Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що він є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою також зареєстрована відповідач. З 2012 року відповідач не проживає у вищевказаній квартирі з 2012 року без поважних причин, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере. На підставі викладеного позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач в судове засідання, не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, через канцелярію суду надав заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час і місце судового засідання справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 09.06.2021 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. В судовому засіданні встановлено, що квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] , що підтверджується копією договору довічного утримання від 27.09.2004 року серії ВВМ №290578, витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів №91006 від 07.09.2004, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №22438409 від 10.04.2009. Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 30.04.2021 року №8827, виданої відділом адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку, за адресою: [ADDRESS] , окрім позивача, у зазначеній квартирі також зареєстрована його колишня дружина [PERSON] , [INFO] . Позивач стверджує, що відповідач не проживає у вказаному будинку, не приймає участі у сплаті за комунальні послуги, будинком не користується, та фактично вона проживає на території Російської Федерації. Також до матеріалів справи позивачем додано акт про не проживання особи за місцем реєстрації, яким підтверджується, що відповідач не проживає за вищевказаної адресою. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 72 Житлового кодексу України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 року по справі №6-57цс11 за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Оскільки відповідач - [PERSON] не проживає за місцем її реєстрації, тому суд вважає, що вона втратила право користування квартирою, що належить позивачу. Таким чином, реєстрація відповідача за адресою: [ADDRESS] , яка на праві приватної власності належить позивачу - [PERSON] , створює перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, оскільки він змушений сплачувати комунальні послуги за зареєстровану відповідача. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності. Щодо вимоги позивача про зняття відповідача з реєстрації за вищевказаною адресою, суд зазначає, що вона не підлягає задоволенню, оскільки визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщення є належним, достатнім та ефективним способом захисту порушених прав позивача, та є підставою для вчинення відповідних реєстраційних дій, уповноваженими на це органами державної влади. Проведення відповідних дій щодо реєстрації, зміни або зняття з реєстрації місця проживання не є компетенцією суду, оскільки такі дії відносяться виключно до повноважень відповідних органів з реєстрації місця проживання.

Outcome: partial