Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в особі філії «Волинське головне регіональне управління» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору неукладеним. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 22.08.2008 року між ним та ЗАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитно-заставний договір № V0Z0AE00001193, згідно якого банк надав позичальнику кредитні кошти для купівлі автомобіля в сумі 23802,60 доларів США зі сплатою 17,04 % річних з кінцевим терміном погашення 21.08.2013 року. Позивач вказує, що при укладенні вищевказаного договору сторонами не було досягнуто згоди з усіх істотних умов цього правочину, відповідачем в договорі неправдиво вказано розмір відсотків та суму кредиту. Просить суд визнати кредитно-заставний договір № V0Z0AE00001193 від 22.08.2008 року неукладеним. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, проте належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» - Кузін Є.В. в судове засідання не з'явився, проте подав суду письмову заяву. Просив суд відмовити в задоволенні позову за безпідставністю вимог. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов безпідставний та не підлягає до задоволення. Ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб визначений законом. Як вбачається з матеріалів справи, 22.08.2008 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитно-заставний договір № V0Z0AE00001193, згідно якого банк надав позичальнику кредитні кошти для купівлі автомобіля в сумі 23802,60 доларів США зі сплатою 17,04 % річних з кінцевим терміном погашення 21.08.2013 року. Пунктом 17.2 передбачений спосіб одержання кредиту, згідно якого, позичальник (позивач у справі) доручає банку без додаткового узгодження перерахувати кредит на поточний рахунок автосалону, на сплату страхових та інших платежів. У відповідності до абзацу 6 пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Всупереч вимогам ч. 1 ст. 60 ЦПК України, позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували факт вчинення банком протиправних дій, в тому числі примушування позивача до укладення кредитного договору або/та введення його в оману при його укладенні, які б стали підставою для визнання його неукладеним. Позивачем також не надано жодних доказів, які б підтверджували факт ненадання відповідачем [PERSON] інформації щодо умов кредитування. Отже, враховуючи ту обставину що при укладені договору [PERSON] діяв добровільно, був вільним в укладенні договору, виборі контрагента, сторонами при укладенні оспорюваного договору досягнуто згоди з усіх істотних його умов, в тому числі щодо розміру кредиту, відсотків за його використання, періоду кредитування, порядку виконання грошових зобов'язань, пов'язаних з поверненням кредиту, сплатою відсотків та інших платежів, наслідки невиконання цих грошових зобов'язань, а також ту обставину, що оскаржуваний договір не суперечить вимогам чинного законодавства, на думку суду в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю вимог. (а.с. ) Ст. 256 ЦК Ураїни передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. П. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Про існування саме таких умов кредитного договору позивачу було відомо з моменту його укладення, тобто, починаючи з 22.08.2008 року. В суд з позовом позивач звернувся 23.09.2013 року, тобто з пропуском трьохрічного строку звернення з позовом до суду. Заяву про поновлення строків звернення з позовом до суду позивач не подав. Крім того, суд не вбачає поважних причин пропуску строків позовної давності.

Outcome: dismissed