Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 29 жовтня 2005 року сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі, актовий запис № 1746 від 29 жовтня 2005 року. Від шлюбу у сторін є спільна неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] . В позовній заяві позивач зазначає, що подружнє життя з відповідачем не склалось у зв`язку з тим, що часті сварки і непорозуміння у шлюбі призвели до втрати почуття любові та поваги один до одного. Усі спроби примиритись та зберегти шлюб виявилися неможливими. Тривалий час між подружжям припинені фактично шлюбні відносини. Ухвалою суду від 07 квітня 2021 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 08 липня 2021 року. У судове засідання 08 липня 2021 року учасники процесу не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, строк на примирення не потрібен. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги визнає в повному обсязі, строк на примирення не потрібен. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] та актовим записом міським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції №1746 від 29 жовтня 2005 року. Подружнє життя позивача з відповідачем не склалось через часті сварки і непорозуміння, які призвели до втрати почуття любові та поваги один до одногою Усі спроби примиритись та зберегти шлюб виявились неможливими. Фактично шлюбні відносини між подружжям припинені. Понад дванадцять місяців сторони проживають окремо один від одного та не ведуть спільного господарства. Між позивачем та відповідачем склалися стосунки, які перешкоджають подальшому спільному проживанню, отже шлюб є на даний час лише формальністю. Від шлюбу у сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07 серпня 206 року, актовий запис № 486. Майнового спору між сторонами немає. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди згідно зі ст. 119 ЦПК повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім`ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. За ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам сторін та унеможливлює їх примирення, тому його слід розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається з наданої квитанції, позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп., виходячи з розміру, встановленого підпункту 3 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи вищевикладене суд, дійшов висновку про повернення позивачу 50 відсотків судового збору сплаченого при поданні позову в розмірі 454 грн. 00 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимогу. Суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі, тож, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 454,00 грн., які сплачені за подачу позову про розірвання шлюбу.

Outcome: approved