Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 23 вересня 2013 року позичив відповідачу грошову суму в розмірі 135000,00 гривень з терміном повернення до 01 листопада 2014 року. Крім того, 11 грудня 2012 року позивач позичив відповідачу грошову суму в розмірі 27000,00 гривень з терміном повернення до 31 березня 2013 року. 30 жовтня 2013 року позивач позичив відповідачу грошову суму в розмірі 27200,00 гривень з терміном повернення до 01 квітня 2014 року. Оскільки, відповідач покладені на себе зобовязання не виконує, суми позики не повернув, позивач вимушений звернутись з позовом до суду. Представник позивача надав заяву в якій підтримав позовні вимоги, просить суд їх задовольнити, справу розглянути в його відсутність, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не зявились, про день, час, місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 23 вересня 2013 року [PERSON] отримав від [PERSON] суму позики в розмірі 135000,00 гривень з терміном повернення до 01 листопада 2014 року, що підтверджується укладеним між сторонами договором позики від 23 вересня 2013 року. [PERSON] покладені на себе зобовязання не виконав, суму позики договором від 23 вересня 2013 року не повернув. Відповідно до ст. 1046 ЦК Украины за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З наданого розрахунку заборгованості за договором позики від 23 вересня 2013 року, вбачається що станом на 01.07.2017 року розмір заборгованості складає: 135\~000,00 гривень в рахунок відшкодування заборгованості за позикою; 11140,00 гривень в рахунок відшкодування трьох процентів річних від простроченої суми; 111037,00 гривень в рахунок відшкодування збитків завданих інфляцією, а всього 257\~177,00 гривень. За таких обставин суд вважає можливим стягнути з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 23 вересня 2013 року. В судовому засіданні також встановлено, що 11 грудня 2012 року [PERSON] отримав від [PERSON] суму позики в розмірі 27000,00 гривень з терміном повернення до 31 березня 2013 року, що підтверджується відповідною розпискою. 30 жовтня 2013 року [PERSON] отримав від [PERSON] суму позики в розмірі 27200,00 гривень з терміном повернення до 01 квітня 2014 року, що також підтверджується відповідною розпискою. Рішенням Малиновського районного суду міста [PERSON] від 24 липня 2014 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] 54\~200,00 гривень в рахунок відшкодування заборгованості за позиками від 11 грудня 2012 року та 30 жовтня 2013 року; 974,00 гривень в рахунок відшкодування трьох процентів річних від простроченої суми; 2883,00 гривень в рахунок відшкодування збитків завданих інфляцією, а всього 58057,00 гривень. Станом на теперішній час рішення Малиновського районного суду міста [PERSON] від 24 липня 2014 року не виконано. Згідно правової позиції ВСУ у справі № 6-157цс16 від 25 травня 2016 року, виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За таких обставин суд вважає можливим стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], з відрахуванням сум визначених рішенням Малиновського районного суду міста [PERSON] від 24 липня 2014 року за договорами позики від 11 грудня 2012 року та 30 жовтня 2013 року: 57113,00 гривень в рахунок відшкодування збитків завданих інфляцією, 5193,00 гривень в рахунок відшкодування трьох відсотків річних з простроченої суми, а всього 62306,00 гривень. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача

Outcome: approved