Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-30 00:00:00

[PERSON] (далі - скаржниця), діючи через свого представника [PERSON] , звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Коваля В.О. Свою скаргу мотивує тим, що рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 27 вересня 2019 року з неї на користь АТ КБ «Приватбанк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором від 12 березня 2008 року у розмірі 9 410 грн. 99 коп. та 621 грн. 99 коп. судових витрат. Вона перерахувала вказані кошти на рахунок зазначеного вище банку 17 та 25 жовтня 2019 року. При цьому представником банку 13 листопада 2019 року було отримано виконавчий лист для подальшого стягнення вказаної вище заборгованості та за звернення представника банку приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Ковалем В.О. 20 січня 2020 року було відкрито виконавче провадження №60955998. Представник скаржниці повідомив приватного виконавця про фактичне погашення боргу за судовим рішенням та надіслав йому засобами електронного зв`язку копії квитанцій про сплату боргу, водночас приватний виконавець відмовився закінчити виконавче провадження пославшись на те, що стягувач погашення суми боргу не підтвердив. У зв`язку з цим скаржниця просить визнати бездіяльність приватного виконавця Коваля В.О., яка полягає у відмові закінчити виконавче провадження №60955998, незаконною, зобов`язати приватного виконавця закінчити зазначене виконавче провадження на підставі пункту 9 частини першої статі 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом, вирішити питання про повернення до суду виконавчого листа №739/1396/19 у зв`язку з фактичним виконанням судового рішення. Скаржниця, представник стягувача та приватний виконавець Коваль В.О. у судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Представник скаржниці у судовому засіданні скаргу підтримав та просив задовольнити повністю з підстав, зазначених у скарзі, при цьому зазначив, що він надсилав приватному виконавцю Ковалю В .О. копії квитанцій про перерахування стягувачу коштів на погашення заборгованості за рішенням суду від 27 вересня 2019 року, водночас надати будь-яких доказів цього не може. Представник приватного виконавця у судовому засіданні висловився проти задоволення скарги, зазначив, що виконавче провадження щодо стягнення зі скаржниці на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором та судових витрат було відкрито на законних підставах, при цьому ні скаржниця, ні її представник документів про сплату заборгованості та клопотання про закінчення виконавчого провадження не подавала, відповідно у приватного виконавця Коваля В.О. не було підстав для закінчення виконавчого провадження. Також, на думку представника приватного виконавця, у разі сплати заборгованості до відкриття виконавчого провадження скаржниця мала порушувати питання про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено, рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 27 вересня 2019 року зі скаржниці на користь АТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 12 березня 2008 року у розмірі 9 410 грн. 99 коп. та судові витрати у розмірі 621 грн. 99 коп. Дане рішення суду 29 жовтня 2019 року набрало законної сили, у зв`язку з чим 13 листопада 2019 року АТ КБ «Приватбанк» було видано виконавчий лист №739/1396/19 на стягнення вказаної заборгованості та судових витрат (а.с. 30). Водночас, скаржниця 17 жовтня 2019 року та 25 жовтня 2019 року перерахувала на розрахунковий рахунок АТ КБ «Приватбанк» грошові кошти у сумі 621 грн. 99 коп. та 9 410 грн. 99 коп. на виконання рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 27 вересня 2019 року, тим самим належним чином виконала вказане рішення, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями платіжних квитанцій, оригінали яких були досліджені судом у судовому засіданні (а.с. 4). У подальшому 10 січня 2020 року за заявою АТ КБ «Приватбанк» приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Ковалем В.О. на підставі виконавчого листа №739/1396/19 було відкрито виконавче провадження №60955998 про стягнення зі скаржниці на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 9 410 грн. 99 коп. Про прийняте рішення скаржниця була належним чином повідомлена приватним виконавцем (а.с. 3). Як вбачається представник скаржниці стверджує, що він інформував приватного виконавця про виконання рішення суду та подав йому клопотання про закінчення виконавчого провадження №60955998 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Водночас, представником скаржниці до скарги не додано жодних доказів інформування приватного виконавця про виконання рішення суду та подання йому клопотання про закінчення виконавчого провадження. У судовому засіданні таких доказів суду також надано не було. Представник приватного виконавця факт отримання останнім документів про сплату боргу та клопотання про закінчення виконавчого провадження заперечив. З викладеного вище висновується, що представником скаржниці не доведено факту інформування приватного виконавця Коваля В.О. про виконання скаржницею рішення суду від 27 вересня 2019 року та подання останньому клопотання про закінчення виконавчого провадження. Частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно частини першої статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Оскільки судом встановлено, що стягувач АТ КБ «Приватбанк» подав приватному виконавцю Ковалю В.О. виконавчий лист №739/1396/19 від 13 листопада 2019 року, останній правомірно 10 січня 2020 року виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №60955998. Пунктом 9 частини першої статті 39 Закону передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно виконавчим документом. Згідно частини другої статті 39 Закону постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. Зі змісту наведених вище законодавчих положень висновується, що виконавець зобов`язаний закінчити виконавче провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону в день коли йому стало відомо про фактичне виконання боржником рішення згідно виконавчого документу. У судовому засіданні представником скаржниці не доведено факту повідомлення представником скаржниці приватного виконавця Коваля В.О. про сплату заборгованості згідно рішення суду від 27 вересня 2019 року і подання відповідних підтверджуючих документів, що представником останнього заперечується, суд приходить до висновку про відсутність у приватного виконавця Коваля В.О. підстав для закінчення виконавчого провадження №60955998 відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону. Частиною третьою статті 451 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. Оскільки приватний виконавець Коваль В.О. правомірно не вчинив дій щодо закінчення виконавчого провадження №60955998 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону, у зв`язку з фактичним виконання в повному обсязі рішення згідно виконавчим документом, у задоволенні скарги необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed