Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

[PERSON] звернувся в Луцький міськрайонний суд Волинської області з позовом до Луцької міської ради про визнання права користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що [INFO] померла його тітка - [PERSON] , яка з 16 серпня 1968 року користувалась житловим будинком [ADDRESS] , та була його наймачем. У зв`язку з тим, що [PERSON] тривалий час хворіла, а тому потребувала догляду і сторонньої допомоги, позивач зі своєю сім`єю з грудня 2019 року переїхали на постійне місце проживання в будинок [ADDRESS] , де проживали разом з тіткою [PERSON] однією сім`єю, вели спільне господарство та утримували будинок. 06 квітня 2020 року зі згоди квартиронаймача [PERSON] він з дітьми зареєстрував своє місце проживання в даному будинку. Після смерті [PERSON] він звернувся до Луцької міської ради із заявою щодо переоформлення на себе особового рахунку будинок [ADDRESS] , на що йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю родинних стосунків, передбачених ст. 103 ЖК України. Вказує, що родинні стосунки із попереднім наймачем [PERSON] підтверджуються належними доказами, а реєстрація у спірному будинку свідчить про те, що вселення відбулось зі згоди наймача . Вважає, що внаслідок спільного проживання та ведення спільного господарства, в розумінні ч.2 ст. 64 ЖК України, він вважається членом сім`ї квартиронаймача [PERSON] , яка померла [INFO] . З посиланням на норми ст. 61, 64, 65, 106 Житлового кодексу України просить визнати [PERSON] членом сім`ї наймача будинку [ADDRESS] [PERSON] , та визнати наймачем будинку [ADDRESS] замість попереднього наймача [PERSON] . Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.08.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання. 10.09.2020 року від представника відповідача надійшов відзив, в якому він вказує, що позовні вимоги є безпідставними та просить відмовити в задоволенні позову. 14.09.2020 року позивач надіслав суду відповідь на відзив, в якому заперечив викладені у відзиві обставини. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позовній заяві, просили позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у відзиві, та просила в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що наймачем будинку [ADDRESS] (колишня [ADDRESS] ) є [PERSON] . З листа виконавчого комітету Луцької міської ради вбачається, що до 2017 року будинок [ADDRESS] , жилою площею 69,6 кв.м., перебував на балансі житлово-комунального підприємства № 7, рішення про визнання наймачем квартири [PERSON] відсутнє, остання була зареєстрована в квартирі у 1961 році та знята з реєстрації у зв`язку із смертю (а.с.25). Відповідно до витягу по особовому рахунку, за адресою : [ADDRESS] , зареєстровані наймач - [PERSON] - з 16.08.1968 року, племіннник [PERSON] - з 06.04.2020 року, внук [PERSON] - з 06.04.2020 року, онука [PERSON] - з 06.04.2020 року. [PERSON] померла [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] ( а.с.9). Позивач [PERSON] є племінником [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується копіями документів: свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10.08.1983 року, свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , свідоцтвом про смерть [PERSON] серії [NUMBER] , свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , свідоцтвом про смерть [PERSON] серії [NUMBER] . Частинами першою, другою статті 61 ЖК УРСР передбачено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до статті 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Статтею 65 ЖК УРСР передбачено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Наймач жилого приміщення та члени його сім`ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім`ї наймача (частина перша статті 98 ЖК УРСР). Згідно зі статтею 99 ЖК УРСР піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. У разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму. Піднаймач і члени його сім`ї, а також тимчасові жильці зобов`язані негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі відмовлення вони підлягають виселенню в судовому порядку, а з будинків, що загрожують обвалом, - в адміністративному порядку. Виселення проводиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до частини першої статті 106 ЖК УРСР повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України» із змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 1998 року № 15, судам роз`яснено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 15 постанови від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Верховний Суд України у постанові від 11 липня 2012 року у справі № 6-60цс12 виклав правовий висновок про те, що під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певного порядку користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Згідно із ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні позивач вказав ту обставину, що він брав участь у приватизації іншого житла - квартири по [ADDRESS] , і йому на праві власності належить Ѕ частина даної квартири, де він проживав та був зареєстрований до 06.04.2020 року, дане житло було його постійним місцем проживання до переселення в будинок [ADDRESS] . На переконання суду, дана обставина свідчить про те, що позивач мав інше постійне місце проживання. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходить з того, що позивач не довів, що він постійно проживав разом з наймачем і вів з нею спільне господарство, а тому він не належав до членів сім`ї наймача. Крім того, суд враховує тривалість часу проживання позивача з наймачем за адресою : [ADDRESS] , який є незначним (фактичне проживання - з грудня 2019 року, а реєстрація - з 06 квітня 2020 року), а тому не може вважатися постійним проживання позивача . З врахуванням викладеного, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed