Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфінанс», у якому просив знизити розмір стягнення відсотків по договору до 411 грн. та 192 грн. за 14 днів просрочки; зобов`язати відповідача повернути надмірно перераховані кошти, а саме 5414,25 грн. В обґрунтування позову вказує на те, що 02 жовтня 2017 року уклав з відповідачем договір фінансового кредиту №0937637700. Проте, у зв`язку із фінансовою кризою за договірними зобов`язаннями по іншим договорам, а також в зв`язку з втратою роботи, подальше погашення кредиту стало неможливим. Вказує на те, що принцип свободи договору не виключає при визначенні його змісту дотримання правил розумності та справедливості. Враховуючи фактичні обставини справи, розмір суми кредиту, термін його повернення, а також те, що кредит надано юридичною стороною громадянину, вважає, що встановлення відповідачем за використання залучених коштів у розмірі 638,75% річних є порушенням прав з його боку, оскільки це є завідомо недоброзичливі дії відповідача щодо встановлення нічого не обумовленого процента за користування кредитом, що перевищує в 44 рази встановлену НБУ ставку рефінансування. Ухвалою суду від 30.05.2018 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні. Від відповідача відзив на позов не надходив до суду, копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження від 30.05.2018, разом з судовою повісткою про виклик та копією позовної заяви з додатками, судом направлялися за місцем знаходження (перебування), вказаним в позовній заяві, поштова кореспонденція була вручена адресату 06.07.2018 року. Згідно з ч.1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 4 статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, 02 жовтня 2017 року сторонами укладено договір фінансового кредиту № 0937637700 про надання споживчого кредиту на умовах строковості, зворотності і платності. Згідно з пунктом 1.1 договору, позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним відповідно до умов цього договору та виконати інші обов`язки, передбачені цим договором. Пунктами 1.2, 1.3 договору визначено, що фінансовий кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії договору 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення не пізніше 02 жовтня 2020 року. Строк користування кожним траншем (кредитом) є окремим та визначається відповідно до умов договору та правил. Сума кредиту становить 5 000, 00 грн. Згідно з пунктом 1.7 договору, розрахунок сукупної вартості фінансового кредиту у грошовому вираженні для фінансового кредиту в сумі 1000,00 грн. строком на 30 днів, де відсоткова ставка 1,75% на день: 1000 грн. х 1.75% х 30 днів = 525 грн. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується самим позивачем, відповідачем було в повному обсязі повідомлено позивачу відсоткову ставку по кредиту, позивачу надано детальну та ґрунтовну інформацію про дату внесення платежу, про розмір внеску та розпис розподілення внеску на внесок по капіталу (тілу) кредиту та на внесок по відсотках, також повідомлено про залишок кредиту після кожного платежу. Відповідно до п. 3 ст. 3 та ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу та інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості. За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач під час укладення спірного договору був ознайомлений з їх умовами щодо суми та валюти кредиту, проти них не заперечував, що підтверджується його особистим підписом. Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Згідно із частинами першою, другою, четвертою та п`ятою статті 18 цього Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Зазначений висновок міститься у постанові Верховного суду України від 12 вересня 2012 року № 6- 80цс12. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснив у п. 14, що суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою ст. 215 ЦК України, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК України). В силу Закону та Правил обов`язковими (істотними) умовами кредитного договору є: детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача із зазначенням реальної процентної ставки (у процентах річних) та абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі); графік платежів на весь строк кредитування; попередження про валютні ризики. За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що погодження умов договору відповідають положенням ч. 1 ст. 628 ЦК України про те, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Таким, чином можна стверджувати, що договір фінансового кредиту підписано сторонами на добровільних засадах та відповідає їх намірам сторін по безумовному виконанню взятих на себе зобов`язань. Позивач при укладенні договору був ознайомлений з його умовами, не заперечував проти них, та проти наданого йому кредиту в обумовленій договором сумі, що підтверджується її особистим підписом. Окрім цього, при укладенні спірного договору волевиявлення позивача було вільним та відповідало його внутрішній волі. Позивач зазначає, що співпрацював з відповідачем не один раз і погашав мікрозайми вчасно, але наявність кредитів в інших банках і макрофінансових організаціях, а також в зв`язку з втратою роботи, подальше погашення кредиту стало неможливим. 23.01.2018 року позивач, з метою призупинення процентів, погасив повністю всю суму кредиту в розмірі 11017,25 грн., що підтверджується дублікатом квитанції, що є доказом того, що він розумів умови кредитування, зокрема й характер процентної ставки за кредитом та погоджувався з ними, виконуючи умови договору. Така поведінка позивача свідчить про те, що умови кредитного договору, порядок розрахунку та сплати процентної ставки приймалися та були зрозумілі позивачу, було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору. З огляду на зазначене вище, в момент вчинення правочину (підписання договору) було дотримано вимоги, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Відповідно до умов спірного договору позичальник несе усі валютні ризики під час виконання зобовязань за цим кредитним договором. [PERSON] поставив свій підпис під договором, а отже, прийняв їх умови. Так, з огляду на спірний договір, судом встановлено, що такий договір є підписаний обома сторонами, що свідчить про їх обізнаність з умовами договору і згодою з його умовами. Було погоджено графік погашення кредиту, позивач здійснював погашення заборгованості за цим договором, тобто вважав його умови справедливими та сприйнятливими для себе. Волевиявлення позивача було спрямовано на отримання грошей для задоволення особистих потреб, для чого він й уклав договір на сприйнятливих для себе умовах, тобто кредитні зобов`язання приймав на себе добровільно. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач інших доказів порушення його прав та несправедливості умов договору суду не надав. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а також те, що позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «Інфінанс» про зобов`язання вчинити дії, не ґрунтуються на жодній з підстав недійсності правочину, передбачених ЦК України, суд прийшов до висновку, що у їх задоволенні слід відмовити. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв`язку з відмовою позивачу у задоволенні його вимог, судові витрати не підлягають стягненню з відповідача і підлягають покладенню на позивача.

Outcome: dismissed