Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 04.09.2010 Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Первомайську Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис № 297 /Свідоцтво про шлюб Серія [NUMBER] / та стягнути з відповідача аліменти на утримання спільної дитини - неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 10 000, 00 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, між сторонами було укладено шлюб, від шлюбу сторони мають - сина [PERSON] , [INFO] , Свідоцтво про народження Серія [NUMBER] , актовий запис № 920. Разом з тим, спільне життя з відповідачем не склалось, шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, почуття любові та взаєморозуміння втрачені, сторони разом не проживають, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків, наміру зберігати сім`ю не мають, сім`я розпалась і подальше її збереження неможливе, шлюб існує формально. У зв`язку з наведеним позивачка звернулась до суду з вказаним позовом. Строк на примирення просила не надавати. Також вказала, що між сторонами не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання дитини, відповідач не допомагає з витратами на сина, в той час коли дитина має проблеми зі здоров`ям, потребує регулярного контролю стану здоров`я у лікарів, додаткових обстежень. Крім того, дитина відвідує садочок, басейн, гуртки, займається вивченням англійської мови, на що також потрібні додаткові кошти. Позивачка винаймає житло, працює, однак самотужки не може забезпечити дитину усім необхідним. При цьому відповідач є працездатним, інших осіб на утриманні не має, стан здоров`я дозволяє останньому працювати та надавати сину матеріальну допомогу у тому розмірі, в якому він потребує. З огляду на зазначене, позивач просила також стягувати на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 10 000, 00 грн. Відповідач у своєму відзиві визнав позовні вимоги в частині розірвання шлюбу, зазначив, що дійсно шлюбні відносини припинились між сторонами з травня 2020 року, спільне господарство не ведуть, разом не проживають. Також відповідач визнав ту обставину, що їх спільний з позивачкою син проживає та буде проживати з нею. Щодо стягнення аліментів на утримання сина взнав позовні вимоги частково, а саме щодо стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання спільної дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000, 00 грн. В частині щодо стягнення з останнього аліментів у розмірі 10 000, 00 грн. позовні вимоги не визнав та зазначив, матеріальну допомогу на утримання сина надавав навість після припинення шлюбних відносин, здійснював перекази коштів на банківський рахунок позивачки. Крім того, відповідач постійно спілкується з сином, купує йому речі та іграшки. Також вказав, що дохід відповідача за період з січня 2020 р. по серпень 2020 р. склав 4900, 00 грн., з вересня 2020 р. по грудень 2020 р. склав 5200, 00 грн., а тому позовні вимоги позивачки в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 10 000, 00 грн. суперечать п. 2 ч. 1 ст. 182 СК України. Крім того, просив розподілити судові витрати (у зв`язку з визнанням відповідачем позовних вимог), повернувши позивачу 50 % судового збору в розмірі 420, 40 грн. з державного бюджету, інші 50 % в розмірі 420, 40 грн. стягнути з відповідача. 11.01.2021 ухвалою суду по справі відкрито провадження, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам встановлено строки для надання заяв по суті справи. 19.03.2021 від відповідача до суду надійшов відзив. Відповідно до ч. 5 ст. 247 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідних клопотань до суду не надходило. Крім того, сторони скористались своїми процесуальними правами та надали до суду заяви по суті справи та всі докази, які на їхню думку підтверджують їх вимоги та заперечення. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Так, положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, які підтверджені наданими сторонами доказами по справі. Шлюб між сторонами зареєстрований 04.09.2010 Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Первомайську Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис № 297 /Свідоцтво про шлюб Серія [NUMBER] /. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , Свідоцтво про народження Серія [NUMBER] , актовий запис № 920. Як пояснила позивачка у своєму позові, на момент розгляду справи сторони не підтримують шлюбні стосунки, разом не проживають, спільного господарства не ведуть, наміру зберігати сім`ю не мають, сім`я розпалась і подальше її збереження неможливе, шлюб існує формально, подальше спільне життя з відповідачем суперечить інтересам позивача. Відповідач у своєму відзиві погодився із зазначеним, позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнав. Відповідно до ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Судом, в порядку ч. 2 ст. 206 ЦПК України, перевірено, чи не суперечить закону визнання відповідачем позову та чи не порушено права, свободи чи інтереси інших осіб у зв`язку з таким визнання. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Статтею 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що мають істотне значення. З огляду на вищевикладене, судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, спільне господарство не ведуть, разом не проживають, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них, при цьому відповідач вказані обставини визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував, а відтак суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у вказаній частині. Щодо стягнення аліментів у твердій грошовій сумі суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, положеннями ч. 1 ст. 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому, відповідно до ч 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Разом з тим, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. За таких обставин, спосіб стягнення аліментів також визначається виключно позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. У судовому засіданні встановлено і вказана обставина не заперечується сторонами, що спільна дитина сторін проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач визнає позовні вимоги в частині стягнення аліментів з нього на користь позивачки у розмірі 3000, 00 грн. Так, у своєму відзиві зазначає, що надає матеріальну допомогу на утримання сина, однак як вбачається з наданих до суду квитанцій (від 03.07.2020, 25.08.2020, 30.08.2020, 04.12.2020, 10.12.202, 12.12.2020, 17.12.2020, 18.12.2020, 05.03.2021, 08.03.2021). Водночас як вбачається з матеріалів справи, вказані виплати носять періодичний характер та становлять незначні суми (від 500, 00 грн. до 3000, 00 грн.). При цьому зазначені кошти, на думку суду, не є необхідними та достатніми для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Крім того, з матеріалів справи неможливо встановити, що рахунок, на який відповідач здійснював переказ коштів, належить позивачці. Також суд не бере до уваги надану відповідачем довідку про доходи від 01.03.2021 № 01, з якої вбачається, що за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 його дохід склав 60 000, 00 грн., оскільки згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Водночас вказана довідка, надана ФОП [PERSON] , не свідчить у повній мірі про матеріальний стан відповідача та не підтверджує неспроможність останнього сплачувати аліменти у розмірі, визначеному позивачкою. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідач є працездатним, інших осіб на утриманні не має та може надавати матеріальну допомогу на утримання сина, доказів протилежного відповідачем не надано. Судом також враховано Довідку КНП «Вишнівська міська лікарня» АЗПСМ № 1, видану [PERSON] , [INFO] , про те, що що дитина частохворіюча, має респіраторний алергоз, ДЖВШ, ацетонемічний синдром, лактозну непереносимість, неврозоподібний стан, порушення сну. Враховано і те, що в 2020 році дитині проведено аденотомію, двосторонню тимпанопункцію, дитина потребує додаткового спостереження у лікарів. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про те, що розмір аліментів, який просить стягувати з відповідача позивачка, є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку спільної дитини [PERSON] , [INFO] . Оцінюючи належність, допустимість, достовірність і достатність кожного доказу окремо, а також взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивачки підлягають до стягнення аліменти на утримання спільної дитини - неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 10 000, 00 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду - 08.09.2020 і до досягнення дитиною повноліття - [INFO] . Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно з положеннями 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивачки суму сплаченого судового збору у розмірі 840, 80 грн., стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840, 80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved