Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаною заявою, обгрунтовуючи її тим, що він є батьком [PERSON] , який народився [INFO] в м. Сімферополь, Автономної Республіки Крим. Отримати свідоцтво про народження сина у Відділі Державної реєстрації актів цивільного стану він не має можливості, оскільки факт народження відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнятий Відділом Державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації народження відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». За вказаних обставин заявник просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт народження дитини чоловічої статі - [PERSON] , [INFO] в м. Сімферополь, Автономної Республіки Крим, вказавши дані про батьків: мати - [PERSON] , яка народилася [INFO] у смт Поштове, Бахчисарайського району Автономної Республіки Крим; батько - [PERSON] , який народився [INFO] у смт Поштове, Бахчисарайського району Автономної Республіки Крим. Також заявник зазначає, що встановлення даного факту необхідне для документального підтвердження громадянства України його сина та для подальшого оформлення необхідних документів. В судове засідання учасники справи не з`явились, однак попередньо подали суду письмові заяви про розгляд справи без їхньої участі, при цьому заявник [PERSON] в поданій заяві просив заяву задовольнити та допустити рішення до негайного виконання, а представник заінтересованої особи - начальник Вінницького міського відділу Державної реєстрації актів цивільного стану [PERSON] в поданій заяві зазначила, що проти вирішення справи на розсуд суду не заперечує. Також на електронну пошту суду надійшла заява від гр. [PERSON] , в якій вона зазначає, що подану своїм чоловіком заяву про встановлення факту народження їхньої дитини - сина [PERSON] вона підтримує, розгляд справи просить проводити без її участі. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думки учасників справи, викладені у поданих до суду письмових заявах, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Судом установлено, що [PERSON] , який народився [INFO] у смт Поштове, Бахчисарайського району Автономної Республіки Крим, та [PERSON] , яка народилася [INFO] у смт Поштове, 06 червня 2009 року зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Бахчисарайського районного управління юстиції Автономної Республіки Крим, про що було зроблено відповідний актовий запис за № 148, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 4). Як вбачається з копії полісу обов`язкового медичного страхування № 901 985732 від 16.09.2016 та копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 19.08.2016 Бахчисарайським районним відділом запису актів громадянського стану Департаменту запису актів громадянського стану МЮ Республіки Крим, [PERSON] народився [INFO] в м. Сімферополь, Автономної Республіки Крим, його батьками записані: матір`ю - [PERSON] , батьком - [PERSON] (а.с. 5, 6). З довідки № 529-5000127468 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої Управлінням соціального захисту населення (Лівобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради від 20.05.2019, вбачається, що гр. [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , взятий на облік як внутрішньо переміщена особа, фактичне місце перебування вказано: [ADDRESS] (а.с. 7). Також установлено, що заявник по справі [PERSON] звертався до Вінницького міського відділу Державної реєстрації актів цивільного стану з заявою про проведення державної реєстрації народження свого сина [PERSON] , однак йому було відмовлено у проведенні такої реєстрації з тих підстав, що заявником для підтвердження факту народження дитини пред`явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с. 8). Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Статтею 317 ЦПК України визначено, що заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Згідно з ч. 1 ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом; будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсними і не створює правових наслідків. Разом з тим, оцінюючи надані заявником докази, суд враховує те, що народження особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації особою своїх прав. Згідно з ст.ст. 3, 8 , 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Практикою Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці, зокрема в рішеннях ЄСПЛ «Лоізіду проти Туречиини»(Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45),«Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії»(Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). Зокрема, ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документу про народження особи, виданого закладом, що знаходиться на окупованій території, як доказу, оскільки розуміє, що можливості збору доказів народження особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини. Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. На підставі вищевикладеного, суд вважає факт народження дитини чоловічої статі - [PERSON] [INFO] в м. Сімферополь, Автономної Республіки Крим, батьками якого є: матір`ю [PERSON] , яка народилася [INFO] у смт Поштове, Бахчисарайського району Автономної Республіки Крим; батьком - [PERSON] , який народився [INFO] у смт Поштове, Бахчисарайського району Автономної Республіки Крим, встановленим. Таким чином, заявлені [PERSON] вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved