Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Балтського районного суду Одеської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи - Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація. На обґрунтування заявлених вимог зазначив, що з 04.04.2014 року був призваний на військову службу по мобілізації Балтським РВК Одеської області та призначений на посаду інспектора прикордонної служби 3 категорії - дозиметриста відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Олександрівка» ІІІ категорії. Перебував на службі в Білгород-Дністровському прикордонному загоні Південного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України у м. Білгород-Дністровський. В період з 20.09.2014 року по 14.01.2015 року знаходився у службовому відрядженні для виконання завдань по забезпеченню правопорядку на державному кордоні, забезпеченні захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в Східних регіонах України (м. Лисичанськ). Крім цього, був залучений та брав безпосередню участь в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей у складі оперативно-бойової прикордонної комендатури «Білгород-Дністровський-1» на ділянці Луганського прикордонного загону (н.п. Лисичанськ, Луганської області) (з 23.09.2014 року по 14.01.2015 року) зони проведення бойових дій, де значно погіршилось його здоров`я. В період з 10.01.2015 року по 14.02.2015 року знаходився на стаціонарному лікуванні в КГ ДПСУ м. Одеса, де йому було поставлений діагноз - правобічна верхньодолева пневмонія, бронхоектази та новоутворення верхньодольового бронху праворуч, в результаті чого був направлений до інституту раку, де 23 лютого 2015 року йому зробили операцію з приводу «раку верхнедолевого бронху правої легені». У 2016 році його знову почала турбувати задишка при незначних фізичних навантаженнях, кашель, загальна слабкість, головні болі, жар. Після обстеження терапевтом мені був поставлений додатковий діагноз - хронічний бронхіт в стадії ремісії. В період з 20.09.2016 року по 03.10.2016 року та з 28.02.17 року по 03.03.2017 року в терапевтичному відділенні КУ «Балтської ЦРЛ». З 24.11.2016 року по 11.12.2016 року проходив реабілітацію в санаторії «Оризонт». У Клінічному госпіталі ДПС України я перебував з 04.04.2017 року по 14.04.2017 року. Влітку 2017 року його стан погіршився знову. Щоденно турбували кашель з в`язким мокротинням сірого кольору, болі в правій половині грудної клітини та головні болі, жар. Я знову звернувся до КУ « Балтської ЦРЛ», де проходив лікування з 01.08.2017 року по 14.08.2017 року та з 23.08.2017 року по 04.09.2017 року. Протоколом Центральної військово-лікарської комісії ДПСУ №31 від 10 липня 2017 року, виданої на ім`я [PERSON] , встановлено, що захворювання, а саме: «рак верхньодольового бронху правої легені Т2 N0 M0 G2, ст. І Б, кл. гр. ІІ., залишкові явища після перенесеної операції (23.02.2015 року): верхньої любектомії правої легені у вигляді гранулюючої рани грудної клітини праворуч з помірним порушенням функції зовнішнього дихання, хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість при сприйнятті шепітної мови з 4,0 м, розмовної мови з 5,0 м на обидва вуха» - пов`язані із захистом Батьківщини. Згідно з п.13 Свідоцтва про хворобу № 83/365 від 08 квітня 2015 року ВЛК КГ ДПС України його визнано непридатним до військової служби у мирний час, обмежено придатний у воєнний час. На підставі Постанови КМУ від 25.12.2013 року №975 пройшов МСЕК для визначення ознак інвалідності та відсотків втрати працездатності. Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серія 12ААА № 304460 від 26.07.2017 року встановлена ІІ (друга) група інвалідності. З метою визначення статусу [PERSON] як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року, тобто жертви міжнародного збройного конфлікту, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією конвенцією, іншими нормами міжнародного права, заявник просив суд встановити факт його захворювання при виконанні обов`язку військової служби в період з 23.09.2014 року по 10.01.2015 року на території н.