Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивачка) звернулась до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі по тексту - відповідач, Фонд), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадиров В.В., відповідно до якого просила зобов`язати відповідача вчинити відповідні дії з метою акцептування Фондом вимог позивачки в тій сумі (190 598, 79 грн.), яка зазначена у набравшому законної сили рішенні Трускавецького міського суду (суддя Марчук В.І,, справа № 457/173/15-ц), провадження №2/457/147/15) від 28.09.2015. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Трускавецького міського суду від 28.09.2015 було стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь позивача 151911, 04 грн. заборгованості по депозиту та процентах, 3 % річних в розмірі 2689, 84 грн. та 35 997, 91 грн. інфляційних втрат, разом 190 598, 79 грн. Рішення суду набрало законної сили, позивачка отримала виконавчий лист про стягнення з ПАТ «Дельта Банк» зазначених коштів. Водночас позивачці було державним виконавцем відмовлено у відкритті виконавчого провадження, оскільки у Банку запроваджено процедуру ліквідації АТ «Дельта Банк» та призначено Уповноважену особу на ліквідацію Банку Кадирова В.В. Позивачка звернулась до третьої особи із заявою про вчинення відповідних дій з метою акцептування Фондом вимог позивачки в сумі, яка зазначена у рішенні суду та у виконавчому листі 190 598, 79 грн. Водночас аргументованої відповіді на звернення позивачки остання не отримала, у зв`язку з чим була змушена звернутись до суду з вказаним позовом. При цьому, саме Фонд має бути відповідачем по вказаній справи, оскільки позивачу вже було відмовлено в задоволенні аналогічних позовних вимог, пред`явлених до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. При цьому, саме Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Представник відповідача у своєму відзиві заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні через безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Зазначив, що на підставі постанови Правління НБУ від 02.03.2015 № 150 з 03.03.2015 у ПАТ «Дельта Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію, а з 05.10.2015 на підставі постанови Правління НБУ від 02.10.2015 № 664, у Банку запроваджено процедуру ліквідації. Спеціальним законом, який підлягає до застосування до спірних правовідносин є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Згідно зазначеного Закону, Фонд делегує повноваження Уповноваженій особі Фонду на ліквідацію Банку частину повноважень, зокрема, до її повноважень належить складення реєстру акцептованих вимог кредиторів (внесення змін до нього) та здійснення заходів щодо задоволення вимог кредиторів. Акцептовані вимоги кредиторів Банку затверджуються виконавчою дирекцією Фонду. Представник відповідача зазначив, що в реєстрі акцептованих вимог кредиторів АТ «Дельта Банк» обліковуються кредиторські вимоги позивачки, акцептовані Уповноваженою особою Фонду в 4 черзі на суму 124 565, 89 грн., у 7 черзі на суму 38 687, 75 грн. Крім того, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14.02.2019, яке залишено без змін судом апеляційної інстанції, встановлено, що позивач отримала гарантовану суму у розмірі 200 000, 00 грн., а отже позовні вимоги фактично зводяться до того, що позивач не згода із сумою акцептованих вимог. Крім того, відповідач зазначив, що позивачем невірно обраний спосіб захисту, оскільки Уповноважена особа Фонду складає акцептований реєстр вимог кредиторів та вносить до нього зміни, в той час коли Фонд лише затверджує його. З огляду на зазначене, Фондом не порушувались права позивачки, відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Від третьої особи пояснення не надходили. 23.12.2019 суддя Печерського районного суду м. Києва Остапчук Т.В. своєю ухвалою відкрив провадження по справі в порядку загального позовного провадження з призначення проведення підготовчого засідання. 27.02.2020 від представника відповідача надійшов відзив, заява про залучення третьої особи та заява про передач справи за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. 02.07.2020 суддя Печерського районного суду м. Києва Остапчук Т.В. своєю ухвалою залучив до участі у справі у якості третьої особи Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. та передано справу за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. 08.10.2020 суддя Шевченківського районного суду м. Києва Мальцев Д.О. своєю ухвалою прийняв справу до свого провадження та призначив до розгляду у спрощеному порядку з викликом сторін. 05.10.2020 суддя Шевченківського районного суду м. Києва Мальцев Д.О. своєю ухвалою виправив описку в ухвалі від 08.10.2020 про прийняття справи до свого провадження. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, позов просив задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував у повному обсязі, просив відмовити в їх задоволенні. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Суд, заслухавши пояснення сторони позивача та сторони відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази, встановив такі фактичні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 2, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Так, в судовому засіданні встановлено, що на підставі постанови Правління НБУ від 02.03.2015 № 150 з 03.03.2015 у ПАТ «Дельта Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію, а з 05.10.2015 на підставі постанови Правління НБУ від 02.10.2015 № 664, у Банку запроваджено процедуру ліквідації, призначено Уповноважену особу на ліквідацію Судом також встановлено, що позивачка включена до Переліку (реєстру) акцептованих вимог АТ «Дельта Банк» в 4 чергу на суму 124 565, 89 грн. (дата внесення вимог 12.10.2015) та у 7 чергу на суму 38 687, 75 грн. (дата внесення вимог 29.02.2016). Крім того, в матеріалах справи міститься постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП № 50284461 від 23.02.2016 з тих підстав, що виконавчий лист№ 457/173/15-ц від 26.10.2015, виданий Трускавецьким міським судом Львівської області про стягнення з ПАТ «Дельта Банк» на користь [PERSON] суму у розмірі 190 598, 79 грн. не може бути прийнятий до виконання, оскільки у Банку запроваджено процедуру ліквідації згідно постанови Правління НБУ від 02.10.2015 № 664. Позивач вказує, що звертався до Фонду для вжиття відповідних заходів щодо включення вказаних вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів, однак відповідач жодних дій не вчинив, що призвело до порушення прав позивача. Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, порядок регулювання відносин між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Згідно з частиною третьою статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відносини, що виникають у зв`язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України. Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним законом, який має пріоритет щодо інших норм законодавства під час ліквідації банків та стосовно питань регулювання правовідносин у сфері гарантування вкладів фізичних осіб. За приписами пункту 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до пункту 6 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Так, згідно з пунктами 1 та 2 частини п`ятої цієї статті під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене пунктом 1 частини п`ятої цієї статті, не поширюється на зобов`язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті. Тобто передбачені частиною п`ятою статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження не поширюються на зобов`язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, однак лише у період тимчасової адміністрації. При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 44 Закону, Фонд з дня початку процедури ліквідації банку протягом трьох років (у разі ліквідації системно важливого банку - протягом п`яти років) забезпечує виконання заходів щодо управління майном (активами) банку та задоволення вимог кредиторів. Фонд у разі відсутності майна (активів) або задоволення всіх вимог кредиторів у порядку, встановленому нормативно-правовими актами Фонду, затверджує ліквідаційний баланс і звіт про виконання ліквідаційної процедури (ч. 6 ст. 44 Закону). Згідно ч. 7 ст. 44 Закону, у двомісячний строк з дня затвердження ліквідаційного балансу та звіту про виконання ліквідаційної процедури Фонд подає документи для внесення запису про припинення банку до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Фонд має право прийняти рішення про продовження строку подання документів для внесення запису про припинення банку до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на час, необхідний для повного здійснення: заходів щодо стягнення шкоди (збитків), завданої рішеннями, діями або бездіяльністю осіб, зазначених у частині п`ятій статті 52 цього Закону; заходів щодо ініціювання процесів, позовів чи проваджень та одержання відшкодування (компенсації) шкоди (збитків), що була заподіяна банку внаслідок: прямої чи непрямої націоналізації або експропріації майна (інвестицій) банку, здійснення щодо таких інвестицій заходів, що за наслідками дорівнюють експропріації; реквізиції, руйнування, заподіяння шкоди або знецінення майна (інвестицій) банку внаслідок воєнних дій, збройних конфліктів, громадських заворушень або інших подібних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону, Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет. Відповідно до ч.5 ст. 45 Закону, протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду. Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону, з дня початку процедури ліквідації банку: 1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, наглядової ради і правління) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку; 2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; 3) строк виконання всіх грошових зобов`язань банку та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) вважається таким, що настав; 4-1) нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; 5) відомості про фінансовий стан банку, боржників, які прострочили виконання зобов`язань (за основною сумою та процентами) перед таким банком, а також про вимоги банку до таких боржників перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю; 6) Фонд здійснює заходи із виконання плану врегулювання, що передбачає виведення банку з ринку у спосіб, передбачений пунктом 2 частини другої статті 39 цього Закону, та відчужує майно (активи) та зобов`язання відповідно до статті 40 цього Закону на користь приймаючого банку протягом 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Вчинення правочинів, пов`язаних з відчуженням майна (активів) банку чи передачею його майна третім особам (крім приймаючого банку), допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону; 7) втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти, заборони прийняття рішень про продаж або про вчинення інших дій з продажу) будь-яким майном (активами), у тому числі коштами банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень (у тому числі арештів, заборони прийняття рішень про продаж або про вчинення інших дій з продажу) на майно (активи), у тому числі кошти банку, не допускається; 8) забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов`язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін. Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на правочини, зобов`язання за якими припиняються у процедурі ліквідаційного неттінгу, що здійснюється в порядку, встановленому статтею 54-1 цього Закону, та припинення зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог боржника, який одночасно є кредитором банку, що ліквідується. 9) заміна кредитора у зобов`язанні банку не змінює черговості задоволення акцептованих вимог кредиторів, визначених статтею 52 цього Закону. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 46 Закону, під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Вимоги за зобов`язаннями банку із сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), що виникли під час проведення ліквідації, пред`являються тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону. При цьому, згідно положень ч. 1 ст. 47 Закону, Уповноважена особа Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду) визначається виконавчою дирекцією Фонду. До неї застосовуються правила та вимоги, визначені статтею 35 цього Закону. Відповідно до ч. 3 ст. 47 Закону, усі або частина повноважень Фонду, визначених цим Законом, можуть бути делеговані одній або кільком уповноваженим особам Фонду, крім організації реалізації майна банку, що ліквідується, та звернення з вимогами та позовами про відшкодування шкоди (збитків), зазначеними у частинах п`ятій та десятій статті 52 цього Закону. У разі делегування повноважень кільком уповноваженим особам Фонд зазначає межі повноважень кожної з них. Згідно ч. 1 ст. 48 Закону, Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження: 1) здійснює повноваження органів управління банку; 2) приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів; 4) вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб, оновлює інформацію, що міститься у Кредитному реєстрі Національного банку України; 5) звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю; 6) заявляє відмову від виконання договорів та в установленому законодавством порядку розриває їх. Цей пункт не застосовується до правочинів, зобов`язання за якими припиняються у процедурі ліквідаційного неттінгу, що здійснюється в порядку, встановленому статтею 54-1 цього Закону; 7) передає у встановленому порядку на зберігання документи банку, що підлягають обов`язковому зберіганню; 8) здійснює повноваження, визначені частиною другою статті 37 та статтею 38 цього Закону; 9) здійснює відчуження активів та/або зобов`язань банку, якщо це було передбачено планом врегулювання, або в інших випадках, передбачених цим Законом; 10) повертає ініціатору переказу кошти, що надійшли на кореспондентський рахунок банку для зарахування на поточні рахунки клієнтів банку або для виплати переказів протягом процедури ліквідації до дня відкриття банком накопичувального рахунка в Національному банку України (крім коштів, призначенням платежу за якими є погашення зобов`язань перед банком). Усі або частина повноважень Фонду, визначені цим Законом, можуть бути делеговані одній або кільком уповноваженим особам Фонду. У разі делегування повноважень кільком уповноваженим особам Фонд чітко визначає межі повноважень кожної з них. Здійснення повноважень органів управління банку може бути делеговано тільки одній уповноваженій особі (ч. 3 ст. 48 Закону). Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону, Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду (ч. 2 ст. 49 Закону). Відповідно до ч. 3, 4 ст. 49 Закону, реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури. Згідно ч. 8 ст. 49 Закону, вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними. Положеннями статті 52 Закону визначена черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів Згідно з частиною першою статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у певній черговості, зокрема до четвертої черги віднесені грошові вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб-підприємців), які не є пов`язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом. Оскільки на час пред`явлення позивачем позову і розгляду цієї справи уже тривала процедура ліквідації, то стягнення коштів, в тому числі за вкладами вкладників за договорами, в будь-який інший спосіб, аніж це визначено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», є неможливим. Порядок задоволення визнаних ліквідатором вимог кредиторів під час ліквідації банку не передбачає можливості задоволення вимог конкретного кредитора поза процедурою, встановленою Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Початок процедури ліквідації банку як юридичної особи зумовив настання для позивача певних правових наслідків, зокрема необхідність застосування спеціальної процедури пред`явлення майнових вимог до банку та їх задоволення у передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» порядку та черговості. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 травня 2020 року у справі № 501/3097/16- ц (провадження № 61-38259св18) Верховний Суд дійшов висновку, що «після початку процедури ліквідації банку та введення тимчасової адміністрації стягнення коштів за зобов`язаннями цього банку можливе лише у спосіб, передбачений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». При цьому банк, який перебуває на стадії ліквідації, діє через Фонд гарантування вкладів фізичних осіб або уповноважену особу Фонду та не може поза процедурою, визначеною вказаним Законом, відповідати за зобов`язаннями за договорами банківського вкладу», що також не суперечить висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 23 травня 2018 року в справі № 461/2248/17, від 01 серпня 2018 року в справі № 643/1259/17, від 18 березня 2019 року в справі № 758/3419/15-ц. З огляду на зазначене, оскільки ПАТ «Дельта Банк» перебуває у процедурі ліквідації, згідно рішення виконавчої дирекції Фонду 02.10.2015 №181 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», було призначено Уповноважену особу на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В., відповідні повноваження щодо включення вимог кредиторів до Реєстру акцептованих вимог кредиторів здійснює саме уповноважена особа. Фонд, відповідно до покладених на нього завдань, мав би такий Реєстр затвердити. Водночас позивачкою не доведено тієї обставини, що остання у відповідності до вимог ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зверталась до Уповноваженої особи щодо включення її вимог до Реєстру акцептованих вимог кредиторів, як не доведено і того, що Уповноважена особа безпідставно відмовила останній у вчиненні таких дій, оскільки як вбачається з матеріалів справи, вимоги позивачки включені до Реєстру у 4 чергу на суму 124 565, 89 грн., у 7 чергу на суму 38 687, 75 грн. Крім того, позивачкою не визначено які саме дії повинні були бути вчинені відповідачем, не обґрунтовано в чому саме полягала незаконна бездіяльність відповідача, не доведено, що саме внаслідок бездіяльності Фонду вимоги позивачки не було включено до Реєстру акцептованих вимог кредиторів. За таких обставин, позивачкою не доведено тієї обставини, що саме Фондом, у розрізі покладених на нього повноважень, було порушено права позивача, не надано доказів того, що саме Фонд має здійснити будь-які дії щодо акцептування вимог позивачки відповідно до виконавчого листа № 457/173/15-ц від 26.10.2015, виданого Трускавецьким міським судом Львівської області про стягнення з ПАТ «Дельта Банк» на користь [PERSON] коштів у розмірі 190 598, 79 грн. При цьому позивачем не доведено тієї обставини, у Фонду перед позивачем не виникли будь-які інші грошові зобов`язання, ніж ті, що існували у Банку перед ним, оскільки як вже зазначалось вище, будь-які грошові вимоги кредиторів Банку під час здійснення процедури його ліквідації пред`являються та задовольняються виключно у порядку та на умовах, передбачених спеціальною процедурою пред`явлення майнових вимог до Банку у відповідності до Закону Україну «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, суд відмовляє в їх задоволенні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed