Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

[PERSON] звернувся 05.02.2019 року до суду із позовом до Подільської міської ради Одеської області, та просить визнати за ним в порядку набувальної давності право приватної власності на житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Свою вимогу мотивував тим, що починаючи з 2003 року і по даний час вони з дружиною проживали в житловому будинку по [ADDRESS] , так як з дружиною вони не мали власного житла, та випадково познайомились з [PERSON] , яка запропонувала їм свій будинок, в якому вона не мешкала, так як він почав руйнуватись, електрострум був відключений, води не було. Тому вона передала ключі та документи від будинку. За період свого проживання позивач добросовісно слідкує за вказаним будинком, провів ремонти за власні кошти, перекрив кришу, влаштував подвір`я, підключив електрострум та воду. В 2018 році померла його дружина, після смерті якої на його виховані залишився син, в зв`язку з тим, що вони з дружиною не були офіційно одружені та позивач не був зареєстрований батьком дитини, він був змушений оформлювати опіку над сином, але у зв`язку з відсутністю документів на будинок у позивача виникли труднощі з опікою. Тому [PERSON] вирішив оформити право власності на будинок, який належить [PERSON] , яка померла. З моменту його вселення у будинок родичі [PERSON] не проживали в ньому, не приїжджали, не претендували на нього. Враховуючи, що відкрите і безперервне володіння ним житловим будинком з 2003 року перевищує 10 років, вважає, що він має право на визнання за ним права власності на спірний будинок за набувальною давністю. Позивач в судове засідання не з`явився та надав заяву в якій просив розгляд справи проводити без його участі, на заявлених позовних вимогах наполягає. Представник Подільської міської ради Одеської області у судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника, проти позовних вимог позивача не заперечує. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення в позовних вимогах. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] з 2003 року проживав в житловому будинку по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою голови квартального комітету від 10.12.2018 року. Згідно копії Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовлений 12.12.2018 року КП «Інвентаризатор» на ім`я власника [PERSON] , в натурі є: житловий будинок літ. «А», погріб літ. «а», навіс літ. «а1», сараї літ. «Б,В», вбиральня літ. «Г», літній душ літ. «Д», огорожа №2, №4, вимощення І, хвіртка №1, ворота №3. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією актового запису про смерть № 272 від 26 червня 1992 року складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Котовську Котовського міськрайонного управління юстиції Одеської області. Згідно Технічних умов на підключення до комунального водопроводу особистого будинку від 02.08.2004 року за № 64 замовником є [PERSON] за місцем будівництва [ADDRESS] . Згідно Акту розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін за № 01123055 від 22.11.2005 року, де споживачем електроенергії є [PERSON] , який мешкає за адресою [ADDRESS] була підключена електроенергія. Відтак, позивач підтвердив той факт, що він добросовісно і відкрито користується нерухомим майном з 2003 року, так як слідкує за будинком, провів ремонтні роботи, підключив електроенергію та воду. Висновки суду підтверджуються матеріалами справи. В силу вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.ст. 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1, ч.4 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 2003 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк володіння почався раніше 2003 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 2003 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови). Відповідно до роз`яснень викладених у п.13 Постанови, можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також ч.4 ст.344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Як передбачено пунктом 14 Постанови, виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 ЦК України). Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Положення щодо набувальної давності закріплені у ЦК України, зокрема, як первісний спосіб набуття права власності, оскільки права набувача залежать не від волевиявлення попереднього власника, а від сукупності обставин, зазначених у ч.1 ст.344 ЦК України - добросовісності заволодіння, відкритості та безперервності подальшого володіння річчю протягом певного строку. Позивач достовірно довів факт набуття ним права власності за набувальною давністю, оскільки він добросовісно і відкрито користуються нерухомим майном з 2003 року, інших осіб, які б заявляли вимоги щодо повернення вказаного нерухомого майна, не має, а отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved