Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON], ПАТ «Банк Форвард» про визнання договорів недійсними. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне. 24 січня 2014 року [PERSON] уклала договір з ПАТ «[PERSON] Стандарт» про надання та використання платіжної картки №111896092 з кредитним лімітом в розмірі 7000 гривень, зі ставкою ліміту 42% річних, щомісячна комісія складає 12,5 гривень. У рамках цього договору запропонувала Банку: випустити на її ім'я платіжну картку; відкрити на її ім'я поточний рахунок з дебетно-кредитним порядком обслуговування рахунку; для здійснення операцій за рахунком картки, сума яких перевищує залишок грошових коштів на рахунку картки, встановити їй ліміт, в межах якого вона має право здійснювати операції з використанням картки за рахунок наданого банком кредиту та здійснювати у відповідності до ст. 1069 ЦК України кредитування рахунку картки - п. 1 Заяви (оферти) №111896092 від 24.01.2014 року. ПАТ «Банк Форвард» відповідно до змін та доповнень до Статуту ПАТ «[PERSON] Стандарт» від 19.08.2014 року, погоджених НБУ 30.09.2014 року, є правонаступником ПАТ «[PERSON] Стандарт». Також, згідно заяви, [PERSON] запропонувала Банку укласти з нею кредитний договір на умовах, викладених у Розділі 3 Заяви. Згідно п. 3.6. Заяви, складовими і невід'ємними частинами Кредитного договору є Розділ 3 Заяви (оферти), Умови, Умови дистанційного доступу, Умови дистанційного обміну інформацією, тарифи Банку, які розміщені Банком на його сайті. В рамках цього кредитного договору банку запропоновано зараховувати кредитні кошти на рахунок, номер якого буде зазначено у Графіку платежів, який буде використовуватись виключно в рамках кредитного договору для зарахування кредитних коштів та для погашення кредитної заборгованості. Розмір бажаного кредиту не може бути меншим 1000 гривень та не більше 19999 гривень з процентною ставкою та з щомісячною комісією за розрахунково-касове обслуговування у розмірі, визначеному діючими тарифами банку на дату відправлення розпорядження моєї дружини, на строк від 6 до 36 місяців. Прийняття (акцептом) банком розділу 3 Заяви будуть дії по зарахуванню на рахунок кредиту та подальшому перерахуванню кредиту на рахунок картки (п. 3.7.2.). Банк відкрив [PERSON] поточний рахунок № 26250003816270 (Рахунок картки) та випустив платіжну картку №5220642780576940, а також надав кредит, заборгованість по якому станом на 26.11.2014 року складала 7627,54 грн. Оскільки [PERSON] є дружиною позивача, а згоди на укладення вказаних договорів позивач не надавав, вважає, що вони порушують його законні права та інтереси, а тому, посилаючись на ст. 203, 215 ЦК України, ст. 65 СК України, просить суд визнати недійним договір про надання та використання платіжної картки № 111896092, укладений 21.01.2014 року між [PERSON] та ПАТ «[PERSON] Стандарт», правонаступником якого є «Банк Форвард», а також визнати недійсним договір, укладений 24.01.2014 року між [PERSON] та ПАТ «[PERSON] Стандарт», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форвард». Позивач, будучі належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи у судове засідання не зявився, жодних заяв та клопотань на адресу суду не надходило. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав з підстав, викладених у ньому, наполягав на його задоволенні. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечував з тих підстав, що посилання позивача на недійсність укладеного його дружиною договору про картку з підстав відсутності його згоди є надуманим і таким, що ґрунтуються на підміні поняття «права одного із подружжя на отримання кредиту» поняттям «розпорядженням спільним майном подружжя», які за своїм змістом не є тотожними. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася своєчасно та належним чином, надала суду заяву, відповідно до якої зазначила, що договір між нею та банком укладено не було оскільки договір про надання та використання платіжної картки, а також кредитний договір не було підписано. Заява з боку банка також не підписана. У заяві не зазначено обовязкові умови кредитного договору, передбачені Законом України «Про захист прав споживачів». Таким чином, вважає, що банком не отримана її згода на укладання кредитного договору та використання платіжної картки. У звязку з чим, просить суд залишити позов без задоволення, оскільки зазначені у позові договори з ПАТ «Банк Форвард» [PERSON] не укладала. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, приходить до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 24 січня 2014 року [PERSON] отримав від [PERSON] пропозицію (оферту), що викладена в п. 1 Заяви № 111896092 про укладення договору про надання та використання платіжної картки та погоджувався з тим, що акцептом (прийняттям) оферти (пропозиції) про укладення зазначеного договору будуть дії Банку по відкриттю Клієнту поточного рахунку. В Заяві [PERSON] просила укласти договір про надання та використання платіжної картки в рамках якого: випустити на ім'я Клієнта платіжну картку; відкрити поточний рахунок (у національній валюті - гривня), що буде використовуватися в рамках укладеного договору, в тому числі і для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням Картки; для здійснення операцій за Рахунком Картки, сума яких перевищує залишок грошових коштів на Рахунку Картки, встановити Клієнту ліміт, в межах якого Клієнт має право здійснювати операції з використанням Картки за рахунок наданого Банком під операції з Карткою та здійснювати у відповідності до ст. 1069 ЦК України кредитування Рахунку Картки. 24.01.2014 року відкрив [PERSON] Рахунок Картки, випустив та надав у користування Картку та здійснив за ініціативою клієнта кредитування Рахунку Картки. Результатом вищевказаних дій Клієнта та Банку став факт укладення Договору про надання і використання платіжної картки № 111896092. 24.01.2014 року [PERSON] звернулася особисто до Банку для проведення активації карти, що підтверджується розпискою про отримання картки, в якій клієнт просить активувати картку. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЖС № 009479 від 07.10.2005 року, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі. Вказана обставина ніким не заперечувалась, відомостей про розірвання такого шлюбу суду надано не було. Вказуючи на зазначені обставини, та зокрема те, що позичальник отримала кредит у період їх шлюбних відносин без його згоди, позивач, як на підставу своїх вимог посилалась на положення ст. 65 СК України, відповідно до положень якої дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового, однак суд вважає за необхідне вказати наступне. Згідно п. 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5 зазначено, що при оспорюванні кредитного договору чи договору поруки, застави/іпотеки іншим із подружжя суди мають виходити з такого. Положення\~статті 65 Сімейного кодексу України\~щодо порядку розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1\~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 1\~статті 215 ЦК України\~передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених ч.ч.1-3,5,6\~ст.203 ЦК України, якими сформульовані загальні вимоги до правочинів. Отже, кредитний договір є правочином щодо отримання у власність коштів і не створює обов'язків для другого із подружжя, а лише для позичальника, як сторони договору. Таким чином, кредитний договір не є договором на розпорядження майном, належного подружжю, а тому обов'язкової згоди іншого із подружжя на укладання такого договору законом не передбачено. Виходячи з викладеного наведені позивачем правові та фактичні підстави його вимог не є належними підставами для задоволення позову та визнання кредитного договору недійсним, а тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Судові витрати суд розподіляє відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~та у зв'язку з відмовою у задоволенні позову покладає їх на позивача, які ним сплачені до подання позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed