Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду з позовом до Національної академії прокуратури України (далі по тексту - відповідач, НАП України), відповідно до якого просив: -встановити факт порушення відповідачем процедури встановлення позивачу середньовизначеної премії за листопад 2017 року та березень 2018 року, визначеної Положенням про преміювання працівників органів прокуратури, Національної академії прокуратури України та членів Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України № 234 від 09.08.2017 (далі по тексту - Положення); -визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 24.11.2017 № 898-к в частині порушення посадовими особами Національної академії прокуратури України процедури, визначеної Положенням в частині встановлення позивачу зменшеної щомісячної премії у розмірі 150 % місячної заробітної плати за листопад 2017 року (далі по тексту - наказ № 1); -визнати протиправним та скасувати наказ відповідача № 152-к від 26.03.2018 в частині порушення посадовими особами Національної академії прокуратури України процедури, визначеної Положенням стосовно встановлення позивачу зменшеної премії у розмірі 50 % місячної заробітної плати за березень 2018 року від визначеної середньовизначеної за цей місяць (далі по тексту - наказ № 2); -зобов'язати відповідача встановити позивачу середньовизначену премію за листопад 2017 року, визначену в розмірі 200 % у порядку процедури, визначеної Положенням; -зобов'язати відповідача встановити позивачу середньовизначену премію за березень 2018 року, визначену в розмірі 55 % у порядку процедури, визначеної Положенням; -зобов'язати відповідача здійснити відповідне перерахування грошового забезпечення відповідача за листопад 2017 року та березень 2018 року, з урахуванням встановлення позивачу середньовизначеної премії за листопад 2017 року в розмірі 200 % та за березень 2018 року в розмірі 55 %. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивача згідно з наказом відповідача № 1499-к від 07.11.2016 призначено на посаду заступника директора Науково-дослідного інституту Національної академії прокуратури України з посадовим окладом згідно штатного розпису. Зазначає, що відповідно до постанови КМУ від 28.03.2011 № 329 «Деякі питання матеріального забезпечення працівників Національної школи суддів України та Національної академії прокуратури України», Ректору НАП України надано право у межах затвердженого фонду оплати праці здійснювати преміювання працівників. Положенням про преміювання працівників органів прокуратури, Національної академії прокуратури України та членів Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України № 234 від 09.08.2017 передбачено процедуру преміювання працівників в тому числі НАП України. При цьому, посилається на Інструкцію із статистики заробітної плати, затвердженої Держкомстатом від 13.01.2004 № 5, згідно якої премії є не заохоченням, а різновидом додаткової заробітної плати. Разом з тим, в порушення зазначених нормативно-правових актів, наказом виконуючого обов'язків ректора НАП України [PERSON] від 24.11.2017 № 898-к про встановлення премії за листопад 2017 року, виданого на підставі доповідної записки проректора Академії Северука Ю.Г. від 24.11.2017, позивачу зменшено розмір щомісячної премії за листопад 2017 року на 50 %. Крім того, наказом виконуючого обов'язків ректора НАП України [PERSON] від 26.03.2018 № 15-к, виданого на підставі доповідної записки проректора Академії Попова Г .В. від 19.03.2018, позивачу зменшено розмір щомісячної премії за березень 2018 року на 5 %. Вказує, що відповідач не ознайомив позивача ані із службовими записками, ані з оскаржуваними наказами № 1 та № 2, які стали підставою для зменшення позивачу премії за листопад 2017 року та за березень 2018 року, чим порушив ст. 3, 4 Положення про преміювання. При цьому, зазначені у службових записках доводи не відповідають дійсності та не підтверджуються жодними доказами, відтак оскаржувані накази, видані на підставі зазначених службових записок, є безпідставними, незаконними та такими, що підлягають скасуванню. З врахуванням наведеного, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Від відповідача відзив не надходив. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Рибака М.А. від 30.07.2018 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Рибака М.А. від 28.09.2018 відкрито провадження по справі, призначено до розгляду в судовому засіданні за правилами позовного провадження в спрощеному порядку, встановлено сторонам строки для надання заяв по суті справи. На підставі Розпорядження керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва № 01-08-1537 від 13.12.18 року вказану справу передано до провадження судді Мальцева Д.О. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцева Д.О. від 14.12.2018 справу прийнято до свого провадження, та призначено до розгляду в судовому засіданні за правилами позовного провадження в спрощеному порядку. 20.02.2019 від представника відповідача надійшла заява про застосування строку позовної давності 27.02.2019 від представника відповідача надійшла заява про долучення до матеріалів справи доказів. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні. Просив застосувати строк позовної давності, оскільки позивачем було пропущено строк для звернення до суду із вказаними позовними вимогами. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що згідно з наказом Ректора НАП України № 1499-к від 07.11.2016, позивача, [PERSON] , призначено на посаду заступника директора Науково-дослідного інституту Національної академії прокуратури України з посадовим окладом згідно штатного розпису. Відповідно до наказу Ректора НАП України № 542-к від 03.09.2018, позивача, [PERSON] , звільнено з посади заступника директора Науково-дослідного інституту Національної академії прокуратури України з 03.09.2018 у зв'язку із скороченням штату працівників (п. 1 ст. 40 КЗпП України). В судовому засіданні встановлено, що в листопаді 2017 року середньовизначений розмір премії становив 200 %, в березні 2018 року - 55 %. При цьому, середньовизначений розмір премії позивача в листопаді 2017 року становив 150 %, в березні 2018 року - 50 %, (а.с. 25, 26). Так, позивач вказує, що відповідачем при визначенні йому премії за листопад 2017 року та березень 2018 року було порушено процедуру визначення премії, встановлену Положенням про преміювання працівників органів прокуратури, Національної академії прокуратури України та членів Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України № 234 від 09.08.2017. При цьому, посилається на Інструкцію із статистики заробітної плати, затвердженої Держкомстатом від 13.01.2004 № 5, згідно якої премії є не заохоченням, а різновидом додаткової заробітної плати. Так, відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що основною заробітною платою є винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. До заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Згідно з п. 3 Постанови КМ України від 28.03.2011 № 329 «Деякі питання матеріального забезпечення працівників Національної школи суддів України та Національної академії прокуратури України», ректорам Національної школи суддів України та Національної академії прокуратури України у межах затвердженого фонду оплати праці надано право, зокрема, здійснювати преміювання працівників відповідно до їх особистого внеску в загальні результати роботи, а також з нагоди державних і професійних свят та ювілейних дат у межах фонду преміювання, утвореного у розмірі не менш як 10 відсотків посадового окладу та економії фонду оплати праці. Порядок, умови та розміри преміювання працівників визначаються у положенні про преміювання працівників Національної школи суддів України та Національної академії прокуратури України. Згідно п. 3 Положення про преміювання працівників органів прокуратури, Національної академії прокуратури України та членів Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України № 234 від 09.08.2017, премії виплачуються працівникам та членам Комісії на підставі наказів, в тому числі ректора НАП України. Відповідно до п. 4 Положення, розмір премії визначається відповідно до об'єктивної оцінки роботи працівника, члена Комісії та їх особистого внеску в загальні результати роботи у відсотках до посадового окладу або місячної заробітної плати працівника (крім доплат за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та за виконання обов'язків тимчасово відсутнього керівника) і члена Комісії. Пунктом 6 Положення передбачено, що в разі несвоєчасного або неякісного виконання завдань, погіршення ефективності роботи і порушення трудової дисципліни премія виплачується в меншому розмірі або не виплачується взагалі. На підставі пропозицій кадровими підрозділами готуються проекти відповідних наказів про виплату середньовизначеного розміру премії із зазначенням працівників, членів Комісії, яким премії виплачується в меншому розмірі чи не виплачується взагалі (п. 4 Положення). Згідно п. 5 Положення, відповідні накази доводяться до відома працівників, членів Комісії, яким премії виплачуються в меншому розмірі чи не виплачується взагалі. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до наказу ректора НАП України від 26.03.2018 № 152-к, позивачу встановлено премію у березні 2018 року в розмірі 50 % місячної заробітної плати. З вказаним наказом позивач ознайомлений 29.03.2018. В матеріалах справи також наявна доповідна записка проректора-директора НДІ НАП України Попова Г.В. від 19.03.2018 з резолюцією Ректора НАП України Лошинського М. В. «Прошу врахувати в проекті наказу щодо преміювання», відповідно до якої проректор-директор пропонує зменшити розмір щомісячної премії позивачу у зв'язку з порушенням порядку подання службової записки від 19.03.2018, неправдивої інформації, наведеної в ній, систематичну, короткочасну відсутність на робочому місці. Крім того, в матеріалах справи наявна службова записка від 24.11.2017 з резолюцією від 24.11.2017 у лівому верхньому куті «До наказу», подана Ю.Г.Северуком - проректором НАП України, згідно з якою останній пропонує за зрив презентації зменшити розмір премії за листопад 2017 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за відсутність контролю за діяльністю підлеглих, на 50 % від середньовизначеного для викладацького складу Академії. Наказ ректора НАП України від 24.11.2017 № 898-к щодо встановлення позивачу щомісячної премії у розмірі 150 % місячної заробітної плати за листопад 2017 року в матеріалах справи відсутній. В матеріалах справи також наявний лист ГУ Держпраці у Київській області від 14.06.2018 № 4.4./2-24-1971-2671, з якого вбачається, Управлінням за результатами звернення позивача щодо можливого порушення законодавства відповідачем в частині порушення порядку преміювання проведено перевірку, за результатами якої встановлено, що обставин, які стали підставою для зменшення премії позивачу є спірними та повинні вирішуватись в порядку, встановленому для розгляду індивідуальних трудових спорів. При цьому, із змісту листа не вбачається, що ГУ Держпраці було встановлено будь-які порушення трудового законодавства відповідачем в частині виплати премії позивачу чи надання відповідних відповідей на запити позивача. Інші докази, надані позивачем до матеріалів справи, суд не приймає до уваги, оскільки вони не стосуються предмету доказування. Так, згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Положеннями ч. 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. З врахуванням наведеного, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, зокрема, що відповідачем було порушено процедуру преміювання. Крім того, не зайшла свого підтвердження і та обставина, що оскаржувані накази також винесені всупереч Положенню про преміювання працівників органів прокуратури, Національної академії прокуратури України та членів Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України № 234 від 09.08.2017, а інформація, викладена в службовій записці від 27.11.2017 та доповідній записці від 19.03.2018, не відповідає дійсності та не підтверджується жодними доказами, що в свою чергу свідчить про безпідставність та незаконність оскаржуваних наказів. Щодо застосування строків позовної давності суд вважає за необхідне зазначити наступне. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ч. 1 ст. 256 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Враховуючи все вище викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відмови у позові у зв'язку із закінченням строків позовної давності, оскільки в судовому засіданні не знайшли підтвердження обставини щодо порушення прав позивача, при цьому наявні підстави для відмови в позові по суті вимог. Виходячи з наведеного та

Outcome: dismissed