Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Кам'янець-Подільського міськрайонного суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про повернення позики. В подальшому позовні вимоги збільшив, мотивуючи дане тим, що 27 квітня 2011 року відповідачі спільно взяли у позику грошові кошти в сумі 75 тис. доларів США, про що була написана відповідна розписка. В подальшому відповідачі частково погасили борг, внаслідок чого первина розписка була повернута [PERSON] та [PERSON] внаслідок чого договір позики викладений в новій редакції, відповідно до якого відповідачі підтверджували, що взяли грошові кошти у борг у позивача у розмірі 544000 грн., терміном на чотири місяці з дня підписання угоди. На підтвердження виконання умов даної угоди зобов'язались передати позивачу належне їм, відповідачам майно, а [PERSON] зобов'язується в період дії цієї угоди не приймати ніяких дій і не міняти умови цієї угоди, щодо дострокового виконання цієї угоди. В визначений термін, тобто 04 листопада 2013 року відповідачі боргу не повернули та взагалі заперечили факт наявності боргу, в зв'язку з чим позивач просив суд стягнути на свою користь в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] загальну суму боргу в розмірі 672576.55 грн., яка складається з 544000 грн. основного боргу, 74571.52 грн. інфляційних, 13592.55 грн. - 3% річних, 40412.48 грн. проценти за користування позикою, а також сплачений ним судовий збір. Під час розгляду справи [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору, що був укладений між ними та [PERSON] 04.07.2013 року. В обґрунтування своїх вимог відповідачі за первісним позовом зазначили, що насправді вони є приватними підприємцями, а позивач неодноразово купував в них товар (цукор), поряд з цим коштів для закупівлі необхідної кількості цукру у них не було, а тому домовились про те що [PERSON] надає їм кошти в борг, як гарантію отримання або продукції або повернення коштів, поряд з цим в подальшому в них був намір укласти договір застави в нотаріальний формі. Вважають, що це була попередня угода, в якій обумовлено права та обов'язки сторін, а не договір позики, в зв'язку з чим просять визнати недійсним договір позики від 04.07.2013 року та стягнути з відповідачі судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточненні позовні вимоги підтримав та пояснив, що з відповідачами багато років перебував в дружніх відносинах, неодноразову давав їм кошти в борг. В 2011 році відповідачі позичили в нього 75 тис. доларів США, про що написали розписку, потім частково погасили борг, останній раз повернули йому 3000 доларів США, так як з їх слів йому було відомо, що позичальники продали кіоск. У зв'язку з цим розписку про позику коштів від 04.07.2014 була повернув [PERSON], а останні склали розписку в присутності свідків, як з його сторони так і зі сторони позичальників, в новій редакції де зазначили зменшену суму боргу. Після спливу терміну виконання зобов'язань звернувся до [PERSON] з вимогою повернути йому кошти, однак останні на його вимоги не реагували. Просить суд стягнути солідарно на його користь з відповідачів подружжя [PERSON] загальну суму боргу в розмірі 672576.55 грн. із них 544000.00 грн. основного боргу, 74571.52 грн. інфляційних, 13592.55 грн. - 3% річних, 40412.48 грн. проценти за користування позикою, а також 3654 грн. судового збору, а в задоволенні зустрічного позову відмовити. Вважає, що відповідачі не бажають йому повертати отримані ними кошти, оскільки мають багато боргів в м. Кам'янець-Подільському, тому подали зустрічний позов. Останні, після отримання в нього позики не оскаржували факт отримання грошей в позику та не ставили під сумнів написану ними розписку. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні просить суд задоволити уточненні позовні вимоги її довірителя в повному обсязі, мотивуючи тим, що дійсно позивач та відповідачі перебували в дружніх відносинах довгий період часу. 27 квітня 2011 року [PERSON] позичив відповідачам 75 тис. доларів, що підтверджується копією розписки наявною в матеріалах справи, після чого відповідачі повернули частину боргу, в наслідок чого оригінал первинної розписки був повернутий відповідачам, а договір позики був викладений в новій редакції на суму боргу в 544000 грн. Зазначає, що відповідач [PERSON] власноручно склала договір позики, після чого як вона так і відповідач [PERSON] та позивач підписали його, що було посвідчено підписами свідків та підтверджувало факт про вільне волевиявлення сторін під час укладення договору позики, які погодились з умовами договору. Просить суд врахувати і той факт, що відповідачі не заперечували, що вони підписували договір позики від 04.07.2013 року, а лише вказували, що на їхню думку це був попередній договір на забезпечення виконання ними зобов'язань по доставці цукру, однак дане не відповідає дійсності, оскільки в договорі позики чітко вказано, що відповідачів взяли у позивача грошові кошти в борг, будь-яких відомостей про те, що вони мають передати товар (цукор), або про те, що в майбутньому мають надатись такі кошти для виконання зобов'язань по доставці цукру в договорі не зазначено та не підтверджено в судовому засіданні. В задоволенні зустрічного позову просить відмовити так як відповідачами не зазначено чіткої правової підстави для визнання договору недійсним. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] про стягнення позики не визнала та пояснила, що до неї з чоловіком, як приватних підприємців звернувся позивач з пропозицією поставки великої кількості цукру, однак коштів для закупівлі товари не було, в зв'язку з чим позивач їм мав надати кошти, а вони написали договір про, те що в разі неповернення [PERSON] коштів, або не поставлення товару вони зобов'язуються передати належне їм нерухоме майно. Поряд з цим підтвердила факт, що вона власноручно писала розписку, робила це добровільно, без будь-якого тиску, при цьому розуміла реальність укладення договору та права, обов'язки які виникають після його укладення. На запитання учасників судового процесу підтвердила, що дійсно продала ларьок, а частину грошей повернула позивачу, оскільки мала перед ним борги. Після повернення частини боргу склали договір позики в новій редакції, який вона писала власноручно в присутності чоловіка та свідків. Просить суд відмовити в задоволені позовних вимог [PERSON] та визнати недійсним договір позики, але з яких підстав визнати недійсним договір позики суду пояснити не змогла. В судовому засіданні відповідач [PERSON] підтримав покази [PERSON] та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] та задоволити його позовні вимоги. При цьому не заперечував, що договір позики в новій редакції написано його дружиною, ним підписано в присутності свідків. Переписували розписку тому, що раніше в розписці був вказаний кіоск, який мали передати [PERSON], як гарантію повернення коштів. Після того, як кіоск продали частково повернули гроші [PERSON] тому переписали розписку зменшили суму боргу та виключили з неї кіоск. Представник відповідачів [PERSON] за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог, мотивуючи тим, що її довірителі не укладали договір позики, а уклали попередню угоду про передплату цукру, яка мала відбутись після надання позивачем коштів, для закупівлі цукру. Відповідачі по справі є приватними підприємцями, сукупний дохід яких складає 1,5 млн. гривень, а тому не розуміє, як безробітний позивач міг надати їм таку кількість грошових коштів в борг. Вважає, що розписка є одностороннім договором, а договір позики є двостороннім, в результаті чого має бути визнаний недійсним. Поряд з цим в судових дебатах повідомила, що відповідачі від [PERSON] грошовий коштів взагалі не отримували, а в зв'язку з зміною закупівельної вартості цукру переуклали попередній договір, на меншу суму з виключенням майна, а договір позики від 04.07.2013 року не підтверджує того хто саме передав кошти, коли вони були передані, якими купюрами та в якій валюті, не вказано саме обов'язок відповідачів повернути позику, тобто не має факту передання коштів, в зв'язку з чим просить позитивного рішення на зустрічну позовну заяву, а вимоги позивача вважає рейдерським захопленням майна відповідачів. Суд, критично оцінює покази представника [PERSON] - [PERSON], які не відповідали фактичним обставинам справи встановленим в судовому засіданні, а також суперечили показам та позиції своїх довірителів, покази останніх не узгоджувались з поясненнями їх представника. Свідки [PERSON] та [PERSON], які були допитані в судовому засіданні показали, що були присутні під час складання та підпису розписки про позику грошей подружжям [PERSON] в [PERSON], в травні та липні 2013 року. Їм відомо, що [PERSON] позичив в борг відповідачам близько 75 тис. доларів США, після чого відповідачі повернули частину боргу і переписали розписку на меншу суму боргу, яку писала сама відповідач [PERSON], а вони її лише підписали, де були підписи сторін. окрім, цього [PERSON] пояснив, що йому відомо, що Голінські продали кіоск, а тому сума попереднього договору була зменшена на ту частину коштів, які повернули позивачу і на вказану суму було зменшено розмір боргу, на час підписання розписки про позику ніяких претензій одні до інших не мали. В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] повідомили, що знають позивача та відповідачів, між ними були дружні відносини. [PERSON] та [PERSON] відомо, що [PERSON] позичив велику суму коштів відповідачам, але яку саме точно вказати не змогли, однак слів [PERSON] їм відомо, що вони мають борги перед [PERSON] Суд, заслухавши думку учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про повернення позики є підстави задоволити, а в задоволенні позовних вимог [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 липня 2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачами [PERSON], [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] отримали грошові кошти у борг у [PERSON] в сумі 544000 грн., що еквівалентно 68 тис. доларів США терміном на чотири місяця з дня підписання даної угоди належним чином завірена копія, оригінал якої знаходиться у позивача. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно до ст. 1047 ЦК України договір укладається в письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В силу ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначенні родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Вимогами ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і одержання процентів встановлюється договором, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Приписами ч.2 ст. 625 ЦК України визначено, що божник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Судом встановлено, що договір позики від 04.07.2014 року укладений між сторонами, відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, а саме сторони мають необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення відповідачів було вільним (що підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON]), правочин вчинений у встановленій законом письмовій формі, договір був спрямований на реальне настання наслідків. У суду немає жодної підстави вважати, що договір не відповідає вимогам законодавства, твердженням відповідачів та її представником не було надано суду жодного підтвердження того, що це був попередній безгрошовий договір. Відповідачами по справі за договором позики від 04.07.2013 року не доведено безгрошовості угоди та інших підстав для визнання договору недійсним. Доводи відповідачів про безгрошовість договору позики належними та допустимими доказами не підтверджені. Як вбачається з матеріалів справи позивачі за зустрічним позовом просили визнати недійсним оспорюваний правочин, не мотивуючи чітку норму Закону, на якій підставі необхідно визнати правочин недійсним. Судом враховано і те, що виходячи з договору позики від 04.07.2013 року відповідачі були ознайомлені з його умовами, підписуючи договір позики, розуміли, що між сторонами виникли правовідносини та зобов'язання саме договору позики та у подальшому не оскаржили даний договір до подачі позивачем позову про стягнення позики. Внаслідок прострочення виконання грошового зобов'язання з листопада 2013 року по січень 2014 рік сума боргу 544000 грн. індексується на індекс приросту споживчих цін 54000 х1,13708=618571.52 грн. - інфляційні становлять 74571.52 грн. Три проценти річних за 304 дні необґрунтованого користування коштами (з 04.11.2013 року по 01.09.2014 року) 304х3%х5440006365х100%=13592.55 грн. Проценти за користування коштами нараховуються відповідно до облікової ставки НБУ з 04.11.2013 року до 15.04.2014 року - 6.5 % річних, з 15.04.2014 року по 17.07.2014 року -9.5 % річних, з 17.07.2014 року по 17.09.2014 року -12.5% річних, що становить з 04.11.2013 року по 15.04.2014 року (162 дня х6.5% х 544000):365 днів х100%=15694.02 грн., з 15.04.2014 по 17.07.2014 року (93 дня х 9.5% х 544000):365 днів х 100% =13167.78 грн., з 17.07.2014 року по 17.09.2014 року (62 дня х 12.5 х 544000) 365 днів х 100% =11550.68 грн., а всього 40412.48 грн. Згідно з правовою позицією, викладеною Верховним судом України в постанові від 18 вересня 2013 року (справа 36-63цс13), яка згідно вимог ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для суддів, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише фактом укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, утому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. На основі викладеного суд не здобув законних підстав для визнання договору позики від 04.07.2013 року недійсним, передбачених ст. 215 ЦК України, а тому в задоволенні зустрічного позову [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору слід відмовити. Поряд з цим суд вважає, вимоги позивача [PERSON] законними, обґрунтованими і такими що не суперечать представленими по справі доказами, підтвердженими показами свідків, а тому позовні вимоги про повернення позики, слід задоволити та стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON], на його користь загальну суму боргу в розмірі 672576.55 грн. із них 544000.00 грн. основного боргу, 74571.52 грн. інфляційних, 13592.55 грн. - 3% річних, 40412.48 грн. проценти за користування позикою. В задоволені позовних [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору слід відмовити, через безпідставність позовних вимог, оскільки позивачі за зустрічним позовом не вказали, з яких саме підстав слід визнати договір не дійсним. Також, позивачі [PERSON] не оскаржували дану угоду після її укладення та отримання коштів від [PERSON], а звернулись з вказаним позовом на думку суду, як спосіб уникнення від виконання зобов'язань. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів слід стягнути на користь позивача судові витрати в сумі 3654 грн.

Outcome: dismissed