Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до Лисичанського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її виховання, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, третя особа - Служба у справах дітей Лисичанської міської ради. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Від спільного подружнього життя у них народилась донька - [PERSON], [INFO] року. Сумісне проживання та ведення спільного господарства з відповідачем припинено з 16 березня 2014 року. Після сімейних непорозумінь відповідач, разом з донькою, почала мешкати у будинку своїх батьків. З того часу у сторін почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні доньки, її вивідуванні. Відповідач почала створювати штучні перешкоди у спілкуванні позивача з малолітньою дитиною. Після спроб мирного врегулювання непорозумінь між сторонами, позивач неодноразово звертався з заявами до Органу опіки та піклування Лисичанської міської ради. 04 червня 2014 року Комісією служби у справах дітей Лисичанської міської ради було прийнято рішення № 1899/01-06 відповідно до якого, позивачу було визначено порядок безперешкодного спілкування із дитиною та виховання доньки: щоденно з 14:00 год. до 18:00 год., у присутності матері. Однак після винесення рішення, відповідач продовжувала чинити перешкоди в спілкуванні з донькою. На підставі викладеного, позивач звернувся до суду з даним позовом та після збільшення позовних вимог просив суд: 1) зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною та її вихованні для [PERSON] з донькою [PERSON], [INFO]; 2) визначити наступні способи участі [PERSON] у вихованні доньки [PERSON], [INFO], та спілкуванні з дитиною: систематичні побачення та можливість вільного спілкування, щотижня з понеділка по неділю з 08.00 год. до 20.00 год. за місцем знаходження доньки або за місцем її проживання, перебування - не в присутності матері [PERSON]; вільне побачення та спілкування першої та третьої суботи кожного місяця та другої та четвертої неділі кожного місяця, з 10.00 год. до 18.00 год. за місцем перебування батька - [PERSON], без присутності матері; встановити [PERSON] періодичні побачення з [PERSON], [INFO], з правом забирати її до свого місця проживання за адресою: [ADDRESS], з переночуванням кожного понеділка, вівторка, середи, суботи та неділі з 08 години 00 хвилин, та повернення дитини [PERSON] на наступний день о 09 годині 00 хвилин до матері [PERSON] за місцем їх проживання; дозволити [PERSON] два рази на місяць у вихідний день терміном не менше двох годин відвідувати з донькою розважальні дитячі заклади (цирк, дельфінарій, зоопарк, ляльковий театр, кінотеатр, дитячі атракціони, кав'ярні, тощо), з урахуванням режиму дня дитини; дозволити [PERSON] забирати [PERSON], [INFO], з дитячого садка, школи або інших дошкільних чи післяшкільних закладів; зобов'язати [PERSON] не перешкоджати [PERSON] безпосередньо бачитися та спілкуватися з [PERSON], [INFO], при випадкових зустрічах на вулицях, скверах, магазинах або будь-якому іншому місці; дозволити [PERSON] проводити оздоровчі відпустки з [PERSON], [INFO] кожного липня місяця щорічно без присутності матері [PERSON]; необмежене спілкування [PERSON] з донькою [PERSON], [INFO], особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та донькою; 3) визнати право за [PERSON] в час, відведений йому для побачення з донькою, забирати доньку [PERSON], з дому, дитячого садка, школи особисто. 4) зобов'язати [PERSON] надати [PERSON] точну інформацію щодо фактичного місця проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це його, особисто, на наступний день з настання таких обставин. В судовому засіданні позивач [PERSON] збільшені позовні вимоги підтримав; факти, викладені в позові, підтвердив та просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Суду пояснив, що хоче бачити дочку частіше, вони добре розуміються та у них теплі відносини. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] збільшені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] збільшені позовні вимоги не визнала. Пояснила, що дитина не йде на контакт з батьком, тобто позивачем по справі. Позивач під час їх сумісного проживання наносив їй особисто тілесні ушкодження на очах у дитини, вчиняв сварки. Вважає, що він некоректно поводиться у присутності дитини та вважає, що він не може бачити дитини так часто, як зазначено в позові. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення збільшених позовних вимог, просив суд відмовити в задоволенні збільшених позовних вимог. В судовому засіданні представник третьої особи - Служби у справах дітей Лисичанської міської ради - Столярова А.