Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до ПАТ «Дельта-Банк» м. Київ про визнання кредитного договору № 1203/0308/71-012 від 21.03.2008р. недійсним, мотивуючи вимоги тим , що 21.03.2008р. між позивачем [PERSON] та ВАТ «Сведбанк» було укладено кредитний договір №1203/0308/71-012, в який згідно із додатковими угодами №1 від 06.01.2012р., №2 від 24.04.2009р., №2 від 06.01.2010р., №3 від 28.04.2011р., №4 від 28.04.2011р. були внесені зміни. В подальшому Первинний кредитор свої права кредитора до позивача [PERSON] за вищевказаним кредитним договором передав до відповідача ПАТ «Дельта-Банк». Позивач [PERSON] вважає, що спірний кредитний договір є недійсним з огляду на те, що він особисто не отримував кредитні кошти та крім того не був ознайомлений із сукупною вартістю кредитного договору як під час його укладення так і під час зміни його умов. До того ж позивач [PERSON] отримав лише кредитний договір без додатків до нього, що також є грубим порушенням закону. Тому, [PERSON] звернувся з позовом до суду і просить суд визнати недійсним кредитний договір №1203/0308/71-012 від 21.03.2008р., укладений між [PERSON] та ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» та стягнути з відповідача судові витрати по справі. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив задовольнити позов. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, додатково пояснив спірний кредитний договір є недійсним з огляду на те, що він особисто не отримував кредитні кошти та крім того [PERSON] не був ознайомлений із сукупною вартістю кредитного договору як під час його укладення так і під час зміни його умов. До того ж позивач [PERSON] отримав лише кредитний договір без додатків до нього, що також є грубим порушенням закону. Тобто оспорюваний кредитний договір суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», тому просив задовольнити позов. Представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив. В матеріалах справи наявні письмові заперечення, в яких вказано, що 21.03.2008р. Банком було надано кредит позичальнику [PERSON] у розмірі 26000 доларів США згідно його заяви позичальника на придбання нерухомості. Після придбання нерухомості 21.03.2008р. [PERSON] між Банком та ним було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого дана нерухомість стала забезпеченням за кредитом позичальника. Крім того, відповідно до Додатку №1 до кредитного договору (Лист-ознайомлення з умовами кредитування) [PERSON] був 21.03.2008р. письмово проінформований про умови кредитування, що також підтверджується п. 10.13 кредитного договору. Таким чином, Банком було дотримано усіх вимог закону, та крім того, оскільки позивач [PERSON] знав про порушення свого права з 21.03.2008р., то строк позовної давності сплив 21.03.2011р., а позивач звернувся з позовом до суду лише у березні 2016р.. Оскільки позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] у судовому засіданні не заперечували проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, судом 09.06.2017р. на підставі ст.ст.224, 225 ЦПК України було винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи , суд прийшов до висновку , що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 626, 627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За положеннями ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до п.п. 1.1, 1.2-1.4, 10.13 копії кредитного договору №1203/0308/71-012 від 21.03.2008р., укладеного між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON], Банк зобовязується надати Позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 26000 доларів США на строк з 21.03.2008р. по 21.03.2038р. включно на умовах, передбачених у цьому договорі, а Позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобовязання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором. Кредит надається Банком у готівковій формі через касу або у безготівковій формі на підставі заяви Позичальника. Позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитом у розмірі 9,5% річних за весь строк фактичного користування кредитом. Кредитні кошти призначені для здійснення Позичальником розрахунків по договору купівлі-продажу з метою придбання трикімнатної квартири №201 у будинку №9, що знаходиться за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Курчатова. Підписанням цього договору Позичальник підтверджує, що перед укладенням Кредитного договору Банк надав йому в письмовій формі всю інформацію про умови кредитування. Також при укладанні кредитного договору йому була надана вся необхідна інформація, передбачена «Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених ППНБУ від 10.05.2007р. в повному обсязі. З даними умовами кредитного договору позивач [PERSON] був письмово проінформований та отримав один оригінал кредитного договору, про що свідчить його особистий підпис. Також відповідно до копії договорів про внесення змін та доповнень до кредитного договору №1203/0308/71-012 від 21.03.2008р., а саме №1 від 06.01.2010р., №2 від 24.04.2009р., №2 від 06.01.2010р., №3 від 28.04.2011р., укладеними між ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником ВАТ «Сведбанк» та [PERSON], Сторони неодноразово вносили зміни до вищевказаного кредитного договору, при цьому [PERSON] був ознайомлений з даними змінами та згоден з ними, про що свідчить його особистий підпис та наявність у нього даних договорів. Відповідно до копії анкети-заяви на отримання кредиту, [PERSON], будучи провідним спеціалістом з відділу організації продаж ВАТ «Сведбанк», виявив намір на одержання кредиту у ВАТ «Сведбанк» у розмірі 26000 доларів США, про що свідчить його особистий підпис. Відповідно до копії заяви від 21.03.2008р., [PERSON] звернувся до керівництва ВАТ «Сведбанк» про надання кредитних коштів у розмірі 26000 доларів США згідно кредитного договору №1203/0308/71-012 від 21.03.2008р., про що свідчить його особистий підпис. Відповідно до копії Додатку №1 до кредитного договору №1203/0308/71-012 від 21.03.2008р., 21.03.2008р. [PERSON] був письмово ознайомлений, про що свідчить особистий підпис [PERSON], з метою кредиту, валютою кредитування, вимогами до позичальника, переліком необхідних документів, розміром та формою кредиту, власним внеском клієнта, максимальним терміном кредитування, процентною ставкою за користування кредитом, додатковими комісіями і витратами, орієнтовною сукупною вартістю, порядком погашення кредиту та процентів за користування кредитом, можливістю надання відстрочки, можливістю дострокового погашення, страхуванням предмета застави та позичальника, методикою визначення валютного курсу, нормативними документами, згідно яких визначається вартість наданих послуг. Відповідно до копії виписки по особовому рахунку №22337023088901, позичальником якого є [PERSON], за період з 21.03.2008р. по 25.05.2012р., вбачається, що [PERSON] щомісячно здійснював погашення кредиту згідно кредитного договору №1203/0308/71-012 від 21.03.2008р.. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Відповідно до п.п.19,20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Таким чином,судом встановлено, що посилання позивача [PERSON] на ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів», а саме про те, що спірний кредитний договір№1203/0308/71-012 від 21.03.2008р. є недійсним з огляду на те, що він особисто не отримував кредитні кошти та крім того не був ознайомлений із сукупною вартістю кредитного договору як під час його укладення так і під час зміни його умов, не знайшли не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи. При цьому суд зауважує, що позивач [PERSON] у період з 21.03.2008р. по 25.05.2012р. сумлінно кожного місяця здійснював погашення за вищевказаним кредитним договором, що підтверджено матеріалами справи, а отже вчинив вказаний правочин укладення оспорюваного кредитного договору, розуміючи його зміст, і докази того, що відповідач ввів в оману позивача, суду не надані. Інших доказів в обґрунтування свого позову позивачем [PERSON] до суду не було надано, а отже позовна заява [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Дельта-Банк» м. Київ про визнання кредитного договору № 1203/0308/71-012 від 21.03.2008р. недійсним, сторонами якого є [PERSON] та первинний кредитор ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», не підлягає задоволенню у звязку з необґрунтованістю. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. У зв'язку із відмовою в задоволенні вимог судові витрати, понесені позивачем, відносяться за його рахунок.

Outcome: dismissed