Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство «Укрзовніштрейдінвест» м. Сєвєродонецьк про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, мотивуючи вимоги тим , що в період з 08.08.2006р. по 27.01.2015р. він перебував у трудових відносинах з відповідачем та з 14.03.2007р. обіймав посаду бухгалтера фінансово-економічного відділу. При звільненні 27.01.2015р. позивача [PERSON] виплата всіх сум, що належать йому від ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» м. Сєвєродонецьк, в день звільнення здійснена відповідачем не була. На даний час відповідачем заборгованість так і не виплачена, у звязку з чим позивач [PERSON] звернувся з цим позовом до суду та просить суд стягнути з ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» м. Сєвєродонецьк на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.01.2015р. по 28.02.2017р. у розмірі 83135,12грн.. В уточненій позовній заяві позивач [PERSON] просить суд стягнути з ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» м. Сєвєродонецьк на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.01.2015р. по 30.09.2017р. у розмірі 106412,96грн.. Позивач [PERSON] у судовому засіданні обставини, викладені у позові підтримав, додаткових пояснень не мав. Просив задовольнити позов. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» м. Сєвєродонецьк [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що підприємство не відмовляється від факту існування заборгованості по заробітній платі, однак не в змозі виплатити її з причини відсутності коштів. Представник відповідача ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» м. Сєвєродонецьк [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що підприємство не відмовляється від факту існування заборгованості по заробітній платі, однак не в змозі виплатити її з причини відсутності настання форс-мажорних обставин, які підтверджені висновком Торгово-промислової палати України, тому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи , суд вважає , що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] 08.08.2006р. згідно наказу №120-к від 08.08.2006р. був прийнятий на роботу до ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест». 27.01.2015р. він був звільнений за власним бажанням за ст.38 КЗпП України на підставі наказу №3-к 27.01.2015р.. Зі змісту судового наказу від 08.05.2015р. у справі №428/3858/15-ц вбачається, що з ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» на користь [PERSON] стягнено нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 11145грн.. Зі змісту судового наказу від 25.08.2015р. у справі №428/7747/15-ц вбачається, що з ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» на користь [PERSON] стягнено нараховану, але не виплачену заробітну плату за січень 2015р. у розмірі 3394грн.. Зі змісту судового наказу від 31.08.2016р. у справі №428/9389/15-ц вбачається, що з ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» на користь [PERSON] стягнено компенсацію за порушення строків виплати нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 7084,53грн.. Вказана сума до цього часу відповідачем позивачеві не сплачена, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами. Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, за положеннями статті 117 КЗпП України, обовязковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Згідно зі статтею 4 КЗпП України, законодавство про працю складається із цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Оскільки трудовим законодавством не врегульовані відносини з приводу відшкодування майнової шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на такі відносини. Ураховуючи позовні вимоги у цій справі, зокрема вимоги щодо виплати компенсації у звязку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, а також відшкодування моральної шкоди, що регулюються главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України, наведено ознаки непереборної сили як надзвичайної або невідворотної за даних умов події. Отже, непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобовязання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків. Відповідно до ст.10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс- мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобовязань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення субєкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для субєктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що обєктивно унеможливлюють виконання зобовязань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обовязків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо. Висновком Торгово-промислової палати України від 27.09.2017р. №3029/2/21-0.2, засвідчено настання обставин непереборної сили (наявність воєнного конфлікту на території Луганської області та здійснення у звязку із цим антитерористичної операції) з 25 травня 2014 року для ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» м. Сєвєродонецьк, що унеможливило виконання обовязку, передбаченого ст.ст.47, 116 КЗпП України, при звільненні працівників, які, у тому числі, мали місце 27.01.2015р.. При цьому, як зазначено у висновку, обставини непереборної сили мають місце і на час його складання. Таким чином, на думку суду, настання обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), що встановлені висновком Торгово-промислової палати України від 27.09.2017р. №3029/2/21-10.2, свідчить про відсутність вини підприємства у затримці виплат позивачу належних при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України. Частиною1 ст.14 Закону України «Про торгово-промислові палати в України» встановлено, що Торгово-промислова палата України здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, інших законів, нормативно-правових актів та свого Статуту. При цьому, згідно із ч.2 ст.11 вказаного Закону, методичні та експертні документи, видані торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень, є обов'язковими для застосування на всій території України. Як вже зазначалось раніше, відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат. Разом із тим, пунктом 3.3. Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18 грудня 2014 р. № 44(5), встановлено, що сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) це документ, за затвердженими Президією ТПП України відповідними формами, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом. При таких обставинах суд вважає, що висновок Торгово-промислової палати України (у тому числі і науково-правовий) є різновидом сертифікату Торгово-промислової палати України та належним чином засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). При цьому, суд звертає увагу на позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 23.03.2016р. та сформовану при касаційному перегляді справи №6-364цс16, де підтвердженням форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) зазначено саме висновок Торгово-промислової палати України. Крім того, Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України від 27.09.2017р. №3029/2/21-10.2. є саме документом, що засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданим згідно з чинним законодавством . Таким чином , у судовому засіданні було встановлено , що факти, викладені позивачем [PERSON] в обґрунтування позову не знайшли своє підтвердження в матеріалах справи. При цьому суд критично відноситься до посилань представника відповідача, щодо відсутності вини з приводу нестачі коштів на рахунку підприємства, адже чинним законодавством України встановлено, що сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Отже, з урахуванням вищевикладеного, позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство «Укрзовніштрейдінвест» м. Сєвєродонецьк про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed