Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

[PERSON]Є звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства «Агрофірма Митрофанівська», після уточнення позовних вимог просив зобовязати відповідача вирішити питання про суму орендної плати за користування його земельними ділянками за 2009-2015 р.р. з урахуванням нормативної оцінки землі, індексації, законодавства про мінімальний розмір орендної плати та практики при встановленні орендної плати на території Новоолександрівської сільської ради і дати відповідь на питання його листа від 22.08.2016, здійснити виплату заборгованості з орендної плати поштовим переводом на його імя і на його адресу протягом місяця. Свої позовні вимоги аргументував тим, що є власником земельних ділянок площею 2,5 га, які розташовані на території Новолександрівської сільської ради Кіровоградського району. З 2009 року його ділянки використовує ПП «Агрофірма Митрофанівська», але не виплачує йому орендної плати за користування землею. У звязку із цим звернувся до суду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, пояснив, що після смерті свого батька він успадкував дві земельні ділянки, які були в оренді ПП «Агрофірми Митрофанівська». Він повідомив директору агрофірми, що не бажає продовжувати договір оренди. Проте йому в цьому було відмовлено у розірванні договорів оренди, а в подальшому плату за користування земельними ділянками йому не виплачували. А виплачували на імя його батька, який вже помер. Представник відповідача подав до суду заперечення, в яких зазначив, що обраний спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як вирішення питання щодо суми та виплати орендної плати за користування земельними ділянками ст. 16 ЦК України не передбачено. Позивачем не виконано вимоги, передбачені ст. 148-1 ЗК України, оскільки він не надав підприємству всю необхідну інформацію та документи протягом одного місяця з дня набуття права власності на земельну ділянку у спосіб, що передбачений згаданою нормою закону. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до ст.ст. 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень, за допомогою належних та допустимих доказів. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що відповідно до державних актів на право власності на земельну ділянку серії КР №\~089453 від 05.11.2009 та серії КР № 089454 від 05.11.2009 [PERSON] є власником земельних ділянок площею 9,77 га та 2,5 га відповідно, які розташовані на території Новоолександрівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області (а.с.\~3,4). Вказані земельні ділянки перебувають в оренді ПП «Агрофірма Митрофанівська» (а.с.\~5). Грошова оцінка вказаних земельних ділянок станом на 01.01.2015 складає: 271\~477 грн. та 69\~447 грн. відповідно (а.с. 57-58). Із копій повідомлень про надходження поштового переказу та відповіді Київської міської дирекції Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» [PERSON] від 28.01.2014 вбачається, що поштові перекази грошових коштів адресовані на імя [PERSON] і, відповідно, не можуть бути отримані [PERSON] (а.с. 7-9). Ст.ст. 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ)\~відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Спосіб захисту, який обраний позивачем у справі, зобовязати відповідача вирішити питання про суму орендної плати за користування його земельними ділянками за 2009-2015 р.р. з урахуванням нормативної оцінки землі, індексації, законодавства про мінімальний розмір орендної плати та практики при встановленні орендної плати на території Новоолександрівської сільської ради і дати відповідь на питання його листа від 22.08.2016, здійснити виплату заборгованості з орендної плати поштовим переводом на його імя і на його адресу протягом місяця, не передбачений законодавством України та договором про оренду землі. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що відсутні законні підстави для задоволення позову, оскільки позивачем обрано неналежний спосіб захисту свого цивільного права, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову. Відповідно до ч. 1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог судові витрати стягненню з відповідача не підлягають. На підставі ст.152 ЗК України, ст.ст.13, 15, 16 ЦК України,

Outcome: dismissed