Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] в свою користь заборгованість за договором позики, укладеного 07.12.2015 року. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 07 грудня 2012 рору між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів у вигляді розписки, відповідно до якого [PERSON] отримав від [PERSON] 5000,00 дол. США, які зобов'язувався повернути до 31.12.2013 року. Станом на 13.03.2015 р. позичальником було повернуто частину заборгованості у розмірі 2100,00 дол. США. Незважаючи на неодноразові нагадування залишок заборгованості у розмірі 1900,00 дол. США не повернутий. Просить позов задоволити. Представник позивача у судове засідання подав заяву про розгляд справи у його відсутності та уточнив позовні вимоги, а саме просить стягнути з відповідача 63980,67 грн., в решті частині позовних вимог відмовився. Представник відповідача у судове засідання подав заяву про визнання позову в частині стягнення 63980,67 грн. заборгованості за договором позики. Фіксація судового процесу не здійснювалася відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх в сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 07 грудня 2012 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів у вигляді розписки, відповідно до якого [PERSON] отримав від [PERSON] 5000,00 дол. США, які зобов'язувався повернути до 31.12.2013 р. Однак, не виконавши умови розписки, відповідач заборгував позивачу грошові кошти в сумі 63980,67 грн., яку не оспорює. Відповідно до ч. 2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Судом встановлено, що відповідачем порушено умови договору, хоча всі умови договору істотні, звичайні та випадкові з моменту його укладення стають однаково обовязковими для виконання сторонами. При цьому, суд враховує, що цивільно-правовий договір укладений з узгодженої волі сторін, спрямованої на встановлення цивільних прав та обовязків. Невиконання, або неналежне виконання умов договору тягне за собою наслідки, які обумовлені даним договором, а тому позов підлягає задоволенню з врахуванням заяви про уточнення (зменшення) позовних вимог.

Outcome: approved