Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

[PERSON], діючи від імені та в інтересах [PERSON], звернулась в суд до [PERSON] з вказаним вище позовом. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 23 квітня 2015 року позивач [PERSON] позичив відповідачеві [PERSON] 28 000 доларів США, які останній зобов'язався повернути протягом року, до 23 квітня 2016 року. На підтвердження укладення договору позики [PERSON] 23.04.2015 року, надав [PERSON] письмову розписку. Оскільки взяте на себе зобов'язання щодо повернення коштів за договором позики відповідачем не виконано, позивач просить стягнути з [PERSON] суму позики, яка за офіційним курсом НБУ станом на день написання позовної заяви становить 711 051,60 грн. з розрахунку, що 100 доларів США дорівнюють 2 539,47 грн., та відсотки за прострочення виконання забовязання, нараховані відповідно до умов договору з розрахунку 0,03% від суми боргу за кожен день прострочення станом на 29.08.2016 року в сумі 27 303,68 коп., а всього 738 355 грн. 28 коп. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Зазначила, що при укладенні договору позики її довіритель та відповідач діяли як фізичні особи. Факт того, що між ними склалися відносини позики підтверджується розпискою, яку відповідач надав її довірителю. Своїх зобов'язань за договором відповідач не виконує, а тому просила стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 23.04.2015 року: основний борг в сумі 711 051,60 грн. та відсотки за прострочення сплати заборгованості за договором станом на 29.08.2016 року в розмірі 27 303 грн. 68 коп. Також просила стягнути на користь позивача з відповідача сплачений судовий збір. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково. Суду пояснив, що розписка від 23.04.2015 року, яка видана [PERSON], дійсно була написана ним. Однак дана розписка була видана ним позивачу як директору ТОВ «АТ-Інжиніринг», з яким у нього склалися товарно-грошові відносини. Він, здійснюючи підприємницьку діяльність, брав у вказаної компанії товари з розстрочкою їх оплати. Саме на підтвердження грошових зобов'язань перед ТОВ «АТ-Інжиніринг» та наявну заборгованість перед останнім ним була видана ця розписка. Також зазначив, що він частково погасив заборгованість за даним договором перед ТОВ «АТ-Інжиніринг» на суму 100 000 грн. А тому не погоджується з розміром основної суми боргу, яку просить стягнути з нього позивач та вважає, що відсотки за прострочення зобов'язання взагалі не повинні були нараховуватись, оскільки відносини з даним товариством продовжувалися не один рік. Доказів того, що у нього склалися товарно-грошові відносини із ТОВ «АТ-Інжиніринг» та що договір позики укладено саме з останнім він представити не може. Просив в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково. Пояснив, що факт написання розписки його довірителем не заперечується. Просив позов задовольнити з урахуванням погашеної відповідачем суми боргу в розмірі 100 000 грн. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З копії розписки від 23 квітня 2015 року, оригінал якої оглянуто в судовому засіданні, судом встановлено, що [PERSON], діючи вільно, свідомо, добровільно, розумно та на власний розсуд, для власних потреб позичив у [PERSON] 28 000,00 доларів США, які зобов'язався повернути протягом одного року, до 23 квітня 2016 року. Також згідно даної розписки [PERSON] в разі прострочення повернення боргу в установлений строк, зобов'язався сплатити [PERSON] відсотки з розрахунку 0,03 % від суми боргу за кожен прострочений день (а.с.8). Розписка підписана [PERSON] Факт написання даної розписки та отримання коштів в борг не заперечено відповідачем в ході судового розгляду. Згідно розрахунку щодо сплати відсотків, судом встановлено, що станом на 29.08.2016 року розмір заборгованості по сплаті відсотків за прострочення виконання зобов'язання становить 27 303 грн. 68 коп. (а.с. 49-50). Суд приходить до висновку, що між сторонами виникли правовідносини позики. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За змістом ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш ніж у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів або визначеної кількості речей є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Досліджені в ході судового розгляду докази, зокрема, розписка від 23.04.2015 року, підтверджує боргове зобов'язання [PERSON] перед [PERSON], оскільки містить умови отримання в борг грошових коштів, а також зобов'язання відповідача їх повернути в обумовлений строк, відповідальність за прострочення виконання зобовязання, дату отримання позики, підписи сторін договору. Доводи ж відповідача про те, що вказана розписка свідчить про товарно-грошові відносини, що склалися між ним та ТОВ «АТ-Інжиніринг», спростовуються змістом самої розписки та не доведені жодними іншими доказами. Не свідчить дана розписка ні про позику, ні про придбання відповідачем у ТОВ «АТ-Інжиніринг» певних товарів. Доказів, які б свідчили про виконання взятого на себе за договором позики зобов'язання відповідачем [PERSON] перед [PERSON], суду не представлено. Не можуть бути розцінені як докази часткового погашення заборгованості за договором позики відповідачем перед позивачем квитанції від 15.07.2014 р., 13.10.2014 р., 17.08.2015 р., 25.08.2015 р., 26.10.2015 р., на які посилається відповідач, оскільки дві з них датовані ще 2014 роки, до виникнення зобов'язань за договором позики, а інші свідчать про оплату товару перед «АТ -Інжиніринг», а не про повернення коштів [PERSON] З огляду на викладене суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь боргу за договором позики в сумі 28 000 доларів США., що еквівалентно станом на день звернення до суду з позовом 711 051,60 грн. з розрахунку, що 100 доларів США дорівнює 2 539,47 грн. Обґрунтованою, на думку суду, є також вимога позивача про стягнення з відповідача відсотків за прострочення виконання зобов'язання. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, тобто на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За договором позики сторони обумовили, що в разі прострочення виконання зобов'язання боржник зобов'язаний сплатити позичальнику 0,03% від суми боргу за кожен день прострочення, що станом на 29.08.2016 року становить 27 303,68 грн. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду та вважає можливим задовольнити позов. Задовольняючи позов, у відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 6 800 грн., сплата якого останнім документально підтверджена. На підставі викладеного та

Outcome: approved