Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-04 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Маневицької селищної ради Волинської області про визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги обґрунтував тим, що [PERSON] , який помер [INFO] , ще за свого життя 19 січня 2001 року склав заповіт, який було посвідчено державним нотаріусом Маневицької державної нотаріальної контори Бондарчук Г.В., згідно якого все належне йому майно він заповів позивачу [PERSON] . Після смерті [PERSON] позивач у встановлений законом термін фактично прийняв спадщину, подавши відповідну заяву в нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини. Заяви про відмову від спадщини він не подавав. Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом на дане спадкове майно немає. Отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно в позасудовому порядку позивач не має можливості. Посилаючись на зазначені обставини, просив суд визнати за ним в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] , які належали [PERSON] . Позивач [PERSON] , представник відповідача - Маневицької селищної ради Волинської області в судове засідання не з`явилися, будучи завчасно у встановленому законом порядку повідомленими про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили. Позивач [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача - Маневицької селищної ради Волинської області подав до суду заяву, в якій вказав, що проти задоволення позовних вимог [PERSON] селищна рада не заперечує, просив розгляд справи проводити у його відсутності. Враховуючи те, що в справі є достатньо доказів для вирішення її по суті, суд ухвалив - розглядати справу у відсутності позивача [PERSON] та представника відповідача - Маневицької селищної ради Волинської області. Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 524 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ст. 529 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] являвся власником житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] . [PERSON] помер [INFO] . Ще за свого життя 19 січня 2001 року останній склав заповіт, який було посвідчено державним нотаріусом Маневицької державної нотаріальної контори Бондарчук Г.В., згідно якого все належне йому майно він заповів позивачу [PERSON] . Після смерті [PERSON] позивач у встановлений законом термін фактично прийняв спадщину, подавши відповідну заяву в нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини. Заяви про відмову від спадщини він не подавав. Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом на дане спадкове майно немає. Отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно в позасудовому порядку позивач не має можливості. Зазначені обставини не оспорюються сторонами, а також це встановлено з досліджених судом письмових доказів, зокрема, заповіту від 19 січня 2001 року, посвідченого державним нотаріусом Маневицької державної нотаріальної контори Бондарчук Г.В.та зареєстрованого в реєстрі за № 118, свідоцтв про смерть серії [NUMBER] від 20 лютого 2001 року, серії [NUMBER] від 15 травня 2002 року та серії [NUMBER] від 12 червня 2008 року, свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 30 вересня 1962 року та серії [NUMBER] від 13 жовтня 1986 року, свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 19 грудня 1964 року, технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 491/02-31 від 24 травня 2021 року, нотаріально посвідченої заяви[PERSON] про прийняття спадщини, повідомлення Маневицької державної нотаріальної контори № 641/01-16 від 8 липня 2021 року. Аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позивач [PERSON] , являючись спадкоємцем за заповітом на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] , які належали [PERSON] , фактично набув право власності на вказане спадкове майно. На даний час право власності на нього ніким не оспорюється, а тому є всі підстави для визнання права власності на це спадкове майно за [PERSON] .

Outcome: approved