Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі по тексту - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь», відповідно до якого просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 2 628 078, 77 доларів США та 80 610, 07 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.03.2015 на підставі постанови Правління Національного банку України № 190 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних» від 19.03.2015 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 61 про запровадження в Банку тимчасової адміністрації та призначено уповноважену особу - з 20.03.2015. 17.07.2015 на підставі постанови Правління Національного банку України № 460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» від 16.07.2015 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 138 про початок процедури ліквідації Банку та призначено уповноважену особу. 05.12.2016 постановою Київського апеляційного адміністративного суду по справі № 826/22323/15, зокрема, визнано протиправною та скасовано постанову Правління НБУ від 19.03.2015 № 190 та визнано протиправною і скасовано постанову Правління НБУ від 16.07.2015 № 460. 08.06.2017 постановою Вищого адміністративного суду України постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2016 скасовано в частині, однак в частині щодо визнання протиправними та скасування постанов Правління НБУ від 19.03.2015 та від 16.07.2015 постанову суду апеляційної інстанції залишено без змін. Позивач вважає, що факт незаконності рішень НБУ встановлений постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2016 та повторному доказуванню не підлягає. При цьому, починаючи з 05.12.2016 позивачу протиправно не були нараховані відсотки за договорами, укладеними з ПАТ «Банк «Київська Русь», а саме: за договором банківського вкладу в іноземній валюті № 115230-29.1.2 від 13.10.2014 заборгованість становить 1 700 000,00 доларів США, відсоткова ставка становить 12 % річних, за період з 05.12.2016 по 14.12.2017 загальна сума відсотків становить 209547,81 долар США; за договором банківського вкладу в іноземній валюті № 15006-29.1.2 від 24.02.2015 /за яким позивачем було набуто право вимоги/ заборгованість становить 11 500,00 доларів США, відсоткова ставка становить 5 % річних, за період з 05.12.2016 по 14.12.2017 загальна сума відсотків становить 590,64 долар США; за договором банківського вкладу в іноземній валюті № 15013-29.1.2 від 24.02.2015 /за яким позивачем було набуто право вимоги/ заборгованість становить 20 000,00 доларів США, відсоткова ставка становить 5 % річних, за період з 05.12.2016 по 14.12.2017 загальна сума відсотків становить 1027,00 долар США; за договором банківського вкладу в іноземній валюті № 16190-29.1.2 від 26.02.2015 /за яким позивачем було набуто право вимоги/ заборгованість становить 11570,00 доларів США, відсоткова ставка становить 8 % річних, за період з 05.12.2016 по 14.12.2017 загальна сума відсотків становить 950,77 долар США; за договором банківського вкладу в іноземній валюті № 16187-29.1.2 від 24.02.2015 /за яким позивачем було набуто право вимоги/ заборгованість становить 11 523,00 доларів США, відсоткова ставка становить 8 % річних, за період з 05.12.2016 по 14.12.2017 загальна сума відсотків становить 946,91 долар США; за договором банківського вкладу в іноземній валюті № 16128-29.1.2 від 26.02.2015 /за яким позивачем було набуто право вимоги/ заборгованість становить 11523,00 доларів США, відсоткова ставка становить 8 % річних, за період з 05.12.2016 по 14.12.2017 загальна сума відсотків становить 946,91 долар США; за договором банківського вкладу в іноземній валюті № 16106-29.1.2 від 26.02.2015 /за яким позивачем було набуто право вимоги/ заборгованість становить 11523,00 доларів США, відсоткова ставка становить 8 % річних, за період з 05.12.2016 по 14.12.2017 загальна сума відсотків становить 946,91 долар США; за договором банківського вкладу в іноземній валюті № 16131-29.1.2 від 26.02.2015 /за яким позивачем було набуто право вимоги/ заборгованість становить 11523,00 доларів США, відсоткова ставка становить 8 % річних, за період з 05.12.2016 по 14.12.2017 загальна сума відсотків становить 946,91 долар США; за договором банківського вкладу в іноземній валюті № 14985-29.1.2 від 24.02.2015 /за яким позивачем було набуто право вимоги/ заборгованість становить 11500,00 доларів США, відсоткова ставка становить 5 % річних, за період з 05.12.2016 по 14.12.2017 загальна сума відсотків становить 590,64 долар США; Загальна сума процентів за договорами вкладу становить 216 494,70 доларів США. Водночас, відповідачем не було вжито заходів щодо припинення процедури ліквідації Банку, що призвело до ненарахування відсотків та невиконання Банком своїх зобов`язань перед позивачем за вказаними вище договорами банківського вкладу. У зв`язку з наведеним, позивач вважає, що у нього виникло право вимагати саме від відповідача виконання зобов`язань, взятих на себе Банком та повернення заборгованості по вкладами та відсотках по них. Крім того, позивач також зазначає, що