Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

[PERSON] звернувсядо [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]про визнання договорів недійсними. Позовні вимоги мотивовані тим, що 31 травня 2012 року між [PERSON] (далі Позивач) та [PERSON] був укладений договір, за умовами якого [PERSON] зобовязалась в строк до 15.12 2012 продати, а Позивач в той же строк придбати житловий будинок № 6 по вулиці 38 Лінія у м. Одесі. В підтвердження наміру придбання зазначеного житлового будинку Позивач передав [PERSON] грошові кошти у розмірі на загальну суму 50\~210,00 (пятдесят тисяч двісті десять) доларів США ( у якості авансу). В наступному договір купівлі-продажу житлового будинку у визначений строк (до 15 грудня 2012 року) між Позивачем та [PERSON] укладений не був. У листопаді 2012 року Позивач звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси із позовом до [PERSON] про стягнення коштів у сумі 403\~566, 57 грн. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси по вказаній справі від 29 листопада 2012 року було задоволено заяву Позивача про забезпечення позову і накладено арешт на обєкт нерухомого майна: будинок № 6 по вул. 38-а Лінія в м. Одесі, який належав [PERSON]. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2013 року по вказаній справі позовні вимоги Позивача було задоволено частково: постановлено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму авансу в розмірі 401328,53 гривень, судовий збір у розмірі 3219,00 гривень, усього 404\~547,53 гривень. Першим [PERSON] відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження з примусового виконання цього рішення та накладено арешт на все майно, що належить [PERSON]. Позивач стверджує, що [PERSON] було підроблено ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 4 червня 2015 року по справі № 1527/18466/12 про скасування засобів забезпечення позову та ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2015 року про скасування постанови Першого [PERSON] відділу державної виконавчої служби про накладення арешту на майно [PERSON], також супровідний лист Суворовського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2015 року про направлення ухвали від 16 вересня 2015 року до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. [PERSON] за допомогою підроблених ухвал Суворовського районного суду м. Одеси про скасування заходів забезпечення позову та про скасування постанови державного виконавця про накладення арешту незаконно зареєструвала зняття арештів з будинку № 6 по вул. 38 Лінія у м. Одесі і здійснила відчуження зазначеного нерухомого майна, а саме подарувала ? будинку [PERSON] та продала ? будинку [PERSON]. В подальшому [PERSON] та [PERSON] переоформили належні їм частки зазначеного майна. Так 16.05.2016 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на ? частку вказаного будинку на підставі договору дарування, серія та номер 662.Та 18.05.2016 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на ? частку вказаного будинку на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 674. В судове засіданні представник позивача не зявилась, згідно поданого клопотання просила розглянути справу у її відсутність, а також не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не зявились, про розгляд справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. За вищевказаних обставин, суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження, відповідно до вимог ст.ст. 224-226 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Так судом встановлено, 31 травня 2012 року між [PERSON] (далі Позивач) та [PERSON] був укладений договір, за умовами якого [PERSON] зобовязалась в строк до 15.12 2012 продати, а Позивач в той же строк придбати житловий будинок № 6 по вулиці 38 Лінія у м. Одесі. В підтвердження наміру придбання зазначеного житлового будинку Позивач передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 18000 (вісімнадцять тисяч) доларів США. Додатково 14 червня 2012 року Позивач передав [PERSON] грошові кошти в розмірі 30910 (тридцять тисяч девятсот десять) доларів США, а також 15 жовтня 2012 року ще 1300 (одна тисяча триста) доларів США. Всього в рахунок укладання майбутнього договору купівлі-продажу [PERSON] було передано Позивачем 50\~210,00 (пятдесят тисяч двісті десять) доларів США ( у якості авансу). В наступному договір купівлі-продажу житлового будинку у визначений строк (до 15 грудня 2012 року) між Позивачем та [PERSON] укладений не був. У листопаді 2012 року Позивач звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси із позовом до [PERSON], у якому просив стягнути з останньої на свою користь грошові кошти у сумі 403\~566, 57 грн., судовий збір у сумі 3291,00 грн., а також витрати на правову допомогу у сумі 40\~000,00 грн. Також Позивачем було подано до суду заяву про забезпечення позову, у якій він просив накласти арешт на майно, що належить [PERSON]. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси по вказаній справі від 29 листопада 2012 року було задоволено заяву Позивача про забезпечення позову і накладено арешт на обєкт нерухомого майна: будинок № 6 по вул. 38-а Лінія в м. Одесі, який належав [PERSON]. (а.с. 7) Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2013 року по вказаній справі позовні вимоги Позивача було задоволено частково: постановлено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму авансу в розмірі 401328,53 гривень, судовий збір у розмірі 3219,00 гривень, усього 404\~547,53 гривень. (а.с. 8) [PERSON] вищевказане рішення було оскаржено до Апеляційного суду Одеської області, однак ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 13 лютого 2014 року її апеляційну скаргу було відхилено, залишено в силі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2013 року. На даний момент зазначене рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2013 року по справі № 1527/18466/12 досі не виконане. [PERSON] відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження з примусового виконання цього рішення та накладено арешт на все майно, що належить [PERSON]. Державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було подано заяву до суду про зміну способу та порядку виконання рішення суду. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2016 року вказане заява була задоволена і встановлено порядок виконання виконавчого листа № 1527/18466/12, виданого Суворовським районним судом м. Одеси 23 травня 2013 року шляхом примусової реалізації будинку № 6 по вулиці 38 Лінія у м. Одесі з зареєстрованою малолітньою дитиною [PERSON] [INFO]. (а.с. 10-11) Однак виконання рішення суду не відбувається, оскільки був знятий арешт з будинку № 6 по вулиці 38 Лінія у м. Одесі, та будинок був відчужений. Так, вищевказаний арешт був знятий на підставі підробленої ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 4 червня 2015 року по справі № 1527/18466/12 про скасування засобів забезпечення позову, на підставі підробленої ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2015 року по справі № 1527/19496/13 про скасування постанови Першого [PERSON] відділу державної виконавчої служби від 03.06.2013 року про накладення арешту на майно [PERSON]. (а.с. 13-15) 16 травня 2016 року представником [PERSON] було подано до Суворовського районного суду м. Одеси запит щодо того, чи виносилися Суворовським районним судом м. Одеси ухвала про скасування заходів забезпечення позову від 4 червня 2015 року та ухвала про скасування постанови державного виконавця про накладення арешту на майно боржника від 16 вересня 2015 року. [PERSON] районного суду м. Одеси від 24.05.2016 року № 5/1146 було надано інформацію, що ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 4 червня 2015 року по справі № 1527/18466/12 про скасування засобів забезпечення позову не виносилась, та цивільна справа за № 1527/19496/13 в [PERSON] районному суді м. Одеси не зареєстрована. Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 58935391 від 12.05.2016 року, запис про арешт будинку, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. 38 Лінія, 6 у Єдиному державному реєстрі відсутній. Також 28 листопада 2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] було зареєстровано право спільної часткової власності на вказане нерухоме майно будинок № 6 по вул. 38 Лінія у м. Одесі за [PERSON] та [PERSON] на підставі договору дарування, серія та номер: 7112 від 28 листопада 2015 року та договору купівлі-продажу, серія та номер 7110 від 28 листопада 2015 року відповідно. Таким чином, за допомогою підроблених ухвал Суворовського районного суду м. Одеси про скасування заходів забезпечення позову та про скасування постанови державного виконавця про накладення арешту незаконно зареєструвала зняття арештів з будинку № 6 по вул. 38 Лінія у м. Одесі, накладених ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2012 року та постановою державного виконавця від 3 червня 2013 року, [PERSON] подарувала ? будинку [PERSON] та продала ? будинку [PERSON]. В подальшому [PERSON] та [PERSON] переоформили належні їм частки зазначеного майна. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 63313883 від 12.07.2016 року, 18.05.2016 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на ? частку вказаного будинку на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 674, виданого 18.05.2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON]. Також 16.05.2016 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на ? частку вказаного будинку на підставі договору дарування, серія та номер 662, виданого 16.05.2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] Так ст. 203 Цивільного кодексу України визначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актами цивільного законодавства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний недійсним судом (оспорюваний правочин). Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2012 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання рішення або заміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших підстав відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Outcome: approved