Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про зобовязання знести частину бугільного підйомника з допоміжними будівлями та обслуговуючими спорудами, а [PERSON] звернулася в суд із зустрічним позовом до [PERSON] про встановлення права користування чужою земельною ділянкою. В судовому засіданні представник позивача [PERSON]-[PERSON] позов підтримав з мотивів викладених в позовній заяві, яку просить задоволити та зобовязати [PERSON] знести частину бугельного підйомника з допоміжними будівлями та обслуговуючими спорудами, а зустрічний позов не визнав і просить в його задоволенні відмовити. Відповідач по справі [PERSON] позов не визнала і просить в його задоволенні відмовити, оскільки він безпідставний, а зустрічний позов підтримала і просить його задоволити. Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, свідків, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст. 60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог та зясувавши фактичні обставини справи, прийшов до висновку, що позов [PERSON] не підлягає до задоволення, а зустрічний позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав: Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 14 Конституції України встановлено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно з ч.1 ст.2 ЗК України земельні відносини-це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Субєктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в України є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування (ч.2 ст.5 Конституції України). Відповідно до ч.3 ст.140, ч.1 ст.144 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи; органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обовязковими до виконання на відповідній території. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (ч.2 ст.59 Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні»). Згідно ст.ст. 125, 126, 158 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації, а право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Виключно судами вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян, а у разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом. Чинний ЗК України встановлює підстави набуття права на землю шляхом передачі ділянок у власність або надання їх у користування(ч.2 ст.116). Однак громадяни та юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм права користування земельною ділянкою. Земельний Кодекс України 1990 року ( зі змінами та доповненнями, внесеним Законом України від 13.03.1992 року) чинний на момент виникнення спірних правовідносин закріпив право приватної власності громадян на землю. Отже, підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт. Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області обидва позови обєднані в одне провадження(т.2 ас.33). В судовому засіданні встановлено, що позивачу-відповідачу по справі [PERSON] на праві власності належать земельні ділянки у с. Яблуниця участок Село Яремчанської міської ради Івано-Франківської області площею 0,25 га землі-цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства та 0,25 га землі-для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд згідно державних актів на право власності на земельні ділянки від 17 липня 2006 року, виданих на підставі договорів дарування від 02 червня 2006 року між [PERSON] та ним, так як зазначена земельна ділянка була приватизована нею 27 серпня 1996 року та ним(т. 1 ас.4-5). В користуванні [PERSON] числится земельна ділянка площею 0.7396 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Даний факт ствердив судовому засіданні свідок [PERSON] При цьому, як на час приватизації, так і на момент набуття [PERSON] права власності на земельні ділянки, на їх частині знаходився бугельний підйомник з допоміжними будівлями та обслуговуючими спорудами. Судом встановлено, що спірний бугельний підйомник БКД-300 з допоміжними будівлями та обслуговуючими спорудами було побудовано кооперативом «Метелиця» в 1990 році на земельній ділянці, яка на той час знаходилася в користуванні [PERSON], у якого було вилучено 0,10 га землі згідно рішення виконавчого комітету Яблуницької сільської ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області №63 від 28.10.1987 року «Про вилучення та наділення земельної ділянки» та яким правомірність будівництва бугельного підйомника БКД-300 не оспорювалось( т.1 ас. 63, 177, 214). У 1992 році кооперативом «Метелиця» вищезазначений підйомник був проданий МП «Злагода», а у 1996 році останній продав його СПД-ПП [PERSON], а відповідач позивач по справі- Орищак Г.Б. придбала цей підйомник у СПД-ПП [PERSON] у 2001 році(т.1 ас.178). У відповідності до договору купівлі-продажу від 07 листопада 2001 року вбачається, що відповідач-позивач по справі [PERSON] є власником гірсько-лижного бугельного підйомника БКД-300 (гірсько-лижної канатної доріжки БКД-300, що знаходиться в с. Яблуниця Яремчанської міської ради Івано-Франківсвької області: північна сторона гори Микулинка; тип, марка БКД-300; кількість бугелів - 25 штук; довжина 570 метрів; призначення - гірськолижний підйом; рік будівництва - 1990 р.; виробник -московське об'єднання «Москвичка»). З висновку будівельно-технічної експертизи №36/213 від 28 серпня 2013 року проведеної на підставі ухвали Яремчанського міського суду від 01.02.2013 року вбачається, що станом на час огляду бугельного підйомника БКД-300 у грудні місяці 2012 року опори, канати та електричне обладнання підйомника знаходилося на земельній ділянці. Від часу встановлення і до часу проведення дослідження-обладнання не було демонтоване. Опори розташовувалися на бетонних основах