Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Ковельського нотаріального округу Олейнікова Оксана Віталіївна про визнання недійсним договору купівлі - продажу та свідоцтва про право власності, скасування рішень державного реєстратора, зобов'язання повернути майно. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що [INFO] року помер його батько [PERSON]. Після смерті батька відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS], що належали спадкодавцю на праві приватної власності згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 26.09.2008 року Любитівською сільською Радою Ковельського району Волинської області на підставі рішення виконкому № 26/3 від 18.06.2008 року. Згідно рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області визначення додаткового строку для прийняття спадщини від 11.03.2016 у справі 159/932/16-ц позивачу визначено додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини після смерті батька. Позивач звернувся до Ковельської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом. Йому було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом серія [NUMBER] від 12 .08.2016 року на земельну ділянку розміром 0,2260 га для ведення особистого селянського господарства, яка належала покійному батькові. Вказане підтверджується копією свідоцтва, а також копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі нотаріальної видача свідоцтва про право на спадщин\ [NUMBER] від 12.08.2016 року. Щодо спірного будинку, то як виявилося, батьківський будинок було продано згідно договору купівлі-продажу від 30.10.2009 року №2295. Договір було оформлено приватним нотаріусом Ковельського районного нотаріального округу Волинської Олєйніковою Оксаною Віталіївною, що підтверджується копією Інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерехуме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №47231025. Покупцями будинку стали відповідачі - [PERSON] та [PERSON] в рівних частках - по 1/2, які згодом, а саме 12.11.2013 р., приватизували земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господап будівель і споруд (присадибна ділянка) за спірною адресою, що підтверджується вищезазначеною Інформаційною довідкою. Від імені батька на підставі довіреності продажем будинку займався [PERSON], Довіреність [NUMBER] посвідчена приватним нотап Ковельського міською нотаріального округу Козоріз Н.С. 28 липня 2008 року, зареєстрована в реєстрі за № 4593, яка уповноважує [PERSON] бути представником [PERSON] при вирішенні будь-яких питань, пов'язаних з реєстрацією права власності на його ім'я спірного житлового будинку та земельної ділянки з подальшим продажем вказаного нерухомого майна. Відповідно до ст.248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, якій видана довіреність, оголошення її померлою, недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності. . Отже, на час вчинення спірного договору купівлі-продажу 30 жовтня 2009 року представництво за вказаною довіреністю припинилося у зв'язку із смертю особи, яка видала довіреність, тобто батька позивача, а також на підставі закінчення строку довіреності. Припинення представництва за довіреністю у зв'язку із смертю особи, яка видала довіреність, випливає із самої суті представництва за довіреністю. Адже, відповідно до ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє, а згідно ст.239 України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права і обов'язки особи, яку він представляє, однак у особи, яка померла вже немає ніяких прав та обов'язків, оскільки згідно ч. 4 ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється з моменту її смерті, відповідно і її цивільна дієздатність. Оскільки представництво за довіреністю припинилося на час вчинення спірного договору купівлі-продажу, то у відповідача [PERSON] на час вчинення правочину не було потрібного обсягу цивільної дієздатності, як того вимагає ч.2 ст.203 ЦК України. Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою -третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Отже, договір купівлі-продажу від 30.10.2009 року № 2295, посвідчений приватним нотаріусом Ковельського районного нотаріального округу Волинської області Олєйніковою Оксаною Віталіївною, є недійсним. Згідно ст. 120 ЗК України (в редакції, чинній на час укладення спірного договору купівлі-продажу) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або спору/ту, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Отже, неправомірний перехід права власності на житловий будинок зумовив неправомірний перехід права власності і на присадибну земельну ділянку. У зв'язку з чим необхідно визнати недійсним свідоцтво про право власності відповідачів [PERSON] та [PERSON] на присадибну земельну ділянку та скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію їх права власності на цю земельну ділянку. Позивач [PERSON] просить визнати недійсним договір купівлі - продажу житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], укладений 30.10.2009 року та посвідчений приватним нотаріусом Ковельського районного нотаріального округу Волинської області Олєйніковою О.В. та скасувати рішення державного реєстратора від 02.12.2009 р. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна: будинок, адреса нерухомого майна: [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] , а також визнані недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, серія та номер: [NUMBER] видане 12.11.2013 року державним реєстратором реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції Онишкевич Л.Ю. та скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна земельну ділянку площею 0.25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою [ADDRESS], індексний номер [NUMBER] від 12.11.2013 року за [PERSON] та [PERSON] та зобов'язати відповідачів [PERSON] та [PERSON] повернути спадкоємцю [PERSON] - [PERSON] будинок з прилеглими до нього надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS], та земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві, просять позов задовольнити. Відповідач [PERSON] просить в позові відмовити, оскільки житловий будинок в [ADDRESS] він придбав у батька позивача, і за цей будинок він передав [PERSON] автомобіль Форд, яким користувався позивач, а тому на його думку позивач знав, що будинок відчужений. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та їхній представник адвокат Ковальова Л.В. просять в позові відмовити та застосувавши строки позовної давності згідно ст.257 ЦК України подавши письмову заяву в судовому засіданні, обґрунтувавши свою позицію тим, що спірний житловий будинок був відчужений в користь [PERSON] та не перебував у володінні [PERSON] з липня 2008 року. Так як право власності на спірний житловий будинок не було оформлене, що унеможливлювало укладення та нотаріальне посвідчення договору купівлі - продажу, [PERSON] видав нотаріально посвідчену довіреність на ім'я [PERSON] на вчинення усіх юридично значимих дій пов'язаних з оформленням та реєстрацією права власності на будинок, розташований у с. Рокитниця по вул. Івана Мазепи, 28 з подальшим продажем цього майна. Фактично сторони цього одностороннього правочину обмінялись майном, шляхом видачі довіреностей. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та їхній представник адвокат Ковальова Л.В. вважають, що позивач знав про фактичні наміри свого батька щодо розпорядження нерухомим майном, оскільки довіреність від 19.06.2008 року, яку [PERSON] видав [PERSON] на розпорядження транспортним засобом марки «ФОРД ТРАНЗИТ», перебувала у володінні позивача з часу її видачі і її копію надав Старовижівський районний суд разом із копією інших документів на автомобіль, зокрема, реєстраційною карткою, які були вилучені в момент скоєння кримінального правопорушення, у [PERSON] Отже, [PERSON] не міг не знати про правову природу такого обміну майном, вчинену між його батьком [PERSON] та [PERSON] Відповідачі [PERSON], [PERSON] та їхній представник адвокат Ковальова Л.В. вважають, що відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки, а згідно з приписами ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, вони подали таку заяву, а тому сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В зв'язку з цих підстав просять в позові відмовити. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Олейнікова О.В. в судовому засіданні пояснила, що посвідчуючи договір купівлі - продажу житлового будинку за адресою: [ADDRESS], укладений 30.10.2009 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] в неї була відсутня інформація про смерть власника даного житлового будинку. Суд заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши письмові докази прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Ковельського нотаріального округу Олейнікова Оксана Віталіївна про визнання недійсним договору купівлі - продажу та свідоцтва про право власності, скасування рішень державного реєстратора, зобов'язання повернути майно слід задовольнити повністю. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] на час смерті [INFO] являвся власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO]. За життя [PERSON] видав довіреність від 28.07.2008 року [PERSON] для вирішення будь - яких питань пов'язаних з реєстрацією прав власності на його ім'я житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] з подальшим продажем вищевказаного нерухомого майна. В судовому засіданні встановлено, що вищевказаний будинок було продано згідно договору купівлі-продажу від 30.10.2009 року №2295. Договір було оформлено приватним нотаріусом Ковельського районного нотаріального округу Волинської Олєйніковою Оксаною Віталіївною, що підтверджується копією Інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №47231025. Покупцями будинку стали відповідачі - [PERSON] та [PERSON] в рівних частках - по 1/2, які згодом, а саме 12.11.2013 р., приватизували земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за спірною адресою, що підтверджується вищезазначеною Інформаційною довідкою. Від імені [PERSON] на підставі довіреності [NUMBER], посвідченої приватним нотаріусом Ковельського міською нотаріального округу Козоріз Н.С. 28 липня 2008 року, зареєстрованої в реєстрі за № 4593, договір купівлі - продажу з [PERSON] та [PERSON] уклав [PERSON] Відповідно до ст.248 ч.1 п. 6 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою. недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності. Отже, на час укладення договору купівлі - продажу [PERSON] вже втратив свої повноваження надані йому [PERSON] згідно довіреності від 28.07.2008 року для вирішення будь - яких питань пов'язаних з реєстрацією прав власності на його ім'я житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] з подальшим продажем вищевказаного нерухомого майна відповідно до вимог ст.248 ч.1 п. 6 ЦК України, і не вправі був укладати дану угоду. Доводи [PERSON] про те, що він купив спірний житловий будинок у [PERSON] судом відхиляються, оскільки [PERSON] заперечив даний факт та зазначив, що автомобіль був куплений за власні кошти, а [PERSON] правовстановлюючих документів на житловий будинок не надав. Оскільки представництво за довіреністю припинилося на час вчинення спірного договору купівлі-продажу. то у відповідача [PERSON] на час вчинення правочину не було потрібного обсягу цивільної дієздатності, як того вимагає ч.2 ст.203 ЦК України. Згідно сг.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою -третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Як зазначалось вище, [PERSON] помер [INFO], що стверджується свідоцтвомро смерть серії [NUMBER]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно, що належало йому на праві приватної власності. Згідно рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11.03.2016 у справі [PERSON] визначено додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини після смерті батька , оскільки позивач знаходився під вартою з 17 липня 2008 року, а 22.12.2008 року засуджений вироком Старовижівського районного суду до 11 років 6 місяців позбавлення волі. Після цього рішення [PERSON] звернувся в нотаріальну контору і йому видано свідоцтво про право на спадщину за законом , на земельну ділянку розміром 0,2260 гектарів в межах згідно з планом, розташованої на території Любитівської сільської Ради Ковельського району Волинської області передану для ведення особистого селянського господарства. В той же час, на момент відкриття спадщини у власності [PERSON] перебував житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , але на дане спадкове майно позивач не зміг отримати свідоцтва про право на спадщину, оскільки поза волею спадкоємця вказаний житловий будинок був проданий [PERSON] від імені померлого [PERSON] Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою -третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Отже, договір купівлі-продажу від 30.10.2009 року № 2295, посвідчений приватним нотаріусом Ковельського районного нотаріального округу Волинської області Олєйніковою Оксаною Віталіївною, є недійсним. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою згідно ч.2 ст.1220 ЦК України. Таким чином, з дня смерті батька, позивач є єдиним спадкоємцем померлого і незалежно від часу прийняття спадщини спадкове майно належить йому з часу відкриття спадщини, А діями відповідача [PERSON] щодо відчуження будинку було порушено право спадкоємця на цей будинок, яке виникло у нього в день смерті його батька. Згідно ст. 120 ЗК України (в редакції, діючій , на час укладення спірного договору купівлі-продажу) до придбала особи, яка житловий будинок, будівлю або спору/ту, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Отже, неправомірний перехід права власності на житловий будинок зумовив неправомірний перехід права власності і на присадибну земельну ділянку. У зв'язку з чим необхідно визнати недійсним свідоцтво про право власності відповідачів [PERSON] та [PERSON] на присадибну земельну ділянку та скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію їх права власності на цю земельну ділянкл . Правові наслідки недійсності правочину визначені, зокрема, статтею 216 Цивільного кодексу України. Застосування реституції та повернення майна за недійсним правочином, враховуючи положення ст.216 ЦК, є можливим тоді, коли предметом спору є правочин за участю власника і першого покупця (набувача). Отже, враховуючи положення ст.216 ЦК України суд вважає за можливе застосування реституції та повернення майна за недійсним правочином у справі [PERSON]. Суд вважає, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] являються добросовісними набувачами. У відповідності до п. 3 ч.1 ст.388 Цивільного кодексу України майно підлягає витребуванню у добросовісного набувача, якщо воно вибуло з володіння власника не з його волі. Спірний житловий будинок вибув з володіння власника поза його волею, а тому він має право витребувати його в добросовісного набувача. В той же час добросовісні набувачі відповідачі [PERSON], [PERSON] також можуть захистити свої права шляхом заявлення вимоги до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також у разі покращення ними житлового будинку вони мають право заявити таку вимогу про відшкодування всіх витрат і до [PERSON], що дозволить уникнути несправедливості. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та їхній представник адвокат Ковальова Л.В. подали заяву про відмову у позові в зв'язку із пропуском позивачем строку позовної давності, оскільки позивач, на їхню думку, не міг не знати про правову природу обміну майном, вчинену між його батьком [PERSON] та [PERSON] в липні 2008 року, а саме, що [PERSON] посвідчив 28.07.2008 року довіреність і уповноважив [PERSON] на розпорядження житловим будинком по [ADDRESS], а [PERSON] видав довіреність [PERSON] на розпорядження транспортними засобами марки Форд Транзит. При цьому відповідачі [PERSON] , [PERSON] покликались на покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] , [PERSON], [PERSON], які вказали , що нібито [PERSON] було відомо про продаж будинку. Зокрема свідок [PERSON] показав, що чув розмову біля магазину в с. Рокитниця, що [PERSON] продали хату з доплатою. Свідок [PERSON] показав в судовому засіданні, що чув розмову між [PERSON] і [PERSON] про обмін будинку на автомобіль. Свідок [PERSON] та [PERSON] показали, що ремонтуючи будинок у 2011 році зі слів сусідки [PERSON] їм відомо, що остання говорила про те, що [PERSON] відомо про продаж житлового будинку і що там живе молода сім'я. Свідок [PERSON] показала, що була сусідкою [PERSON] до 2000 року і батько позивача говорив, що мають продати будинок. Батько перейшов проживати до дочки десь приблизно в 2007 - 2008 роках. В цій хаті ніхто не проживав, а потім бачила синій «бус» на якому їздив [PERSON]. В той же час позивач [PERSON] заперечив щодо доводів відповідачів, які покликаються на вищевказаних свідків, і пояснив, що він на час продажу будинку перебував в місцях позбавлення волі та довідався про смерть батька і продаж будинку лише в червні 2014 року, коли був переведений відбувати покарання на дільницю соціальної реабілітації і прибувши в серпні 2014 року в одноденну відпустку бачив, що в батьківській хаті проживають незнайомі люди. В підтвердження своїх доводів позивач надав довідки начальника Городецького виправного центру № 131 від 05.03.2017 року про те, що згідно особової справи № 186 - к - 16 засудженого [PERSON] повідомлення про смерть батька [PERSON] відсутнє, а також відсутнє повідомлення про продаж чи відчуження нерухомого майна, а також згідно картки обліку побачень, прийому і видачі передач засудженому [PERSON] не надавались довготривалі та короткотривалі побачення за час відбування покарання в установах виконання покарань із батьком [PERSON] . Ці доводи позивача в судовому засіданні не спросовані. Суд вважає, що оскільки [PERSON] знаходився під вартою з 17 липня 2008 року, а 22.12.2008 року засуджений вироком Старовижівського районного суду до 11 років 6 місяців позбавлення волі , то був обмежений в отриманні інформації щодо смерті батька та продажу житлового будинку, що підтвердив довідками начальника Городецького виправного центру № 131 від 05.03.2017 року, а покази свідків сторони відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON],щодо подій, що мали місце в минулому є ненадійними і недостатніми, оскільки жоден із вказаних свідків не спілкувався в цей час із [PERSON] і тому не спростовують доводів [PERSON] про те, що про смерть батька та продаж будинку він довідався в червні 2016 року , коли його перевели відбувати покарання на дільницю соціальної реабілітації і при першій нагоді в серпні 2014 року він поїхав на 1 день у відпустку в с. Рокитниця та тоді побачив, що в їхньому будинку вже проживають нові господарі, і тому [PERSON] не пропустив позовної давності. В той же час відповідачі [PERSON], [PERSON] та їхній представник адвокат Ковальова Л.В. подали заяву про застосування відповідно до ст. 267 ЦК України про застосування позовної давності. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Згідно з приписами ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі , зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд вважає, що оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] довідався про порушення свого права в червні 2014 року , а звернувся в суд з позовом про відновлення своїх порушених прав в 7 жовтня 2016 року, доводи позивача в судовому засіданні не спростовані, тому ним не порушені строки позовної давності, і тому заява [PERSON], [PERSON] та їхнього представника адвоката Ковальової Л.В. про застосування строків позовної давності до задоволення не підлягає. На думку суду подана заява відповідачами про застосування строку позовної давності свідчить про те, що відповідачі усвідомлюють також про підставність позову [PERSON] . Таким чином, суд забезпечуючи правову визначеністю прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Ковельського нотаріального округу Олейнікова Оксана Віталіївна про визнання недійсним договору купівлі - продажу та свідоцтва про право власності, скасування рішень державного реєстратора, зобов'язання повернути майно слід задовольнити повністю. У відповідності до ст. 88 ЦПК України слід стягнути з [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] рівними долями в користь [PERSON] судові витрати по справі 1929 (одна тисяча дев'ятсот двадцять дев'ять) гривень 20 копійок.

Outcome: approved