Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до Савранського ВУЖКГ, обґрунтовуючи вимоги тим, що 03.07.2017р. під час подання ним письмового звернення та усного запиту на отримання інформації про умови надання послуги з центрального водопостачання холодної води директор цього управління [PERSON] в присутності своєї підлеглої [PERSON] умисно розповсюдив відносно нього медичну конфіденційну (з обмеженим доступом) недостовірну інформацію, пов`язану з його обмеженою дієздатністю, що принижує його честь, гідність та суттєво підриває ділову репутацію, з метою отримання недобросовісної ділової переваги. Крім того, позивач зазначає, що розповсюдження цієї інформації було поєднано з погрозами незаконного затримання, арешту, застосування до нього фізичного та психологічного впливу, виданням персоналом управління незаконних наказів, що свідчить про його умисну, цілеспрямовану дискримінацію, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь у відшкодування завданої йому моральної шкоди 64000грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, про що подав суду письмове заперечення проти позову (а.с.63-67), у задоволенні позову просив відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, прийшов до наступного. Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Частина 4 ст.32 Конституції України закріплює, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (ч.1 ст.68 Конституції України). Згідно з ч.1 ст.201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Частиною 1 ст.277 цього Кодексу встановлено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Зі змісту ст.297 ЦК України вбачається, що кожен має право на повагу до його гідності та честі; гідність та честь фізичної особи є недоторканними; фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації та може звернутися до суду з позовом про її захист (ст.299 ЦК України). З наведених норм матеріального права вбачається, що позов про захист честі, гідності чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 наведеної статті містить перелік способів захисту цивільних прав та інтересів судом, серед яких відновлення становища, яке існувало до порушення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Частиною 1 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.ч.1 і 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положення ст.277 ЦК України і ст.81 ЦПК України покладають обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, на відповідача, проте, позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Способом захисту своїх прав позивач обрав відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок поширення відносно нього недостовірної інформації, на підтвердження чого подав до суду копії письмових запитів про отримання інформації до Савранського ВУЖКГ та Савранської селищної ради, копії укладених між ними договорів та отриманих відповідей на запити, копії документів про отриману ним освіту та копію трудової книжки. У абзацах 1 та 2 п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009р. №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Відповідно до абзацу 4 п.15 цієї постанови судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам. Надані позивачем письмові докази не можуть свідчити про поширення відносно нього будь-якої інформації. Суд не приймає до уваги наданий позивачем у якості доказу та досліджений під час судового засідання диск з аудіозаписом розмови. Зазначений доказ є неналежним і недопустимим в силу вимог ч.1 ст.77 і ч.1 ст.78 ЦПК України. Зокрема, зі змісту вказаного аудіозапису неможливо достеменно встановити про кого взагалі йде мова, а тому він не містить інформації щодо предмету доказування. Неможливо встановити за допомогою яких засобів і за яких обставин здійснено запис вказаної розмови. Крім того, запис здійснений без згоди відповідача, тобто таємно, що на переконання суду свідчить про одержання даного доказу всупереч вимогам діючого законодавства. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009р. №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків, однак, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що позивач у 2017 році та в подальшому виконував вказані обов`язки. Суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача 64000грн. на відшкодування моральної шкоди з огляду на наступне. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Зазначена правова норма встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за завдання моральної шкоди настає за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки, моральної (немайнової) шкоди, причинного зв`язку та вини завдавача. Виходячи з положень ст.280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Заподіяння позивачу моральної шкоди також є предметом доказування та має бути підтверджене ним належними та допустимими доказами відповідно до положень ст.ст.76-81 ЦПК України. Завдання позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю відповідача не знайшли свого підтвердження, позивачем не надано доказів наявності моральної шкоди, наявності причинного зв`язку між можливою шкодою і протиправним діянням відповідача, позивачем не було доведено того, що внаслідок дій відповідача він поніс втрати немайнового характеру. Суд також звертає увагу на те, що з позовної заяви [PERSON] вбачається, що розповсюдження відносно нього недостовірної інформації відбулося у липні 2017 року, однак за захистом своїх прав до суду він звернувся лише у квітні 2018 року. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed