Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання спадкового договору, укладеного між ними 10 лютого 2011 року та посвідченого Меренковим Ю.В., державним нотаріусом Рубіжанської державної нотаріальної контори Луганської області і зареєстрованого в реєстрі за №117. Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання 31 березня 2015 року для розгляду справи по суті позивач і відповідач не з'явились. Представник позивача через канцелярію Рубіжанського міського суду Луганської області подав заяву, якою просив розглянути справу без його участі, а у випадку неявки відповідача вказав, що не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. При цьому зазначив, що правові наслідки проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення (у тому числі особливий порядок набрання таким рішенням законної сили та порядок його оскарження) йому відомий та зрозумілий, а додаткового роз'яснення цих наслідків судом не потребує. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористався. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв'язку з повторною неявкою в судове засідання відповідача, яка була належним чином повідомлена про проведення судового засідання 24 березня 2015 року та 31 березня 2015 року, та від якої заяви про розгляд справи за її відсутністю не надходило і причини неявки нею не повідомлені, а представник позивача не заперечив проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини п'ятої статті 209 Цивільного процесуального кодексу України занесена до журналу судового засідання. У позові, позивач вказував на те, що між ним та відповідачем 10 лютого 2011 року був укладений спадковий договір, зобов'язання за яким відповідач не виконує. Тому у позивача виникло право його розірвати. Суд, на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини: Десятого лютого 2011 року [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]) та [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]) уклали спадковий договір посвідчений Меренковим Ю.В., державним нотаріусом Рубіжанської державної нотаріальної контори Луганської області та зареєстрований в реєстрі за № 117 (а.с.8,3-7). За вказаним договором, [PERSON] взяла на себе зобов'язання виконувати такі розпорядження [PERSON], як-от: належний догляд; забезпечення згідно з рецептами лікарів лікувальними засобами незалежно від їх вартості; в разі необхідності, надавати грошову допомогу; виконувати дрібний ремонт житла. А [PERSON] відчужує шляхом передачі у власність [PERSON], після своєї смерті, належну йому на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] У період з 14 листопада 2011 року по 29 листопада 2014 року, [PERSON] знаходився на лікуванні у хірургічному відділенні №1 Рубіжанської центральної міської лікарні. При цьому починаючи з 08 листопада 2011 року по 29 листопада 2011 року знаходився на лікарняному та потребував догляду і придбання лікувальних засобів (а.с.41-42,10,13). Однак, [PERSON], будь-якого догляду за ним не здійснювала, а лікувальними засобами, [PERSON], забезпечував себе сам (а.с.2). Після хірургічного втручання у листопаді 2011 року і по теперешній час, [PERSON] постійно потребує медичної допомоги, а тому належного догляду і придбання лікувальних засобів згідно рецептів лікарів (а.с.2,10-16,19,40). Проте, він самостійно придбаває собі такі лікувальні засоби (а.с.40,19). Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] виникли цивільні (зокрема, зобов'язальні) правовідносини у сфері відчудження майна на підставі спадкового договору, в яких позивач виступає відчужувачем, а відповідач набувачем майна, та в межах яких виник спір щодо права відчужувача майна на розірвання спадкового договору через невиконання набувачем його розпоряджень. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Згідно пункту 1 частини 1 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина. Відповідно до статті 1302 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) за спадковим договором, одна сторона (набувач) зобов'язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. Разом з цим, частина 1 статті 1308 ЦК України передбачає право відчужувача вимагати суд розірвати спадковий договір у разі невиконання набувачем його розпоряджень. А системне тлумачення вказаних положень у взаємозв`язку з положеннями частини 1 статті 1305 ЦК України свідчить про те, що під невиконанням розпоряджень відчужувача слід розуміти невиконання набувачем своїх обов`язків, які можуть бути передбачені й спадковим договором. Судом встановлено що спадковим договором, який уклали позивач та відповідач, встановлено серед іншого такі розпорядження відчужувача, тобто такі обов`язки набувача: належний догляд за відчужувачем; забезпечення його лікувальними засобами згідно з рецептами лікарів, незалежно від їх вартості (а.с.3-4). Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. А згідно частини 1 статті 610 цього ж кодексу, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. При цьому суд враховує, що положеннями статті 614 ЦК України встановлено презумпцію винуватості особи, яка порушила зобов`язання, а також те, що відсутність своєї вини доводить саме та особа, яка порушила зобов`язання. Судом встановлено, що відповідач, як набувач майна, свої обов`язки, передбачені спадковим договором (зокрема, в частині здійснення належного догляду за відчужувачем; забезпечення його лікувальними засобами згідно з рецептами лікарів, незалежно від їх вартості) не виконує. Означені дії здійснює сам позивач (а.с.2,3-4,19,40,20,17,18). Також суд враховує, що матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідач не виконує вказаних розпоряджень позивача, за відсутності своєї вини. Тому, суд вважає що позивач, як відчужувач майна на підставі спадкового договору, має право на його розірвання. І як наслідок, позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 (шістдесят) копійок, які понесені позивачем по цій справі, суд вважає документально підтвердженими (а.с.1), вони підлягають стягненню на користь позивача з відповідача повністю. Отже,

Outcome: approved