Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] селищної ради, [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення [PERSON] селищної ради. В позовній заяві зазначив, що 30.08.2016 року він звернувся до [PERSON] селищної ради з заявою про надання йому дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в смт. Буштино ур. «За Штреком» орієнтовною площею 0,3018 га. з метою безоплатної передачі її у власність. До вказаної заяви також було додано матеріали польових геодезичних робіт і план земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки (збірний кадастровий план суміжних землевласників та землекористувачів). Однак відповідач [PERSON] селищна рада на засіданні 9 сесії 7-го скликання прийняла рішення №342 від 27.09.2016 року, пунктом 2 якого відмовила йому у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,302 га в смт. Буштино ур. «За Штреком» для ведення особистого селянського господарства у звязку з тим, що частина цієї земельної ділянки площею 0,10 га. використовувалась гр. [PERSON] та гр. [PERSON], а також надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення відповідної земельної ділянки орієнтовною площею 0,192 га. незважаючи на те, що позивач просив надати такий щодо земельної ділянки площею 0,3018 га.. Водночас п.7 вищевказаного рішення селищна рада надала дозвіл відповідачу [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,192 га. в смт. Буштино ур. «За штреком», з подальшою передачею йому у власність для ведення особистого селянського господарства. При цьому з протоколу 9 (ІІ пленарне засідання) сесії 7-го скликання від 27 вересня 2016 року встановлено, що поряд з іншими питаннями на сесії вирішувалось питання про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок [PERSON] в ур. «За штреком», пл. 0,302 га для ведення ОСГ та [PERSON] в ур. «За штреком», пл. 0,192 га., під час якого землевпорядник зауважив, що вказані громадяни написали заяви на відведення однієї території площею 0,10 га, яку колись використовував гр. [PERSON] і земельна комісія пропонувала надати дозвіл на цю територію [PERSON] тому, що [PERSON] написав заяву, в якій не заперечує такі дії незважаючи на те, що ця заява була оформлена неправильно. Однак на думку позивача до таких висновків як земельна комісія так і селищна рада на своєму засіданні 27 вересня 2016 року дійшли помилково, не врахувавши правовий режим земельної ділянки, на яку претендував позивач та не зясувавши дійсних обставин користування [PERSON] та [PERSON] спірною земельною ділянкою пл. 0,10 га, оскільки відповідно до «списку жителів селища Буштино, яким донаділені земельні ділянки у тимчасове користування в урочищі «За Штреком», датованого 1990 роками, наділено земельні ділянки площею по 0,10 га, зокрема: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], якими з початку 1990 років вони фактично користувались. При цьому, гр. [PERSON] приблизно з середини 2000 років, разом з сімєю виїхав на постійне проживання в інший населений пункт, і з того часу фактично перестав користуватись земельною ділянкою пл. 0,10 га в ур. «За Штреком», відтак її ніхто не обробляв і на момент здійснення в серпні 2016 року, за ініціативою позивача, кадастрової зйомки на ній росли багаторічні насадження. Разом з цим, згідно інформації [PERSON] селищної ради від 06.10.2016 року, будь-які дані щодо підтвердження права користування земельними ділянками гр. [PERSON] та [PERSON], крім вищевказаного списку відсутні. Також, згідно даного повідомлення гр. [PERSON] дійсно проживав на території селища Буштино, проте інформація про період такого проживання у [PERSON] селищній раді відсутня. В свою чергу, відповідно до повідомлення архівного відділу Тячівської РДА №01-11/204 від 10.10.2016 року, в документах [PERSON] селищної ради за період 1990-1995 роки відомості про виділення земельних ділянок у приватну власність чи користування в смт.Буштино в ур. «За Штреком» громадянам [PERSON] та [PERSON] відсутні. Відтак, на думку позивача, станом на сьогоднішній день земельна ділянка, на яку претендував [PERSON] перебуває у комунальній власності [PERSON] селищної ради і у користування, відповідно до норм ЗК України, іншим особам ніколи не передавалась. З копії заяви [PERSON] про надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо виділення земельної ділянки вбачається, що така була подана та зареєстрована [PERSON] селищною радою 30.08.2016 року, а заява [PERSON] згідно наявного на ній штампу [PERSON] селищної ради 05.09.2016 року. Також до [PERSON] селищної ради 27.09.2016 року було подано заяви від імені [PERSON] на імя землевпорядника смт. Буштино, згідно яких [PERSON] просив передати свою земельну ділянку в користування [PERSON], а також підтвердив, що така з його дозволу перейшла в користування [PERSON], які як вбачається з протоколу засідання ради та змісту її рішення від 27.09.2016 року №342 стали підставою для відмови в наданні відповідного дозволу [PERSON] та надання такого [PERSON]. При цьому, у вказаних заявах не зазначено, будь-яких відомостей про площу, підстави виникнення права користування чи права власності на земельну ділянку в [PERSON], періоди користування та підстави переходу у користування [PERSON] Крім цього з заяв не можливо достовірно встановити їх автора, без вказівки на місце його проживання, а також не вірно вказано адресата, оскільки вирішення питань щодо надання відповідних дозволів не входить до компетенції землевпорядника. Таким чином, на думку позивача, відмовляючи у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,3018 га., орган місцевого самоврядування не врахував відсутність належних доказів на підтвердження права користування чи права власності на земельну ділянку у гр. [PERSON] та всупереч закону взяв до уваги безпідставні пропозиції земельної комісії, обґрунтовані заявами від імені [PERSON], які не мають будь-якого юридичного значення. Відтак, селищна рада, маючи встановлені законом необхідні повноваження та обов'язки, всупереч вимог ч.7 ст. 118 ЗК України, прийняла по заяві [PERSON] рішення про відмову у наданні йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,3018 га., з не передбачених жодними нормативно-правовими актами та з цих же підстав віддавши перевагу [PERSON] надала йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,192 га в смт. Буштино ур. «За Штреком», внаслідок чого порушила конституційне право позивача на набуття у власність земельної ділянки заявленої ним площі, яке передбачено нормою\~ст. 41 Конституції України. Також позивач зазначив, що надавши [PERSON] дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на частину якої пл. 0,10 га. першочергово просив надати дозвіл [PERSON] земельна комісія та селищна рада, нехтуючи правами та інтересами останнього, не взяла до уваги обєктивну необхідність у наданні переваги позивачу як особі пенсійного віку, оскільки земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства він не має, річний розмір його пенсії складає близько 12000 грн., будь-яких інших доходів він не має, відтак законне використання вказаної земельної ділянки надало б йому додаткові засоби до існування. Посилаючись на ст.ст. 14, 19, 41 Конституції України, ст.ст. 81, 118, 121, 122, 125, 126, 131 ЗК України, ст. 22, 23 ЗК України (в ред. 1990 року), ст.ст. 24, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», позивач просить визнати незаконним та скасувати рішення 9-ї сесії VII скликання [PERSON] селищної ради № 342 від 27.09.2016 року про відмову у наданні [PERSON] дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,302 га. в смт. Буштино ур. «За Штреком» для ведення особистого селянського господарства та надання дозволу [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,192 га в смт. Буштино ур. «За Штреком» з подальшою передачею йому у приватну власність для ведення особистого селянського господарства. Зобовязати [PERSON] селищну раду надати [PERSON] дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,302 га. в смт. Буштино ур. «За Штреком» для ведення особистого селянського господарства. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю посилаючись на викладені в письмовій позовній заяві обставини і додатково пояснив, що спірна земельна ділянка площею 0.10 га. принаймні десять останніх років ніким не використовується і є вільною. Просить позов задовольнити. Представник [PERSON] селищної ради в судовому засіданні проти позову заперечив посилаючись на те, що хоч першим і подав заяву позивач, однак сесія в межах своїх повноважень вирішила надати дозвіл на розробку проекту відповідачу [PERSON]. Жодних рішень про передачу спірної земельної ділянки у користування чи власність, крім доданих до матеріалів цивільної справи списку мешканців смт. Буштино, яким донаділено земельні ділянки у тимчасове користування, без дати, у селищній раді немає. На його думку зазначений список міг бути складений у 90-ті роки, коли головою селищної ради був [PERSON]. Також у селищній раді відсутні відомості про фактичне з того часу використання даної ділянки та відповідно про сплату земельного податку. Просить в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому суд в порядку ст.. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 30.08.2016 року позивач звернувся до відповідача [PERSON] селищної ради з заявою про надання йому дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в смт. Буштино ур. «За Штреком» орієнтовною площею 0,3018 га. з метою безоплатної передачі її у власність. До вказаної заяви ним було додано матеріали польових геодезичних робіт і план земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки (збірний кадастровий план суміжних землевласників та землекористувачів)( а.с.12-13). Таку ж заяву з додатками про надання йому дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в смт. Буштино ур. «За Штреком» орієнтовною площею 0,20 га. з метою безоплатної передачі її у власність 5 вересня 2016 року подав відповідач [PERSON]( а.с. 14-15). Окаржуваним рішенням відповідач [PERSON] селищна рада на засіданні 9 сесії 7-го скликання за №342 від 27.09.2016 року, пунктом 2 відмовила позивачу [PERSON] у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,302 га в смт. Буштино ур. «За Штреком» для ведення особистого селянського господарства у звязку з тим, що частина цієї земельної ділянки площею 0,10 га. використовувалась гр. [PERSON] та гр. [PERSON], а також надала дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення відповідної земельної ділянки орієнтовною площею 0,192 га.( а.с. 7). Одночасно п.7 зазначеного рішення селищна рада надала дозвіл відповідачу [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,192 га. в смт. Буштино ур. «За штреком», з подальшою передачею йому у власність для ведення особистого селянського господарства( а.с. 8). При цьому з протоколу 9 (ІІ пленарне засідання) сесії 7-го скликання від 27 вересня 2016 року встановлено, що поряд з іншими питаннями на сесії вирішувалось питання про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок [PERSON] в ур. «За штреком», пл. 0,302 га для ведення ОСГ та [PERSON] в ур. «За штреком», пл. 0,192 га., під час якого землевпорядник зауважив, що вказані громадяни написали заяви на відведення однієї території площею 0,10 га, яку колись використовував гр. [PERSON] і земельна комісія пропонувала надати дозвіл на цю територію [PERSON] тому, що [PERSON] написав заяву, в якій не заперечує такі дії незважаючи на те, що ця заява була оформлена неправильно( а.с.9). Відповідно до «списку жителів селища Буштино, яким до наділені земельні ділянки у тимчасове користування в урочищі «За Штреком», без дати, сторони визнають його датованим 90-х років, наділено земельні ділянки площею по 0,10 га, зокрема: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]( а.