Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із вищевказаним цивільним позовом, який мотивував тим, що він з відповідачем [PERSON] з 2009 року по 20 вересня 2018 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають двох малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . За рішенням Білоцерківсього міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2017 року, місце проживання малолітніх дітей визначено за місцем проживання їхньої матері [PERSON] . Позивач стверджує, що відповідачка всіляко чинить перешкоди йому у особистому спілкуванні з дітьми. Звернення до суду зумовлено тим, що між сторонами склалися неприязні відносини, що унеможливлюють домовленість між батьками щодо виховання малолітніх дітей. Відповідач [PERSON] як матір [PERSON] та [PERSON] наділяє себе пріоритетним правом розпоряджатися життям дітей, визначати час, умови побачень батька з дітьми, цим самим відповідач нівелює принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дітей. Позивач бажає виконувати і виконує свої батьківські обов`язки, цікавиться життям дітей, їхнім здоров`ям, розвитком, бажає приймати участь у їхньому вихованні, матеріальному забезпеченні дітей, розвитку, належному відпочинку. Відношення матері дітей до їхнього батька, до його бажання спілкуватися з дітьми вказує на незаконне порушення відповідачем прав, як позивача, так і прав дітей. А тому, просив суд зобов`язати [PERSON] не чинити перешкод у спілкуванні [PERSON] з дітьми - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , не здійснювати психологічного тиску на дітей, а сприяти налагодженню добрих стосунків [PERSON] та [PERSON] з батьком, виховувати дітей у повазі до їхнього батька, повідомляти [PERSON] щодо зміни місця проживання та засобів зв`язку дітей - [PERSON] і [PERSON] ; встановити такий порядок участі [PERSON] , у вихованні та особистому спілкуванні з донькою [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , поза місцем їхнього проживання з матір`ю, враховуючи бажання дітей, та з урахуванням їхнього стану здоров`я, на території України (в т.ч. за місцем проживання батька - [PERSON] ) та без перешкод у наступні дні: кожні вихідні з 10-00 суботи до 20-00 неділі; у будні дні: з 17-00 по 20-00, у дні народжень щороку: батька - [INFO], бабусі - [INFO], дідуся - [INFO]; у період зимових канікул дітей (не менше ніж два тижні), зокрема у період: з 25 грудня по 10 січня щороку; у період літніх канікул дітей (не менше ніж один місяць), зокрема у період: з 15 липня по 15 серпня щороку; восени/весною: не менше, ніж по два тижні щороку; побачення з дітьми у дні їхніх народжень - [INFO] та [INFO] кожного року безперешкодно у тривалості за часом; планування та проведення святкування днів народжень [PERSON] та [PERSON] виключно за участю та погодженням обох батьків. Даний пункт стосується і святкових днів - 7 січня (Різдва), Великодня, [INFO], 1 червня кожного року до досягнення дітьми повноліття; дозволити [PERSON] необмежене спілкування з донькою [PERSON] та сином [PERSON] засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дітьми, окрім нічних годин з 21 -00 до 07-00 год.; вирішити питання розподілу судових витрат. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 грудня 2020 року вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 01 лютого 2021 року. 03 лютого 2021 року відповідачка [PERSON] направила відзив на позовну заяву, в якому просила позов задовольнити частково. В обґрунтування відзиву зазначила, що з 24.02.2009 року по 20.09.2018 року вона з [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу мають двох малолітніх дітей, доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.11.2017 року стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] [INFO] , та сина [PERSON] [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку /доходу/, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно з 05 вересня 2017 року до досягнення дітьми повноліття. Також, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07.12.2017 року у справі № 357/12015/17, яке залишено в силі постановою Апеляційного суду Київської області від 08.06.2018 року визначено місце проживання дітей [PERSON] та [PERSON] разом з відповідачкою. В ході розгляду вказаних справ суди встановили, що протягом 2017 року до Білоцерківського відділу поліції від [PERSON] надійшло ряд звернень щодо неправомірних дій з боку її чоловіка [PERSON] . Зокрема, 31.08.2017 року відповідачка звернулась з заявою про те, що її чоловік взяв на прогулянку їхню доньку [PERSON] та не повернув. Також судами встановлено, що з лютого 2017 року сторони припинили проживати разом, [PERSON] залишив вагітну дружину з малолітньою дочкою, та найняв собі інше житло. Належної матеріальної допомоги на тримання дітей [PERSON] не надає, натомість створює [PERSON] нестерпні умови проживання, між сторонами постійно виникають конфліктні ситуації. [PERSON] веде себе зухвало і нахабно, ставить свою сім`ю в скрутне становище, не бажає добровільно та мирно вирішити конфлікт. Із-за таких дій [PERSON] , відповідачка разом з дітьми поневірялася, в період з 17.11.2017 року по 04.12.2017 року за направленням Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради, вона з дітьми перебувала у центрі «Злагода», як постраждала від насильства в сім`ї, батько дітей [PERSON] у центрі Злагода не відвідував їх та не цікавився їхнім станом. Крім цього, зазначає, що позивач [PERSON] у 2017-2018 роках достовірно знаючи, що вона та діти проживають в квартирі за адресою [ADDRESS] , не мають іншого житла, коштів на нормальне існування, діючи у власних цілях звернувся із заявами, проханнями до Білоцерківського районного підрозділу ПрАТ «Київобленерго» та Білоцерківської філії ПАТ «Київоблгаз» про припинення енергопостачання та газопостачання вказаної квартири, на підставі яких за адресою проживання відповідачки з дітьми відключили енергопостачання та газопостачання. В червні 2018 року [PERSON] звертався до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовною заявою про оспорювання батьківства щодо свого сина [PERSON] 2017 року народження, в рамках розгляду якої, ухвалою суду від 21 вересня 2018 року призначено судово-медичну експертизу. Висновком експерта було встановлено, що [PERSON] є біологічним батьком свого сина [PERSON] та 04 лютого 2019 року за заявою позивача було ухвалено рішення про прийняти відмови представника позивача від позову та закриття провадження у справі. Крім того, [PERSON] неодноразово вдавався до шахрайських дій та підроблення документів підписаних відповідачкою, з метою отримання власного доходу. Зокрема, 18.11.2017 року за заявою [PERSON] Білоцерківським ВП ГУ НП в Київській області розпочато кримінальне провадження № 12017110030006061 за ознаками злочину, передбаченого ст. 356 КК України за фактом вчинення самоправних дій [PERSON] . За результатами судового розгляду, справа № 357/12415/19 останній визнав свою вину та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 05.10.2020 його звільнено від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності. Всі вищевказані факти, свідчать не лише про ухилення від виконання батьківських обов`язків [PERSON] , а про його умисні дії, які спрямовані на приниження людської гідності малолітніх дітей та шкодять їх здоров 'ю і розвитку. Також, позивач зазначає, що направляв відповідачці через відділення Укрпошти проект договору про участь батька у вихованні дітей, однак вказаний договір остання не отримувала. Враховуючи вище наведене, та те, що участь [PERSON] у вихованні та спілкуванні малолітніх дітей має негативний вплив на їхній нормальний розвиток, враховуючи їхні інтереси вважає, що таке спілкування повинно бути лише у присутності відповідачки та за участю працівника органу/установи до функціональних обов`язків якої належить запобігання насильства в сім`ї, з урахуванням здоров`я дітей та їхнього бажання щодо спілкування з батьком. А тому просить суд позов задовольнити частково. Встановити наступний порядок участі [PERSON] у вихованні та особистому спілкуванні з донькою [PERSON] , [INFO] та сином [PERSON] [INFO] : -в четверту суботу кожного місяця в період з 10 год. по 12 год. за місцем їхнього проживання в квартирі за адресою [ADDRESS] у присутності матері та працівника органу/установи до функціональних обов`язків якої належить запобігання насильства в сім`ї ,з урахуванням здоров`я дітей та їхнього бажання щодо спілкування з батьком; -в інший час та в іншому місці лише за бажанням дітей та за домовленістю і згодою матері. -зобов`язати [PERSON] повністю оплачувати харчування дітей у дитячому садочку, дитячі гуртки (будь-які установи пов`язані із розвитком дітей) , які виявлять бажання відвідувати діти. 22 лютого 2021 року позивач направив відповідь на відзив, у якому останній просив відхилити аргументи, наведені відповідачкою у відзиві у зв`язку із необґрунтованістю, оскільки відповідачка у відзиві знову повертається до проблем трирічної давності, натомість не вказує, що саме позивач ініціював оформлення результату спору про поділ спільного майна подружжя шляхом укладення мирової угоди, щоб частка квартири, яка відходила [PERSON] , була