Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 13 липня 1999 року між ним та відповідачами [PERSON] й [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого він придбав, а відповідачі [PERSON] та [PERSON] продали двокімнатну квартиру, загальної площі 49,8 кв.м., жилої площі 27,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вищевказаний договір купівлі-продажу було зареєстровано на Одеській Товарній Біржі від 13 липня 1999 року за реєстраційним № 609/99. 15 липня 1999 року [PERSON] зареєстрував зазначений договір купівлі-продажу в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» за № 540-стр.64-кн.323пр.. Після продажу [ADDRESS], відповідачі [PERSON] та [PERSON] виселилися та знялися з реєстраційного обліку з вищевказаного адресу, а з 04 серпня 1999 року [PERSON] зареєструвався у цій квартирі та з цього часу сплачує комунальні послуги та утримує квартиру у відповідному стані. Однак, на теперішній час нотаріальні контори не визнають біржові договори купівлі-продажу, а через відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, [PERSON] не може повністю реалізувати своє право власності, тому просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу [ADDRESS], укладеного 13 липня 1999 року між ним та [PERSON] й [PERSON], та зареєстрованого Одеською новою біржею в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за реєстраційним № 609/99 від 13 липня 1999 року. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримав та просив суд позов задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідачі [PERSON] й [PERSON] та представник третьої особи Одеської нової біржі у судове засідання не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, однак про причини неявки суд не повідомили. Вислухавши пояснення позивачки [PERSON], дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 224 ЦК України (1963 року), який був чинним до 01 січня 2004 року, передбачено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. У судовому засіданні встановлено, що 13 липня 1999 року на Одеській Товарній Біржі між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна за № 609/99, відповідно до якого [PERSON] й [PERSON] продали, а [PERSON] купив двокімнатну квартиру, загальної площі 49,8 кв.м., жилої площі 27,9 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. 15 липня 1999 року зазначений договір купівлі-продажу [PERSON] зареєстрував в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» за № 540-стр.64-кн.323пр.. [PERSON] вселився у вищевказану квартиру та [PERSON] й [PERSON] будь-яких претензії щодо виконання договору купівлі-продажу не пред'являли, право [PERSON] на квартиру не оспорювали. Положеннями ст. 227 ЦК України (1963 року), який діяв на день укладення договору відчуження квартири, встановлено, що договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недотримання форми договору тягне його недійсність. Але згідно із ч. 2 ст. 220 ГК України (2003 року), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Оскільки 13 липня 1999 року сторони домовились щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] і це підтверджується письмовими доказами, а надалі відбулося його повне виконання, у зв'язку з чим, суд вважає, що даний договір купівлі-продажу слід визнати дійсним.

Outcome: approved