Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на наступне. [PERSON] є власником домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння від 26.12.1989 року, виданого Сєвєродонецьким виробничим об'єднанням житлово-комунального господарства на підставі рішення виконкому Сєвєродонецької міської ради № 421 параграф 2 від 15.12.1989 року. В спірному домоволодінні зареєстрований відповідач, [PERSON], який з 2001 року не проживає в ньому без поважних причин. У зв'язку із викладеним позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування домоволодінням [ADDRESS] В судове засідання позивач не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. У зв'язку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб В судовому засіданні було встановлено, що домоволодіння [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на домоволодіння від 26.12.1989 року, виданого Сєвєродонецьким виробничим об'єднанням житлово-комунального господарства на підставі рішення виконкому Сєвєродонецької міської ради № 421 параграф 2 від 15.12.1989 року. Згідно із копією довідки, виданої Борівською селищною радою м. Сєвєродонецька від 14.09.2016 року, відповідач [PERSON] не проживає за місцем реєстрації в домоволодінні, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], з 2001 року. Таким чином, враховуючи, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з 2001 року без поважних причин, тобто більше одного року, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги позивача стосовно визнання [PERSON] таким, що втратив право користування домоволодінням [ADDRESS], є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved