити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Міжгірського району на розгляд справи не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги не заперечує. Представник третьої особи державний реєстратор подав заяву про розгляд справи без участі представника сектору з питань державної реєстрації Міжгірської РДА. Оцінивши позиції сторін, пояснення представника позивача та подані в справу докази, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено в судовому засіданні позивач [PERSON] проживає та безпосередньо користується домоволодінням, а саме житловою квартирою за адресою с. Колочава, вул.. Шевченка, 44б/17, Міжгірського району Закарпатської області з 1991 року по теперішній час, отже позивач на правах власника, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користуються житловою квартирою, доглядає за нею та утримує. Претензій щодо проживання [PERSON] в даній житловій квартирі ніхто не заявляв. Те, що позивач [PERSON] проживає в житловому приміщенні за адресою с. Колочава, вул.. Шевченка, 44б/17, Міжгірського району Закарпатської області підтверджується обліковою карткою обєкта по господарського обліку. Однак з архівної довідки від 02.05.2018 р. № 218/28 вбачається, що у звязку з ліквідацією підприємства на зберігання в архів передані тільки документи з особового складу за період 1974 по 2006 роки, надати копію рішення або витяг КзТО «[PERSON] заводу технологічних обладнань» не має можливості. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, визнання права. Згідно ст.ст. 328, 392 ЦК України передбачено набуття права власності на нерухоме майно на підставах, не заборонених законом, якщо це право не визнається, оспорюється, а також у разі втрати документа, який засвідчує право власності. В пункті 5 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5 пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ розяснив, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Враховуючи, що позивач не може належним чином реалізувати своє право на оформлення свідоцтва про право власності на квартиру, користується відкрито майном, однак позбавлений можливості оформити свідоцтво про право власності на квартиру, то суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судових витрат до стягнення чи повернення не має.

Outcome: approved