М. - просила суд ухвалити рішення з урахування інтересів дитини. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що позивача [PERSON] знає майже п'ятнадцять років, вони з ним товаришують. Відповідачку по справі - [PERSON] не знає. Також пояснив, що він з позивачем 3-4 рази приїздив до будинку колишньої дружини [PERSON] - [PERSON]. Два рази у його присутності зустрічі позивача з дитиною проходили нормально, спокійно, вони спілкувалися. Одного разу [PERSON] спочатку передала дитини, а потім почала її забирати, бити позивача. Більше додати нічого. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що позивач його син, а відповідачка по справі його невістка. Про конфлікт між позивачем та по відповідачем йому відомо. В 2014 році відповідачка на три місяці просила відвезти її Росії. Через один рік та три місяці знову просила відвезти. Відповідачка проживає з батьками. Відповідачка часто дитину їм та їхньому сину не дає. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що позивача по справі знає, вони разом працювали. Відповідачку по справі не знає. Був присутній одного разу на розписі в РАЦСі. Влітку він їздив разом із позивачем до відповідача, хотів забрати дитину [PERSON]. Вони під'їхали до будинку, позивач набрав відповідачку та сказав їй щоб вона виводила дочку. Після цього до них вийшла мати позивачки та сказала, що позивачки вдома немає, тому вони сіли в машину та поїхали. Зі слів позивача йому відомо, що відповідачка обіцяла давати дитину і не давала. Вислухавши сторони, представника третьої особи, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Спір між позивачем та відповідачем виник з приводу виконання батьківських обов'язків відносно малолітньої дитини - [PERSON], 2013 року народження, позивач вважає, що відповідач порушує його права як батька на спілкування з дитиною після того, як між позивачем та відповідачем були припинені сімейні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. З матеріалів справи вбачається, що згідно з свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER], виданого 18 серпня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції у Луганській області, 18 серпня 2012 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис за № 256. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с.14). Згідно з свідоцтвом про народження, серії [NUMBER], виданого 11 червня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Лисичанського міського управління юстиції у Луганській області, [PERSON] народилась [INFO] року, про що зроблено актовий запис за № 374. Батьком дитини записаний [PERSON], матір'ю - [PERSON] (а.с.15). З позовної заяви та пояснень сторін судом встановлено, що сумісне проживання позивача [PERSON] та відповідач [PERSON] та ведення спільного господарства припинено з 16 березня 2014 року. Відповідно до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов'язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків. Вирішення питання стосовно місця проживання дитини [PERSON], 2013р.н., після окремого проживання позивача та відповідача, судом не вирішувалося, договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим із батьків, хто проживає окремо від дитини, між позивачем та відповідачем не укладався. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 4 ст. 150 СК України батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. На підставі Закону України «Про охорону дитинства» та викладених норм СК України, суд підкреслює, що батьки несуть відповідальність за розвиток дитини, забезпечують її матеріальний та духовний розвиток, а права та обов'язки батьків повинні ґрунтуватися на принципі інтересів дитини. Законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. Окрім того, батьків законодавством зобов'язано вирішувати всі питання виховання дитини спільно. З пояснень позивача та відповідача, наданих у судовому засіданні, судом встановлено, що сторони мають протилежні погляди на здійснення ними своїх батьківських прав та обов'язків по відношенню до їхніх малолітньої дитини після припинення сімейних відносин, у зв'язку з чим, у них виник конфлікт, що потребує ретельного аналізу та встановлення того, які елементи повинні бути покладені судом до своєї аргументації, а саме: батьківські права та обов'язки позивача та відповідача по відношенню до їхніх малолітніх дітей з урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно з заявою [PERSON], Органом опіки та піклування Виконавчого комітету Лисичанської міської ради 04 червня 2014 року було винесено висновок про встановлення порядку участі громадянина [PERSON] в вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою [PERSON], [INFO], відповідно до якого Орган опіки та піклування вважає за доцільне встановити можливість безперешкодного спілкування [PERSON] з донькою [PERSON], [INFO], щоденно з 14.00 год. до 18.00 год. в присутності матері дитини. Батьки попереджені про те, що вони не мають права перешкоджати один одному в здійсненні своїх прав в вихованні доньки та про відповідальність за нетактовну поведінку та здійснення негативного впливу на дитину у відношенні кожного з них при спілкуванні з донькою (Т. 1 а.с.32). Згідно з заявою [PERSON] від 14 червня 2014 року, листом Служби у справах дітей Лисичанської міської ради № 702 від 07 липня 2014 року, повідомлено, що з матір'ю дитини [PERSON], проведена профілактична бесіда з питання виконання рішення органу опіки та піклування (Т. 1 а.с. 33). Відповідно до ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. За заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. На підставі викладеного, суд доходить висновку, що батьки дійсно не можуть самостійно дійти згоди щодо часів побачення дитини з батьком, у зв'язку з чим позивач правомірно звернувся до суду з даним позовом. Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (Olsson v. Sweden) від 27.11.1992 р., статус рішення - остаточне), і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Йогансен проти Норвегії» (Johansen. v. Norway) від 07.08.1996 р., статус рішення - остаточне). Відповідно до абз. 2 принципу 7 Декларації прав дитини від 20 грудня 1959 року, затвердженої Резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН, найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути керівним принципом для тих, на кого покладається відповідальність за його освіту та навчання, ця відповідальність передусім покладається на її батьків. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. З позовної заяви вбачається, що також не заперечувалося сторонами по справі та підтверджено письмовими доказами, що в період з 18.08.2012 року до 16.03.2014 року позивач з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі. З 16.03.2014 року сумісне проживання позивача [PERSON] та відповідач [PERSON] та ведення спільного господарства припинено. Від шлюбу вони мають малолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Після припинення сімейних відносин між позивачем та відповідачем, дитина постійно проживала разом з відповідачем та перебували на її утриманні. Згідно з довідкою № 7983 від 28.10.2014 року, виданою ВДВС Лисичанського МУЮ, на виконанні знаходиться виконавчий лист № 2/415/832/14, виданий 14.04.2014 року Лисичанським міським судом Луганської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 18.03.2014 року і до повноліття дитини. Переплата по аліментам станом на 01.20.2014 року складає 1940,29 грн. (Т. 1 а.с.67). Згідно з довідкою № 7984 від 28.10.2014 року, виданою ВДВС Лисичанського МУЮ, на виконанні знаходиться виконавчий лист № 2/415/833/14, виданий 07.05.2014 року Лисичанським міським судом Луганської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/8 частини всіх видів його доходів щомісячно, починаючи з 18.03.2014 року і до досягнення дитиною [PERSON] трьох років. Переплата по аліментам станом на 01.20.2014 року складає 366,20 грн. (Т. 1 а.с. 68). Згідно з заявою від 11 липня 2014 року, посвідченою приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Луганської області [PERSON], зареєстрованою в реєстрі за № 1715. [PERSON] надав згоду на тимчасовий виїзд до Російської Федерації з подальшим поверненням в Україну малолітній доньці [PERSON], [INFO] у супроводі її матері [PERSON] на період з 11 липня 2014 року по 11 жовтня 2014 року (Т. 1 а.с. 37). Згідно з довідкою № 105 від 21 травня 2014 року, [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], на обліку у лікаря-психіатра міста Лисичанська не перебуває (Т. 1 а.с.17). Згідно з довідкою № 12 від 10 червня 2014 року, [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], на обліку у наркологічному диспансері ЦМЛ ім. Титова міста Лисичанська не перебуває (Т. 1 а.с.18). Згідно з довідкою, виданою Лисичанським обласним протитуберкульозним диспансером, [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], на диспансерному обліку в Лисичанському обласному протитуберкульозному диспансері не перебуває (Т. 1 а.с.19). З викладеного вище, суд доходить висновку про добросовісність виконання своїх батьківських обов'язків з боку відповідача щодо матеріального утримання малолітньої дитини та матері дитина - відповідача по справі. Отже, суд, приймаючи до уваги обставини справи в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції. Беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти інтересам дітей, є дуже важливим у таких справах. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезбеки, має бути доведено, що така небезбека справді існує (рішення у справі «Хазе проти Німеччини» (Haase v. Germany) від 12.02.2008 р., п. 99, статус рішення - остаточне). Так, в матіралах цивільної справи містяться висновки від 25.03.2014 року, 14.06.2014 року, затверджені т.в.о. начальника Лисичанського МВ УМВС України у Луганській області підполковником міліції [PERSON], з якого вбачається, що позивач заподіяв тілесні ушкодження відповідачу (Т. 1 а.с.20-21, 23-24). Окрім цього, відповідач пояснювала суду, що дійсно в пристуності малолітньої дитини позивач вичняв сварки та наносив їй тілесні ушкодження. Також, позивачем суду були надані компакт-диски з відеозаписом відвідування дитини. Так, на відеозаписі від 19.12.2015 року вбачається, що при зверненні до малолітньої дитини, остання тікала до дідуся та ховалася за ним, до батька не йшла. На підставі викладеного, суд приймає до уваги доводи, наведені позивачем та відповідачем, та відеозаписи, наявні в матеріалах справи, відповідно до яких позивач допускає неприпустиму поведінку в присутності дитини. Окрім цього, дитина специфічно реагує на батька, на його звернення до неї, не має особливого бажання йти до батька. Так, судом у даній справі була постановлена ухвала від 01.08.2016 року про залучення у цивільній справі спеціаліста психолога з метою ухвалення останнім протоколу дослідження емоційної сфери і міжособистісних відносин для надання суду висновку щодо відносин дитини з батьком. Позивач в судовому засіданні заперечував проти залучення спеціаліста. Окрім цього, в судове засідання, що було призначено на 16 серпня 2016 року, куди повинна була мати привести дитину, позивач не з'явився та уникнув проведення спеціалістом дослідження емоційної сфери і міжособистісних відносин. На підставі викладеного, суд критично ставиться до пояснень позивача в частині того, що він добре розуміється із дитиною та має із нею теплі відносини, водночас суд не має сумнівів, щодо пояснень відповідача в частині того, що дитина не йде на контакт з батьком, тобто позивачем по справі. Суд приймає до уваги пояснення відповідача по справі, а також важливість цих пояснень з метою забезпечення відповідного захисту інтересів дитини, та оцінює надані суду позивачем відеозаписи в сукупності з поясненнями відповідача, які свідчать про те, що дитина не має бажання йти до батька. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Дитина має право на отримання інформації про відсутніх батьків, якщо це не завдає шкоди її психічному і фізичному здоров'ю. Відповідно до ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Законодавством також встановлено правовий механізм визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, який проживає окремо у випадку неможливості досягнення батьками згоди стосовно такого способу, а саме: рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, приймається органом опіки та піклування на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Слід зазначити, що прийняте рішення органу опіки та піклування є обов'язковим для батьків. І лише у випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Так, судом встановлено, що після винесення рішення органу опіки та піклування про встановлення порядку у вихованні та спілкуванні з дитиною від 04.06.2014 року, [PERSON] неодноразово звертався до органу опіки та піклування з заявою про участь в вихованні та спілкуванні з донькою, за результатами розгляду яких останньому повідомили про те, що з [PERSON] проводилась профілактична бесіда по виконанню рішення органу опіки та піклування. Окрім цього, 14.06.2014 року [PERSON] звертався до Лисичанського МВ ГУМВС з повідомленням про те, що [PERSON] не дозволяє бачити спільну доньку [PERSON], [INFO] та змінила замки в дверях спільної квартири. Таким чином, після винесення Органом опіки та піклування Лисичанської міської ради висновку про встановлення порядку участі громадянина [PERSON] в вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою [PERSON], який є обов'язковим для виконання, мати дитини [PERSON] не виконує рішення органу опіки та піклування та чинить перешкоди в спілкуванні та в вихованні дитини батьку дитині. На підставі викладеного, суд вважає, що вимога позивача про зобов'язання [PERSON] не чинити перешкоди у спілкуванні та вихованні [PERSON], [INFO] підлягає задоволення. Що ж стосується вимог про способи участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні доньки [PERSON], [INFO], суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Однак, згідно з ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У випадку встановлення судом перешкод з боку того з батьків з ким проживає дитина, тому з батьків, який проживає окремо, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Так, встановлений органом опіки та піклування порядок зустрічей позивача з дитиною є недостатнім для їх спілкування та порушує його права, як батька. Так, при вирішенні вимог в частині визначення способу та порядку спілкування та виховання батьком дитини, суд враховуючи вік дитини, її фізичний та психологічний розвиток, порозуміння з дитини та позивача, інтереси матері дитини та права позивача як батька, які є рівними з правами матері, робочий час позивача, наявність дідусі та бабусь, які теж мають право та бажають бачитися із дитиною, місце проживання відповідача, вважає, що позивачу для спілкування та виховання доньки слід встановити систематичні побачення з дитиною щотижня з п'ятниці по неділю з 14.00 год. по 18.00 год. за місцем знаходження доньки або за місцем її проживання, перебування в присутності матері; систематичні побачення з дитиною другої та четвертої суботи кожного місяця з 18.00 год. до 10.00 год. за місцем перебування батька без присутності матері з правом відвідування культурно-масових, спортивних, розважальних та оздоровчих закладів з поверненням дитини після побачень до місця проживання матері; дозволити проводити щорічні оздоровчі відпустки батька з дочкою протягом десяти днів з завчасним попередженням [PERSON] про відпустку за місяць до відпустки, щорічно, без присутності матері, що буде відповідати дійсному спілкуванню та участі у вихованні батьком дитини. З урахуванням інтересів батька суд вважає за доцільне зобов'язати [PERSON] надати [PERSON] точну інформацію щодо фактичного місця проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це особисто [PERSON] на наступний день з дня настання таких обставин. Щодо позовних вимог в частині визначення таких способів участі [PERSON] у вихованні доньки [PERSON], [INFO], та спілкуванні з дитиною як: дозволити [PERSON] два рази на місяць у вихідний день терміном не менше двох годин відвідувати з донькою розважальні дитячі заклади (цирк, дельфінарій, зоопарк, ляльковий театр, кінотеатр, дитячі атракціони, кав'ярні, тощо), з урахуванням режиму дня дитини; дозволити [PERSON] забирати [PERSON], [INFO], з дитячого садка, школи або інших дошкільних чи післяшкільних закладів; зобов'язати [PERSON] не перешкоджати [PERSON] безпосередньо бачитися та спілкуватися з [PERSON], [INFO], при випадкових зустрічах на вулицях, скверах, магазинах або будь-якому іншому місці; необмежене спілкування [PERSON] з донькою [PERSON], [INFO], особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та донькою; визнати право за [PERSON] в час, відведений йому для побачення з донькою, забирати доньку [PERSON], з дому, дитячого садка, школи особисто, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до п. 1) ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Так, позивач просить суд дозволити [PERSON] забирати [PERSON], [INFO], з дитячого садка, школи або інших дошкільних чи післяшкільних закладів; зобов'язати [PERSON] не перешкоджати [PERSON] безпосередньо бачитися та спілкуватися з [PERSON], [INFO], при випадкових зустрічах на вулицях, скверах, магазинах або будь-якому іншому місці; необмежене спілкування [PERSON] з донькою [PERSON], [INFO], особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та донькою; визнати право за [PERSON] в час, відведений йому для побачення з донькою, забирати доньку [PERSON], з дому, дитячого садка, школи особисто. В сукупності перелічені позовні вимоги не стосуються порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів позивача, адже вони не існували на час подання позовної заяви до суду і виникнуть тільки у майбутньому. Суд не вирішує спори між позивачем та відповідачем стосовно тих відносин, які мають виникнути у майбутньому, суд розглядає справи щодо захисту вже порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У зв'язку з чим суд доходить висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Outcome: partial