Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Гарасимівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області про визнання права власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, розташовані по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовував тим, що за вищевказаною адресою проживала [PERSON] і їй на праві власності належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по зазначеній адресі. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй на день смерті майно, яке вона ще за життя заповіла позивачу. Позивач прийняв спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] , шляхом постійного проживання на час відкриття спадщини. 27.11.2018 року він звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак в нотаріальному порядку йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове домоволодіння. У зв`язку з вищевказаним, позивач просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві просив розгляд справи провести у його відсутності. Представник відповідача - Гарасимівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської в підготовче судове засідання не з`явився, однак до суду подав письмову заяву, у якій позов визнав, не заперечив проти його задоволення та просив розгляд справи провести без його участі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав: Судом встановлено, що відповідно до довідки Гарасимівської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 34 від 01.02.2018 року, згідно погосподарської книги № 6 житловий будинок по [ADDRESS] належав [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 3). Згідно копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 12.11.2019 року житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , побудовані у період з 1965 року по 1970 рік (а.с. 6-8). Згідно копії свідоцтва про народження заявника [PERSON] , [INFO] , його матір`ю вказано [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до копій довідок відділу реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області №№ 18/3-44, 19/3-44 від 01.02.2007 року (а.с. 13, 13 зворот) [PERSON] 19.12.1966 року зареєстрував шлюб з [PERSON] (мати заявника) та після реєстрації шлюбу останній присвоєно прізвище « [PERSON] ». [INFO] [PERSON] помер, про що в книзі реєстрації актів про смерть у виконкомі Незвиської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області проведено відповідний запис 24.11.1967 року за № 15. Згідно копії свідоцтва про одруження [PERSON] одружився з [PERSON] (мати заявника) та після реєстрації одруження останній присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с. 14). Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, при вирішенні питань щодо визнання права власності на житлові будинки у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності із іншими доказами. У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року №20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Отже, [PERSON] належало майно господарського двору, розташованого за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 5). Ще за життя [PERSON] посвідчила заповіт, яким заповіла житловий будинок, все майно, земельну ділянку, яке буде їй належати, [PERSON] (позивач), що підтверджується копією заповіту від 15.03.2006 року (а.с. 15) та копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 10297650 від 10.07.2007 року (а.с. 16). В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Відповідно до довідки Гарасимівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 35 від 01.02.2018 року (а.с. 4) [PERSON] була постійною жителькою с. Гарасимів і на день смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею проживав без реєстрації її єдиний син [PERSON] (позивач). Вели спільне господарство, обробляли земельні ділянки, сплачували комунальні платежі (а.с. 4). Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 06.02.2019 року встановлено факт, що [PERSON] (позивач) у період з 2005 року та на час відкриття спадщини - 24.09.2007 року постійно проживав разом зі спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (а.с. 45-46), отже позивач [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину. Дані обставини також підтверджуються копією спадкової справи № 380/2018 від 27.11.2018 року, заведеної приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. після смерті [PERSON] (а.с. 27-44), з якої вбачається, що [PERSON] (позивач) є єдиним спадкоємцем в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом, які б бажали прийняти спадщину немає. Отже, на момент звернення до суду позивач правомірно претендує на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в цілому, розташованими за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] . Позивачу в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: [ADDRESS] , оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який б посвідчував право власності на спадкове домоволодіння, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеною приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. № 990/02-31 від 02.12.2019 року (а.с. 9). Зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, в порядку спадкування за заповітом після смерті . Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК Українисуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, а саме 384,20 грн. На підставі ст.ст. 316-319, 391, 392, 1216 - 1222, 1241, 1268, 1276 ЦК України,

Outcome: approved