поділена з їхніми дітьми і вони стали співвласниками цього майна. Звертаючись із заявою до Служби у справах дітей, позивач наголосив, що з метою кращого розуміння потреб своїх дітей, підтвердження своїх намірів бути в житті дітей, він готовий пройти і курси, і брати участь у певних заходах і співпрацювати з психологом, але до цього часу отримав лише відповідь про те, що висновок з питання його участі буде наданий до суду. Зазначає, що інформація подана відповідачкою у відзиві про позивача має спотворений характер, а висновки не відповідають дійсності. Весь відзив складений виключно на припущеннях відповідачки, на базі агресивного ставлення до позивача, без урахувань інтересів дітей, в настрої образ на минулі події та є результатом суджень ображеної жінки після розлучення. Вважає, що запропонований [PERSON] графік побачень з дітьми виключно в її присутності по дві години щомісяця є обмеженням прав дітей на спілкування з батьком та прав батька на рівність у сімейних стосунках з дітьми. 22 лютого 2021 року від відповідачки надійшли письмові пояснення, в яких [PERSON] зазначає, що посилання позивача на перешкоджання відповідачкою у спілкуванні з дітьми не відповідають дійсності, оскільки відповідач за час перебування відповідачки з дітьми на стаціонарному лікуванні у Блоцерківській міській дитячій лікарні №2 в період з 20.10.2017 року по 03.11.2017 року жодного разу дітей не відвідував. Крім того, [PERSON] навіть оспорював мінімальний розмір присуджених судом аліментів. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2021 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Каракой Т.В. про проведення процедури врегулювання спору у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про визначення способів участі батька у вихованні дитини за участю судді. Провадження у справі зупинено. 02 березня 2021 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області було задоволено клопотання адвоката Каракой Т.В. про проведення процедури врегулювання спору за участю судді та провадження у справі було зупинене. 02 квітня 2021 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області було задоволено клопотання позивача про припинення врегулювання спору за участю судді та справу передано на розгляд іншому судді. В результаті повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Кошель Б.І. Ухвалою суду від 07 квітня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання. 10 червня 2021 року позивач [PERSON] направив клопотання про призначення судової психологічної експертизи, в задоволенні якого протокольною ухвалою суду від 19 серпня 2021 року було відмовлено. Ухвалою суду від 19 серпня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 07 жовтня 2021 року позивач подав заяву про відмову від частини позовних вимог, в якій позовні вимоги виклав в наступній редакції: зобов`язати [PERSON] не чинити перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми [PERSON] та [PERSON] з батьком - [PERSON] ; визначити наступні способи участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми: систематичні побачення в тому числі за місцем проживання батька - [PERSON] кожного першого і третього тижня місяця, в понеділок, середа до 18.00 годин без супроводу матері або інших осіб, та в п`ятницю після школи, садочка до 17.00 суботи з ночівлею у батька [PERSON] за адресою його місця проживання, з повідомленням матері дітей про місце та адресу перебування їх та забезпеченням телефонного зв`язку матері та дітей; кожна друга і четверта неділя місяця з 11.00 до 19.00 за місцем проживання батька, в громадських місцях, без супроводу матері або інших осіб: в разі відвідування дітьми гуртків - завозити на гуртки та по закінченню повертати дітей до їх постійного місця проживання; вільно відвідувати дітей [PERSON] та [PERSON] у дні їхніх народжень - [INFO] та [INFO] кожного року, на день Святого Миколая (19 грудня), святкові ранки, шкільні свята; необмежено спілкуватися з дітьми через особисті засоби телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв`язку; для виконання зазначеного зобов`язати відповідача - [PERSON] передавати дітей [PERSON] та [PERSON] батькові [PERSON] у встановлені судом дні побачення батька з дітьми. В разі зміни місця проживання, перебування дітей та зміни номерів їх телефонів, відповідач зобов`язаний повідомити позивача про таку зміну не пізніше наступного дня коли зміна відбулася. Судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити та надали пояснення, які за своїм змістом аналогічні викладеним у процесуальних заявах. Відповідачка та її представник в судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог, просили ухвалити рішення щодо способу участі батька у вихованні малолітніх дітей відповідно до відзиву, у якому запропонований графік побачень та спілкування з дітьми. В суове засідання представник третьої особи Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, допитавши свідків, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 24 лютого 2009 року. Під час шлюбу у них народилось двоє дітей - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] (том. 1 а.с. 10-11). Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2017 року у справі № 357/10253/17, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Київської області від 17 травня 2018 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 05 вересня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її особисте утримання в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, з 05 вересня 2017 року і до досягнення меншою дитиною трьох років - до [INFO] . Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 вересня 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 24 лютого 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Білоцерківького міського управління юстиції Київської області, актовий запис №167, розірвано /а.с. 25-26/. Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2017 року у справі № 357/12015/17, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Київської області від 08 червня 2018 року, визначено місце проживання дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] разом з їхньою мамою [PERSON] . Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суди виходили з того, що з метою забезпечення інтересів дітей, враховуючи їх малолітній вік, їх фізичний і психологічний стан та, враховуючи ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, стан їх здоров`я, висновок Служби у справах дітей та інші обставини, які мають значення для справи, саме позивачка може забезпечити належні умови проживання і виховання. З матеріалів справи вбачається, що у червні 2018 року [PERSON] , звернувся до Білоцерківського мськрайонного суду Київської області із позовною заявою про оспорювання батьківства щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Вимоги мотивував тим, що змушений сплачувати аліменти на утримання малолітнього [PERSON] , який на думку позивача не є його біологічною дитиною, а він його біологічним батьком. 14 лютого 2019 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області задоволено заяву позивача [PERSON] та закрито провадження у вищевказаній справі. З матеріалів справи також вбачається, що протягом 2017 року до Білоцерківського відділу поліції від [PERSON] надійшло ряд звернень щодо неправомірних дій з боку її чоловіка [PERSON] . Зокрема, 16.08.2017 року звернення щодо викрадення особистих речей, 31.08.2017року позивачка звернулась з заявою про те, що її чоловік взяв на прогулянку їх доньку [PERSON] та не повернув, 01.09.2017 року звернення щодо викрадення особистих документів позивачки тощо. В судовому засіданні встановлено, що між батьком та матір`ю дітей склалися вкрай напружені відносини, тому означена обставина вплинула і на їхні відносини з приводу участі у вихованні малолітніх дітей. Цих обставин обидві сторони не заперечують. В судовому засіданні позивач пояснив, що відповідачка на його дзвінки не відповідає та фактично переховує дітей від нього. Від знайомих [PERSON] дізнався, що малолітні діти відвідують ДНЗ №14 «Оксанка». 23 листопада 2020 року позивач звернувся із зверненням до ДНЗ №14 «Оксанка», в якому прохав надати інформацію про стан його дітей: їхні особисті характеристики, розвиток, вподобання, оскільки він повністю обмежений [PERSON] в отриманні інформації про своїх дітей (том 1 а.с. 30). Також, в матеріалах справи міститься заява позивача до Блілоцерківського ВП ГУНП в Київській області від 23.11.2020 року, в якому позивач просить встановити місцезнаходження та проживання його малолітніх дітей, оскільки колишня дружина [PERSON] тривалий час не виходить на зв`язок (том 1 а.