вказані кошти мають бути повернуті позивачу Фондом, як майно у вигляді сум вкладів. Представник відповідача у своєму відзиві заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні через безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Зазначив, що скасування рішень НБУ не є підставою для скасування чи визнання нечинними рішень Фонду. При цьому, Фонд діяв у межах повноважень, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та не допускав у своїй діяльності протиправності. Крім того, план врегулювання ПАТ «Банк «Київська Русь» та рішення щодо затвердження є чинними та неоскарженими. Також зазначив, що порядок отримання вкладниками коштів понад гарантовану суму визначений ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та здійснюється у відповідній черговості за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна неплатоспроможного Банку. Крім того, безпідставними є твердження позивача щодо виникнення у нього права вимагати від Фонду виконання взятих на себе зобов`язань Банком під час укладення договорів банківського вкладу. Так, під час здійснення тимчасової адміністрації фонд набуває повноважень органів управління та контролю Банку з метою реалізації покладених на нього чинним законодавством функцій. При цьому, Банк зберігає свою правосуб`єктність юридичної особи та відповідно самостійного суб`єкта господарювання до завершення процедури його ліквідації та внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. При цьому, Фонд не є правонаступником Банку та не може нести відповідальність за будь-якими зобов`язаннями неплатоспроможного Банку. Крім того зазначив, що по суті стягнення - це зобов`язання перерахувати суму боргу на конкретну особу, тобто звернення стягнення на кошти Фонду. У свою чергу Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено мораторій на стягнення коштів Фонду, а виплата таких коштів можлива лише відповідно до зазначеного Закону. Від третьої особи пояснення не надходили. 02.01.2018 суддя Шевченківського районного суду м. Києва Мальцев Д.О. своєю ухвалою залишив позов без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків. 04.05.2018 суддя Шевченківського районного суду м. Києва Мальцев Д.О. своєю ухвалою відкрив провадження по справі в порядку загального позовного провадження з призначення проведення підготовчого засідання. 27.06.2018 від представника відповідача надійшов відзив. 07.03.2019 суддя Шевченківського районного суду м. Києва Мальцев Д.О. своєю ухвалою задовольнив клопотання представника позивача та зупинив провадження по справі. 19.03.2020 суддя Шевченківського районного суду м. Києва Мальцев Д.О. своєю ухвалою поновив провадження по справі. 14.07.2020 суддя Шевченківського районного суду м. Києва Мальцев Д.О. своєю ухвалою закрив підготовче засідання та призначив справу до розгляду по суті. Позивач, представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, позов просили задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував в повному обсязі, просив відмовити в їх задоволенні. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Суд, заслухавши пояснення сторони позивача та сторони відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази, встановив такі фактичні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 2, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач має право вимоги за договором банківського вкладу в іноземній валюті № 115230-29.1.2 від 13.10.2014, укладеного з ПАТ «Банк «Київська Русь» у сумі 1 700 000,00 доларів США. Крім того, позивачем укладено ряд договорів про відступлення прав вимоги, зокрема, Договір про відступлення права вимоги № 060715/12 від 06.07.2015, укладений з [PERSON] , Договір про відступлення права вимоги № 060715/13 від 06.07.2015, укладений з [PERSON] , Договір про відступлення права вимоги № 060715/14 від 06.07.2015, укладений з [PERSON] , Договір про відступлення права вимоги № 060715/15 від 06.07.2015, укладений з [PERSON] Договір про відступлення права вимоги № 060715/16 від 06.07.2015, укладений з [PERSON] , Договір про відступлення права вимоги № 060715/17 від 06.07.2015, укладений з [PERSON] , Договір про відступлення права вимоги № 060715/18 від 06.07.2015, укладений з [PERSON] , Договір про відступлення права вимоги № 060715/21 від 06.07.2015, укладений з [PERSON] . На підставі вказаних договорів, позивач має право вимоги: -за договором банківського вкладу в іноземній валюті № 15006-29.1.2 від 24.02.2015 у сумі 11 500,00 доларів США, відсоткова ставка - 5 % річних; -за договором банківського вкладу в іноземній валюті № 15013-29.1.2 від 24.02.2015 у сумі 20 000,00 доларів США, відсоткова ставка - 5 % річних; -за договором банківського вкладу в іноземній валюті № 16190-29.1.2 від 26.02.2015 у сумі 11570,00 доларів США, відсоткова ставка - 8 % річних; -за договором банківського вкладу в іноземній валюті № 16187-29.1.2 від 24.02.2015 у сумі 11 523,00 доларів США, відсоткова ставка - 8 % річних; -за договором банківського вкладу в іноземній валюті № 16128-29.1.2 від 26.02.2015 у