Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Новоайдарського районного суду Луганської області з даним позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, третя особа - Новоайдарська селищна рада. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що [PERSON] є власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідачі [PERSON], [PERSON] зареєстровані у вищевказаному будинку, проте фактично за місцем реєстрації не мешкають з 2015 року. У добровільному порядку відповідачі знятися з реєстрації з належного позивачу на праві приватної власності будинку не погоджуються, внаслідок чого позивач позбавлена можливості в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. На підставі вищевикладеного представник позивача вимушений звернутися до суду з даним позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, за захистом прав позивача. Представник позивача - адвокат [PERSON] (а.с.18), який діє в інтересах [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги та ордеру (а.с.16, 17), у судове засідання не з'явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутністі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити (а.с.30). Відповідачі - [PERSON], [PERSON] до суду не з'явились, однак надали заяви, в яких просили розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги визнали, не заперечували проти їх задоволення (а.с.31, 32). Представник третьої особи Новоайдарської селищної ради - Шопін І.В. надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при вирішенні справи покладався на розсуд суду (а.с.29). Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Положеннями ст. ст. 319 ЦК України, 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно [NUMBER] від 17.12.2010 року (а.с.8) та копією витягу про державну реєстрацію прав серії ССУ №343041, номер витягу 28395247 від 17.12.2010 року (а.с.9). Відповідачі [PERSON], [PERSON] зареєстровані у вищевказаному будинку, що підтверджується копією домової книги (а.с. 11-14) та довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні будинку осіб №5407 від 04.10.2018 року (а.с.15). Згідно акту, наданого 04.10.2018 року депутатом Новоайдарської селищної ради [PERSON] (а.с.10), за адресою: [ADDRESS], серед зареєстрованих громадян значаться [PERSON] та [PERSON], однак фактично не мешкають з 2015 року і по теперішній час. У добровільному порядку відповідачі знятися з реєстрації з належного позивачу на праві приватної власності будинку не погоджуються, внаслідок чого позивач позбавлена можливості в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції. Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.). Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіти, користуватися та розпоряджатися своїх майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частинами 2, 3 ст. 386 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом достовірно встановлено, що відповідачі не користуються житлом за місцем реєстрації з 2015 року без поважних причин, позовні вимоги визнали та не заперечують проти їх задоволення. Вищевикладене дає суду законні підстави для задоволення позову та визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. На підставі ст. ст. 319, 355, 369, 383 ЦК України, ст. ст. 71, 72, 150 ЖК України,

Outcome: approved