Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Чернелицької селищної ради про визнання права власності на земельні ділянки розмірами 2.01 га та 0.621 га на території Чернелицької селищної ради Городенківського району Івано-Франківської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виданих 26.04.2001 року Чернелицькою селищною радою [PERSON], яка померла [INFO]. В позовній заяві зазначив, що його бабка [PERSON] на випадок своєї смерті склала заповіт згідно якого все своє майно заповіла йому - [PERSON]. [INFO] бабка померла. Після її смерті відкрилася спадщина на майно, а саме: на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розмірами 2.01 га та 0.621 га на території Чернелицької селещної ради Городенківського району Івано-Франківської області. Проте нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину йому відмовлено. В зв'язку з цим змушений звернутися з даним позовом до суду. В судове засідання [PERSON] не з'явився. В заяві поданій до суду справу просить слухати у його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю. Позов просить задовольнити. Із заяви Чернелицької селищної ради вбачається, що відповідач просить розглядати справу без участі їхнього представника. Позовні вимоги визнають. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з таких підстав: в судовому засіданні встановлено, що земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розмірами 2.01 га та 0.621 га, які знаходяться на території Чернелицької селищної ради Городенківського району Івано-Франківської області, належали [PERSON], що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю від 26.04.2001 року та копіями витягів з поземельної книги про земельну ділянку від 11.10.2012 року, при матеріалах справи. Конституцією України за кожним закріплюється право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності (ст. 41 Конституції України). Згідно ст. 317 ч. 1 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Також - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ч. 1 ЦК України). Як вбачається з копії заповіту від 09.04.2003 року (при матеріалах справи), [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, на випадок своєї смерті заповіла [PERSON] (позивачу). Відповідно до ст. 1233 ч. 1 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. [PERSON] померла [INFO] (копія свідоцтва про смерть серія: [NUMBER] від 12.04.2007 року, при матеріалах справи). Після її смерті відкрилася спадщина (ст. 1220 ч. 1 ЦК України). Згідно ст. 1216 ч. 1 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). [PERSON], [INFO], є спадкоємцем (ст. 1222 ч. 1 ЦК України) та внуком померлої [PERSON], що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ст. 1268 ч. 1 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ст. 1296 ч. 1 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Проте нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] відмовлено, що підтверджується довідкою № 145 від 14.02.2014 року, при матеріалах справи. Відповідно до ст. 1296 ч. 3 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно до ст. 328 ч. 1 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 316 ч. 1 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Також право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону (ст. 373 ч. 2 ЦК України). Згідно ст. 374 ч. 1 ЦК України, суб'єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Земельним кодексом України передбачається набуття громадянами України права власності на земельні ділянки, зокрема й на підставі прийняття спадщини (ст. 81 ч. 1 п. г ЗК України). Як вбачається із ст. 391 ч. 1 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідач заперечень щодо визнання права власності за позивачем на зазначені земельні ділянки, не має. Інших осіб, які б заявляли свої вимоги по даному питанню, не встановлено. В зв'язку з цим суд вважає що позов слід задовольнити та визнати за [PERSON] право власності на земельні ділянки розмірами 2.01 га та 0.621 га на території Чернелицької селищної ради Городенківського району Івано-Франківської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виданих 26.04.2001 року Чернелицькою селещною радою [PERSON], яка померла [INFO]. На підставі викладеного та ст. 81 ч. 1 п. г ЗК України, ст. 316 ч. 1, ст. 317 ч. 1, ст. 319 ч. 1, ст. 328 ч. 1, ст. ст. 373, 374, ст. 391 ч. 1, ст. 1216 ч. 1, ст. 1220 ч. 1, ст. 1222 ч. 1, ст. 1233 ч. 1, ст. ст. 1268, 1296 ЦК України,

Outcome: approved