Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суд суду із позовною заявою до ФГ «Єгор», в якій просить визнати недійсними договори оренди двох земельних ділянок загальною площею 4,98 га, скасувати державну реєстрацію даного договору, скасувати права оренди та зобовязати відповідача повернути дані земельні ділянки. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що в 2012 році у нього був поганий стан здоровя і він звернувся до [PERSON] з приводу передачі в оренду його земельних ділянок, для чого він підписав довіреність на [PERSON] на розпорядження його земельними ділянками. Вказував, що [PERSON] пообіцяв, що він отримає орендну плату наперед. 28.02.2017 року він дізнався про існування договору оренди земельних ділянок загальною площею 4,98 га, зареєстрованого 02.04.2012 року укладеного між ним та ФГ «Єгор», однак даний договір був підписаний не ним, а невідомою особою, підписувати за нього даний договір він не уповноважував нікого. Також, на його думку, даний договір оренди містить несправедливі умови орендна плата становить 1756,08 грн., що в декілька разів менше від середньої орендної плати і на максимально допустимий термін. На підставі наведеного вважає, що даний договір є недійсним на підставі ст.ст. 203,215,216, 387 ЦК України. Від відповідача ФГ «Єгор» надійшло заперечення, в якому позовні вимоги не визнані повністю з тих підстав, що договір оренди зареєстрований 02.04.2012 року зі сторони ФГ «Єгор» [PERSON], а з іншої сторони [PERSON] особисто. Довіреність, яка була надана позивачем [PERSON], датована 09.08.2012 року, тобто через чотири місяці після укладення спірного договору. У 2012 році позивач просив виплатити кошти за оренду за максимально можливий термін, оскільки він потребував лікування, однак у ФГ «Єгор» не було коштів, тому він запропонував [PERSON] надати власні кошти, які будуть вирахувані з ФГ «Єгор», на що останній погодився і йому 02.04.2012 року було надано кошти в сумі 10\~000 доларів США, що на той час становило еквівалент 79879,00 грн. В період з 2012 по 2015 рік ФГ «Єгор» виплатило [PERSON] суму коштів в якості орендної плати, таким чином, [PERSON] повернув свої власні кошти, а ФГ «Єгор» виконало зобовязання по договору оренди земельної ділянки з [PERSON], виплативши йому орендну плату наперед. Договір оренди був належним чином зареєстрований в міськрайонному управлінні Держкомзему у м. Золотоноша та Золотоніському районі 02.04.2018 року. У разі визнання договору оренди недійсним, у відповідності до ст. 216 ЦК України, [PERSON] повинен буде повернути отримані ним кошти в сумі 10\~000,00 доларів США. Розмір орендної плати був погоджений сторонами, а кошти в рахунок майбутніх платежів отримані [PERSON], і останнім не піднімалося питання про збільшення орендної плати. Також вказував, що позивач пропустив строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України, оскільки спірний договір було укладено у 2012 році, а з позовом [PERSON] звернувся у 2017 році Від відповідача [PERSON] управління Держгеокадастру в Черкаській області надійшов відзив, в якому позовні вимоги не визнані, оскільки оспорюваний договір оренди землі був належним чином зареєстрований 02.04.2012 року. При укладанні договорів оренди землі Управління не наділене повноваженнями втручатися в договірні відносини субєктів господарювання. Вимог до Управління позивачем не ставиться тому в задоволенні позовоних вимог просила відмовити в повному обсязі.. Відповідач приватний нотаріус [PERSON] відзив на позов не надав. У судовому засіданні позивач та його представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю. Позивач також пояснив, що у 2012 році він потребував грошей на лікування та домовився про продаж земельних ділянок з [PERSON], для чого він підписав всі необхідні документи, в тому числі і оспорюваний договір оренди. Гроші, які обіцяв [PERSON], він дав йому через тривалий період, коли вони вже йому не були потрібні. Взнавши, що [PERSON] оформив договір довгострокової оренди він пішов до останнього з вимогою розірвання договору, однак [PERSON] йому пригрозив та примусив під тиском написати розписку про взяття грошей в сумі 10000,00 доларів США, які він не отримував. Поряд з цим вказав, що з даного приводу він до поліції не звертався. Представник ФГ «Єгор» [PERSON] у судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову з підстав, вказаних у запереченні. Представник [PERSON] управління Держгеокадастру у Черкаській області [PERSON] у судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову з підстав, вказаних у відзиві. Відповідач приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не зявився, але скерував до суду лист в якому просив справу розглядати без його участі. Суд, вислухавши доводи сторін та дослідивши матеріали справи, встановив наступне Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 709837 від 20.09.2005 року, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 4,98 га у межах Гельмязівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області (а.с. 9). Як вбачається з копії договору оренди землі, [PERSON] та ФГ «Єгор» в особі директора [PERSON] уклали договір оренди земельної ділянки площею 4,98 га на 49 років, визначивши розмір орендної плати в розмірі 1756,08 грн.. Даний договір підписаний сторонами та зареєстрований в міськрайонному управлінні Держкомзему у м. Золотоноша та Золотоніському районі 02.04.2018 року (а.с. 11-13). У звязку зі змінами до законодавства даний договір був зареєстрований приватним нотаріусом [PERSON] у реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.03.2017 року, номер запису про право власності 19398246 (а.с. 31-32) Відповідно до копії розписки, складеної 02.04.2012 року [PERSON] отримав від [PERSON] кошти в еквіваленті 10000,00 доларів США, та у звязку з неповерненням цих коштів земельна ділянка площею 4,98 га. переходить у власність [PERSON] (а.с. 52). Відповідно до копії довіреності від 09.08.2012 року [PERSON] підтвердив, що його представник [PERSON] мав право укладати, розривати договори оренди та отримувати орендну плату в грошовому чи натуральному вигляді. Довіреність була зареєстрована приватним нотаріусом [PERSON] в реєстрі за № 2766. Згідно відомостей на виплату грошей, [PERSON] отримав кошти в сумі 80 000,00 грн. від ФГ «Єгор» згідно довіреності [PERSON] від 09.08.2012 року (а.с. 53-59). Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 3, 5 та 6 статті 203 цього кодексу. Відповідно до ч. 2,3 ст. 203 ЦК України особа,\~яка вчиняє\~правочин,\~повинна мати\~необхідний обсяг\~цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 204 ЦК України передбачена презумпція правомірності правочину правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. п. 2.10 Постанови пленуму ВГСУ № 11 від 29.05.2013 року «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» розяснено,\~що у силу\~припису статті\~204\~ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон повязує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача (прокурора - в разі подання ним відповідного позову). Таким чином, саме на сторони покладено обовязок доводити обставини своїх вимог, в даному випадку недійсності правочину, натомість під час розгляду справи позивач підтвердив факт того, що він підписував оскаржуваний договір оренди, але заперечував отримання коштів від [PERSON] в сумі 10\~000,00 доларів США, однак доказів того, що даний договір, довіреність та розписка були ним підписані внаслідок тиску або будь-яких неправомірних дій не надав, про проведення почеркознавчої експертизи клопотання не заявляв. Необґрунтованими є також доводи позивача про те, що після надання ним довіреності [PERSON] саме останній уклав оскаржуваний договір, оскільки даний договір було зареєстровано 02.04.2012 року, а довіреність видана 09.08.2012 року, що вказує на неможливість укладення договору [PERSON] від імені [PERSON] 02.04.2012 року. Таким чином, доводи позивача про недійсність договору оренди землі внаслідок підписання від його імені сторонньою особою не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Крім того, відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257\~ЦК України\~визначено,\~що загальний\~строк позовної\~давності тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Такими чином, строк позовної давності на оспорювання даного договору розпочинається, як мінімум з його державної реєстрації ,а саме з 02.04.2012 року, що вказує на те, що позивач пропустив строки оскарження договору оренди землі зареєстрованого 02.04.2018 року, що також є підставою для відмови у позові. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід віднести за рахунок держави , оскільки позивач є інвалідом 2 групи та звільнений від сплати судового збору.

Outcome: dismissed