Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до ВП «Моторвагонне депо Полтава» ДП «Південна залізниця» про скасування наказу про звільнення, зміну дати та формулювання причини звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. В якому прохав : у разі встановлення факту допущених порушень законодавства про працю з боку відповідача скасувати наказ керівника депо №163/ОС від 02 жовтня 2014 року про звільнення [PERSON] згідно п.2 ст. 41 КЗпП України; змінити дату і причину звільнення [PERSON] відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України, або п.5; стягнути на користь [PERSON] розмір середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу згідно ст.ст.235, 237 КЗпП України; відшкодувати моральну шкоду у розмірі 5\~000 грн. у звязку із порушенням субєктивного права на працю, згідно ст.237-1 КЗпП України. В обґрунтування позову зазначив, що він - [PERSON] з 18 липня 1983 року перебував у трудових відносинах з ДП «Південна залізниця» працюючи у ВП «Моторвагонне депо Полтава» машиністом дизель поїзда. 02 жовтня 2014 року наказом начальника ДЕПО ([PERSON]П.) №163/ОС від 02 жовтня 2014 року його було звільнено згідно п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України у звязку з втратою довір'я». Вважає звільнення незаконним, тому звертається до суду з вказаним позовом. 21 травня 2015 року ухвалою суду замінено неналежного відповідача ВП «Моторвагонне депо Полтава» ДП «Південна залізниця»на належного відповідача ДП «Південна залізниця». Позивач неодноразово уточнював позовні вимоги та остаточно прохав : визнати звільнення безпідставним, неправильним та таким, що не відповідає вимогам чинного трудового законодавства; скасувати наказ керівника депо №163/ОС від 02 жовтня 2014 року про звільнення згідно п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України, як незаконний; змінити дату та формулювання причини звільнення відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України або п.5 ст.36 КЗпП України; зобовязати відповідача змінити дату і формулювання причини звільнення у трудовій книжці, а саме: дату звільнення: з 02 жовтня 14 року на дату прийняття рішення судом (у разі задоволення позову), формулювання причини звільнення з: «звільнений за винні дії при обслуговування грошових, (товарних або культурних) цінностей, що дають підстави для втрати довір'я, п.2 ст.41 КЗпП України», на звільнений за : «угодою сторін п.1 ст.36 КЗпП України»; стягнути на користь [PERSON] розмір середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу з 03 жовтня 2014 року по 30 червня 2015 року у розмірі 74 029 грн. 05 коп., згідно ст.ст.235, 237 КЗпП України та пост.КМ Укр. №100 від 08 лютого 1995 (зі змінами та доповненнями); відшкодувати моральну шкоду у розмірі 7\~000 грн., у звязку із порушенням субєктивного права на працю, згідно ст.237-1 КЗпП України, ст.23 ЦК України; допустити до негайного виконання рішення згідно ст.367 ЦПК України; витрати повязані з розглядом справи в суді та інші витрати (оплата нотаріальних послуг, тощо) покласти на відповідача згідно п.2 ст.88 ЦПК України. Позивач та представник позивача у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали. Вважають, що строк звернення до суду не пропущено. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, прохав відмовити у його задоволенні за необгрунтованістю. Також вважає, що позивач, у порушення місячного строку, встановленого ст.233 КЗпП України, звернувся до суд із позовом, ніяких доказів з приводу пропущеного строку суду не надано, через що просив застосувати термін позовної давності до позовних вимог. Третя особа начальник ВП «Моторвагонне депо Полтава» ДП «Південна залізниця» [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі та пояснення, в яких прохав відмовити за необґрунтованістю у задоволенні позовних вимог [PERSON] Третя особа територіальна державна інспекція з питань праці у Полтавській області в судове засідання свого представника не направили, надавши суду заяву про розгляд справи без участі представника інспекції, у зв»язку з тим, що перевірка дотримання законодавства про працю по питанню правомірності звільнення позивача [PERSON] не проводилась. Суд, заслухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Судом встановлено, що 01 серпня 2008 року наказом начальника «Моторвагонне депо Полтава» ДП «Південна залізниця» №457/ос-А від 01 серпня 2008 року машиніст дизель-поїзда [PERSON] зарахований до спискового складу цеху експлуатації моторвагонного депо Полтава, у зв'язку з реорганізацією локомотивного депо Полтава, у відповідності до ч.2 ст.32 КЗпП України (а.с.26). 02 жовтня 2014 року наказом начальника «Моторвагонне депо Полтава» ДП «Південна залізниця» [PERSON] за №163/ОС від 02 жовтня 2014 року про припинення трудового договору (контракту) звільнено [PERSON] за ст.41 п.2 КЗпП України, у зв»язку з втратою довір»я, на підставі доповідної записки в.о. заступника начальника від 28 серпня 2014 року, витягу з протоколу профкому №45 від 01 жовтня 2014 року, з виплатою компенсації за невикористану відпустку 19 днів (а.с.12). З наказом №163/ОС від 02 жовтня 2014 року [PERSON] ознайомлений 02 жовтня 2014 року, що підтверджується підписом [PERSON] у наказі (а.с.12) 02 жовтня 2014 року [PERSON] отримав на руки трудову книжку, що підтверджується копією журналу обліку трудових книжок та особовою карткою форми №П-2 [PERSON], де [PERSON] власноручно виконано записи (а.с.182-184). Пунктом 2 ч.1 ст.41 КЗпП України, з посиланням на який позивач звільнений з посади, передбачено, що трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір»я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Згідно ч.2 ст.41 КЗпП України, розірвання договору у випадках, передбачених цією статтею, провадиться з додержанням вимог ч.3 ст.40, а у випадках, передбачених пунктом 2, - також вимог ст.43 КЗпП України. Як встановлено судом, 28 серпня 2014 року відомості про кримінальне правопорушення СВ ЛВ на ст.Полтава УМВС України на Південній залізниці внесені до ЄРДР за №12014170400000280 від 28 серпня 2014 року, за фактом виявлення у маневровому тепловозі ЧМЕЗ-2059 під керуванням машиніста дизель-поїзда [PERSON] саморобного пристрою, встановлений на елементах паливної системи тепловоза та пусті каністри, приготовлені для заповнення викраденим дизельним паливом, тобто за фактом замаху на крадіжу, за ч.3 ст.15, ч.1 ст.185 КК України (а.с.9-11). 02 вересня 2014 року начальник «Моторвагонне депо Полтава» ДП «Південна залізниця» [PERSON] звернувся з поданням №1109 до голови первинної профспілкової організації залізничників та транспортних будівельників моторвагонного депо Полтава про розірвання трудового договору на підставі п.2 ст.41 КЗпП України (винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу) із машиністом [PERSON], який є членом первинної профспілкової організації залізничників та будівельників України (а.с.43-44). Згідно витягу з протоколу засідання первинної профспілкової організації моторвагонного депо Полтава профспілка залізничників та транспортних будівельників України №45 від 01 жовтня 2014 року профспілковий комітет розглянув подання №1109 від 02 вересня 2014 року про розірвання трудового договору з машиністом дизель-поїзда [PERSON] та постановив: надати згоду про розірвання трудового договору на підставі п.2 ст.41 КЗпП України (а.с.45). Таким чином, підставою для звільнення позивача є доповідна записка в.о.заступника начальника депо від 28 серпня 2014 року та згода профкому на звільнення, які, в свою чергу, подані на підставі протоколу огляду місця події, складеного працівниками міліції 28 серпня 2014 року, де встановлено факт замаху на крадіжку. Із п.28 постанови ПВСУ №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» слідує, що при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.2 ст.41 КЗпП України, судам слід враховувати, що розірвання трудового договору з цих підстав не є заходами дисциплінарного стягнення і тому вимоги ст.ст.148, 149 КЗпП України про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються. Разом з цим при вирішенні справ про звільнення з цих підстав суди мають брати до уваги відповідно час, що пройшов з моменту вчинення винних дій, наступну поведінку працівника і інші конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Звільнення з підстав втрати довір»я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для витрати до нього довір»я. При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва з підстав втрати довір»я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов»язані з їх роботою. Згідно протоколу №36 засідання кваліфікаційної комісії з присвоєння професії та кваліфікації від 01 вересня 2011 року та акту від 02 вересня 2011 року знання, уміння і навики [PERSON] відповідають вимогам кваліфікаційної характеристики машиніста тепловоза і він допущений до самостійної роботи машиністом тепловоза ЧМЕЗ (а.с.40). У судовому засіданні встановлено, що у своїй роботі локомотивні бригади керуються Правилами технічної експлуатації залізниць України (ПТЕ), Інструкцією з сигналізації на залізницях України, Інструкцією з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України, Інструкцією з експлуатації гальм рухомого складу та Інструкцією про порядок користування АЛС і пристроями контролю - пильності машиніста, законодавчими та іншими нормативними актами з безпеки руху та охорони праці, правилами та інструкціями з технічного обслуговування і ремонту » локомотивів (МВРС), чинними наказами, вказівками та інструкціями Державної адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниці), управлінь залізниць, дирекцій залізничних перевезень, локомотивних депо. Згідно із положенням «Інструкції локомотивній бригаді» (ЦТ-0106), затвердженої наказом Мінтрансу України від 22 листопада 2004 року №876-ЦЗ, до обов»язків машиніста тепловоза входить збереження ввірених йому матеріальних цінностей, у тому числі дизельного палива, тобто він безпосередньо обслуговує товарні цінності. Відповідно положення п.1.4. Інструкції з технічного обслуговування електровозів і тепловозів в експлуатації, затвердженої наказом Укрзалізниці № 670-Ц від 27.12.2002 р., відповідальність за забезпечення схоронності локомотивів покладена на локомотивні бригади, які зобовязані суворо дотримуватись регламентних режимів керування локомотивами, дбайливо відноситися до їх обладнання. Враховуючи зазначені положення нормативних документів Укрзалізниці, що регламентують трудові права та обовязки машиніста локомотива (МВРС), що середня вартість локомотива становить близько 3 млн. грн., окремий порядок регулювання обігу паливно-мастильних матеріалів на залізниці, машиніст локомотива і є саме працівником, який безпосередньо обслуговує матеріальні цінності. Відповідно до вимог п.4.1. Правил внутрішнього трудового розпорядку, основними обов»язками працівників депо є : зберігання технічних засобів залізничного транспорту, обладнання, матеріалів та інших об»єктів державної власності, ефективне використання обчислювальної та іншої оргтехніки, раціональне витрачення сировини, матеріалів, електроенергії та інших матеріальних ресурсів; забезпечення безпеки руху поїздів і маневрової роботи, збереженість державної і громадської власності, перевезення вантажу і багажів (а.с.41-42). На виконання розпорядчих вказівок керівництва Південної залізниці (телеграфні вказівки №НРПТ/158 від 24 травня 2012 року, №1374а від 31 серпня 2012 року, НЗТ-15/123 від 19 квітня 2013 року, НЗТ-15/467 від 27 травня 2014 року, ЗТ-8/48 від 02 червня 2014 року) машиністу [PERSON] безпосередньо доведено щодо ролі локомотивної бригади в схоронності та забезпеченні раціонального використання паливно-мастильних матеріалів, недопущення втручання в паливну систему тепловоза та відповідальність, передбачену законодавством, про що зроблено відповідні записи у його службовому формулярі (а.с.155-163). Таким чином підтвердження того, що машиніст [PERSON] є особою, яка безпосередньо обслуговує матеріальні цінності, є положення наказу Укрзалізниці №279-ЦЗ від 30 грудня 2011 року «Про затвердження Порядку забезпечення збереження нафтопродуктів у господарствах локомотивному та приміських пасажирських перевезень», наказу начальника моторвагонного депо Полтава №436 від 29 травня 2013 року «Про пломбування місць можливого зливу дизельного палива та паливної системи та паливних баків дизель-поїздів та пломбування електролічильників» та наказу начальника моторвагонного депо Полтава №195 від 19 лютого 2015 року «Про порядок видачі-приймання маршруту машиніста та встановлення контролю за занесеними до нього даними». В судовому засіданні знайшов підтвердження факт, що машиніст [PERSON] є працівником, який безпосередньо обслуговує матеріальні цінності (тепловоз вартістю 3 млн.грн., дизельне паливо, інші матеріали та інструменти)., вчинив винні дії, а саме несанкціоноване втручання у паливну систему тепловоза, що могло призвести до тяжких наслідків. При цьому лише 24 вересня 2014 року постановою слідчого СВ ЛВ на ст. Полтава УМВС України на Південній залізниці старшим лейтенантом міліції [PERSON] кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12014170400000280 від 28 серпня 2014 року закрито у звязку з відсутністю у діях [PERSON] та [PERSON] складу кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.185 КК України (а.с.9-11). На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки звільнення [PERSON] було проведено відповідно до вимог чинного трудового законодавства. Підстав для : визнання звільнення безпідставним, неправильним та таким, що не відповідає вимогам чинного трудового законодавства; скасування наказу керівника депо №163/ОС від 02 жовтня 2014 року про звільнення згідно п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України, як незаконного; зміни дати та формулювання причини звільнення відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України або п.5 ст.36 КЗпП України; зобовязати відповідача змінити дату і формулювання причини звільнення у трудовій книжці, а саме: дату звільнення: з 02 жовтня 14 року на дату прийняття рішення судом (у разі задоволення позову), формулювання причини звільнення з: «звільнений за винні дії при обслуговування грошових, (товарних або культурних) цінностей, що дають підстави для втрати довір'я, п.2 ст.41 КЗпП України», на звільнений за : «угодою сторін п.1 ст.36 КЗпП України»; стягнути на користь [PERSON] розмір середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу з 03 жовтня 2014 року по 30 червня 2015 року у розмірі 74 029 грн. 05 коп.; відшкодувати моральну шкоду у розмірі 7\~000 грн. не вбачається.

Outcome: approved