сумі 11523,00 доларів США, відсоткова ставка - 8 % річних; -за договором банківського вкладу в іноземній валюті № 16106-29.1.2 від 26.02.2015 у сумі 11523,00 доларів США, відсоткова ставка - 8 % річних; -за договором банківського вкладу в іноземній валюті № 16131-29.1.2 від 26.02.2015 у сумі 11523,00 доларів США, відсоткова ставка - 8 % річних; -за договором банківського вкладу в іноземній валюті № 14985-29.1.2 від 24.02.2015 у сумі 11500,00 доларів США, відсоткова ставка - 5 % річних; 19.03.2015 на підставі постанови Правління Національного банку України № 190 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних» від 19.03.2015 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 61 про запровадження в Банку тимчасової адміністрації та призначено уповноважену особу - з 20.03.2015. 17.07.2015 на підставі постанови Правління Національного банку України № 460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» від 16.07.2015 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 138 про початок процедури ліквідації Банку та призначено уповноважену особу. 05.12.2016 постановою Київського апеляційного адміністративного суду по справі № 826/22323/15, зокрема, визнано протиправною та скасовано постанову Правління НБУ від 19.03.2015 № 190 та визнано протиправною і скасовано постанову Правління НБУ від 16.07.2015 № 460. 08.06.2017 постановою Вищого адміністративного суду України постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2016 скасовано в частині, однак в частині щодо визнання протиправними та скасування постанов Правління НБУ від 19.03.2015 та від 16.07.2015 постанову суду апеляційної інстанції залишено без змін. Водночас, процедура ліквідації на даний момент триває, а тому позивач вважає, що відповідачем не було вжито заходів щодо її припинення, що призвело до ненарахування відсотків та невиконання Банком своїх зобов`язань перед позивачем за вказаними вище договорами банківського вкладу. У зв`язку з наведеним, позивач зазначає, що у нього виникло право вимагати саме від відповідача виконання зобов`язань, взятих на себе Банком та повернення заборгованості по вкладами та відсотках по них. Крім того, позивач також зазначає, що вказані кошти мають бути повернуті позивачу Фондом, як майно у вигляді сум вкладів. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківська система України складається з Національного банку України та інших банків, а також філій іноземних банків, що створені і діють на території України відповідно до положень цього Закону та інших законів України. Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України. Правління Національного банку України приймає рішення про віднесення банку до категорії проблемних або неплатоспроможних (пункт 1 частини першої статті 15 Закону України «Про Національний банк України»). Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з частинами першою та другою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Положеннями статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Поряд з цим згідно з частиною першою статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Таким чином, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені у спеціальному законі. Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, порядок регулювання відносин між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Згідно з частиною третьою статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відносини, що виникають у зв`язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України. Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним законом, який має пріоритет щодо інших норм законодавства під час ліквідації банків та стосовно питань регулювання правовідносин у сфері гарантування вкладів фізичних осіб. За приписами пункту 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до пункту 6 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Так, згідно з пунктами 1 та 2 частини п`ятої цієї статті під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене пунктом 1 частини п`ятої цієї статті, не поширюється на зобов`язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті. Тобто передбачені частиною п`ятою статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження не поширюються на зобов`язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, однак лише у період тимчасової адміністрації. Згідно з частиною п`ятою статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду. Пунктами 1-3 частини другої та абзацом першим частини третьої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», якою врегульовано наслідки початку процедури ліквідації банку, визначено, що з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку; банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; строк виконання всіх грошових зобов`язань банку та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) вважається таким, що настав. Під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Згідно з частиною першою статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у певній черговості, зокрема до четвертої черги віднесені грошові вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб-підприємців), які не є пов`язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом. Оскільки на час пред`явлення позивачем позову і розгляду цієї справи уже тривала процедура ліквідації, то стягнення коштів, в тому числі за вкладами вкладників за договорами, в будь-який інший спосіб, аніж це визначено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», є неможливим. Порядок задоволення визнаних ліквідатором вимог кредиторів під час ліквідації банку не передбачає можливості задоволення вимог конкретного кредитора поза процедурою, встановленою Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Початок процедури ліквідації банку як юридичної особи зумовив настання для позивача певних правових наслідків, зокрема необхідність застосування спеціальної процедури пред`явлення майнових вимог до банку та їх задоволення у передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» порядку та черговості. Посилання позивача на постанову 05.12.2016 постановою Київського апеляційного адміністративного суду по справі № 826/22323/15, відповідно до якої визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України від 19 березня 2015 року № 190 «Про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних», якою визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України від 16 липня 2015 № 460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь», є помилковими з огляду на те, що рішення Фонду від 19 березня 2015 року № 61 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь» та рішення Фонду від 17 липня 2015 року № 138 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» та від 23 червня 2016 року № 1085 є чинним, тому ліквідаційна процедура Банку відбувається. Рішення Фонду щодо введення тимчасової адміністрації та початку ліквідації у ПАТ «Банк «Київська Русь» прийняті не лише на підставі рішень Національного банку України, а і в силу приписів Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та на підставі і на виконання плану врегулювання. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 травня 2020 року у справі № 501/3097/16- ц (провадження № 61-38259св18) Верховний Суд дійшов висновку, що «після початку процедури ліквідації банку та введення тимчасової адміністрації стягнення коштів за зобов`язаннями цього банку можливе лише у спосіб, передбачений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». При цьому банк, який перебуває на стадії ліквідації, діє через Фонд гарантування вкладів фізичних осіб або уповноважену особу Фонду та не може поза процедурою, визначеною вказаним Законом, відповідати за зобов`язаннями за договорами банківського вкладу», що також не суперечить висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 23 травня 2018 року в справі № 461/2248/17, від 01 серпня 2018 року в справі № 643/1259/17, від 18 березня 2019 року в справі № 758/3419/15-ц. Позивач пояснив у судовому засіданні, що його як кредитора Банку було включено до відповідної черги кредиторів Банку. При цьому, позивач просить стягнути кошти з Фонду і як завдані збитки, і як заборгованість, що виникла внаслідок невжиття Фондом заходів щодо припинення процедури ліквідації і одночасно як майно, що незаконно утримується Фондом. Разом з тим, Фонд є установою, яка у відповідності до Закону України «Закону Україну «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених законом. Оскільки ПАТ «Банк «Київська Русь» перебуває в процедурі ліквідації, задоволення вимог кредиторів Банку повинно здійснюватися у порядку, визначеним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». У силу покладених на нього завдань та функцій, Фонд не набуває зобов`язань Банку перед його вкладниками у зв`язку із запровадженням процедури його ліквідації. ПАТ «Банк «Київська Русь», як юридична особа, не припинив своє існування, його зобов`язання перед кредиторами також припинені не були. При цьому позивачем не доведено тієї обставини, у Фонду перед позивачем не виникли будь-які інші грошові зобов`язання, ніж ті, що існували у Банку перед ним, оскільки як вже зазначалось вище, будь-які грошові вимоги кредиторів Банку під час здійснення процедури його ліквідації пред`являються та задовольняються виключно у порядку та на умовах, передбачених спеціальною процедурою пред`явлення майнових вимог до Банку у відповідності до Закону Україну «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». На доведено позивачем і тієї обставини, що Фонд є утримувачем будь-якого майна позивача та має своїм обов`язком таке майно повернути останньому. Також позивачем не доведено того, що діями Фонду було завдано останньому збитки, оскільки матеріали справи не містять доказів протиправності дій Фонду по відношенню до позивача під час здійснення ним процедури ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь». Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, суд відмовляє в їх задоволенні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed