Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

[PERSON] (далі позивачка) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про розірвання шлюбу, укладеного ними 10 червня 2000 року. Свої позовні вимоги мотивує тим, що на даний час їхній шлюб фактично розпався, вони не проживають разом чотирнадцять років, спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують, тому подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам їхньої спільної дитини. У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх повністю. Строк на примирення просила не надавати. Спільну дитину просила залишити проживати разом з нею. Також просила залишити їй прізвище «Макова». Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, заявив, що наслідки визнання позову йому зрозумілі, він згоден на розірвання їхнього з позивачкою шлюбу, строк на примирення просив не надавати, спільну дитину просив залишити проживати разом з позивачкою. Частиною третьою статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вирішуючи питання щодо наявності законних підстав для визнання позову відповідачем та відповідно для його задоволення у звязку з цим, суд враховує наступне. Як встановлено, позивачка та відповідач перебувають у шлюбі, зареєстрованому 10 червня 2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Новгород-Сіверського районного управління юстиції у Чернігівській області, актовий запис №27 (а.с. 4). У шлюбі в них народилася дитина [PERSON], [INFO] (а.с.3). На час розгляду справи позивачка не перебуває в стані вагітності, на утриманні позивачки та відповідача немає дітей віком до одного року. Позивачка та відповідач на даний час спільним побутом не повязані, їхні шлюбні стосунки фактично припинилися, примирення між ними неможливе. Частиною третьою статті 56 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.\~ \~ Зважаючи на встановлені обставини життя позивачки та відповідача, враховуючи те, що шлюбні стосунки між ними фактично припинились і перебування їх у шлюбі носить формальний характер, примирення між подружжям не можливе, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для визнання позову відповідачем та у звязку з цим для задоволення позову повністю. За таких обставин шлюб позивачки та відповідача необхідно розірвати. Після розірвання шлюбу позивачці слід залишити прізвище, отримане після реєстрації шлюбу «Макова». Враховуючи згоду позивачки та відповідача щодо місця проживання їхньої спільної дитини [PERSON], відповідно до статті 160 СК України суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити вказану дитину проживати разом з позивачкою. Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивачки в рахунок відшкодування судових витрат на сплату судового збору необхідно стягнути 640 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved