Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області з вказаним позовом (а.с.1-3) в якому просить: -Визнати незаконним та скасувати наказ директора ТОВ «Трансгрейнтермінал» від 21 листопада 2016 року №214-К про звільнення змінного слюсаря ремонтника [PERSON] з ТОВ «Трансгрейнтермінал»; -Поновити [PERSON] на посаду змінного слюсаря ремонтника в ТОВ «Трансгрейнтермінал»; -Стягнути з ТОВ «Трансгрейнтермінал» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 21 листопада 2016 року по день ухвалення рішення суду; -рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць та поновлення на роботі допустити до негайного виконання. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він працював в TOB «Трансгрейнтермінал» змінним слюсарем ремонтником. Після лікарняного він переплутав свою денну зміну з нічною, а тому 22.10.2016 р. в зміну з 08-00 год. до 20-00 год. був відсутній 11 годин на своєму робочому місці. 15.11.2016 р. профспілка розглянувши подання відповідача про отримання попередньої згоди на звільнення позивача з підприємства за п.4 ст.40 КЗпП України, посилаючись на ст.149 КЗпП України, та з урахуванням позитивної характеристики і клопотання колег по роботі, відмовила в наданні згоди на звільнення позивача з TOB «Трансгрейнтермінал». Всупереч цьому 21.11.2016 р. на підставі наказу директора TOB «Трансгрейнтермінал» за №214-К позивач був звільнений з роботи по п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин. Вважаючи вказаний наказ як і саме звільнення незаконним позивач був вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав в повному обсязі та просив задовольнити позов. Представник відповідача вимоги позову не визнав з підстав, викладених в письмових запереченнях (а.с.30-33) Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не сповістив (а.с.98). Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працював в TOB «Трансгрейнтермінал» на посаді змінного слюсаря ремонтника. Позивач є членом професійної спілки професіоналів докерів - механізаторів ДП «ІМТП» (далі профспілка). 22.10.2016 р. в зміну з 08-00 год. до 20-00 год. [PERSON] був відсутній 11 годин на своєму робочому місці, про що був складений відповідний акт (а.с.7). Як вбачається з пояснювальної записки, [PERSON] після лікарняного переплутав свою денну зміну з нічною, у звязку з чим був відсутній на робочому місці 22.10.2016 р. з 08-00 год. до 20-00 год. (а.с.6,8). Директор TOB «Трансгрейнтермінал» звернувся до профспілки з поданням від 31.10.2016р. за №249-1/03 про отримання попередньої згоди на звільнення [PERSON] з підприємства на підставі п.4 ст.40 КЗпП України (а.с.10). 15.11.2016 р. профспілка розглянула вищезазначене подання відповідача, та посилаючись на ст.149 КЗпП України, з урахуванням позитивної характеристики та клопотання колег по роботі, відмовила в наданні згоди на звільнення [PERSON] з TOB «Трансгрейнтермінал» (а.с.11). 17.11.2016 р. керівник відділу кадрів TOB «Трансгрейнтермінал» [PERSON] отримав виписку із протоколу засідання профкому профспілки про відмову в наданні згоди на звільнення позивача (а.с.13). 21.11.2016 р. на підставі наказу директора TOB «Трансгрейнтермінал» №214-К [PERSON] було звільнено з роботи по п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин (а.с.14). Суд зазначає, що відповідно до вимог ч.1 та ч.7 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Враховуючи, що в зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість судом оцінюється виходячи з загальних принципів цивільного права і засад цивільного судочинства (ст.8 Конституції України, ст.3 ЦК України, ст.1, 213 ЦПК України). Рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення. Саме таку правову позицію висловив ВС України в Постанові від 01.07.2015р. по цивільній справі за №6-119цс15 яка у відповідності до ст. 360-7 є обов'язковою для виконання всіма судами України. Таким чином, виходячи з вище зазначених норм матеріального права та правової позиції Верховного Суду України, об'єм аргументації з правовим обґрунтуванням незаконності звільнення працівника немає значення, звільнення працівника без згоди виборного органу профспілкової організації допускається тільки в разі відсутності в рішенні виборного органу аргументації з посиланням на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або вразі відсутності відмови як такої. Відповідно до виписки з протоколу профкому СПДМ ДП «ІМТП» від 15.11.2016р. відповідачу відмовлено у надані згоди на звільнення позивача. Таке рішення профспілковий орган з посиланням на ст.149 КЗпП України та з врахуванням позитивної характеристики, клопотання колег по роботі обґрунтував в тому числі тим, що позивач щиро усвідомив свій поступок та дав обіцянку профкому в подальшому не допускати такого порушення трудової дисципліни. Отже, обґрунтування відмови профспілкового органу на звільнення позивача, містить не тільки правове обґрунтування незаконності його звільнення, але містить достатньо чітку аргументацію даної відмови. Більш того, суд, виходячи з вищезазначеної норми Закону, не має повноважень надавати будь яку оцінку чинному рішенню профспілкового органу, який регулює та організовує діяльність його органу і прийняття якого є його виключним правом. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів», №9 від 06.11.1992 р., відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі. Окрім того, відповідно до ст.43 КЗпП України, право на видання відповідного наказу про розірвання трудового договору, у роботодавця виникає лише після отримання попередньої згоди профспілки на звільнення працівника або вразі її відсутності. Враховуючи ту обставину, що профспілка відмовила в наданні згоди на звільнення позивача, а відповідач знав про наявність такої відмови, то суд дійшов висновку, що дії відповідача є протизаконними, так як у нього не виникло право на видання наказу про розірвання трудового договору та на звільнення позивача з підприємства. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України яка викладена в Постанові від 09 грудня 2015 року по цивільній справі 6-2123цс15, вимушений прогул це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати. Таким чином, суд приходить до висновку, що саме з вини відповідача позивач був позбавлений можливості працювати, так як відповідач не мав правових підстав на видання наказу про розірвання трудового договору та звільнення позивача з підприємства. Відповідно до ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ч.3 п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.92р. зі змінами, У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Згідно з п.5 Постанови КМ України «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» за №100 від 08.1995р., нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Відповідно до п.8 вищезазначеної Постанови, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів(годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Суд погоджується з наданим відповідачем розрахунком середнього заробітку за час вимушеного прогулу, згідно якого середній заробіток [PERSON] за час вимушеного прогулу, тобто з 22.11.2016 р. по 14.06.2017 р., становить 37231,67 грн. (а.с.69). Відповідно до пункту першого статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються в тому числі позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі, а тому з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved