Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Вказує, що від зареєстрованого шлюбу із відповідачем мають двох дітей - сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Зазначає, що протягом трьох років син проживає з ним, перебуває на його утриманні, а донька постійно проживає разом із відповідачем. Донедавна він брав активну участь у її вихованні, спілкувався з нею, цікавився її життям, побутом та духовним розвитком. Проте на даний час відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дочкою, не даючи можливості вільно бачитися та спілкуватися з дитиною та переховує її від нього. Вказує, що відповідач не надає належної уваги вихованню доньки, не достатньо спілкується з нею, не цікавиться її життя та духовним розвитком, внаслідок чого дитина досить часто перебуває на вихованні у знайомих та близьких родичів відповідача. Вказує, що дочка прихильна до нього та свого брата [PERSON]. Рішенням служби у справах дітей було визначено спосіб участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, проте відповідач ухиляється від виконання даного рішення. Вказує, що рішення служби у справах дітей від 26 грудня 2013 року, щодо визначення його участі у вихованні дитини, повністю не відповідає його інтересам як батька та інтересам малолітньої доньки. Просить визначити спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною - [PERSON], [INFO] року народження наступним чином: його побачення з дитиною з відвідуванням останньою місця його проживання за адресою [ADDRESS], безперервно протягом щопонеділка, щовівторка та щосереди кожного тижня. До початку розгляду справи по суті позивач збільшив позовні вимоги, крім заявлених вимог також просив побачення з дитиною 1 січня - Новий рік, 8 січня (другий день свята Різдва Христового), понеділок - другий день після неділі - Пасхи, а також чотирнадцять днів протягом місяців червня, або липня, або серпня для літнього відпочинку та оздоровлення, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали з підстав у ньому зазначених, просили задовольнити. Позивач додатково суду пояснив, що оскільки відповідач належним чином не займається вихованням та розвитком неповнолітньої доньки [PERSON], а також чинить йому перешкоди у спілкуванні з дочкою, тому просив визначити спосіб участі у її вихованні та спілкуванні. Відповідач та її представник в судовому засіданні позов заперечили. Відповідач в судовому засіданні додатково суду пояснила, що з позивачем добровільно було погоджено, що син проживає разом із ним, а дочка із нею. Не заперечує, щоб відповідач бачився з дитиною проте не у вказаний позивачем спосіб, оскільки останній налаштовує доньку проти матері. Представник служби у справа дітей в судовому засіданні надав висновок служби у справах дітей про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні позивача з дітьми. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків, дослідивши та оцінивши подані суду докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 26 листопада 2012 року шлюб між позивачем [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.8). Від зареєстрованого шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син - [PERSON], [INFO] та донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с.11-12). Як вбачається із довідки ЖКП № 2 від 07лютого 2014 року, діти зареєстровані разом із відповідачем (а.с.57). Чинним законодавством України встановлений принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей, і жоден із них не має будь-яких переваг. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав щодо дитини. Згідно із ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Судом встановлено, що із грудня 2013 року сторони не можуть домовитися щодо здійснення батьківських прав позивачем [PERSON] щодо виховання доньки [PERSON], в порядку, встановленому ст. 157 СК України. Оскільки між батьками виникли непорозуміння щодо участі позивача у вихованні дитини, цим питанням займалася служба у справах дітей Луцької міської ради. Рішенням служби у справах дітей Луцької міської ради № 51 від 26.12.2013 року «Про участь гр. [PERSON], [PERSON] у вихованні дітей» визначено позивачу та відповідачу наступний спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми щонеділі з 16.00 год. до 18.00 год. на спортивному майданчику гімназії № 14. Зобов'язано сторін чітко дотримуватися визначених годин побачень із дітьми та завчасно попереджати один одного про можливість та причини зміни у визначеному порядку їх зустрічей (а.с.21). Судом встановлено, що виконання вказаного рішення було ускладнене напруженими особистими стосунками сторін. Згідно ч. 1 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Визначаючи періодичність та систематичність участі позивача у вихованні дитини та спілкуванні з нею, суд враховує висновок служби у справах дітей № 131 від 01 липня 2014 року, затверджений рішенням Луцької міської ради № 403-2 від 02 липня 2014 року, з якого вбачається, що сторонам за доцільне визначити зустрічі з дітьми почергово щотижня з 19.00 п'ятниці до 19.00 неділі, а також психологічний висновок та пояснення психолога - Звєрєвої О.В., з яких вбачається, що малолітня [PERSON], [INFO] має високий рівень невротизації через конфлікт між батьками через розділення дітей, потребує спілкування із братом, татом і мамою, а налаштування батьком дітей проти мами має психотравмуючий вплив на останню, у дитини існує страх перед тим, що «тато забере назавжди» (а.с.95-97). Водночас, суд враховує, що запропонований судом шлях вирішення питання врегулювання спору мирним шляхом із залученням психолога, були проігноровані зі сторони позивача. Із врахуванням психологічного та фізичного стану дитини, її віку, виходячи з балансу інтересів дитини та її батька, суд дійшов висновку, що встановлення такого способу участі батька у вихованні дитини, як його спілкування з нею у перший та третій тиждень місяця із 19 години п'ятниці до 19 години неділі буде максимально відповідати її інтересам. Крім того вимоги позивача про побачення з донькою у святкові дні, зокрема 1 січня - Новий рік, 8 січня (другий день свята Різдва Христового), понеділок - другий день після неділі - Пасхи не підлягають до задоволення, оскільки ці дні можуть співпасти з визначеним графіком побачень батька з дитиною. Разом із тим вимоги позивача щодо спільного відпочинку у кількості чотирнадцять днів протягом місяців червня, або липня, або серпня для оздоровлення дитини можуть пошкодити налагодженню родинного контакту з донькою, оскільки дитина довгий час не проживала і не спілкувалася з батьком.

Outcome: partial