Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

[PERSON] заявив позов до [PERSON] , за яким просив зобов`язати відповідача знести самовільно збудовану перегородку із дверним блоком в коридорі загального користування на третьому поверсі будинку [ADDRESS] перед квартирою [ADDRESS] ; переустановити належний йому кондиціонер, зовнішній блок якого встановлено на фасаді будинку [ADDRESS] , що примикає до квартири [ADDRESS] ; переправити камеру відеоспостереження, що розміщена на вікні квартири [ADDRESS] та стягнути моральну шкоду. Вимоги позову мотивовані тим, що діями відповідача позивачу створені перешкоди в користуванні належною квартирою [ADDRESS] цього ж будинку. Відзив від відповідача до суду не надходив. Клопотань про розгляд справи в іншому порядку до суду не надходило. Від представника третьої особи пояснень до позову не надійшло. Дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Так, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Власником квартири [ADDRESS] [PERSON] було проведено наступні незаконні дії, а саме: -самовільно встановлено стіну разом з вхідними дверима в загальному коридорі розширивши їх встановлення більше ніж на два метри, що не відповідає нормам технічної документації будівництва та нормам нормативних документів у галузі будівництва,що затверджені центральним органом виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури. -встановлено кондиціонер на фасаді будинку, з`єднуючі проводи якого проходять по балкону позивача, що спричиняє додаткові незручності та шум від роботи кондиціонера дуже чутно, -встановлено на балконі квартири [ADDRESS] відеокамеру спостереження, об`єктив якої направлений прямо на балкон моєї квартири, що грубо порушує мої права на приватність та особисту недоторканість, передбачені Конституцією України. Статтею 319 ЦК України, разом з іншим, встановлено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 382 ЦК України, власникам квартири у дво - або багатоквартирному будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або в середині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників не житлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників (ст. 369 ЦК України). Дозволу на облаштування спірної перегородки позивач не надавала, і це не спростовано відповідачами. Згідно зі ст.152 ЖК України, переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. Такого дозволу на облаштування перегородки позивачем не надано. Крім того, під час експлуатації приміщень житлових будинків слід керуватися також нормами Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України 17.05.2005 року № 76, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 року за № 927/11207 та Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572. Вказаними Правилами визначено, що допоміжні приміщення житлового будинку (вестибюлі, коридори, колясочні та інше) призначені для забезпечення експлуатації будинку або побутового і культурного обслуговування населення по місцю проживання. Тому, приєднання цих приміщень до площі квартир порушує інтереси інших жильців будинку, та третіх осіб. Переобладнання та перепланування жилих і підсобних приміщень проводиться лише з метою благоустрою квартири за відповідними проектами без обмежень інтересів інших громадян, які проживають у цьому будинку. В даному ж випадку, з огляду на надані позивачем фотографії, є очевидним, що з облаштуванням перегородки позивачу, та за потреби третім особам (пожежникам, та іншим) обмежено вільний (безперешкодний) доступ до квартири. З аналізу наведеного в сукупності суд приходить до висновку, що перегородка зведена відповідачем самовільно, з її зведенням порушені права позивача на безперешкодне користування власною квартирою та місцями загального користування (коридором) будинку, і такі права підлягають судовому захисту на підставі ст. 391 ЦК України. Відповідно до ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Згідно п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків», затвердженого Постанову КМУ № 572 від 08.10.1992р., власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил. Частиною 1 ст. 307 Цивільного Кодексу України передбачено, що фізична особа може бути знята на фото, кіно, теле-, чи відеоплівку лише за її згодою. Згода особи на знімання її на фото, кіно, теле-, чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру. Ст. 32 Конституції України передбачено, що «Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України». Обраний позивачем шлях поновлення порушеного права є адекватним порушенню і повністю узгоджується з приписами ст. 16 ЦК України. Отже позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в цій частині. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, з огляду на наступне. Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За правилом ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При цьому, суд зазначає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з`ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, зокрема така правова позиція відображена у п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Належних доказів, наявності моральної шкоди, позивачем не подано та не встановлено судом в ході розгляду справи. Враховуючинаведене, приходжу до висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди. За такого рішення, витрати понесені позивачем на розгляд справи, що складаються з судового збору в сумі 2522,40 грн., мають бути компенсовані відповідачем, відповідно і на піставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial