Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення пені та процентів за рішенням суду, внаслідок невиконання грошового зобов'язання. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 07.02.2014 року Сєвєродонецьким міським судом по цивільній справі №428/3597/13-ц було винесено рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди в сумі 3441 гривні та судових витрат в сумі 1076,27 гривень. Рішенням Апеляційного суду в Луганській області від 28.04.2014 року рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 07.02.2014 р. по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], було змінено, а саме: скасовано в частині відмови в задоволені позовних вимог щодо стягнення витрат на надання правової допомоги, та в цій частині ухвалене нове рішення, яким позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення витрат на надання правової допомоги задоволені частково та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на надання правової допомоги в розмірі 240 гривень. Таким чином у [PERSON] за рішеннями Сєвєродонецького міського суду та Апеляційного суду Луганської області виникло грошове зобов'язання перед [PERSON] в розмірі 4757,27 гривень, які він зобов'язаний був оплатити з моменту набрання рішенням законної сили, тобто з 28.04.2014 року. Однак, відповідач не виконав належним чином рішення суду, не сплативши грошову суму коштів у розмірі 4757 грн. 27 коп., починаючи з 28 квітня 2014 року по день звернення з цим позовом до суду, що потягло за собою не виконання грошового зобов'язання відповідачем. Позивач вважає, що у зв'язку із невиконанням рішень судів, відповідач також повинен сплатити на його користь пеню за невиконання грошового зобов'язання, розмір якої, починаючи з 29 квітня 2014 року по 15 січня 2016 року, складає 1665,29 грн., а також 3% річних за кожен день прострочення грошового зобов'язання за період часу починаючи з 29 квітня 2014 року по 15 січня 2016 року, в розмірі 244 грн. 53 коп. На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], пеню в розмірі 1665 (тисяча шістсот шістдесят п'ять) грн. 29 коп. внаслідок не виконання грошового зобов'язання по виконанню рішення суду, 3 (три) процента річних від простроченої суми за не виконання грошового зобов'язання, у розмірі 244 (двісті сорок чотири) грн. 53 коп., та судові витрати, у вигляді судового збору за подання позовної заяви в розмірі 551,20 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги, підтвердив доводи, викладені у позовній заяві та просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. У зв'язку із наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З матеріалів справи вбачається, що згідно із рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 07.02.2014 року по справі №428/3597/13-ц позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволені частково, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто моральну шкоду в сумі 3441 грн. та судові витрати в сумі 1076,27 грн. Відповідно до рішення Апеляційного суду Луганської області у справі № 428/3597/13-ц від 28.04.2014 року, рішення Сєвєродонецького міського суду від 07.02.2014 року змінено, шляхом скасування в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення витрат на надання правової допомоги, та в цій частині ухвалено нове рішення яким позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто витрати на надання правової допомоги в розмірі 240 грн. Таким чином судом встановлено, що обов'язок відповідача перед позивачем по сплаті коштів у сумі 4757 грн. 27 коп. виникло на підставі рішень суду першої та апеляційної інстанцій і така сума коштів складається з судових витрат та суми відшкодування моральної шкоди. Статтею 625 ЦК України регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому, ч. 5 ст. 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі відсутності між сторонами договірних зобов'язань. Крім того, з рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено у ст. 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність (Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві, проведений Верховним Судом України 01 липня 2014 року). Слiд також зазначити, що вiдшкодування шкоди - це вiдповiдальнiсть, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повиннi нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є вiдповiдальнiстю. Отже, нарахування процентiв на суму шкоди є фактично подвiйною мiрою вiдповiдальностi (лист Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ вiд 16 сiчня 2013 р. № 10-74/0/4-13). Таким чином, дiя ч. 2 ст. 625 ЦК не поширюється на правовiдносини, що виникають у зв'язку iз завданням шкоди. Суд також враховує правову позицію, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 року по справі № 6-2759цс15, та полягає в тому, що правовiдносини, якi виникають з приводу виконання судових рiшень, врегульованi Законом України «Про виконавче провадження», а оскiльки у даній справі спiрнi правовiдносини виникли у зв'язку з виконанням судового рiшення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивiльну-правову вiдповiдальнiсть за невиконання грошового зобов'язання за статтею 625 ЦК України. За таких обставин суд вважає, що позов заявлено не обґрунтовано, у зв'язку із чим не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення 3 % річних за весь час прострочення боргу. Також підлягають відмові у задоволенні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені за невиконання грошового зобов'язання, оскільки зобов'язання що виникло у відповідача перед позивачем складається з сум стягнутих за рішенням суду моральної шкоди та судових витрат, а отже вказані суми не є сумами простроченого зобов'язання у договірних відносинах, тобто вимоги позивача в даній частині також є необґрунтованими. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено і відповідачем не було заявлено до відшкодування документально підтверджених судових витрат. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed