Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Волноваського районного суду Донецької області із позовом до [PERSON] , в якому просив суд зобов`язати відповідача не чинити йому перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] , шляхом вселення його до вказаної квартири та передачі ключів від неї; встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] наступним чином: виділити йому - [PERSON] в користування ізольовану кімнату (спальню) площею 7,9 кв.метрів, яка за планом №5; виділити [PERSON] в користування ізольовану кімнату (спальню) площею 5,7 кв.метрів, яка за планом №4 та вбудовану комору (шафу) 0,6 кв. метрів на плані за №3; в спільному користуванні сторін залишити: коридор площею 5,2 кв.метри на плані за №1, кімнату (зал) площею 15,7 кв.метри на плані №2, кухню площею 6,1 кв.метри на плані [ADDRESS], вбиральню (сполучений санвузол) площею 2,6 кв.метрів на плані №7, балкон, розташований поряд з кімнатами за планом 2 і 5. Стислий виклад позицій позивача та заперечень відповідача. Свої вимоги позивач мотивував тим, що вони з відповідачем є співвласниками квартири [ADDRESS] на підставі рішення Волноваського районного суду Донецької області від 20.10.2016р., залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 07.12.2016р. та постановою Верховного Суду від 26.09.2019р., яким вищевказана квартира [ADDRESS] - визнана спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . При цьому, за [PERSON] визнано право власності на Ѕ частину вказаної квартири. Відповідач [PERSON] тривалий час перешкоджає позивачу користуватись квартирою [ADDRESS] , викинула його речі, та не дає ключа від замка на вхідної двері. Добровільно [PERSON] не бажає вирішувати це питання, а численні звернення позивача до поліції не дали результату. Вважає, що йому повинно бути виділено у користування більшу з ізольованих кімнат, оскільки за станом здоров`я, він є інвалідом 2 групи та потребує стороннього догляду тому, у більшій кімнаті можливо розмістити відповідне обладнання та меблі. Враховуючи наведене, просить суд задовольнити його вимоги. Представник відповідача [PERSON] , не погодившись із позовом, надав суду відзив, за змістом якого, з боку відповідача [PERSON] не чиняться перешкоди позивачу щодо користування спірною квартирою. Особисто позивач не звертався до відповідача, після судового розподілу квартири, з вимогами щодо вселення, натомість пропонував сплатити йому грошову компенсацію за належну йому Ѕ частину квартири в розмірі 5000 доларів США. Відповідач заперечує щодо порядку користування, викладеному у позові [PERSON] та пропонує виділити у користування позивача ізольовану кімнату (спальню) площею 5,7 кв.метрів, яка за планом №4, залишивши у користуванні [PERSON] ізольовану кімнату (спальню) площею 7,9 кв.метрів, яка за планом №5, а інші допоміжні приміщення залишити у спільному користуванні. Посилається при цьому, на наявні плани [PERSON] щодо особистого проживання у квартирі після проведення там ремонтних робіт. Процесуальні дії, заяви та клопотання. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позові, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] до зали суду не з`явились, просили частково задовольнити позовні вимоги [PERSON] з підстав, викладених у відзиві. 07.10.2019 ухвалою судді відкрито провадження в справі, справа призначена до підготовчого судового засідання на 05.11.2019р. 05.11.2019 року ухвалою суду підготовче засідання закрито, справа призначена до судового розгляду з повідомленням (викликом) сторін на 30.01.2020року. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, посилання на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що [PERSON] є власником Ѕ частини квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер витягу 85902547 від 26.04.2017р. Іншим співвласником квартири з часткою Ѕ є відповідач - [PERSON] , що не заперечувалось позивачем та підтверджується копією технічного паспорту. Згідно технічного паспорту спірна квартира складається з двох ізольованих та однієї прохідної житлових кімнат, а саме: ізольована кімната (спальня) площею 7,9 кв.метрів, яка за планом №5; ізольована кімната (спальня) площею 5,7 кв.метрів, яка за планом №4; прохідна кімната (зал) площею 15,7 кв.метри на плані №2; коридор площею 5,2 кв.метри на плані за №1, вбудована комора (шафу) 0,6 кв. метрів на плані за №3, кухня площею 6,1 кв.метри на плані [ADDRESS], вбиральня (сполучений санвузол) площею 2,6 кв.метрів на плані №7. За поясненнями свідка [PERSON] , наданими у судовому засіданні, позивач та відповідач були родиною, жили разом за адресою: [ADDRESS] . Однак, після хвороби [PERSON] , відносини із дружиною погіршились, та вона змінила замок у квартирі, його речі викинула та не пускала у приміщення квартири. Звернення до поліції з цього приводу не дали результату. Аналогічні пояснення надав у судовому засіданні свідок [PERSON] . Відповідно до ст.263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо),які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити і як розподілити між сторонами судові витрати. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Пункт 7 ст. 92 Конституції України встановлює, що правовий режим власності визначається виключно законами України. Стаття 321 ЦК України встановлює непорушність права власності. Зокрема, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 47 Конституції України та ст.9 ЖК України гарантовано право громадянина на житло. Ніхто не може бути виселеним із займаного житла або обмежений у праві користування жилим приміщенням, не інакше як на підставі і у порядку, передбаченому законом. Відповідно до частини 1 статті 316, частини 1,2 статті 317 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частинами 1,2 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1,2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд /правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України у справі № 6-1500цс від 17.02.2016 року/. В п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності», №20 від 22 грудня 1995 року (з наступними змінами та доповненнями), визначено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. На думку суду, за своєю суттю «встановлення порядку користування» передбачає лише надання співвласникам у розпорядження об`єктів, які фактично існують, і не є тотожним «виділу майна в натурі» з можливим проведенням переобладнання для досягнення ідеальних часток у праві спільної власності. При встановленні порядку користування будинком (квартирою) кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку (квартири), виходячи з його частки в праві спільної власності на будинок (квартиру). Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Встановлення співвласниками порядку користування будинком (квартирою) з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-79цс14. Пунктом 6 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» визначено, що якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. З вивчених у судовому засіданні письмових звернень позивача та відповідями начальника Волноваського відділу поліції на ім`я [PERSON] вбачається, що починаючи із жовтня 2016 року, останньому чиняться перешкоди з боку відповідача [PERSON] у користуванні належним йому майном - частиною спірної квартири [ADDRESS] . Враховуючи наведене, суд вбачає, позивач доступу в спірну квартиру не має, ключі від квартири у нього відсутні, у зв`язку з чим позивач [PERSON] позбавлений можливості користуватися та розпоряджатися належною йому частиною квартири. Тобто, протягом тривалого часу сторони не можуть дійти взаєморозуміння при вирішенні питань побуту та спільного користування вищевказаною квартирою. Оскільки позивач є власником Ѕ частини квартири [ADDRESS] , права власності не позбавлений, його право підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача [PERSON] не чинити перешкод в користуванні власністю - шляхом вселення його до вказаної квартири та передачі ключів від неї. Даних про те, що вказана квартира може бути виділена співвласникам в окремі квартири, в матеріалах справи немає. Домовленості щодо порядку користування квартирою сторони не досягли. Таким чином, суд вважає необхідним задовольнити позов, встановивши порядок користування спірною квартирою. Аналізуючи матеріали справи, технічні характеристики та враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про доцільність визначення порядку користування спірною квартирою відповідно до порядку, запропонованого позивачем в позовній заяві, оскільки останній є інвалідом 2 групи та потребує стороннього догляду, а у більшій кімнаті можливо розмістити відповідне обладнання та меблі. Зазначений варіант визначення порядку користування спірною квартирою враховує баланс інтересів всіх співвласників. Відповідно до вимог ч.ч.1,3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом ч.2,3 ст.138 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Постановою Кабінету Міністрів України №590 від 27 квітня 2006 року «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» визначені граничні розміри компенсації витрат сторін. Так, позиціями 3 та 5 пункту 1 зазначеної Постанови передбачено, що судові витрати за відрив від звичайних занять стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, обчислюється пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати особи і не може перевищувати її розмір, обчислений за фактичні години відриву від звичайних занять. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] та його представник [PERSON] 05.11.2019 року, 30.01.2020 року, 18.02.2020 року, 10.04.2020 року, 29.05.2020 року та 05.06.2020 року фактично знаходились у суді по даній справі 185 хвилин, тобто 3,05 години. Враховуючи, що у 2020 році розмір мінімальної заробітної плати у погодинному розмірі складав 28,31 гривень, то з урахуванням фактичних годин відриву від звичайних занять , які становлять 3,05 годин, компенсація позивачу [PERSON] та його представнику [PERSON] становить (3,05 х 28,31) = 86,16 гривень. Оскільки позивач [PERSON] є інвалідом 2 групи й звільнений від сплати судового збору згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», а його дві вимоги знайшли підтвердження, тому підлягають відшкодуванню на користь держави з відповідача [PERSON] витрати по сплаті судового збору у сумі 1409 (одна тисяча чотириста дев`ять) гривень 60 копійок.

Outcome: approved