Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до Гощанського районного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «[PERSON] Плюс», [PERSON] забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради, про поновлення на посаді та зобовязання вчинити дії. Позивач посилається на те, що він призначений на посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю «[PERSON] Плюс» протоколом загальних зборів Учасників ТОВ «[PERSON] Плюс» № 21 від 16.01.2014 року. На підставі вказаного протоколу виданий наказ № 09-К від 21 січня 2014 року про призначення директора, здійснений відповідний запис в трудовій книжці. 21 січня 2014 року ним укладено трудовий контракт з ТОВ «[PERSON] Плюс», строк дії якого закінчується 21 січня 2017 року. 10 жовтня 2016 року йому стало відомо, що згідно інформації Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керівником ТОВ «[PERSON] Плюс» є [PERSON] - керівник з 29.09.2016 (згідно статуту). Зміни керівника відбулися на підставі протоколу № 28-09 від 28 вересня 2016 року загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю «[PERSON] Плюс». Участь у вказаних зборах він не приймав, що безпосередньо вбачається із самого протоколу, а тому і не знав про прийняте рішення. 17 жовтня 2016 року в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань він побачив, що керівником ТОВ «[PERSON] Плюс» з 13.10.2016 року є [PERSON]. Таким чином, протоколом загальних зборів учасників товариства його звільнено з посади директора з 28 вересня 2016 року. Позивач, посилаючись на ст.ст. 47, 116 КЗпП України, вважає, що його звільнення з посади здійснено з порушенням норм чинного законодавства, оскільки звільняючи його з посади, роботодавцем не здійснено оформлення звільнення у спосіб, передбачений законом, наказ про звільнення не видавався, роботодавець не навів жодних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України для звільнення, тому звільнення позивач вважає незаконним. Крім того, власник або уповноважений ним орган не повідомляли його про звільнення, жодних записів в трудовій книжці, пов'язаних зі звільненням його з посади, в трудовій книжці не вчинено. Таким чином, вобґрунтування позовних вимог позивач вказав, що був незаконно звільнений з посади директора ТОВ «[PERSON] Плюс», оскільки його не було ознайомлено з наказом про звільнення, не була видана трудова книжка, не було наведено жодних підстав щодо звільнення, звільнення відбулося без урахування положень статуту ТОВ «[PERSON] Плюс». Позивач просить: - скасувати рішення загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю «[PERSON] Плюс», оформлені протоколом № 28-09 від 28 вересня 2016 року загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю «[PERSON] Плюс»; - скасувати рішення загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю «[PERSON] Плюс», оформлені протоколом № 3 від 12 жовтня 2016 року загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю «[PERSON] Плюс»; - поновити його на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю «[PERSON] Плюс» (код 38290010) з 28.09.2016 року; - зобовязати [PERSON] забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради скасувати запис від 06.10.2016 № 15911070011000637 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про реєстрацію 06.10.2016 року директором ТОВ «[PERSON] Плюс» [PERSON]; - зобовязати [PERSON] забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради скасувати запис від 13.10.2016 № 15911070012000637 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про реєстрацію 13.10.2016 року директором ТОВ «[PERSON] Плюс» [PERSON]; - зобовязати [PERSON] забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради внести запис в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зазначивши директора ТОВ «[PERSON] Плюс» [PERSON], ідентифікаційний код [NUMBER]. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позові, просить його задовольнити. Пояснив, що при прийнятті рішення загальних зборів було порушено статут товариства, звільнення з посади директора відбулося з порушенням трудового законодавства України, наказ про звільнення [PERSON] відсутній, записи в трудову книжку не внесено, тому вважає, що спосіб захисту трудових прав [PERSON] є поновлення на посаді, скасування рішень загальних зборів та зобовязання внести відповідні записи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, оскільки саме таким чином можливо поновити порушені права [PERSON], тому вважає позов таким, що підлягає до задоволення. Представник відповідача ТОВ «[PERSON] Плюс»в судовому засіданні проти позову заперечував, позовні вимоги не визнав повністю та просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що рішення загальних зборів прийнято відповідно до статуту товариства, відомості про зміну директора та звільнення [PERSON] внесено в Єдиний державний реєстр відповідно до вимог закону, підстави для задоволення позову відсутні. Показав, що йому особисто не відомо, чи повідомлявся [PERSON] про проведення загальних зборів товариства, хто вносив записи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, у відділі кадрів товариства відсутній наказ про звільнення [PERSON] з посади директора, чому не зроблено відповідні записи в трудову книжку, йому не відомо. Вважає позов безпідставним, в задоволенні позову просить відмовити. Представник відповідача [PERSON] забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позову. Пояснила, що всі дії реєстратор вчиняє на підставі поданих товариством документів відповідно до вимог закону. Однією з підстав внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є рішення суду, яке набрало законної сили. Тому якщо суд дійде висновку про порушення статуту товариства при прийнятті рішень загальних зборів та порушення трудового законодавства при звільненні [PERSON] з посади директора товариства та поновлення його на посаді, в такому випадку вона не заперечує щодо позовних вимог в частині зобовязати [PERSON] забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради скасувати записи та внести запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, оцінюючи докази, досліджені в судовому засіданні, вважає заявлені позовні вимоги позову обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що позивач призначений на посаду директора ТОВ «[PERSON] Плюс» протоколом загальних зборів Учасників ТОВ «[PERSON] Плюс» № 21 від 16.01.2014 року. На підставі вказаного протоколу загальних зборів Учасників ТОВ «[PERSON] Плюс» виданий наказ №09-К від 21 січня 2014 року про призначення директора та здійснений відповідний запис в трудовій книжці. 21 січня 2014 року між позивачем та відповідачем 1 укладено трудовий контракт з строк дії якого закінчується 21 січня 2017 року. На підставі протоколу № 28-09 від 28 вересня 2016 року загальних зборів учасників ТОВ «[PERSON] Плюс» [PERSON] призначено керівником ТОВ «АГРО ХХІ» з 29.09.2016 року. Таким чином, протоколом загальних зборів учасників товариства позивача звільнено з посади директора з 28 вересня 2016 року. На підставі протоколу № 3 від 12 жовтня 2016 року загальних зборів учасників ТОВ «[PERSON] Плюс» [PERSON] призначено керівником ТОВ «[PERSON] Плюс» з 13.10.2016 року. Участь у вказаних зборах позивач не приймав, про прийняті рішення йому повідомлено не було, належним чином його звільнення не оформлено, розрахунок не проведений. Суд всебічно, повно та обєктивно дослідив матеріали справи, прийняв до уваги доводи та міркування сторін та дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Згідно ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію\~наказу про звільнення з роботи. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів»від 6 листопада 1992 року N 9 судам слід звернути увагу на необхідність неухильного додержання при розгляді трудових спорів Конституції України, КЗпП і інших актів законодавства України. Діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці. Згідно п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року N 9 При розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю. Проте під час звільнення позивача з посади роботодавець ніяк не обґрунтував звільнення та не навів жодних підстав для нього, передбачених Кодексом законів про працю України. Відповідно до п.2.5\~Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993 року № 58, з кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення власник або уповноважений ним орган зобов'язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці. Всупереч цьому, позивача не було повідомлено про звільнення. Жодних записів, пов'язаних зі звільненням позивача з посади у його трудовій книжці не вчинено. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» від 24.10.2008 року N 13, спори, пов'язані з оскарженням членами виконавчих органів товариства, а також членами наглядової ради товариства, які уклали з товариствами трудові договори, рішень відповідних органів товариства про звільнення (усунення, відсторонення, відкликання) їх з посади, розглядаються в порядку цивільного судочинства як трудові спори. Судам необхідно звернути увагу на те, що у цьому разі позивач звертається до суду за захистом своїх трудових прав як найманого працівника, а не акціонера (учасника) господарського товариства. Способом захисту порушених або оспорюваних прав у таких категоріях спорів є позов про поновлення на посаді, зобов'язання усунути перешкоди у виконанні посадових обов'язків тощо відповідної посадової особи господарського товариства, а не позов про визнання недійсним відповідного рішення загальних зборів акціонерів (учасників) товариства чи наглядової ради товариства. За правилами ч.ч. 1, 2\~ст. 97 ЦК України\~управління товариством здійснюють його органи - загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлене законодавством. Прийняття загальними зборами рішення про звільнення [PERSON] із займаної посади директора є реалізацією учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні. Водночас на правовідносини щодо звільнення [PERSON] з посади поширюється трудове законодавство з дотриманням особливостей положень\~Закону України «Про господарські товариства»\~\~та cтатуту ТОВ «[PERSON] Плюс». Матеріали справи свідчать про те, що [PERSON]\~\~звернувся до суду за захистом своїх трудових прав як найманого працівника, а не акціонера (учасника) господарського товариства, за захистом саме трудових, а не корпоративних, прав, тому зазначений спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Відповідно до п.10.1. Статуту ТОВ «[PERSON] Плюс», затвердженого протоколом Загальних зборів Учасників ТОВ «[PERSON] Плюс» № 4 від 01.11.2012 року, Вищим органом Товариства є Загальні збори Учасників. Загальні збори Учасників складаються з Учасників або призначених ними представників. Пунктом 10.13. Статуту встановлено, що засідання Загальних зборів Учасників Товариства веде Голова Зборів, який обирається на загальних зборах Учасників. Протокол Загальних зборів Учасників Товариства підписується Головою Зборів та секретарем Зборів. У разі не обрання Голови Зборів та секретаря Зборів, Протокол Загальних зборів Учасників Товариства підписується всіма учасниками, що були присутні на засіданні. Голова Зборів організує ведення протоколу. В разі не обрання Голови Зборів, ведення протоколу організовує Директор Товариства. Аналіз наведених положень статуту відповідача дозволяє стверджувати, що протокол Загальних зборів Учасників товариства є легітимний за умови присутності на зборах та ведення протоколу Голови Зборів або (якщо такий не обирався) Директора товариства. Однак зі змісту протоколу № 28-09 від 28 вересня 2016 року вбачається, що Голову Зборів не обирали, а директор ТОВ «[PERSON] Плюс»не був присутнім при проведенні зборів, відтак даний протокол складений всупереч Статуту. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] не є учасником ТОВ «[PERSON] Плюс», а є його найманим працівником, на якого розповсюджується норми трудового законодавства України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно даних з копії трудової книжки [PERSON], наказом № 9-К від 21.01.2014 року його призначено директором товариства, здійснений відповідний запис в трудовій книжці. 21 січня 2014 року ним укладено трудовий контракт з ТОВ «[PERSON] Плюс», строк дії якого закінчується 21 січня 2017 року. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до п. 8.1.2 трудового контракту він припиняється у випадку відкликання працівника з посади директора за рішенням загальних зборів учасників товариства. Відповідно до п. 8.2 трудового контракту, роботодавець може ініціювати дострокове розірвання цього договору у випадках, передбачених п.п. 8.2.1 -8.2.5 трудового контракту. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Як вбачається з копії протоколу загальних зборів учасників Товариства, було вирішено звільнити із займаної посади директора товариства [PERSON] ; - призначити на посаду директора товариства [PERSON] - керівник з 29.09.2016 (згідно статуту). Зміни керівника відбулися на підставі протоколу № 28-09 від 28 вересня 2016 року загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю «[PERSON] Плюс». Участь у вказаних зборах [PERSON] не приймав, що безпосередньо вбачається із самого протоколу загальних зборів, як вбачається з протоколу, голову зборів обрано не було. Керівником ТОВ «[PERSON] Плюс» з 13.10.2016 року призначено [PERSON] - керівник з 13.10.2016 (згідно статуту). Зміни керівника відбулися на підставі протоколу № 3 від 12.10.2016 року загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю «[PERSON] Плюс». Участь у вказаних зборах [PERSON] не приймав, що безпосередньо вбачається із самого протоколу, голову зборів обрано не було. Згідно із ч. 2\~ст. 235 КЗпП України\~при ухваленні рішення про поновлення на роботі суд зокрема вирішує питання: чи були законні підстави для звільнення працівника з роботи; чи підлягає працівник поновленню на посаді. Оцінюючи зібрані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що протоколи загальних зборів товариства суперечать статуту товариства, а тому прийняті з порушенням норм чинного законодавства. Матеріали справи не містять будь-яких достовірних даних про те, що відповідачем встановлено наявність підстав для звільнення [PERSON] з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за\~ст. 40 КЗпП України, представник відповідача не надав суду жодного доказу на спростування доводів сторони позивача, у зв'язку з чим\~суд не вправі визнавати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. Так, із наявних в матеріалах справи вбачається, що будь-яких вимог\~\~ від членів товариства про проведення\~\~ загальних зборів до позивача, як директора товариства, не надходило і ним рішення про\~\~ проведення зборів не приймалося. Повідомлення про\~\~ проведення зборів, їх місце та час проведення не здійснювалося. Даними зборами було обрано нового директора\~товариства [PERSON], а 12.10.2016 [PERSON] Таким чином, загальним зборами товариства було порушено порядок відкликання та обрання директора, загальні збори проведені з порушенням статуту товариства. Відповідно до ч.4\~ст.89 Цивільного кодексу України, до єдиного державного реєстру вносяться відомості про організаційно-правову форму юридичної особи, її найменування, місцезнаходження, органи управління, філії та представництва, мету установи, а також інші відомості, встановлені законом. Відповідно до ч.1\~ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців», якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду із захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановленихст. 61 цього Кодексу. Ст.57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Зі ст. 11 ЦПК України вбачається, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 212 ЦПК України- суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності. Отже, предметом спору за позовом [PERSON] є законність рішення загальних зборів відповідача від 28.09.2016 щодо дострокового припинення повноважень позивача як директора товариства. Відповідно до ч.3 ст.147-1\~КЗпП\~працівники, які займають виборні посади, можуть бути звільнені тільки за рішенням органу, який їх обрав, і лише з підстав, передбачених законодавством. В рішенні загальних зборів відповідача від 28.09.2016 не було сформульовано підстав припинення повноважень [PERSON] як директора Товариства, наказ про звільнення стороною відповідача не надано, запис в трудовій книжці відсутній. Заяви про звільнення за власним бажанням або за згодою сторін [PERSON] не подавав. У зв'язку з чим такого роду рішення відповідача неможливо розцінити інакше як припинення трудового договору з позивачем саме з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті\~40, 41 КЗпП). Представник відповідача 1 не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи сторони позивача. Стаття 15 ЦК України\~передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України\~передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судова практика судів вищих інстанцій виходить з того, що працівник має знати підстави та мотиви свого звільнення, а роботодавець може розірвати укладений на невизначений строк трудовий договір та звільнити працівника з власної ініціативи включно з підстав, визначених законом, і з дотриманням визначеного в законі порядку. Видача наказів, а також визначення підстав, мотивів, обґрунтувань та виду дисциплінарного стягнення відноситься до виключної компетенції власника або уповноваженого ним органу, та відповідно у справі про поновлення на роботі має перевірятись законність обґрунтування відповідного наказу про звільнення особи з роботи. Зазначені вимоги закону при звільненні позивача відповідачем не додержані, передбачених законом підстав, необхідних мотивів та обґрунтування його звільнення не містить. Вказане є самодостатньою складовою для поновлення позивача на роботі. У відповідності до\~ст. 116 Кодексу законів про працю України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно з вимогами\~ст. 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ст. 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Розрахунок втраченого позивачем заробітку внаслідок незаконного звільнення здійснюється відповідно до\~ст. 27 Закону України «Про оплату праці»,\~постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, листів Мінпраці та соцполітики від 04 вересня 2013 року № 9884/0/14-13/13, від 09 вересня 2014 року №10196/0/14-14/13, а також відомостей Пенсійного фонду України, але вказаного відповідачем проведено не було. Згідно\~ст. 43 Конституції України\~кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею яку він вільно обирає, або на яку він погоджується. Проте відповідач позбавив позивача гарантованого\~Конституцією України\~права на працю та можливість заробляти собі та своїй родині на життя. Позивач не бажав звільнятися з посади, заяви про це не подавав, на зборах присутнім не був, попередження йому не виносилося, запису в трудову книжку не робилося і наказ про звільнення не видавався; відповідачем до нього не застосовувалися будь-які заходи дисциплінарного, адміністративного чи іншого характеру. Відповідно до\~ст. 1 КЗпП України\~законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників. Строк для звернення до суду з позовом не пропущено, оскільки на вказаних зборах позивач присутнім не був, а дізнався про них лише 10.10.2016. Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права і свободи, викладені в цій Конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, що діяли як офіційні особи. Згідно ч. 1, 2\~ст. 61 ЦПК України\~обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до\~ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки\~ст. 60 ЦПК\~закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст.\~27,\~46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнанні них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Суду не надано доказів того, що загальні збори учасників товариства проведені відповідно до вимог Статуту товариства та [PERSON] було звільнено з посади директора товариства з підстав, передбачених законом та відповідно до вимог трудового законодавства України. Відповідно до\~ст. 212 ЦПК України,\~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов підлягає до задоволення. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на не згоду з позовом, оскільки вони спростовуються вищевикладеним і об'єктивно нічим не підтверджуються. Суд вважає обґрунтованими та доведеними доводи позивача про порушення статуту, який відповідачем був застосований при прийнятті вказаних рішень загальних зборів та при прийнятті рішення про звільнення директора, оскільки вони знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Отже, звільнення [PERSON] відбулось всупереч нормам закону, незаконними та прийнятими всупереч положенням власного статуту є і рішення загальних зборів відповідача 1, оформлені протоколом № 28-09 від 28 вересня 2016 року та протоколом № 3 від 12 жовтня 2016 року, тому вони підлягають визнанню недійсними та скасуванню. Відповідно підлягають скасуванню і записи у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які були внесені внаслідок незаконного звільнення позивача. Поновлення позивача на посаді передбачає і внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. За таких обставин суд дійшов висновку позовні вимоги задовольнити, скасувати рішення загальних зборів учасників товариства та поновити [PERSON] на посаді директора товариства з внесенням змін до відомостей про ТОВ «[PERSON] Плюс», що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідно до чинного законодавства, допустити негайне виконання рішення.

Outcome: approved