Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати за ним право власності у цілому на житловий будинок з надвірними спорудами та будовами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що після смерті батька відкрилася спадщина у вигляді вказаного будинку, в якому він все життя проживав та проживає на даний час, доглядає за ним. Вказує, що 11 червня 2021 року він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, де того ж дня отримав відмову у оформленні відповідних документів, через відсутність правовстановлюючих документів на будинок. Також зазначає, що його покійний батько був головою спадкового будинку, будь яких інших спадкоємців окрім нього, які б виявили намір прийняти спадщину за батьком немає, оскільки його мати померла [INFO] . Крім цього, мотивуючи заяву посилається на те, що згідно довідки № 35/02-31 від 08 червня 2021 року на день смерті батька у вказаному будинку були зареєстровані [PERSON] , 1923 року народження, який помер, та [PERSON] , 1986 року народження. На підставі наведеного та посилаючись на норми спадкового права, просить позов задовольнити. У підготовче судове засідання позивач не з`явився, однак попередньо подавав заяву, в якій просив розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив такі задовольнити, посилаючись на викладені у позові обставини, а також не вирішувати питання розподілу судових витрат. Представник відповідача у підготовче судове засідання також не з`явилася, у свою чергу також подала заяву про розгляд справи за їх відсутності та визнання позовних вимог. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У підготовчому судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , а [INFO] помер [PERSON] , що стверджується відповідними копіями свідоцтв про смерть серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , виданими виконкомом Т.Реметівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області 01 грудня 2000 року та 19 березня 2003 року. Довідками Т.Реметівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 08 червня 2021 року № 02-31/36 та № 35/02-31 підтверджується, що на момент смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , були зареєстровані [PERSON] , 1923 року народження, [PERSON] , 1976 року народження, та [PERSON] , 1940 року народження, а на момент смерті останнього [PERSON] , 1923 року народження, [PERSON] , 1976 року народження. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №196819497 від 20 січня 2020 року відомості щодо реєстрації права власності на будинок [ADDRESS] відсутні. На підставі повідомлення в. о. голови виконкому Т.Реметівської сільської ради від 04 жовтня 2019 року № 02-31/91 встановлено, що у переданому Перечинською районною радою архіві РКП «Бюро технічної інвентаризації» наявна інвентаризаційна справа № 639 на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відомості про право власності на який внесено до реєстрової книги № 5 за реєстраційним номером 612 від 11 лютого 1974 року згідно свідоцтва про право власності від 30 січня 1974 року, виданого [PERSON] на підставі рішення Т.Реметівської селищної ради №34 від 16 липня 1973 року. Однак у переданій інвентаризаційній справі відсутнє свідоцтво про право власності від 30 січня 1974 року. При вирішенні, які норми права застосувати до даних правовідносин, суд враховує роз`яснення наведені у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року (далі Постанова), за якими відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Таким чином, оскільки спадщина за спадкодавцем [PERSON] відкрилася [INFO] і строк на її прийняття закінчився до набрання чинності ЦК України (01 січня 2004 року), тому суд вважає необхідним для вирішення вказаного позову застосувати норми ЦК УРСР. Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Положеннями ст. 549 цього Кодексу передбачено, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст. 524, 525 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Разом з цим, як вбачається з повідомлення в. о. державного нотаріуса Перечинської державної нотаріальної контори від 11 червня 2021 року № 75/01-16, позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] , оскільки відсутній документ, що посвідчує право власності на вказаний житловий будинок і таке не було зареєстроване. Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно висновків Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у пункті 3.1. Листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Відповідно до ст. 527 ЦК Української РСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] як спадкоємець за законом, постійно проживав у спадковому будинку, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, протягом строку, встановленого статтею 549 ЦК Української РСР, не відмовився від спадщини, а тому вважається таким, що прийняв спадщину. У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Що стосується питання розподілу судових витрат, то з врахуванням поданої позивачем заяви, в якій останній просить питання щодо судових витрат не вирішувати, а також положень ст. 13 ЦПК України, за якими суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, суд приходить до висновку, що таке волевиявлення позивача не суперечить вимогам закону та не порушує права відповідача, тому може бути задоволене судом.

Outcome: approved