Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 23.07.2018 позивача звільнено з підприємства. Проте, відповідач у день звільнення не розрахувався з позивачем. Невиплачену заробітну плату у розмірі 24889,52 грн разом з середнім заробітком за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 12271,05 грн за період з 24.07.2018 по 03.10.2018 було стягнуто судовим наказом від 08.10.2018 по справі №428/12385/18. Після двох з половиною років примусового виконання судового наказу від 08.10.2018 по справі №428/12385/18 в межах виконавчого провадження №57693024 невиплачену йому заробітну плату у розмірі 24889,52 грн нарешті було виплачено 22.03.2021. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 30361,05 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Правом на подачу відзиву відповідач не скористався. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судовим наказом Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 08.10.2018 по справі 428/12385/18 було стягнуто з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 24889,52 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 12271,05 грн за період з 24.07.2018 по 03.10.2018. Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10.09.2021 у справі №428/4749/20 стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.10.2018 по 10.09.2020 (день постановлення рішення у справі), визначений без утримання податків й інших обов`язкових платежів, у розмірі 110997,23 грн. Також вказаним встановлено, що [PERSON] перебував в трудових відносинах з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» по 23.07.2018 року, включно. Трудові відносини припинились 23.07.2018 року за власним бажанням [PERSON] на підставі ст.38 КЗпП України. На момент звільнення [PERSON] заборгованість по заробітній платі становила 24889,52 грн. Згідно із випискою з банківського рахунку позивача в АБ «Кліринговий Дім», 22.03.2021 на рахунок позивача була перерахована сума невиплаченої при звільненні заробітної плати. Відповідно до довідки ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» №36993 від 10.09.2018 середньогодинна заробітна плата позивача складає 30,15 грн., середньомісячна кількість годин за період - 158,5 год., середньомісячна заробітна плата - 4778,78 грн. Вирішуючи справу по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступних норм законодавства. Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В постанові від 27 березня 2013 року по справі № 6-15цс13 Верховний Суд України дійшов висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Отже, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Таким чином, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини за невиплату належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Отже, у спірних правовідносинах з вини відповідача не був проведений повний розрахунок при звільненні з позивачем. Таким чином, визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки, суд враховує, що судовим наказом Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 08.10.2018р. на користь позивача [PERSON] було стягнуто з відповідача нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 24889,52 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.07.2018 по 03.10.2018 у розмірі 12271,05грн., окрім того рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області з відповідача на користь позивача було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.10.2018 по 10.09.2020 у розмірі 111117,82 грн, а тому у зазначеному випадку сума середнього заробітку за час затримки має обчислюватися з 11.09.2020 по 21.03.2021, тобто з моменту ухвалення рішення по день фактичного розрахунку. Середньогодинна заробітна плата позивача складає 30 грн. 15 коп. згідно довідки, наданої позивачем. Середньомісячне число робочих годин позивача згідно вказаної довідки, складає 158,5 робочих годин. Загальна кількість робочих годин за період з 11.09.2020 по 21.03.2021 включно становить 994,22 год., яка складається з кількості робочих годин за 5 повних місяці (жовтень 2020 року - лютий 2021 року), робочих годин за 14 робочих днів у вересні 2020 року та робочих годин за 14 робочих днів у березні 2021 року (158,5 год. х 5 міс.) + (158,5 год./22 робочих днів у вересні 2020 року х 14 робочих днів затримки розрахунку) + (158,5 год./22 робочих днів у березні 2021 року х 14 робочих днів затримки розрахунку) = 994,22 год.) Таким чином, загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 29975,73 грн. (визначається шляхом множення середньогодинної заробітної плати на кількість робочих годин затримки, тобто 30,15 грн. х 994,22 год. = 29975,73 грн.). Отже, виходячи з системного аналізу норм чинного законодавства та встановлених обставин справи, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог, а саме стягнення з відповідача на користь позивача за період з 11.09.2020 по 21.03.2021, яка визначена без утримання податків й інших обов`язкових платежів, в розмірі 29975,73 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд у відповідності до ст. 141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору в розмірі 896,48 грн.- пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial