overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

[PERSON] є батьком позивача [PERSON] , [INFO] . Зараз позивач є студентом четвертого курсу Красноградського аграрно-технічного коледжу імені Ф.Я. Тимошенка денної форми навчання по спеціальності 208 «Агроінженерія». В зв`язку з навчанням позивач потребує матеріальної допомоги, тому просить стягнути з відповідача аліменти в зв`язку з навчанням, в розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно від дня пред`явлення позову до суду до припинення ним навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років. Від позивача до суду надійшла письмова заява, відповідно до якої він позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, розгляд справи просить проводити за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, від нього до суду надійшла заява в якій проти стягнення з нього аліментів на період навчання сина в розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу), не заперечує. Крім цього просить розглянути справу за його відсутності. Враховуючи те, що сторони про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому порядку, та від них надійшли письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі за наявними у справі доказами на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюючи фіксування судового процесу. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню враховуючи наступне. Стаття 199 СК України передбачає, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. В матеріалах справи в підтвердження позову є копія свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , з якого видно, що його батьками є [PERSON] та [PERSON] та що він досяг 18 річного віку (а.с. 6). Крім цього в матеріалах справи є довідка Красноградського аграрно-технічного коледжу імені Ф.Я. Тимошенка про те, що [PERSON] навчається на четвертому курсі денної форми навчання по спеціальності 208 «Агроінженерія», закінчує навчання 30.06.2021 року (а.с. 7). При визначенні розміру аліментів відповідно до ст. 182 СК України суд, враховує те, що відповідач [PERSON] здоровий, є молодою працездатною особою, має постійне місце роботи. Враховуючи вище викладене, суд вважає за доцільне задовольнити даний позов та стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в зв`язку з навчанням в розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно від дня пред`явлення позову до суду до припинення ним навчання, а саме до 30.06.2021 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнення з відповідача підлягають судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

[PERSON]»єва звернулася в суд з позовом до Ар»єва О.Ф. про розірвання шлюбу, зареєстрованого 06 листопада 2010 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту [PERSON]»янець - [PERSON]»янець- Подільського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області , актовий запис №1028. Від шлюбу дітей не мають. В суді позивачка, обґрунтовуючи позовні вимоги, вказує , що на даний час не підтримують подружні відносини, не ведуть спільного господарства, проживають окремо. Під час спільного проживання постійно виникали сварки, скандали з будь-якого приводу , на грунті ревнощів відповідача до неї. Усі намагання зберегти сім»ю не призвели до позитивного результату . Примирення неможливе, оскільки вона втратила почуття кохання та любові до відповідача, тому просить позов задовольнити . Відповідач [PERSON]»єв О.Ф. в судовому засіданні позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечує. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає , що позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 18 СК України способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення. Згідно ст. 55 СК України подружжя зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги; спільно дбати про матеріальне забезпечення сімї. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 06 листопада 2010 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту [PERSON]»янець - [PERSON]»янець- Подільського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області , актовий запис №1028, від якого дітей не мають. На даний час сторони не піклуються про побудову сімейних відносин, не дбають про спільне матеріальне забезпечення сімї, не підтримують подружніх відносин, втратили почуття поваги та любові один до одного , а тому збереження шлюбу суперечить інтересам сторін , що має істотне значення . Дані обставини підтверджуються матеріалами справи. На підставі ст.110 Сімейного Кодексу України ,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

[PERSON]»єва Ю.С. звернулась до суду з позовом до Григор»єва Д.О. про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач свої вимоги мотивувала тим, що між сторонами 05.06.2014 року було зареєстровано шлюб, актовий запис № 1039. Від шлюбу у сторін є син [PERSON]»єв Є.Д., [INFO]. Спільне життя у сторін не склалось, через різні погляди на сімейні стосунки і несумісність характерів, шлюбні відносини припинені та шлюб носить формальний характер. Наведене змусило позивача звернутись до суду з даним позовом. Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просила суд його задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просить суд справу розглянути у його відсутність, не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачем. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований, підставний і підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст. 24 ч. 1 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушувати жінку та чоловіка до шлюбу не допускається. Шлюб фактично розпався, сторони не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільне господарство, втратили взаємні почуття любові та поваги один до одного. Враховуючи наведене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

[PERSON]»єва Я.В. звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з відповідачем, вказавши, що з Астаф»євим Г.В. перебувають у шлюбі з 25 жовтня 1997 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: Астаф»єва А.Г., [INFO], Астаф»єву К.Г., [INFO] . Шлюбні стосунки з відповідачем припинені з листопада 2015 року і з цього часу не відновлювалися через втрату взаєморозуміння , наявність непримиримих протиріч . Оскільки примирення неможливе , просила шлюб між нею та відповідачем розірвати . В судове засідання позивачка надала заяву про розгляд справи у її відсутність, наполягала на задоволенні позову. Відповідач [PERSON]»єв Г.В. в наданій суду письмовій заяві позов визнав , справу просив розглядати у його відсутність. З огляду на визнання відповідачем позову, суд на підставі ч.3 ст. 200, ч.4 ст. 206 ЦПК України ввважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, сторони знаходяться у шлюбі з 25 жовтня 1997 року . Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: Астаф»єва [PERSON], [INFO], Астаф»єву [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.1\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя . Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. За змістом \~ст.109 СК України\~шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до пояснень сторін , викладених в наданих суду заявах , вони не бажають більше підтримувати шлюбні стосунки . Вважають, що сім'я розпалась остаточно, на примирення не згодні. За таких обставин, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін в розумінні ст. 112 СК України, тому позов підлягає задоволенню. Спору про розподіл майна суду не заявлено. З огляду на положення ч.1 ст. 142 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позов в повному обсязі до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути 50 % сплаченого судового збору при поданні позову. Питання про судові витрати слід вирішити згідно ст. 141 ЦПК України . На підставі ст. ст. 105, 110-112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

[PERSON] є власником будинковолодіння № 104 на вул. Горького в м. Сміла, в якому зареєстровані [PERSON] та [PERSON] Позивач, посилаючись на те, що відповідачі у вказаному будинковолодінні не проживають, їх особистих речей в помешканні немає, вони змінили місце проживання, але не знялися з реєстраційного обліку, звернувся в суд з позовом про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Сторони в судове засідання не з'явилися. Позивач надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просить розглянути справу без його участі. Відповідачі не зявилися з невідомих суду причин, хоч про день і час розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому справа розглядається в порядку заочного провадження. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 12 серпня 2016 року [PERSON] належить будинковолодіння № 104 на вул. Горького в м. Сміла, в якому зареєстрований [PERSON], що підтверджується відомостями адресно-довідкового підрозділу від 23 листопада 2016 року. З них же вбачається, що [PERSON], яка змінила прізвище на «Назаренко», з 30 травня 2016 року зареєстрована за адресою: [INFO], тому в частині позовних вимог про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням суд відмовляє. З акта від 21 жовтня 2016 року, затвердженого головою кварткому, вбачається, що відповідачі в будинковолодінні № 104 на вул. Горького в м. Сміла з 1 січня 2015 року не проживають, їх особистих речей у ньому немає. У відповідності до ч. 2 ст. 167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сімї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Член сімї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. В звязку з тим, що [PERSON] вибув на інше постійне місце проживання, але не знявся з реєстраційного обліку, він повинен бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням в будинковолодінні № 104 на вул. Горького в м. Сміла. На підставі викладеного, ст. 167 ЖК України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

[PERSON] є власником будинковолодіння на [ADDRESS], в якому на правах наймача зареєстрована [PERSON] Позивач, посилаючись на те, що відповідачка більш ніж 5 років не проживає у вказаному будинковолодінні, не отримує кореспонденцію, у ньому відсутні її особисті речі, і вона ним не цікавиться, звернувся в суд з позовом про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Сторони в судове засідання не з'явилися. Позивач надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просить розглянути справу без його участі. Відповідачка не з'явилася, хоч про день і час розгляду справи була повідомлена належним чином, а тому справа розглядається в порядку заочного провадження. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинковолодіння на [ADDRESS], в якому зареєстрована, але більше півроку не проживає [PERSON], що підтверджується довідками виконкому Залевківської сільської ради Смілянського району від 22 травня 2014 року №№ 117, 120. Як на підставу визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням позивач посилається на ст. 71 ЖК України, яка регулює користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду, в той час коли будинок є його приватною власністю. Позивачем не доведено факт укладення з відповідачкою договору найму жилого приміщення, що передбачено ст. 61 цього Кодексу, а також факт виїзду відповідачки на інше постійне місце проживання та відсутності в будинку її речей. Оскільки суд не може самостійно змінити підставу позову, то вважає вимоги [PERSON] необґрунтованим та такими, що не можуть бути задоволеними. На підставі викладеного, ст.ст. 61, 71 ЖК України,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

[PERSON] є власником будинку [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу будинку від 26 грудня 1991 року та реєстраційним посвідченням (форма № 5), виданим Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації 08 січня 1992 року. Довідкою виконавчого комітету Терсянської сільської ради від 15.05.2014 № 147 підтверджується те, що [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS], але з 2010 року за вказаною адресою не проживає. Та обставина, що відповідачка протягом останніх трьох років не проживає за зареєстрованим її місцем проживання за адресою: [ADDRESS], підтверджені у судовому засіданні показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивачки. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. За правилами ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За правилом статті 72 Житлового кодексу Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Відповідно до статті 71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Стаття 163 Житлового кодексу Української РСР, якою встановлено строки збереження жилих приміщень приватного житлового фонду за тимчасово відсутніми наймачами, містить відсильну норму до статті 71 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Вищенаведеними доказами підтверджено, що відповідачка не проживає у спірному жилому приміщенні більше одного року. Разом з цим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази поважності причин відсутності відповідачки за зареєстрованою адресою її проживання. З огляду на викладене, суд визнає позов обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До позовної заяви додано квитанцію № 88 від 26.05.2014, якою підтверджується сплата позивачкою судового збору у розмірі 243,60 грн., отже відповідна сума судових витрат підлягає стягненню на її користь з відповідачки. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] є власником будинку № 21 по вул Саркіса (Саркісова) в м. Краматорську, що підтверджується копією договору купівлі-продажу № 1768Н від 09.06.2000 року, зареєстрованого в БТІ м. Краматорська. \~ \~ \~ \~За адресою: м. Краматорськ, вул Саркіса (Саркісова), 21, окрім [PERSON]. зареєстрована з [PERSON], про що свідчить довідка № 6600 від 01.10.2018 року, виданої виконавчим комітетом Біленьківської селищної ради, домовою книгою та довідкою № 7093 від 16.10.2018 року, виданої виконавчим комітетом Біленьківської селищної ради. З 12.11.2008 року та по теперішній час за адресою: м. Краматорськ, вул Саркіса (Саркісова), 21, [PERSON] не проживає, що підтверджується актом про підтвердження факту не проживання від 01.10.2018 року. Оскільки відповідачем не було надано відзиву на позов, тому суд приймає до уваги лише докази позивача та вважає їх обгрунтованими. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд приймає до уваги те, що позивач самостійно утримує будинок та сплачує комунальні послуги, з урахуванням нарахування комунальних платежів по кількості зареєстрованих в будинку, тобто за газ, воду, вивіз побутових відходів та опалення будинку. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідача такою, що втратила право користування будинком, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати в сумі 704,80 грн., сплачені при подачі позовної заяви. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-15 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] є власником будинку № 33 по вул Чорноморська в м. Краматорську, що підтверджується копією свідоцтва про спадщину за законом від 10.08.2002 року. За адресою: м. Краматорськ, вул Чорноморська, 33, окрім [PERSON] зареєстрований її син [PERSON], про що свідчить довідка № 18587 про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні та довідка № 20168 про реєстрацію місця проживання особи. З 2005 року та по теперішній час за адресою: м. Краматорськ, вул Чорноморська, 33, [PERSON] не проживає, що підтверджується актом про не проживання № 01-14/451 від 04.06.2018 року. До суду відповідач подав заяву, в якій не заперечував проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд приймає до уваги те, що позивач самостійно утримує будинок та сплачує комунальні послуги, з урахуванням нарахування комунальних платежів по кількості зареєстрованих в будинку, тобто за газ, воду, вивіз побутових відходів та опалення будинку. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування будинком, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] є власником будинку № 62 по вул Дніпровській в м. Краматорську, що підтверджується копією свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 24.01.1983 року. \~ \~ \~ \~У відповідності з рішенням виконкому Краматорської міської ради народних депутатів від 21.10.1987 року № 479 відбулася перенумерація будинку № 62 на № 56 по вул Дніпровській в м. Краматорську, що підтверджується довідкою БТІ м. Краматорська від 04.02.2014 року № 88. \~ \~ \~ \~За адресою: м. Краматорськ, вул Дніпровська, 56, окрім [PERSON] та [PERSON] зареєстрований з 15.06.2012 року [PERSON], про що свідчить довідка № 6418 від 25.09.2018 року про реєстрацію місця проживання особи, виданої виконавчим комітетом Біленьківської селищної ради, домовою книгою та довідкою № 7092 від 16.10.2018 року, виданої виконавчим комітетом Біленьківської селищної ради. З липня 2014 року та по теперішній час за адресою: м. Краматорськ, вул Дніпровська, 56, [PERSON] не проживає, що підтверджується актом про підтвердження факту не проживання від 21.09.2018 року. Відповідач позовні вимоги визнав та просив їх задовольнити, що підтверджується заявою від 08.11.2018 року, посвідченою нотаріусом Ломоносовського нотаріального округу Ленінградської області [PERSON]. Дану заяву зареєстровано в реєстрі № 47/6-н/47-2018-11-32. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд приймає до уваги те, що позивач самостійно утримує будинок та сплачує комунальні послуги, з урахуванням нарахування комунальних платежів по кількості зареєстрованих в будинку, тобто за газ, воду, вивіз побутових відходів та опалення будинку. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування будинком, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати в сумі 704,80 грн., сплачені при подачі позовної заяви. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved