Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що в 11.01.1985 року згідно ордеру №39 йому була надана квартира [ADDRESS] (до перейменування пр. Пролетарський) в м. Бердянську Запорізької області на заселення разом з сімєю. У вищевказаній квартирі, окрім нього, ще зареєстровані: син [PERSON], дочка [PERSON], та син [PERSON]. Однак, фактично в квартирі проживають: він [PERSON], [PERSON] та [PERSON] [PERSON] у вказаній вище квартирі не проживає більше 19 років, оскільки в 1998 році переїхав на постійне місце проживання до іншого міста. За період з 1998 року по теперішній час відповідач жодного разу не зявлявся в квартирі, не виконував обовязки, що випливають з договору найму та не має особистих речей в квартирі. Вищевикладені обставини ставлять його у край невигідне становище та позбавляють права на отримання субсидії. Посилаючись на наведені обставини, просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] (до перейменування - пр. Пролетарський) в м. Бердянську Запорізької області. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON], повідомлений про час та місце розгляду справи у відповідності до вимог ч.9 ст. 74 ЦПК України, в судове засідання не зявився, письмові заперечення на позов не надав. [PERSON] та [PERSON] подали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Представник третьої особи - Комунального підприємства «Житлосервіс-2А» Бердянської міської ради, в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою позивача та близько 20 років не бачила [PERSON] Зі слів сусідів знає, що останній проживає в АР Крим. Свідок [PERSON] пояснив, що він з 15.01.1985 року проживає в квартирі №74 будинку №228 по Східному проспекту (до перейменування - пр. Пролетарський) в м. Бердянську Запорізької. З того ж часу він знайомий з родиною [PERSON]. [PERSON] бачив рідко та знає, що він не проживає за місцем реєстрації. За згодою позивача, суд розглядає справу в заочному порядку у відсутність відповідача, відповідно до глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно пунктів 1-4\~\~ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно ордеру №39 [PERSON] була надана квартира [ADDRESS] (до перейменування пр. Пролетарський) в м. Бердянську Запорізької області на склад сімї з шести осіб. В зазначеній вище квартирі зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою КП «Житлосервіс-2А» Бердянської міської ради від 22.03.2017 року. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування, особа має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши зокрема вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України). За змістом ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до пояснень позивача, [PERSON] від 17.05.2017 року, пояснень свідків, суд вважає доведеним, що відповідач з 1998 року не проживає у спірному житловому приміщенні. Зазначені докази суд вважає належними та допустимими, вони узгоджуються між собою, тому суд приймає їх за основу при ухваленні даного рішення. Доказів на підтвердження поважності причин не проживання в квартирі за місцем реєстрації відповідачем суду не подано. З урахуванням викладеного, зібраних та досліджених по справі доказів, встановлених обставин, суд вважає, що позивач довів наявність передбачених ч. 1 ст. 71 ЖК України підстав для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням. Згідно п. 3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Відповідно до п. 26 вказаних вище Правил зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved