Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-07 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі Відповідач) про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані за адресою[ADDRESS] та на ? частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, прибудинкових будівель та споруд, як на спільно придбане майно подружжя під час щлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем по справі вона перебувала із 06.02.1981 р. по 18.10.2004 р. в зареєстрованому шлюбі. Згідно свідоцтва про право власності, виданого 05.07.2001 р. виконкомом Великобурлуцької селищної Ради її чоловік [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за даною адресою та земельної ділянки площею 0.12 га. для обслуговування цього житлового будинку і господарських будівель, переданою йому у власність рішенням виконавчого комітету Великобурлуцької селищної ради Харківської області №633 від 12.12.2001 р.. Даний житловий будинок є придбаним за час спільного подружнього життя між ними, тобто є спільним майном подружжя. Не заперечувала проти розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що мається поштове повідомлення. Відповідно до положень ст.74 ЦПК України він вважається таким, що повідомлений належним чином про час розгляду цієї цивільної справи. Суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши надані докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] із 06.02.1981 р. по 18.10.2004 р. перебували в зареєстрованому шлюбі(а.с.13-14). 05.07.2001 р. на підставі рішення виконавчого комітету Великобурлуцької селищної Ради №184 від 14.04.2001 р. [PERSON] було видано свідоцтво про право власності житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] Рішенням виконавчого комітету Великобурлуцької селищної Ради №9 від 12.01.1999 р. [PERSON] для будівництва індивідуального житлового будинку була виділена земельна ділянка площею 0.12 га. за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). Зазначена обставина також підтверджується копією технічного паспорту на ім'я Відповідача виготовленого Великобурлуцьким БТІ на спірний будинок(а.с.17-18). Рішенням виконавчого комітету Велиокбурлуцької селищної Ради Харківської області №633 від 12.12.2001 р. [PERSON] на підставі Декрету КМ України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 р. №15-92 передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0.12 га. для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка розташована за адресою: [ADDRESS](а.с.19). Зазначене рішення є документом на право особистої власності і користування земельною ділянкою до одержання Державного Акту встановленого зразку. За таких обставин суд приходить до висновку, що житловий будинок з надвірними будівлями і земельна ділянка розташовані за адресою: [ADDRESS]- відповідно до законодавства, яке діяло на час перебування сторін у шлюбі, належать на праві спільної сумісної власності в цілому [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, ч. 1 ст. 60 СК України майно, що придбане подружжям під час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної власності незалежно від того, що один з них з поважних причин не мав самостійного заробітку (прибутку). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Житловий будинок не є предметом індивідуального користування. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 61 СК України об'єктами права спільної сумісної власності подружжя може бути будь - яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, а також заробітна плата, пенсія, стипендія, одержані одним із подружжя. Статтею 69 СК України передбачено право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.70 Сімейного Кодексу України в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, указаний вище житловий будинок набутий подружжям за час шлюбу і належить їм в рівних частках. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.п. 22, 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України. Згідно роз'яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ст. ст. 368, 369,370 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ч.І ст. 356 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Статтєю 87 ЗК України встановлено, що право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає: а) при добровільному об'єднанні власниками належних їм земельних ділянок; б) при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно- правовими угодами; в) при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами; г) за рішенням суду. Статтею 89. ЗК України встановлено, що земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними: в) співвласників жилого будинку. Частиною 4 цієї ж статті встановлено, що співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Згідно висновків, викладених в постанові Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» зазначено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засад рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Позивач в судовому засіданні не навела достатніх доказів того, що її повнолітній син є непрацездатним і потребує особливих умов утримання, а тому у суду відсутні підстави для того, щоб при поділі спільного майна відступити від принципу рівності часток подружжя. В зв'язку із викладеним суд вважає необхідним визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину спільного із [PERSON] майна подружжя, а саме: - житлового будинку з тамбуром площею 100,8 кв. м., літню кухню площею 21 кв. м., погріб площею 15 кв.м., туалет площею1.2 кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS] - земельну ділянку загальною площею 0,12 га - із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Outcome: partial