розмірами: 1м х 1м х 0,3м. Їх технічний стан вказує на те, що обладнання підйомника (опори, канат достатньо довгий час заходиться статично (без перенесення та демонтажу) на одному місці. Самі опори потребують ремонту. Але в наявності всі необхідні складові, які необхідні для робота підйомника. Це свідчить про те, що на час видачі державних актів громадянам по всьому периметру бугельного підйомника БКД-300, споруда перебувала у стані, в якому перебуває у даний час. Кількість всіх опор бугельного підйомника-7 штук, а на земельній ділянці [PERSON] розташовано 2 опори бугельного підйомника у нижній частині канатно-бугельної дороги та два дерев'яні будиночки для її обслуговування. На час укладання договору купівлі - продажу відповідачем-позивачем [PERSON] у СПД ПП [PERSON] підйомника (07.11.2001 року) він знаходився у робочому стані. До обслуговуючих споруд відносилися стартовий будиночок та 3 альтанки. Довжина підйомника - 570 м.п., кількість бугелів - 25 шт. Станом на час огляду бугельний підйомник БКД-300 знаходиться у задовільному стані. Ступінь зносу - 50%. Із обслуговуючих споруд залишились два дерев'яні будиночки(т.2 ас.118-120,122-142). Крім того, встановлено, що зазначений спірний бугельний підйомник розміщений також на земельних ділянках [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до їх приватизації. Власники земельних ділянок, на яких розташовано бугельний підйомник після приватизації земельних ділянок, в тому числі і [PERSON], не оспорювали та не вимагали знесення вугільного підйомника. Даний факт ствердив в судовому засіданні свідок [PERSON] Згідно ст. 328 ч.2 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Поскільки набуття права власності на бугельний підйомник кооперативом «Метелиця» та наступнимим власниками ніким не оспорювалося, то відповідач-позивач по справі [PERSON] згідно вимог ст.328 ЦК України є правомірним власником бугельного підйомника БКД-300. Враховуючи, що [PERSON] є належним власником бугельного підйомника і її право власності не оспорюється, суд приходить до висновку про відсутність належних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] Згідно з ст.30 ЗК України(1990 року) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими обєктами переходить у розмірах, передбачених ст.67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельної двлянки без зміни її цільового призначення і якщо інше не передбачено у договорі відчуження-будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення земельної ділянки у власність або користування здійснюєтьсяу у порядку відведення. Частиною 2 ст. 120 ЗК України визначено, зокрема, якщо споруда розміщена на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на цей об'єкт до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій воно розміщено, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Судом достовірно встановлено, що попередні власники бугельного підйомника-кооператив «Метелиця», СПД-ПП [PERSON] безоплатно користувались земельними ділянками, на яких знаходилось спірне майно для обслуговування та використання підйомника. Крім того, в період з 1990 року по 2006 рік відповідач-позивач [PERSON] також безоплатно використовувала в зимовий період бугельний підйомник для обслуговування та надання послуг відпочиваючим в оздоровчих цілях. Отже, з врахуванням наведених обставин, суд обгрунтовано вважає, що за [PERSON] слід винати право для обслуговування гірсько-лижного бугільного підйомника БКД-300 безоплатно користуватись земельними ділянками шириною шість метрів по всій довжині підйомника, власником яких є [PERSON] та слід зобов'язати [PERSON]М не чинити перешкоди в доступі та обслуговуванні гірсько-лижного бугельного підйомника БКД-300. Доводи представника позивача-відповідача про те, що цьому порушуються права власності [PERSON] на земельні ділянки належними доказами не підтверджені, а тому не заслуговують на увагу та є на думку суду безпідставними. Сторони в судовому засіданні не заперечили, що до набуття права власності на земельні ділянки, як і попередні власники підйомника безоплатно користувалася частиною земельних ділянок, по якій проходить бугельний підйомник, а тому не заслуговують на увагу твердження представника позивача суду про те, що до [PERSON], як до нового власника підйомника не перейшли права, які мали попередні його власники, в т.ч. право щодо безоплатного використання земельних ділянок для обслуговування підйомника. Що ж стосується доводів про те, що відповідач-позивач по справі [PERSON] відмовилася від укладення договору оренди, то такі є безпідставними, оскільки в матеріалах справи відсутні докази вручення таких звернень останній. Відповідно до ст. 11 ЦК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. А відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Однак, безспірних, достовірних та достатніх доказів, які б відповідали вимогам ст.ст. 57, 58 ЦПК України в судовому засіданні з цього приводу позивачем відповідачем по справі не надано. З цих підстав, суд вважає, що вимога позивача про зобовязання [PERSON] знести частину бугільного підйомника з допоміжними будівлями та обслуговуючими спорудами не підлягає до задоволення. А позовні вимоги зустрічного позову [PERSON] в частині вимог про встановлення права користування чужою земельною ділянкою підлягають до часткового задоволення. А тому суд, оцінюючи в сукупності здобуті докази по справі прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] та часткове задоволення зустрічного позову [PERSON] На підставі ст.ст. 30 ЗК України(1990 року), 90-91, 98-100, 103 ЗК України, ст.401, 402, 404 ЦК України,

Outcome: dismissed