Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним вище позовом, в якому просить стягнути з Публічного акціонерного товариства «Чорномортехфлот» середню заробітну плату за час затримки розрахунку. Свої вимоги позивача обґрунтував наступним. [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з АТ «Чорномортехфлот» заробітної плати, а 28.03.2013 року Приморським районним судом м. Одеси було винесено заочне рішення, яким позов було задоволено. Рішення набрало чинності 08.04.2013 року. 17.06.2013 року було відкрито виконавче провадження, однак станом на 01.03.2014 року розрахунок з позивачем проведено не було. Таким чином, [PERSON] просить суд стягнути 48.298,46 грн. - середня заробітна плата за час затримки розрахунку з 08.04.2013 року по 01.03.2014 року. В судове засідання відповідач не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений (ч. 5 ст. 74 ЦПК України), про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутність та заперечень на позов до суду не надав. Позивач, до суду, до судового засідання надав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутністю заочно, викладене в позовній заяві підтримує в повному обсязі. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Частиною 2 ст. 197 ЦПК України закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо взаємовідносин сторін, а також маючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд вважає можливим заочно розглядати справу у відсутності належно повідомленого відповідача без фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом. Суд, дослідивши матеріали справи, наявні у справі докази, дійшов висновку про можливість задоволення позову, виходячи із нижче викладених підстав. Як випливає з матеріалів справи, 28.03.2013 року Приморським районним судом м. Одеси було ухвалено заочне рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] до АТ «Чорномортехфлот» про стягнення заробітної плати, яке набрало чинності 08.04.2013 року, та стягнуто з відповідача заборгованість по виплаті заробітної плати за період з січня 2011 року по липень 2012 року у розмірі 156.543,91 грн.; компенсацію за затримку виплати заробітної плати з 2011року по фактичний час виплати заробітної плати. 24.04.2013 року Приморським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист № 522/1922/13-ц. Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області, Коваленко В.О., від 17.06.2013 року було відкрито виконавче провадження № 38481267, на виконання вказаного вище заочного рішення. Однак, станом на 01.03.2014 року розрахунок з позивачем проведено не було. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та такими, що випливають з трудових відносин, у зв'язку з чим урегульовані положеннями ЦК України та КЗпП України. Частиною 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28.03.2013 року, ухваленим по цивільній справі № 2/522/1922/13-ц, в якій брали участь ті ж самі сторони ([PERSON] - позивач, АТ «Чорномортехфлот» - відповідач) про стягнення з АТ «Чорномортехфлот» на користь [PERSON] заробітної плати, встановлені наступні обставини: 19.04.1994 року [PERSON] був прийнятий на роботу до управління «Чорномортехфлот» на посаду слюсаря 5 розряду. 03.05.2004 року позивача було переведено на посаду електромонтажника 6 розряду на підставі наказу ВАТ «Чорномортехфлот» № 56. 30.09.2010 року на підставі рішення загальних зборів протокол №17 від 24.09.2010 року Відкрите акціонерне товариство «Чорномортехфлот» перетворено у Публічне акціонерне товариство «Чорномортехфлот». Середньоденна заробітна плата [PERSON] за період з липня 2011 року по грудень 2011 року становить 213,71 грн. Наказом №104-к від 25.07.2012 року, [PERSON] було звільнено за скороченням штату з посади електромонтажника 6 розряду АТ «Чорномортехфлот» на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Відповідно до абз. 3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року (далі Порядок), середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці, що передують події, якою пов'язана відповідна виплата. Згідно п. 5 Порядку, нарахування виплат у випадку збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (п. 8 Порядку). Судом встановлено, що за період з 08.04.2013 року по 01.03.2014 року кількість робочих днів становить 226 (двісті двадцять шість). Отже, середня заробітна плата за час затримки розрахунку з 08.04.2013 року по 01.03.2014 року склала 48.298,46 грн. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче визначеної законом. Право на своєчасне отримання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Всупереч вимогам ст. 115 КЗпП України, відповідно до якої заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата, позивачу заробітна плата за період роботи у відповідача виплачувалася не в повному обсязі, строки її сплати не дотримувалися. У порушення вимог ст. ст. 83, 116 КЗпП України, остаточний розрахунок з позивачем не був проведений. Відповідно до ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Так, у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що при визначенні розміру відшкодування за час затримки розрахунку судам необхідно врахувати розмір спірної суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, вини роботодавця у порушенні строків її виплати та інших конкретних обставин справи. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе в цьому відсутності своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. На підставі ст. ст. 15-16 ЦК України, ст. ст. 47, 115-117, 233 КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», ст. 43 Конституції України, ст. ст. 3-4, 6-8 10-11, 15, 59-61, 109, 208-209, 212-215, 218, 224-226, 294 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved