Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

[PERSON], діючи на підставі довіреності від 28.03.2017 року та в інтересах [PERSON], звернувся в суд з позовом до Великодирчинської сільської ради Городнянського району Чернігівської області та просить визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з побутовими та господарськими спорудами по [ADDRESS], зазначені в технічному паспорті на житловий будинок під літерами : А-1 житловий будинок загальною площею 49,0 кв.м., в тому числі житловою площею 20,7 кв.м., а-1 майстерня, Б-1 сарай, В-1 погріб з шийкою, Г-1 сарай, Д-1 сарай, 1. ворота з хвірткою, 2. огорожа суцільна, після смерті батька позивача [PERSON], померлого [INFO]. Ухвалою судді від 29 травня 2017 року відкрито провадження у зазначеній справі. У судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду справи останній повідомлявся належним чином, надав до суду письмову заяву від 30.05.2017 року в якій просить розглянути позов у його відсутність, заявлені ним в інтересах позивача позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити ( а.с. 44 ). Згідно положень ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача - Великодирчинської сільської ради Городнянського району Чернігівської області в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином. Сільський голова Великодирчинської сільської ради Городнянського району Чернігівської області [PERSON] надав до суду письмову заяву від 08.06.2017 року за вих. № 130 з проханням розглянути справу без участі представника сільської ради, проти задоволення позовних вимог [PERSON] сільська рада не заперечує ( а.с. 46 ). Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Городнянської районної державної адміністрації Чернігівської області в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду справи третя особа повідомлялась належним чином. Голова Городнянської районної державної адміністрації Чернігівської області [PERSON] надала до суду письмову заяву від 06.06.2017 року за вих. № 02-16/529 з проханням розглянути справу за позовом [PERSON] без участі їх представника за наявними в матеріалах справи документами, проти позовних вимог [PERSON] третя особа не заперечує ( а.с. 45 ). Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Городнянська районна державна нотаріальна контора Чернігівської області, про дату, час та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином, представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про причини неявки представника суд не повідомлено, від третьої особи до суду не надійшло повідомлення про згоду на участь у справі. Неявка в судове засідання третьої особи від якої не надійшло повідомлення про згоду на участь у справі відповідно до положень ст.ст. 36, 169 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи ( а.с. 56 ). Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце судового розгляду справи остання повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила. В додатках до позовної заяви міститься її письмова заява від 06.05.2016 року, в якій [PERSON] вказує, що до суду із позовом про визначення додаткового строку на прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON], який помер 03.03.2015 року, звертатись не буде та претензій до того, щоб всі документи були переоформлені в тому числі ( свідоцтво про право на спадщину ) і видані на ім'я її рідного брата [PERSON], не має ( а.с. 11, 57 ). У відповідності до положень частини 2 статті 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи і інтереси інших осіб. Відповідно до вимог частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем, суд за наявності підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Позов обґрунтовується тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина за заповітом, яким він заповів все своє майно, в тому числі житловий будинок з побутовими та господарськими спорудами по [ADDRESS]. Спадкоємцем, який має право на обов'язкову частку у спадщині є рідна сестра позивача [PERSON], яка 06.05.2016 року подала заяву про відмову від спадщини. Мати позивача [PERSON] померла [INFO]. 17 травня 2017 року позивачем була подана заява до Городнянської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області про прийняття спадщини. Відповідно довідки Великодирчинської сільської ради Городнянського району Чернігівської області батьку позивача належав житловий будинок з побутовими та господарськими спорудами по [ADDRESS], первинна реєстрація права власності на який не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній. Станом на 15.04.1991 року суспільна група до якої відноситься спадковий житловий будинок - «колгоспний двір». Але у зв'язку з тим, що право власності на спадковий житловий будинок не зареєстровано та правовстановлюючий документ відсутній, позивач не може оформити право власності на спадкове майно в нотаріальному порядку. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] змушений звернутись до суду з відповідним позовом. Суд, дослідивши усі наявні матеріали справи, встановивши наявність обставин, якими обґрунтовуються вимоги, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовані ці правовідносини, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] у с. Малий Дирчин Городнянського району Чернігівської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] ( а.с. 7 ). За життя 06.05.1996 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений головою Великодирчинської сільської ради Городнянського району Чернігівської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 13, яким заповів все своє майно своєму сину [PERSON] ( а.с. 10 ). Після смерті [PERSON] - [PERSON], як спадкоємець за заповітом, 17.05.2017 року звернувся до Городнянської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області з відповідною заявою про прийняття спадщини померлого 03.03.2015 року [PERSON]. 17.05.2017 року була заведена спадкова справа № 61/2017 до майна [PERSON]. Спадкоємець, який має обов'язкову частку у спадщині дочка спадкодавця [PERSON] із заявою про прийняття обов'язкової частки у спадщині свого батька [PERSON] до нотаріальної контори не зверталась та його спадщину відповідно до статті 1268 Цивільного кодексу України не прийняла. Відомості про видачу спадкоємцю [PERSON] свідоцтв про право на спадщину у спадковій справі відсутні ( а.с. 65-70 ). Дослідженням довідок виконкому Великодирчинської сільської ради Городнянського району Чернігівської області від 13.03.2017 року № 113 та від 11.07.2017 року № 311 встановлено, що згідно запису в погосподарській книзі по с. Малий Дирчин за 1991-1995 роки, особовий рахунок [NUMBER], в домогосподарстві за адресою: [ADDRESS] постійно був зареєстрований та проживав [PERSON], якому належав цілий будинок з побутовими та господарськими спорудами. Дане домоволодіння мало статус колгоспного двору. Станом на 15.04.1991 року члени колгоспного двору, а саме [PERSON] не втратив право на частку в його майні ( а.с. 13,62 ). Ці дані підтверджуються записами в погосподарській книзі по с. Малий Дирчин Городнянського району Чернігівської області ( а.с. 15, 63 ). Статтею 120 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року ) було передбачено, що колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. За положеннями ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року ) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 Постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року N 20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме : а ) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б ) розмір частки члена двору визначається виходячи із рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. З інформаційної довідки, виготовленої фізичною особою - підприємцем [PERSON] від 01.03.2017 року № 131, встановлено, що право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] не зареєстровано, будинок побудований в 1928 році, самочинного будівництва, перепланування та переобладнання не виявлено ( а.с. 16 ). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна відомості у вказаних реєстрах по будинку [ADDRESS] відсутні ( а.с. 58 ). Суд бере до уваги особливість забудови спірного будинку, який було збудовано в 1928 році в системі колгоспного двору. Зокрема, ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року N 1952-IV передбачає, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов : якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, станом до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність», член колгоспного двору [PERSON] мав право на спірний будинок в цілому. Підстав вважати домоволодіння, що є предметом позову, самочинно збудованим майном суд не вбачає. Наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24.04.2015 року № 79, передбачає, що документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних ( присадибних ) житлових будинків, господарських будівель і споруд є технічний паспорт. З виготовленого експертом [PERSON] технічного паспорта на житловий будинок за адресою : [ADDRESS], встановлено, що відповідно до технічної характеристики будівель та споруд зазначено : А-1 житловий будинок загальною площею 49,0 кв.м., в тому числі житловою площею 20,7 кв.м., а-1 майстерня, Б-1 сарай, В-1 погріб з шийкою, Г-1 сарай, Д-1 сарай, 1. ворота з хвірткою, 2. огорожа суцільна ( а.с. 17-18 ). Враховуючи, що за життя спадкодавець [PERSON] не зареєстрував своє право власності на нерухоме майно, це унеможливлює реалізацію позивачем своїх спадкових прав через нотаріальну контору. Підсумовуючи викладене, суд дійшов об'єктивного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON]. Враховуючи наведене,

Outcome: approved