с. 14) В своїх заявах і в судовому засіданні позивач зазначав, що бажає приймати участь в вихованні своєї дітей та піклуватися про їхнє здоров`я, духовний та моральний розвиток, і має для того все необхідне, проте не може реалізувати своє право через протидію з боку відповідачки, яка не дозволяє позивачеві брати дітей до місця його проживання. На таку позицію відповідачка зазначає, що наразі такі зустрічі без присутності матері не відповідатимуть інтересам дітей, оскільки створення взаємного контакту батька з дітьми наразі є неможливим, оскільки діти не бажають з ним спілкуватися. В судовому засіданні відповідачка пояснила, що позивач [PERSON] у 2017-2018 роках достовірно знаючи, що вона та діти проживають в квартирі за адресою [ADDRESS] , не мають іншого житла, коштів на нормальне існування, діючи у власних цілях звернувся із заявами, проханнями до Білоцерківського районного підрозділу ПрАТ «Київобленерго» та Білоцерківської філії ПАТ «Київоблгаз» про припинення енергопостачання та газопостачання вказаної квартири, на підставі яких за адресою проживання відповідачки з дітьми відключили енергопостачання та газопостачання. Наведене також підтверджується копіями відповіданих заяв, які містяться в матеріалах справи (том 1 а.с. 82-83) Допитана в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що знайома з позивачем з жовтня 2017 року. [PERSON] зверталась до неї по юридичну допомогу з приводу господарського спору, оскільки позивач не займається підприємницькою діяльністю, але в силу різних обставин та дій її чоловіка до [PERSON] пред`явили претензії, виставили борг. Свідок сприяла налагодженню відносин між сторонами по справі. На прохання відповідача, свідок супроводжувала [PERSON] на зустріч з її чоловіком. Була присутньою коли відповідач насильно вивіз [PERSON] з дітьми за межі міста до іншої області, де їх покинув на дорозі. В подальшому, він чинив перешкоди дружині з дітьми у поверненні до свого помешкання. Внаслідок цього, відповідач була змушена 2 тижні проживати в Центрі «Злагода». Також, позивач заперечував, щоб відповідач проживала з дітьми в спільній квартирі, чинив їй всілякі перешкоди, в тому числі псував речі в квартирі, ламав замки, бойлер, вивозив дитячі та її особисті речі у невідомому напрямку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в 2017 року до неї звернулась відповідачка [PERSON] за юридичною допомогою. Зі слів відповідачки знає, що після того, як остання завагітніла другою дитиною, у них з позивачем почались регулярні сварки, останній запропонував пожити окремо, після чого, відповідачка залишилась з дітьми проживати в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Знає, що відповідачка, повернувшись після пологів, з`ясувала, що [PERSON] вивіз всі речі з вказаної квартири. Пояснила, що в серпні 2017 року позивач забрав доньку [PERSON] на прогулянку та не повернув її, лише після спливу 1,5 місяців відповідачка змогла повернути доньку. Свідку відомо, що позивач примусово вивіз [PERSON] з її дітьми на Кіровоградщину , де залишив їх на вулиці, відібравши телефон. Наступного дня [PERSON] разом з дітьми повернулась до квартири за місцем проживання, однак потрапити до квартири вона не змогла, оскільки позивач замінив замки. Як наслідок, діти перемерзли та застудились, у зв`язку з чим відповідачка близько двох місяців перебувала з дітьми в лікарні. За весь час перебування на лікуванні [PERSON] жодного разу дітей не відвідував та не цікавився ними. Повернувшись з лікарні, [PERSON] знову не змогла потрапити до квартири та змушена була поїхати з дітьми до Києва, де проживала у своєї тітки два тижні. А потім відповідачка з дітьми перебували у Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «ЗЛАГОДА», як постраждалі від насильства в сім`ї. Після чого, за участі поліції та за допомогою адвокатів [PERSON] домоглася потрапити до квартири [ADDRESS] . Також свідок пояснила, що за заявами [PERSON] двічі від`єднювали постачання світла та газу до квартири, в якій проживала відповідачка разом з дітьми. 07.01.2018 року позивач повторно викрав доньку [PERSON] , яку повернув лише у вересні 2018 року. Зазначає, що таким чином позивач шантажував відповідачку донькою, з метою примушування її до відмови від її частини у спільному майні подружжя, в обмін на однокімнатну квартиру. Також пояснила, що в подальшому позивач дітьми не цікавився. Згідно відповіді Центру соціально-психологічної реабілітації дітей «ЗЛАГОДА» від 11.04.2018 року [PERSON] разом з малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] в період з 17.11.2017 року по 04.12.2017 року перебували в центрі, як постраждалі від насильства в сім`ї. Батько дітей [PERSON] дітей не відвідував, станом їх здоров`я не цікавився (том.1 а.с 81). Як вбачається з висновку Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради №910/01-07 від 16.03.2018 року, комісією було встановлено, що в діях [PERSON] вбачаються факти протиправної поведінки щодо його поводження з дітьми та їх матір`ю, (том 1 а.с.87). Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконкому Білоцерківської міської ради від 22.06.2021 року, орган вважає за доцільне встановити такий порядок участі [PERSON] у вихованні та особистому спілкуванні з його малолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] : перша і третя субота місяця з 10-00 години до 15-00 години (а.с. 201). Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно з пунктом 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. З матеріалів справи вбачається, що спір між сторонами виник відносно усунення перешкод у спілкуванні батька з дітьми, визначення способу участі у вихованні дітей. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. Виходячи з того, що ст. ст. 153, 157 СК України передбачають безумовне право батька на безперешкодне спілкування з дитиною, однак сторони не можуть дійти згоди щодо участі позивача у вихованні дитини, суд вважає, що позов в частині усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з його дітьми підлягає частковому задоволенню. За змістом частин четвертої - шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обгрунтованим, суперечить інтересам дитини. Орган опіки і піклування може визначити місце зустрічі батька з дитиною (за місцем проживання когось із них чи іншої особи), періодичність та тривалість їх. Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з`ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування. Суд відзначає, що сторони неодноразово відкидали пропозиції суду мирним шляхом врегулювати спірні правовідносини та забезпечити участь обох батьків у вихованні дітей виходячи, в першу чергу, з інтересів останніх. При цьому враховуючи вік дітей, виходячи з їхніх інтересів, а також поведінку позивача, яка проявилась у викраденні доньки в 2017-2018 роки, суд не погоджується з вимогами позивача про його участь у вихованні дитини без участі сторонніх осіб та зокрема матері дитини. Крім того, в матеріалах справи містяться результати психодіагностичного обстеження [PERSON] , [INFO] , проведеного практикуючим дитячим та сімейним психологом, арт-терапевтом [PERSON] 04 жовтня 2021 року, згідно яких в ході обстеження виявлено, що тато для дитини важка, травмуючи ситуація, яка просто виводить дівчинку з рівноваги, у відповідь на запитання про тата, спостерігалась занадто виражена негативна емоційна реакція. Інтерес до виконання всіх завдань у дівчинки був стійкм, емоції, які проявляла [PERSON] відповідали життєвим, реальним ситуаціям, окрім образа батька - дівчинка стає раптово збудженою та настороженою. Рекомендовано постійна робота з логопедом, консультація дитячого невролога, зустріч психолога з батьком. Бажані зустрічі з батьком в присутності матері [PERSON] . Суд вважає, що батько дітей має право на спілкування з ними, однак це не повинно заважати нормальному розвитку дітей, а тому слід створити умови для одночасного спілкування з дітьми обох з батьків. На підставі викладеного, а також враховуючи висновок органу опіки та піклування, який є важливим для встановлення чіткого порядку участі у вихованні дитини, зважаючи на те, що виховання дітей відповідно до ст.ст. 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства» має спрямовуватися на розвиток їх особистості та підготовку дітей до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, а спілкування не може перешкоджати їх нормальному вихованню, суд вважає доцільним позов задовольнити частково, та визначити спосіб участі батька [PERSON] у вихованні малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , наступним чином: кожної першої та третьої суботи місяця з 10-00 години до 15-00 години, кожної другої та четвертої неділі місяця з 10-00 години до 15-00 години. Протягом перших шести місяців зустрічі проводити в присутності матері та фахівця із соціальної роботи в рекреаційних зонах і місцях дитячого дозвілля. В подальшому без присутності фахівця. Дозволити батьку [PERSON] необмежене спілкування з дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьками та дітьми, окрім нічних годин з 21-00 до 07-00 годин. Зобов`язати [PERSON] повідомляти [PERSON] щодо зміни місця проживання та засобів зв`язку дітей [PERSON] та [PERSON] . Всі побачення батька з дітьми здійснювати за згодою дітей. Саме такий спосіб участі батька у вихованні малолітніх дітей та спілкуванні з ними у повній мірі відповідатиме інтересам як батьків, так і дітей, а також є достатнім для забезпечення участі батька у процесі їхнього виховання. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають задоволенню пропорційно до задоволених позовних вимог та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial