Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що він з 25.07.1997 р. перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, та від спільного подружнього життя у них є малолітній син [PERSON], [INFO]. Впродовж більш як шести місяців вони, хоч і проживають разом, проте подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, у них відсутні спільні інтереси, кожен з них живе своїм життям, вони не цікавляться проблемами один одного. Між ними постійно виникають конфлікти та суперечки, свідком яких є дитина. Вказує на те, що сім'я фактично припинила існування. Він не бажає збереження шлюбу, оскільки це буде суперечити його інтересам та інтересам їхнього сина. Не заперечує проти окремого проживання малолітнього сина з відповідачем після розірвання шлюбу. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, та просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Пояснив, що він, відповідачка та їх спільна дитина проживають в одній квартирі в м.Рівному, проте в різних кімнатах, з відповідачкою він не спілкується, шлюбних стосунків вони не підтримують, не ведуть спільного побуту, як і відсутній у них спільний бюджет, не цікавляться життям та проблемами один одного. Шлюбне життя з відповідачкою не склалося, впродовж тривалого часу між ними часто на побутовому ґрунті виникають конфлікти та непорозуміння в присутності сина, що негативно впливає на його емоційний та психічний стан. Дружина звинувачує його у низькому заробітку та матеріальних проблемах, які ніби-то існують у сім'ї, з чим він категорично не погоджується. Квартира, в якій сторони проживають перебуває в банківській іпотеці та кредит оформлено на його ім'я, саме тому вони з відповідачем змушені проживати разом в одному житловому приміщенні. Наміру відновити сімейні відносини з відповідачем не має, просив розірвати шлюб, вказуючи на те, що не бажає досягати примирення з дружиною та його рішення про розірвання шлюбу є остаточним, оскільки подальше збереження шлюбу буде суперечити його інтересам та інтересам їхнього сина, крім того розірвання шлюбу дозволить уникнути в майбутньому виникнення нових взаємних зобов'язань. Представник позивача в судових засіданнях 14.03.2014р. та 21.03.2014 р. позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Пояснив, що його довіритель з відповідачем та сином змушені разом проживати в одній квартирі, оскільки остання придбана ними у шлюбі за кредитні кошти та перебуває в банківській іпотеці. Здійснити поділ квартири немає можливості, оскільки існують відповідні обмеження та заборона її відчуження. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, відсутній спільний побут, вони не спілкуються один з одним. Постійні сварки та конфлікти, що виникають між ними згубно впливають на психічний стан їх сина. Єдине, що їх пов'язує це спільне проживання в одному житловому приміщенні, що є тимчасовою обставиною. Відповідач в судове засідання не з'явилася, в поданій до суду заяві заперечила проти розірвання шлюбу, розгляд справи просила здійснювати з участю її представника. Представник відповідача в судових засіданнях 14.03.2014р. та 21.03.2014 р. заперечила проти позову, просила у задоволенні позовних вимог відмовити. Пояснила, що її довірителька [PERSON] заперечує проти розірвання шлюбу, оскільки у неї з позивачем є спільний син підліткового віку, який повинен рости і виховуватися у повноцінній сім'ї, отримувати увагу та турботу від батька та матері. Відповідач є гарною дружиною, турботливою мамою, виконує належним чином свої сімейні обов'язки та працює на декількох роботах. Конфлікти між позивачем та відповідачем виникають через невірно оформлений позивачем договір іпотеки, що само по собі не є достатньою підставою для розірвання шлюбу. Зазначає, що між сторонами нормалізувалися стосунки та відсутні конфлікти. Просила надати подружжю термін на примирення. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] та [PERSON] з 25.07.1997 р. перебувають у шлюбі, який було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Острозького районного управління юстиції у Рівненській області (актовий запис за № 55), що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 14.03.2014 р. Під час подружнього життя у сторін народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 02.04.2002 р. З матеріалів справи встановлено, що сторони та їх син проживають у трьохкімнатній квартирі, з пояснень позивача судом встановлено та не спростовано відповідачем, що між подружжям неодноразово виникали конфлікти та суперечки на побутовому ґрунті, свідком яких була малолітня дитина, позивач та відповідач спільного побуту не ведуть, між собою не спілкуються, подружніх стосунків не підтримують, проживаючи в одній квартирі, вони живуть в різних кімнатах, що вказує на постійні, а не тимчасові розлади у стосунках між подружжям. Судом було надано сторонам строк для примирення, проте примирення між сторонами не відбулося, [PERSON] та [PERSON] наміру зберегти сім'ю не виявили. По закінченню строку на примирення позивач пояснив, що його намір розірвати шлюб є кінцевим та остаточним. Згідно ст.3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Згідно ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Із встановлених судом обставин справи вбачається, що між позивачем та відповідачем відсутні відносини та стосунки, які властиві для сім'ї в розумінні Сімейного кодексу України, як і не вбачається у відносинах між ними фактичних шлюбних стосунків, що у сукупності дає підстави вважати про відсутність такої складової сім'ї як наявність між подружжям взаємних прав та обов'язків, що є свідченням постійних, а не тимчасових розладів у сімейних стосунках. Подальше збереження шлюбу за відсутності спільного ведення побуту та за відсутності між сторонами взаємних прав та обов'язків буде суперечити інтересам позивача та інтересам дитини, яка повинна виховуватись у сім'ї, в якій існують гармонійні стосунки та почуття поваги і любові. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем відсутній спір відносно місця проживання малолітньої дитини, а тому суд приходить до висновку про відсутність потреби врегулювання даних правовідносин. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Беручи до уваги встановлені обставини, які свідчать про формальне існування шлюбу та підтверджують відсутність фактичних шлюбних відносин, суд приходить до переконання про наявність фактичних та правових підстав для задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved