Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] в його користь заборгованість за договором позики у розмірі 8000 грн. та 243,60 грн. понесених ним судових витрат. В обґрунтування позову посилається на те, що 02 вересня 2013 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики. Відповідно до умов договору [PERSON] позичив у нього 8000 грн. і зобов»язувався повернути йому вищевказану суму до 02 січня 2014 року. На підтвердження укладення договору позики від 02.09.2013 року та його умов [PERSON] була написана розписка, яка посвідчує передання йому 8000 грн. Всупереч умовам договору, незважаючи на те, що строк повернення позики сплив, кошти відповідачем так і не повернуті, а тому він змушений звернутися з даним позовом в суд. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явився, однак в прохальній частині позовної заяви просить розгляд справи проводити у його відсутності, так як у зв»язку з роботою знаходиться за межами Дрогобича, позовні вимоги підтримує, просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає. Оскільки сторони в судове засідання не з?явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається з матеріалів справи, то згідно розписки від 02.09.2013 року [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 8000 грн., та зобов?язався їх повернути в строк до 02.01.2014 року. Згідно вимог ст.. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов?язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Вимогами частини 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 2 ст. 526 ЦК України «зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства». Стаття 1049 ЦК України гласить, що «позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором». Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Враховуючи вище наведене, суд вважає, що позов є підставним, оскільки позикодавець вправі вимагати повернення позики, так як позичальник - відповідач, отримавши у власність передані йому позикодавцем позивачем гроші, став зобов'язаним повернути позикодавцю предмет позики в обумовлений договором позики строк, тобто до 02.01.2014 року. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому на підставі ст. ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача судовий збір.

Outcome: approved