Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що на підставі виконавчого листа №2-3523/07, виданого 26.09.2018 Автозаводським районним судом м. Кременчука з нього стягують на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31.07.2007 і до досягнення дитиною повноліття. Позивач вказує, що з часу винесення рішення його сімейне і матеріальне становище змінилося, в зв’язку з цим просить змінити розмір аліментів, які підлягають стягненню з нього на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO] і стягувати в подальшому 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на підстави та обставини, вказані у ньому. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, пояснивши, що дитина часто хворіє. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов’язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов’язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Ст. 81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-КЕ № 064318, виданого Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області 12 листопада 2010 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний запис за № 162 від 20 червня 2006 року. На підставі виконавчого листа №2-3523/07, виданого 26.09.2018 Автозаводським районним судом м. Кременчука з [PERSON] стягують на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31.07.2007 і до досягнення дитиною повноліття. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Глобинського районного управління юстиції Полтавської області 25 листопада 2011 року, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 25 листопада 2011 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів 25 листопада 2011 року зроблено відповідний актовий запис за № 166. Прізвище після реєстрації шлюбу дружині присвоєно [PERSON]. Від спільного шлюбу з [PERSON] мають спільну дитину – [PERSON],[INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Глобинського районного управління юстиції Полтавської області 18 грудня 2012 року. Відповідно до рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 27 листопада 2018 року з позивача [PERSON], [INFO], уродженця с. Синьки Ульянівського району Кіровоградської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER], стягнуто на користь [PERSON], [INFO], уродженки м. Глобине Полтавської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER], аліменти на утримання дитини – [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 жовтня 2018 року - дня пред’явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Як вбачається з довідки № ПАФ 00000002 від 31.01.2019 [PERSON] працював в Приватній агрофірмі «Урожай» з 11.04.2018 по 20.11.2018 на посаді тракториста – машиніста. Дохід за період з 01.05.2018 по 31.10.2018 склав 108330,20 грн. Відповідно до наказу № 46 від 20.11.2018 [PERSON], тракториста – машиніста, звільнено з роботи за згодою сторін ( ст.36 п.1 КЗпП України) з 20.11.2018. Відповідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, сімейний стан позивача змінився. На день розгляду справи у суді позивач має на утриманні, окрім неповнолітньої дочки [PERSON] від першого шлюбу, також малолітню дочку [PERSON], від другого шлюбу. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ(78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз'яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статті 192СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Згідно роз'яснень, даних у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. Так, частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визначає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З урахуванням наведеного, суд вважає, що розмір аліментів, що стягується з позивача на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] обмежує права на матеріальне забезпечення іншої малолітньої дитини позивача від другого шлюбу. Суд, вважає, що розмір аліментів, що стягуються з позивача, підлягає зменшенню до 1/6 частини заробітку (доходу). При цьому, зменшуючи розмір аліментів, суд вважає за необхідне привести у відповідність до вимог чинного закону мінімальний розмір аліментів. В зв’язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved