Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міське бюро технічної інвентаризації, треті особи управління державної реєстрації Тернопільської міської ради, просить скасувати рішення Державного реєстратора Тернопільське міське бюро технічної інвентаризації в Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 08 липня 2010 року про реєстрацію права власності за [PERSON] на домоволодіння (частка власності 1\\1), що знаходиться за адресою - [ADDRESS] . Позов мотивовано тим, що весь житловий будинок що знаходиться в [ADDRESS] належав дядькові позивача [PERSON] на підставі договору дарування від 08.12.1967 року, посвідчений Тернопільською міською держнотконторою за реєстром №2-7557. Однак, 19 липня 1982 року дядько подарував позивачу 1\\4 частину цього житлового будинку, згідно договору дарування посвідченого нотаріусом Першої Тернопільської державної нотаріальної контори Кухарською Е.М., у зв`язку із чим в дублікаті реєстраційного посвідчення на будинок від 13.07.1982 року, на звороті нотаріусом зроблено відповідний запис. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті позивач дізнався, що 08 липня 2010 року ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» прийнято рішення про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на весь будинок, незважаючи на те, що ј його частина на підставі договору дарування належить [PERSON] . У зв`язку із наявністю в реєстрі такого запису [PERSON] не може зареєструвати право власності на свою частку будинку, яка йому належить на підставі договору дарування від 19.07.1982 року в державному реєстрі прав власності та розпоряджатися своїм майном. Відповідач та не скористався своїм правом надати заяви по суті. Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] надала суду письмові пояснення, відповідно до яких не заперечує проти задоволення позовних вимог. Звертає увагу, що [PERSON] , який помер [INFO] мав у власності на підставі договору дарування від 08 грудня 1967 року житловий будинок по [ADDRESS] ј частину вказаного будинку на підставі договору від 19 липня 1982 року подарував [PERSON] . Тому, з 19 липня 1982 року та станом 08 липня 2010 року [PERSON] був власником лише ѕ часток будинку. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 січня 2020 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. \~ \~ \~ \~Протокольною ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 березня 2020 року залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача [PERSON] . \~ \~ \~ \~Протокольною ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.06.2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. \~ \~ \~ \~В судових засіданнях представник позивача позов підтримував, з підстав викладених в ньому. \~ \~ \~ \~Представники відповідача в судові засідання не з`являлися, про причину неявки суд не повідомляли. \~ \~ \~ \~Представник третьої особи Бортник Т.В. в судовому засіданні не заперечив проти задоволення позовних вимог. \~ \~ \~ \~Розглянувши матеріли справи судом встановлено такі обставини. \~ \~ \~ \~ [PERSON] помер [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . \~ \~ \~ \~Відповідно до матеріалів спадкових справ, спадкоємцями майна [PERSON] , які прийняли спадщина, у зв`язку із тим, що проживали із спадкоємцем на момент смерті, були його дочка [PERSON] та дружина [PERSON] , однак вони не оформили права власності на спадкове майно. Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадщину прийняла її дочка [PERSON] , яка звернулася із відповідною заявою до нотаріальної контори, однак не оформила свідоцтва про право власності на спадкове майно. Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , у строк встановлений законом спадщину прийняли позивач [PERSON] та [PERSON] , які звернулися із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини. Свідоцтва про право на спадщину на момент розгляду справи, нотаріусом не видавалися. Отже, майно [PERSON] , який помер [INFO] , будуть спадкувати спадкоємці [PERSON] , якими можуть бути її родичі, які прийняли спадщину - [PERSON] та [PERSON] . Також, судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 08 грудня 1967 року посвідченого Тернопільською державною нотаріальною конторою за реєстром №2-7557, [PERSON] подарував [PERSON] будинок [ADDRESS] . Право власності за [PERSON] було зареєстровано Тернопільським міжміським бюро технічної інвентаризації 09 грудня 1967 року та записано в реєстрову книгу за номером 1778, про що свідчить реєстраційне посвідчення (а.с.46). Згідно договору дарування від 19 липня 1982 року посвідченого нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за №1-5620, [PERSON] подарував а [PERSON] прийняв в дар ј частину житлового будинку [ADDRESS] . В користування гр. [PERSON] переходить одна кімната зазначена в плані під літерою 2.2. пл. 18,7 кв.м., кухня 2.3. пл. 6,10 кв.м. та коридор 2-1 пл. 3,5 кв.м. У зв`язку із укладенням договору дарування, на дублікаті реєстраційного посвідчення Тернопільського обласного бюро технічної інвентаризації від 13 липня 1982 року щодо реєстрації житлового будинку за [PERSON] нотаріусом вчинено напис «19 липня 1982 року по реєстру №1-5620, [PERSON] подарував гр. [PERSON] ј частину житлового будинку по [ADDRESS] . Як видно із інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 04.06.2019 року, інформаційна довідка №169102471, 08.07.2010 року в реєстр прав власності на нерухоме майно внесено запис про те, що домоволодіння, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудою по [ADDRESS] належить в частині 1/1 на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору дарування від 08.12.1967 року. У зв`язку із наявними суперечностями між заявленими та вже зареєстрованими правами, рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно [PERSON] від 21 грудня 2019 року №50381090 відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок [ADDRESS] [PERSON] . Дослідивши надані суду докази, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити частково, виходячи із такого. Отже, як установлено судом, на підставі договору дарування від 19 липня 1982 року посвідченого нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за №1-5620, [PERSON] подарував а [PERSON] прийняв в дар ј частину житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до\~статтей 128,\~243\~Цивільного кодексу\~Української \~РСР,\~чинного на\~час укладення\~договору дарування,\~право власності\~(право\~оперативного \~управління)\~ у\~набувача майна\~за договором\~виникає з\~моменту передачі\~речі,\~якщо інше\~не передбачено\~законом або\~договором.\~За договором\~дарування одна\~сторона передає\~безоплатно другій\~стороні майно\~у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Таким чином, з 19 липня 1982 року [PERSON] прийняв в дар ј частину житлового будинку [ADDRESS] та з цього часу є власником частини будівлі. Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України , право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненн я. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна\~має право\~вимагати усунення\~перешкод у\~здійсненні ним\~права користування\~та розпоряджання\~своїм майном. Суд переконаний, що вчинення 08.07.2010 року запису про реєстрацію права власності на цілий будинок за [PERSON] , при тому, що йому на той час належало тільки ѕ частини будинку, порушує право власності позивача розпоряджатися своєю частиною будинку, оскільки він позбавлений можливості зареєструвати право власності на належну йому ј частину будинку в державному реєстрі та відповідно розпоряджатися своїм майном. Однак, вимога про скасування рішення державного реєстратора є неправильною. Так, рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до реєстру вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права. Такого висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла у постанові від 4 вересня 2018 року у справі № 915/127/18 (провадження № 12-184гс18).. Тому позов підлягає до задоволення частково, в частині скасування запису в Реєстрі прав власності на нерухоме майно про те, що домоволодіння, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудою в частці 1 [ADDRESS] по [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст.ст. 16, 369, 387, 391 Цивільного кодексу України, ст. 152 Земельного кодексу України,

Outcome: partial