Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позов мотивує тим, що рішенням Калуського міськрайонного суду від 02.04.2019 у справі № 345/2316/18 визнано незаконними дії акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» щодо автоматичного списання коштів з його зарплатної картки та стягнуто з банку на його користь безпідставно списані грошові кошти в сумі 18810,96 грн., 261,09 грн. процентів в розмірі облікової ставки НБУ за користування коштами, інфляційні втрати в сумі 38,73 грн. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 10.07.2019 вказане рішення Калуського міськрайонного суду залишено без змін. Фактичне виконання рішення Калуського міськрайонного суду ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснено тільки 14 травня 2020 року. Оскільки дії відповідача щодо безпідставного списання коштів з його рахунку визнано судом незаконними та стягнуто безпідставно списані кошти, він також має право на нарахування та стягнення пені, що передбачено ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» і за період з 11.07.2019 (час вступу рішення в законну силу) по 13.05.2020 (час фактичного виконання рішення суду) сума пені становить:18 810,96 Х 3% Х 307 = 173 813,3грн., де: 18 810,96 - сума безпідставно утриманих коштів; 3% - розмір пені згідно частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів»; 308 - кількість днів прострочення. Тому, [PERSON] просить стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» пеню в розмірі 173 813,30 грн. Позивачем [PERSON] подано заяву, в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих для суду причин, відзиву на позов не подав, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся у передбаченому законом порядку, в тому числі засобами телефонного зв`язку, а саме повідомлено представника відповідача Рокетську С.В. , а також направлено судову повістку засобами поштового зв`язку. За таких обставин суд ухвалює рішення в заочному порядку, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до копії рішенням Калуського міськрайонного суду від 02.04.2019 у справі № 345/2316/18 позов [PERSON] задоволено та визнано незаконними дії акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» щодо автоматичного списання коштів з зарплатної картки [PERSON] № [NUMBER] та стягнуто з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ: 14360570) в його користь безпідставно списані грошові кошти в сумі 18810,96 грн., 261,09 грн. процентів в розмірі облікової ставки НБУ за користування коштами, інфляційні втрати в сумі 38,73 грн. (а.с.9-14). Як вбачається з копії постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 10.07.2019 у справі № 345/2316/18 рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02.04.2019 залишено без змін (а.с.15-23). Довідкою про рух коштів від 29.09.2020 сформованою АТ «Райффайзен Банк Аваль» встановлено, що фактичне виконання рішення Калуського міськрайонного суду від 02.04.2019 ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснено у відповідності до виконавчого листа № 345/2316/18 [PERSON] 14 травня 2020 року (а.с. 24). Щодо вимог про стягнення пені у розмірі 3 % пені за кожен день прострочення на підставі ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», суд приходить до наступних висновків. Преамбула Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначає метою цього Закону створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 цього Закону фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Відповідно до частини п`ятої статті 10 цього Закону у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем, який несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачених частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: сплати пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 травня 2016 року у справі № 6-37цс16. Згідно з частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання. Окрім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію і, навпаки, з моменту порушення - є мірою відповідальності. В силу вимог статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (статті 549, 551, 611 ЦК України). Оскільки відповідно до статей 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг, а клієнтом банку є будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Таким чином, відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом, у вигляді сплати пені в розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі. До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) та Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 757/32522/17-ц (провадження № 61-461св19), від 19 червня 2019 року у справі № 359/8114/17 (провадження № 61-81св19), від 11 січня 2020 року у справі № 335/11482/16-ц (провадження № 61-19787св19). Таким чином, з огляду на вказане, враховуючи, що рішення Калуського міськрайонного суду від 02.04.2019 у справі № 345/2316/18 про визнання незаконними дій відповідача щодо автоматичного списання коштів з зарплатної картки позивача та стягнення з відповідача на користь [PERSON] безпідставно списаних грошових коштів в сумі 18 810,96 грн. набрало чинності 10.07.2019 у зв`язку із прийняття постанови Івано-Франківським апеляційним судом у справі № 345/2316/18, суд прийшов до висновку, що позивач має право на стягнення з відповідача пені згідно частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 11.07.2019 по 13.05.2020. Так, сума пені становить: 18810,96Х3%Х307= 173813,30 грн. (де: 18 810,96 грн. - сума безпідставно утриманих коштів; 3% - розмір пені згідно частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та 308 - кількість днів прострочення). Отже, судом вимоги позивача задовольняються повністю, а саме: до стягнення підлягає сума 173813,30 грн. - пеня у розмірі 3 % за кожен день прострочення. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1738 гривень 13 копійок. На підставі викладеного, ст.ст. 610, 611, 1058, 1066, 1071,1073 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 22 Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: approved