Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-09 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON].) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON].), третя особа: Орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації (далі по тексту третя особа) про позбавлення батьківських прав, встановлення піклування та стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є бабусею [PERSON] (далі по тексту - [PERSON].), [INFO], батьком якої є відповідач, а матір'ю донька позивача - [PERSON] (далі по тексту - [PERSON].), яка померла [INFO] року. [PERSON] постійно проживає за місцем реєстрації бабусі та знаходиться на її повному утриманні. Відповідач з вересня 2017 року участі у вихованні дитини не бере та не надає коштів на її утримання. За наслідком наведеного позивач вважає, що є всі підстави позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дитини, встановлення над дитиною піклування, призначивши піклувальником позивача. Крім того, вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти в розмір 2 000 грн., щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до повноліття дитини. Ухвалою суду від 06 квітня 2018 року було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання. 14 червня 2018 року протокольною ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, було закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. Позивач у судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити, посилаючись на обставини, що в ньому викладені. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Представник Органу опіки та піклування в особі служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Суд, вислухавши пояснення сторін та представника третьої особи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом, [INFO] року донька позивача [PERSON] перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] народила [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її народження, копія якого наявна в матеріалах справи. [INFO] року [PERSON] померла. Після смерті неповнолітня [PERSON] залишилася проживати з бабусею позивачем у справі. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) встановлено обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Визначено, зокрема, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування. А частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. Судом встановлено, що після смерті матері [PERSON], [INFO], проживає з бабусею та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач проживає окремо, участі у вихованні дитини не бере, про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя не піклується, матеріальну допомогу на дитину у добровільному порядку не надає, що підтверджується наявними у матеріалах справи характеристикою учениці 9-В класу школи І-ІІІ ступенів №111 імені С.А.Ковпака, а також довідкою Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Дарницького району м. Києва. Наведене свідчить про ухилення відповідача - [PERSON] від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини - доньки [PERSON]. За змістом ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності до п. 2 частини 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Таким чином, обов'язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Обставини справи свідчать про небажання відповідача займатися вихованням дитини, а саме відсутність будь-яких дій, які б свідчили про його намір змінити обставини свого життя та вчинити дії, спрямовані на виховання дитини. Доказів щодо спростування таких обставин в матеріалах справи немає. Згідно висновку Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації №101-4773/03 від 30 травня 2018 року, наданого в ході розгляду питання щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої [PERSON], відповідно до рекомендацій комісії з питань захисту прав дитини (протокол від 24.05.2018 року №9) встановлено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків після смерті дружини, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень дитині, не турбується про стан її здоров'я. Тому орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача відносно неповнолітньої доньки. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Враховуючи встановлені по справі обставини, вимоги чинного національного та європейського законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що відповідач по справі внаслідок винної поведінки та свідомого нехтування покладених на нього, як батька, обов'язків, ухиляється від їх виконання, у зв'язку з чим вважає позовні вимоги в частині позбавлення батьківський прав доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується заявленої позивачем вимоги про встановлення піклування над неповнолітньою [PERSON] та призначення піклувальника, судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Як вбачається з матеріалів справи неповнолітня [PERSON] проживає разом з [PERSON], яка про неї піклується, займається її вихованням та виконує батьківські обов'язки по відношенню до неї. [PERSON] забезпечена житлом, має квартиру [ADDRESS]. З наведеного вище вбачається, що позивач житлом забезпечена та має змогу піклуватись про неповнолітню [PERSON] Частиною 4 ст. 60 Цивільного кодексу України, передбачено, що суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Згідно подання Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації №101-5174/03 від 11 червня 2018 року, наданого в ході розгляду питання щодо призначення піклувальника над неповнолітньою [PERSON], Орган опіки та піклування просить суд, в разі позбавлення батьківських прав відповідача відносно неповнолітньої доньки, призначити [PERSON] піклувальником над неповнолітньою [PERSON]. Враховуючи вищезазначене, оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині встановлення піклування над [PERSON] та призначення піклувальником [PERSON], обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Стосовно вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини аліментів, судом встановлено наступне. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки малолітня дитина проживає з бабусею, батько - відповідач по справі зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на її утримання та виховання. Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. А частиною 3 цієї статті встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В силу ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Оцінюючи в сукупності надані до суду докази, а також інші обставини, що мають істотне значення при вирішенні даного спору, суд дійшов висновку, що вимоги в частині стягнення аліментів підлягають задоволенню. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. Враховуючи викладене та

Outcome: approved