Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дарницького районного суду м.Києва з позовом до ПАТ «Актабанк», [PERSON], Державного реєстратора комунального підприємства «Бюро державної реєстрації» Пекара Андрія Львовича, про визнання припиненим іпотечного договору, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та записів про право власності на об'єкти нерухомого майна (земельну ділянку та садовий будинок), визнання недійсними результатів проведеного електронного аукціону з продажу об'єктів нерухомого майна. Заявлені [PERSON] позовні вимоги аргументовані тим, що зобов'язання за кредитним договором, в забезпечення виконання якого був укладений іпотечний договір, були повністю погашені, у зв'язку з чим ПАТ «Актабанк» неправомірно на підставі іпотечного застереження, що міститься в іпотечному договорі, звернув стягнення на об'єкти нерухомого майна шляхом реєстрації за собою права власності на дані об'єкти нерухомостіта, як наслідок, неправомірно виставив зазначені об'єкти нерухомості на електронний аукціон. Представник позивача просив розглянути справу у відсутність останнього та позивача, позовні вимог підтримав та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував, про що надав письмову заяву. Відповідачі ПАТ «Актабанк», [PERSON], державний реєстратор Пекар А.Л., належним чином повідомлені про дату та час слухання даної судової справи, не скористались процесуальною можливістю надати заперечення проти заявлених позовних вимог та прийняти участь у судових засіданнях. Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у судовій справі» у мотивувальній частині кожного рішення, у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду з прав людини, які згідно із Законом України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права та підлягають застосуванню в даній справі. При встановленні дотримання судом гарантій про доступ до суду п. 1 ст. 6 Конвенції вимагає від держави докази поінформованості заявника про існування судового провадження, оскільки відповідно до вказаної конвенційної норми це є необхідною умовою для виконання заявником свого обов'язку ефективно використовувати свої процесуальні права, а для суду - забезпечувати рівний доступ до правосуддя всіх сторін спору. Норми ЦПК України забезпечують судовий процес і оперативність розгляду судових справ і жодною мірою не обмежують суб'єктів щодо права на судовий захист, що є проявом принципу диспозитивності ст. 13 ЦПК України. Обов'язок сторони належним чином використовувати свої процесуальні права, резюмується у рішенні від 7.07.1989 у справі «Юніон Аліметаріа Сандерс С.А. проти Іспанії». Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7.07.1989 у справі «Юніон Аліметаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Враховуючи наведене вбачається, що право відповідачів на справедливий судовий розгляд, при розгляді даної справи щодо їх належного повідомлення та обізнаності про судове провадження та судові засідання, є забезпеченим та не може вважатися порушеним. Згідно ч. ч.1, 2 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Суд вважає за можливе слухати справу по суті у відсутності відповідачів та їх представників за наявними у справі доказами, які на думку суду є достатніми для ухвалення об'єктивного та законного судового рішення, оскільки умови визначені ч. ч.1, 2 ст. 280 ЦПК України для такого розгляду мають місце. Відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судових засідань; не з'явились в судові засідання без повідомлення причин; не подали відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Між ФОП [PERSON] та ПАТ «Актабанк» був укладений кредитний договір № 01-1324/Т від 15.04.2013 за умовами якого ПАТ «Актабанк» надав ФОП [PERSON] відкличну невідновлювальну кредитну лінію з лімітом кредитування 200000,00 доларів США з кінцевим строком повернення повної суми кредиту 11.04.2015. Належне виконання зобов'язань ФОП [PERSON] перед ПАТ «Актабанк» за кредитним договором № 01-1324/Т від 15.04.2013 було забезпечено наступними договорами: іпотечним договором № 01-1324/Т/1 від 15.04.2013, укладеним між ПАТ «Актабанк» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Переверзевою Г.О., відповідно до умов якого на забезпечення повернення кредитних коштів в іпотеку були закладені належні [PERSON] на праві власності об'єкти нерухомості: земельна ділянка (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 40165380000) та розташований на земельній ділянці садовий будинок (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 19440280000);договором поруки № 01-1324/Т/6 від 06.08.2014 укладеним між ПАТ «Актабанк» та ФОП [PERSON] та [PERSON] Станом на 06.08.2014 заборгованість ФОП [PERSON] за кредитним договором № 01-1324/Т від 15.04.2013 становила 75005,00 доларів США. У зв'язку із невиконанням ФОП [PERSON] у визначений укладеним кредитним договором термін зобов'язань по поверненню ПАТ «Актабанк» запозичених коштів, відповідна сума заборгованості ФОП [PERSON] за кредитним договором № 01-1324/Т від 15.04.2013 у розмірі 75005,00 доларів США була списана ПАТ «Актабанк» з банківського рахунку поручителя [PERSON] Даний факт підтверджується представленою позивачем в оригіналі випискою ПАТ «Актабанк» від 19.09.2017 по особовим рахункам з 06.08.2014 - 10.08.2014р. У зв'язку з повним погашенням заборгованості ФОП [PERSON] перед ПАТ «Актабанк» за кредитним договором № 01-1324/Т від 15.04.2013, між ПАТ «Актабанк» та іпотекодателем [PERSON] був укладений договір від 11.08.2014 про розірвання іпотечного договору № 01-1324/Т/1 від 15.04.2013. З метою скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно обтяжень нерухомого майна за іпотечним договором, ПАТ «Актабанк» на адресу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Переверзевій Г.О. надіслав лист № В10/3181 від 11.08.2014, про припинення зобов'язань за іпотечним договором № 01-1324/Т/1 від 15.04.2013. На підставі даного листа ПАТ «Актабанк» № В10/3181 від 11.08.2014, приватний нотаріус Переверзева Г.О. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11.08.2014 зробила відповідні записи, про припинення іпотеки та припинення обтяжень земельної ділянки та садового будинку, що були накладені на підставі іпотечного договору № 01-1324/Т/1 від 15.04.2013. Даний факт підтверджується представленими позивачем витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки та реєстрацію обтяжень. Вподальшому, вищенаведену земельну ділянку та садовий будинок [PERSON] продала позивачу [PERSON], а саме: на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25.08.2016, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] На підставі постанови Правління Національного банку України від 16.09.2014р. № 576 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Актабанк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - ФГВФО) прийнято рішення від 16.09.2014 № 90 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Актабанк», згідно з яким з 17.09.2014 в ПАТ «Актабанк» запроваджено тимчасову адміністрацію. На підставі постанови Правління Національного банку України від 15.01.2015 № 19 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Актабанк», виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення від 16.01.2015 № 6 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Актабанк» та делегування повноважень ліквідатора банку». Рішенням від 31.05.2017 № 2217 виконавчої дирекції ФГВФО повноваження ліквідатора ПАТ «Актабанк» було делеговано [PERSON] Уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Актабанк» [PERSON] було прийняте рішення № 1792 від 14.08.2017 про нікчемність додаткової угоди № 3 від 06.08.2014 до кредитного договору № 01-1324/Т від 15.04.2013, нікчемність договору поруки № 01-1324/Т/6 від 06.08.2014, укладеного між ПАТ «Актабанк», ФОП [PERSON] та [PERSON] Вищезазначене рішення Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Актабанк» № 1792 від 14.08.2017, про нікчемність правочинів було оскаржено ФОП [PERSON] до Дніпропетровського окружного адміністративного суду. Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.12.2017 у справі № 804/5942/17, яка набула законної сили, рішення уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Актабанк» № 1792 від 14.08.2017, про нікчемність правочинів визнане неправомірним та скасовано. 06.08.2018 від ТОВ «Агентство сприяння погашенню іпотечних кредитів» [PERSON] був отриманий лист, в якому повідомлялось, що 06.08.2018 проводиться аукціон з продажу придбаного ним у [PERSON] нерухомого майна - земельної ділянки та садового будинку. З отриманих зДержавного реєстру речових прав на нерухоме майно витягів [PERSON] дізнався, що право власності на придбані ним у [PERSON] земельну ділянку та садовий будинок ПАТ «Актабанк» зареєстрував за собоюна підставі іпотечного договору № 01-1324/Т/1 від 15.04.2013. З сайту ФГВФО [PERSON] дізнався, що переможцем аукціону з продажу земельної ділянки та садового будинку (лот№ F28GL29737) була визначена [PERSON], запропонувавши за виставлені на продаж об'єкти нерухомого майна (земельну ділянку та садовий будинок) 1911050,00 грн. Згідно з абз. 2ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Враховуючи те, що основне зобов'язання, а саме заборгованість ФОП [PERSON] перед ПАТ «Актабанк» за кредитним договором № 01-1324/Т від 15.04.2013 у розмірі 75005,00 доларів США, була повністю погашена 07.08.2014, шляхом списання ПАТ «Актабанк» суми у розмірі 75005,00 доларів США з валютного рахунку поручителя [PERSON], іпотечне зобов'язання за іпотечним договором № 01-1324/Т/1 від 15.04.2013 були припинені, що в подальшому було документально оформлено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Переверзевою Г.О. та внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Враховуючи те, що основне та додаткове зобов'язання були припинені, суд вважає дії пов'язані з відчуженням майна позивача неправомірними. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд враховує правові висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у пунктах 68, 69, 70 постанови від 11.04.2018 у справі № 910/12294/16 (ЄДРСР - 74188635). Так, у п.п. 69, 78 даної постанови від 11.04.2018, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у разі виявлення нікчемних правочинів, ФГВФО, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними, а якщо сторона договору, укладеного з банком, не погоджується з правовою оцінкою банку такого правочину як нікчемного, банк вправі звернутися до суду про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. ПАТ «Актабанк» не представив суду докази звернення до суду з відповідним позовом про застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів. Разом з тим, згідно постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.12.2017 у справі 804/5942/17 за позовом ФОП [PERSON] до уповноваженої особи ПАТ «Актабанк», яка набрала законної сили вбачається, що судом не було встановлено, що визнані ПАТ «Актабанк» нікчемними договори містять в собі визначені п.п. 1, 2, 7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кваліфікуючі ознаки нікчемності договорів, оскільки в наслідок їх реалізації не відбулось, ані безоплатного відчуження майна банку; ані прийняття банком на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагентів за договорами щодо вчинення відповідних майнових дій; ані відмова банку від власних майнових вимог; ані прийняття банком на себе зобов'язання, внаслідок чого банк став неплатоспроможним; не відбулось укладання банком договорів, умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку. Згідно ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Суд вважає спроможними доводи позивача про те, що звертаючи стягнення на належні останньому об'єкти нерухомості, ПАТ «Актабанк» та державним реєстратором Пекарем А.Л. не було дотримано обов'язкової процедури, передбаченої ч.1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та яка передує зверненню стягнення на іпотечне майно, оскільки відповідачами не представлено доказів на підтвердження дотримання зазначеної процедури. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі відповідно - Перший протокол; Конвенція). Держави-учасниці Конвенції зобов'язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення в Україні закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності у ст. 41 Конституції України. Реалізація майна шляхом проведення електронних торгів, полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника електронних торгів та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення електронних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином. Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, відповідно до якої до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Отже, правова природа продажу майна шляхом проведення електронних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5 (постанова ВС від 18.07.2018, справа № 758/824/17, провадження № 61-22164св 18). Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимог є обґрунтованими і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Нерухоме майно, що належало на праві власності позивачу було відчужено на підставі правочину, дія якого на час відчуження була припинена. Отже, підстави для переходу права власності на майно позивача до Банку не мали місця, навіть якщо б останнім була дотримана процедура для звернення стягнення на предмет іпотеки, чого в свою чергу також дотримано не було. Враховуючи зазначене підстави для ініціювання Банком та проведення електронного аукціону не мали місця. За таких обставин суд вважає, що процедуру проведення аукціону не можна вважати дотриманою, тому результати останнього підлягають визнанню не дійсними, а державна реєстрації переходу прав на нерухоме майно скасуванню. Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»», одною із загальних засад державної реєстрації прав є гарантування державою об'єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщонаявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Разом з тим, державний реєстратор КП «Бюро державної реєстрації» Пекар А.Л., при здійсненні реєстрації прав на вище вказане нерухоме майно, не перевірила, не звернула уваги або залишила поза увагою наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень, що обтяження за договором іпотеки, за яким Банк просить звернути стягнення на нерухоме майно, припинено. Таким чином, державний реєстратор при здійсненні своїх обов'язків діяв неправомірно в супереч вимогам вище вказаного закону. Суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту повністю відповідає вимогам ст. 16 ЦК України та ст. 5 ЦПК України, спрямований на повне та ефективне відновлення порушених прав позивача. Враховуючи вище наведене та

Outcome: approved