с.10). При цьому, позивач посилається на те, що гр. [PERSON] з середини 2000 років, разом з сімєю виїхав на постійне проживання в інший населений пункт, і з того часу фактично перестав користуватись земельною ділянкою пл. 0,10 га в ур. «За Штреком» і цю земельну ділянку ніхто не користує. Представник відповідача цю обставину в судовому засіданні належними і допустимими доказами не заперечив, пославшись на відсутність таких відомостей у селищної ради, як і відомостей про сплату земельного податку за вказану земельну ділянку. Відповідно до письмової інформації [PERSON] селищної ради від 06.10.2016 року гр. [PERSON] дійсно проживав на території селища Буштино, проте інформація про період такого проживання у [PERSON] селищній раді відсутня( а.с.18). А згідно до письмового повідомлення архівного відділу Тячівської райдержадміністрації №01-11/204 від 10.10.2016 року в документах [PERSON] селищної ради за період 1990-1995 роки відомості про виділення земельних ділянок у приватну власність чи користування в смт.Буштино в ур. «За Штреком» громадянам [PERSON] та [PERSON] відсутні( а.с.19). Разом з цим 27 вересня 2016 року, тобто в день прийняття оскаржуваного рішення, в [PERSON] селищній раді зареєстровано письмові заяви від імені [PERSON], адресовані землеупоряднику смт. Буштино, у яких заявник просив передати свою земельну ділянку( за штреком) в користування [PERSON], а також підтвердив, що така з його дозволу перейшла в користування [PERSON]В.( а.с. 17, 18). Інших належних і допустимих доказів сторонами не наведено. Статтею 19 Конституції України\~встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Частиною 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні визначено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. У відповідності до ст. 81 ч.1 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки в тому числі шляхом безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Підстави та порядок набуття права на землю, а також порядок передачі земельних ділянок визначено у ст.ст. 116, 118 ЗК України. Із зазначених норм випливає, що отримання земельної ділянки у власність або в користування супроводжується різними діями зацікавленої особи, прийняттям відповідних рішень органу місцевого самоврядування (щодо дачі згоди на розроблення проекту відведення земельної ділянки, про затвердження проекту відведення та про передачу земельної ділянки). Зокрема ч. 6 ст. 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, в тому числі і для ведення особистого селянського господарства, у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). А згідно до ч.7 ст. 118 цього Кодексу, - відповідний орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Із\~ст.22 ЗК України, 1990 року, який діяв на момент складання вищевказаних списків,\~право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Згідно зі\~ст.23 ЗК України 1990 року\~право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. Аналогічні норми передбачені і ст.ст. 125, 126 ЗК України (2001 року). Відтак, селищна рада, хоч і діючи в межах своїх повноважень, однак без належного обґрунтування та без урахування діючих нормативно-правових актів в галузі земельних відносин оскаржуваним рішенням відмовила позивачу у наданні йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у заявленому розмірі, після чого надала дозвіл на спірну земельну ділянку відповідачу [PERSON], який подав заяву пізніше, внаслідок чого було порушено право позивача на набуття у власність земельної ділянки заявленої ним площі. Статтею 55 Конституції України\~встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно до ч.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними у судовому порядку. Відповідно до п. 10 ч. 2\~ст. 16 ЦК України\~способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.\~ Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та (або) визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обовязковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у звязку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів особи. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позов в цій частині є підставним і порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання незаконним та скасування п.2 рішення 9-ї сесії VII скликання [PERSON] селищної ради № 342 від 27.09.2016 року про відмову у наданні [PERSON] дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,302 га. в смт. Буштино ур. «За Штреком» для ведення особистого селянського господарства та п. 7 вказаного рішення про надання дозволу [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,192 га в смт. Буштино ур. «За Штреком» з подальшою передачею йому у приватну власність для ведення особистого селянського господарства. Що стосується вимог позивача про зобовязання [PERSON] селищну раду надати [PERSON] дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,302 га. в смт. Буштино ур. «За Штреком» для ведення особистого селянського господарства, то відповідно до ст.. 12 ЗК України розпорядження землями територіальних громад належить до повноважень органу місцевого самоврядування, а не суду. А тому позов в цій частині слід задовольнити частково і зобовязати [PERSON] селищну раду на черговій сесії вирішити питання щодо надання [PERSON] дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,302 га. в смт. Буштино ур. «За Штреком» для ведення особистого селянського господарства. Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на відповідача [PERSON] селищну раду. На підставі ст. 154 ЦПК України заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою Тячівського районного суду від 19 жовтня 2016 року, слід скасувати.

Outcome: partial