Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що 22 травня 2018 року між ними був укладений договір позики, що оформлено у вигляді розписки, на виконання умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 36400 грн. 00 копійок. та зобовязався повернути їх до 20.07.2018 року. На підтвердження даних обставин відповідач передав позивачу розписку про отримання коштів, яку склав та підписав власноручно. Крім того, в даній розписці свідками виступали [PERSON] та [PERSON] До даного часу відповідач не виконав перед позивачем зобовязання щодо повернення позики та позивач змушений звернутись до суду. Просить стягнути з [PERSON] грошові кошти в сумі 36400 грн. 00 копійок. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні щодо укладення з позивачем договору позики, що оформлено у вигляді розписки, не заперечувала. Щодо вирішення справи поклались на розсуд суду. Допитані свідки [PERSON] та [PERSON], які в судовому засіданні, будучи попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання і відмову від давання показань, вказали, що дійсно 22.05.2018 року було складено розписку про те що [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в сумі 36400 грн. 00 копійок, про що поставили свій підпис у розписці, але факту отримання грошових коштів відповідачем не бачили, і вказали, що грошові кошти відповідач отримав раніше складання розписки. Заслухавши сторони, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства. Встановлено, що 22 травня 2018 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, що оформлено у вигляді розписки, на виконання умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 36400 грн. 00 копійок, з кінцевим терміном повернення коштів 20.07.2018 року. Розписка підписана власноручно відповідачем [PERSON]\~Крім того, в даній розписці підписались свідки [PERSON] та [PERSON]. Судом встановлено, що відповідачем [PERSON] не виконано перед позивачем зобовязання щодо повернення позики згідно розписки 22 травня 2018 року, в зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення суми боргу в розмірі 36400 грн. 00 копійок. Відповідно до ст.1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1ст. 1046 ЦК України). Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч. 1ст. 207 ЦК України). Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049\~ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів. Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та 11 листопада 2015 року в справі № 6-1967цс15. З наявної в матеріалах справи розписки від 22.05.2018 року вбачається, що відповідач зобовязався повернути борг позивачу протягом визначеного в розписці строку, а саме до 20.07.2018 року. Отже, вказана розписка містить в собі інформацію щодо отримання позичальником коштів в борг та зобовязання щодо повернення боргу у визначений строк. Статтею 545\~ЦК України врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов'язання, зокрема передбачено, що прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа. Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25 квітня 2012 року, справа № 6-24ц12. На підтвердження неповернутого відповідачем боргу за позикою, позивачем до матеріалів справи долучено оригінал розписки від 31.03.2015р. (а.с.7). Ці обставини, з урахуванням вимог ст. 545 ЦК України, свідчать про невиконання відповідачем боргового зобов'язання перед позивачем. Відповідно до ст.\~526,\~530 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов'язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. У частині ч.1\~ст. 527 ЦК України\~сформульоване загальне правило, відповідно до якого боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Із розписки, підписаної відповідачем, вбачається, що він взяв на себе зобовязання повернути позивачу кошти у розмірі 36400 грн.. Таким чином, зобовязання з повернення коштів позивачу відповідач підтвердив своїм підписом. З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги позивача до [PERSON]В про стягнення боргу за договором позики є підставними і підлягають задоволенню.

Outcome: approved