п. Лисичанськ Попаснянського району Луганської області України, яке сталося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Заявник звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за його відсутності. Заявлені вимоги підтримав в повному обсязі. Представники заінтересованих осіб - Міністерства соціальної політики України, Посольства Російської Федерації в Україні в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, відзив на заяву не подали. У зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Верховною Радою України прийнято постанову від 17.03.2015 року №254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. За змістом абзацу 2 постанови Верховної ради України «Про Заяву Верховної Ради України «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян» від 04.02.2015 року №145-VIII, з 20.02.2014 року проти України триває збройна агресія Російської Федерації та підтримуваних нею бойовиків-терористів, під час якої було анексовано Автономну Республіку Крим та місто Севастополь, які є частиною території незалежної та суверенної держави Україна, окуповано частину Донецької та Луганської областей України, загинуло тисячі громадян України, серед яких діти, поранено тисячі осіб, зруйновано інфраструктуру цілого регіону, сотні тисяч громадян вимушені були покинути свої домівки». При вирішенні даної справи суд визнає, що факти збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України, окупації частини території України є загальновідомими, а тому не потребують доказування згідно ч. 3 ст. 82 ЦПК України. Судом встановлено, що [PERSON] з 04.04.2014 року по 14.01.2015 року проходив військову службу у Білгород-Дністровському прикордонному загоні Південного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України у м. Білгород-Дністровський, займав посаду інспектора прикордонної служби 3 категорії - дозиметриста відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Олександрівка» ІІІ категорії, що підтверджується відомостями військового квитка серії [NUMBER] (а.с. 16-21), витягом з наказу № 139-ос від 04.04.2014 року (а.с.22). Як вбачається з довідки № 883 від 06.05.2015 року (а.с. 23), [PERSON] в період з 20.09.2014 року по 14.01.2015 року перебував у службовому відряджені для виконання завдань по забезпеченню правопорядку на державному кордоні, забезпеченні антитерористичної операції в Східних регіонах України ( м. Лисичанськ). Згідно довідки № 1702 від 15.09.2015 року (а.с. 24) [PERSON] в період з 23.09.2014 року по 14.01.2015 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, захисті незалежності, суверенітету і територіальної цілісності України на ділянці Лугонського прикордонного загону (н.п. Лисичанськ Луганської області). В період з 10.01.2015 року по 14.02.2015 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в КГ ДПСУ м. Одеса, з приводу правобічної верхньодолевої пневмонії, бронхоектази, що підтверджується довідкою-характеристикою від 16.03.2015 року (а.с.59). В період з 17.02.2015 року по 16.03.2015 року знаходився на стаціонарному лікуванні в Національному інституті раку, де 23.02.2015 року був прооперований з приводу «раку верхнедолевого бронху правої легені», про що свідчить виписка з медичної картки стаціонарного хворого (а.с. 64-65). Згідно Протоколу Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень та травм у колишнього військовослужбовця №31 від 10 липня 2017 року (а.с. 74) захворювання [PERSON] , а саме: «рак верхньодольового бронху правої легені Т2 N0 M0 G2, ст. І Б, кл. гр. ІІ., залишкові явища після перенесеної операції (23.02.2015 року): верхньої любектомії правої легені у вигляді гранулюючої рани грудної клітини праворуч з помірним порушенням функції зовнішнього дихання, хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість при сприйнятті шепітної мови з 4,0 м, розмовної мови з 5,0 м на обидва вуха», який проходив військову службу за мобілізацією з 04.04.2014 року по 06.05.2015 року, в тому числі в зоні АТО з 23.09.2014 року по 14.01.2015 року, - пов`язані із захистом Батьківщини. Згідно з п.13 Свідоцтва про хворобу № 83/365 від 08 квітня 2015 року ВЛК КГ ДПС України [PERSON] визнано непридатним до військової служби у мирний час, обмежено придатний у воєнний час (а.с. 61-62). Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серія 12ААА № 304460 від 26.07.2017 року [PERSON] встановлено ІІ (другу) групу інвалідності, захворіння пов`язані із захистом Батьківщини (а.с. 75). Вищевикладені докази підтверджують факт захворювання [PERSON] при виконанні обов`язків військової служби в період з 23.09.2014 року по 10.01.2015 року на території н.п. Лисичанськ Попаснянського району Луганської області України, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Встановлення даного факту [PERSON] необхідно для визначення його статусу як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року, тобто жертви міжнародного збройного конфлікту, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією конвенцією, іншими нормами міжнародного права, тому заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved