Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» (далі по тексту - відповідач-1), від імені якого діє Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» Коваленко Олександр Володимирович, відповідно до якого просила визнати припиненими умови Кредитного договору №014/0398/2/20196 (далі по тексту - Кредитний договір), укладеного 18.07.2008 між Відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк» та позивачем; визнати припиненими Договір іпотеки №014/0398/2/20196 від 18.07.2008, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк» та позивачем, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвиненко Я.О. за реєстровим №263 (далі по тексту - Договір іпотеки), у зв`язку з припиненням валютного кредиту, як основного зобов`язання, з 29.02.2016. Позовні вимоги мотивовано тим, що 18.07.2008 між Відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк» та позивачем було укладено Кредитний договір, відповідно до умов якого позивач отримала кредит у розмірі 250 000,00 доларів США, строком до 17.07.2018, зі сплатою 13% річних, шляхом сплати кожного місяця рівних платежів згідно умов Кредитного договору. В забезпечення зобов`язань за Кредитним договором 18.07.2008 між Відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк» та позивачем було укладено Договір іпотеки, предметом якого є нежитлове приміщення (група приміщень) №60, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 09.09.2014 у справі №760/12919/14-ц з позивача та поручителя [PERSON] на користь ПАТ «Фідобанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 438 407,55 грн. В рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки. Після ознайомлення з лотом №Q8256b10307, розміщеним на сайті PROZORRO, позивачу стало відомо про те, що 29.02.2016 відносно її кредиту проведено реструктуризацію. Позивач стверджує, що відповідач в односторонньому порядку 29.02.2016 змінив умови Кредитного договору, реструктуруючи заборгованість з іноземної валюти на гривню. Однак, як вказує позивач, у неї відсутні будь-які укладені додаткові угоди до Кредитного договору щодо реструктуризації заборгованості. Таким чином, позивач вважає, що 29.02.2016 її зобов`язання в іноземній валюті за Кредитним договором є припиненими у зв`язку з реструктуризацією та капіталізацією валютного договору з доларів США в національну валюту гривню, а умови Кредитного договору як валютного кредиту є припиненими з 29.02.2016, оскільки у позивача 29.02.2016 виникли зобов`язання в рамках гривневого кредиту. Також, зазначає, що зобов`язання за Кредитним договором припинилися з 09.09.2014, оскільки, рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 09.09.2014 у справі №760/12919/14-ц з позивача та поручителя [PERSON] на користь ПАТ «Фідобанк» стягнуто заборгованість за Кредитним договором у розмірі 438 407,55 грн. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.03.2019 справу передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24.04.2019 справа прийнята до розгляду та відкрито провадження за правилами позовного провадження в загальному порядку, призначено проведення підготовчого засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20.08.2019 до участі у справі в якості співвідповідача залучено ТОВ «Рай Партнер» (далі по тексту - відповідач-2). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20.01.2020 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача-1 заперечив щодо задоволення позовних вимог, просив відмовити в повному обсязі. Представник відповідача-2 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, причини неявки в судове засідання невідомі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача-1, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 18.07.2008 між Відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк» та позивачем було укладено Кредитний договір, відповідно до умов якого позивач отримала кредит у розмірі 250 000,00 доларів США, строком до 17.07.2018, зі сплатою 13% річних, шляхом сплати кожного місяця рівних платежів згідно умов Кредитного договору. В забезпечення зобов`язань за Кредитним договором 18.07.2008 між Відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк» та позивачем було укладено Договір іпотеки, предметом якого є нежитлове приміщення (група приміщень) №60, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 09.09.2014 у справі №760/12919/14-ц з позивача та поручителя [PERSON] на користь ПАТ «Фідобанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 438 407,55 грн. В рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, відповідно до ст. 509, ст. 526 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої ЦК України. Норми даної глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо), зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора, поєднанням боржника і кредитора в одній особі, неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає, смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою, смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора, ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Ухвалення рішення суду про стягнення боргу не призводить до припинення зобов`язань за кредитним договором, положення Цивільного кодексу України не містить норм про припинення зобов`язань та звільнення боржника від обов`язку повернення суми боргу внаслідок ухвалення судом рішення про стягнення заборгованості. Пунктом 8.1. Кредитного договору сторони погодили, що Договір набуває чинності з дати його укладення та діє до повного погашення кредитної заборгованості (суми кредиту, відсотків за користування, комісій, штрафів та пені). Умовами п. 6.2. Договору іпотеки сторони погодили, що право іпотеки та відповідно і цей Договір припиняє чинність у разі припинення основного зобов`язання, забезпеченого цією іпотекою. Водночас, положення Кредитного договору не містять вказівки на припинення зобов`язання та/або самого Кредитного договору. Разом з тим, обставин, які б свідчили про припинення Кредитного договору, визначених законом, судом також не встановлено, оскільки зобов`язання за цим договором не виконані. Отже, в даному випадку, зобов`язання може бути припинено виключено у зв`язку з виконанням, проведеним належним чином у відповідності до ст. 599 ЦК України. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Крім того, Верховний Суд у своїй постанові від 07.03.2018 у справі №305/1293/16-ц вказує, що наявність судового рішення про стягнення поточної заборгованості за кредитним договором, яке не виконано боржником належним чином чи виконано із простроченням, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не припиняє зобов`язання в цілому і не позбавляє кредитора права на стягнення інших передбачених договором платежів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Однак, обставин, які б свідчили про припинення іпотеки судом не встановлено. За загальним принципом доказування та подання доказів відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Крім того, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність і достатність кожного доказу окремо, а також взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні не знайшов підтвердження факт порушення відповідачами прав позивача, з огляду на що суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Оскільки, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, та з урахуванням ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачів судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed