Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з означеною заявою. Мотивує тим, що шлюб між ним та відповідачкаю було зареєстровано 23.11.2018 року в Буському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області. Сторони мають двох дітей, доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Життя з відповідачкою не склалося, оскільки остання зловживає алкоголем, сторони проживають окремо, не підтримують подружніх відносин, діти проживають з позивачем. Останній через таку негативну поведінку дружини, звернувся в суд з позово про позбавлення відповідача батьківськтих прав відносно дітей. Крім двох спільних дітей з позивачем, відповідач має ще троє неповнолітніх дітей, які проживають у дитячому будинку «Добре серце». Позивач переконаний що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим. Просить розірвати шлюб, оскільки такий носить формальний характер. Позивач позовні вимоги підтримав в повному об`ємі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Причини неявки суду не повідомила, відзив на позов, згідно ст. 178 ЦПК України, не подала. За змістом ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідача, суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Сторони зареєстрували шлюб 23 листопада 2018 року в Буському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 147, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 23.11.2018 р. У сторін [INFO] народилася донька [PERSON] (свідоцтво Серії [NUMBER] , повторно видане 14.11.2018 року, актовий запис № 1597 від 23.03.2007) та [INFO] народився син [PERSON] (свідоцтво Серії [NUMBER] , повторно видане 14.11.2018 року, актовий запис № 1800 від 14.05.2014) . Як встановлено судом, сторони протягом тривалого часу проживають окремо, діти проживають з позивачем. Згідно ч. 1ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка та припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ст.110 ч.1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Беручи до уваги п.12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року про практику застосування судами про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. За відсутності взаємної згоди подружжя на встановлення сепарації волевиявлення одного з них має бути обґрунтованим. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, не ведуть спільне господарство, не підтримують подружніх відносин, кожен живе своїм життям, що свідчить про тривалість і стійкість конфлікту між ними та остаточний розпад сім`ї. Сторони стали чужими один одному, втратили почуття любові та поваги один до одного, а тому збереження такого шлюбу є недоцільним. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що спільне життя подружжя та збереження шлюбу стали неможливими й суперечили б інтересам подружжя, враховуючи що відповідач позов визнає, на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України, формально існуючий шлюб слід розірвати.

Outcome: approved