Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про зняття з реєстрації. До початку розгляду справи по суті позивач змінив предмет та підставу позову, про що подав відповідну заяву. Змінену позовну заяву було пред'явлено до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач та його брат, [PERSON], є власниками по ? частині квартири [ADDRESS]. У кожного з них є окрема домова книга. В домовій книзі [PERSON] зазначено, що за даною адресою з 1 листопада 2011 року також зареєстрована його донька - [PERSON] Ані [PERSON], ані його донька, [PERSON] в даній квартирі не проживають. За місцем своєї реєстрації з 2012 року [PERSON] не з'являлася. Вона добровільно визначила своїм місцем проживання іншу адресу. Зважаючи, що всі витрати по утриманню квартири позивач несе самостійно, він просив суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив суд задовольнити позовні вимоги. Суду пояснив, що [PERSON] зареєстрував доньку в квартирі, що їм належить без його згоди. Він дізнався про це вже через півтора роки після того, як вона була зареєстрована. Всі витрати по утриманню квартири він несе самостійно, зокрема поміняв двері, систему опалення тощо. Після того, як він навів в квартирі лад племінниця вирішила вселитися в цю квартиру. Коли дізнався, що [PERSON] зареєстрована в квартирі, звернувся до начальника міграційної служби, але йому відповіли, що для вирішення цього питання необхідно звернутися до суду. Також позивач додав, що ніколи не чинив перешкод у користуванні квартирою, а відповідач добровільно не захотіла там жити, оскільки в кімнаті брата не має ремонту та опалення. Ніхто не перешкоджав жити в квартирі, брат має ключі і в нього є власна кімната в квартирі, де він іноді ночував. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, проти задоволення позовних вимог заперечувала. Суду пояснила, що в неї виникла необхідність зареєструватися і батько вирішив її зареєструвати. Спочатку вона дійсно не проживала в цій квартирі, але потім вирішила там жити, проте позивач не погодився та виганяв її, кожного разу як вона приходила. Позивач сказав, що не пустить її туди жити поки не вони не сплатять кошти за ремонт. Так було тричі. Вона не зверталася до суду, міліції, та інших органів, оскільки вважала, що вони зможуть вирішити це питання мирним шляхом. Також відповідач зауважила, що сплачує комунальні послуги за утримання будинку. Представник відповідача також позов не визнала, проти задоволення позовних вимог заперечувала. Суду пояснила, що відповідач не проживає в квартирі, в якій вона зареєстрована з поважних причин, а саме через неправомірну поведінку позивача. Третя особа, [PERSON], суду пояснив, що вирішив зареєструвати в квартирі свою доньку, оскільки він є власником половини квартири. Під час реєстрації ніхто не запитував про згоду іншого співвласника, тому з братом ніхто це питання не погоджував. Приходили до позивача та казали, що вона буде жити в квартирі, проте співмешканка сказала, що не пустить її жити. Він не має ключів від квартири. Представник третьої особи, Верхньодніпровського районного відділу ГУ в Дніпропетровській області Державної міграційної служби України, в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі. Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. На підставі договору дарування від 21 січня 2003 року [PERSON] та [PERSON] є власниками по ? частини квартири [ADDRESS], що підтверджується договором дарування, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.10-11) та інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.77). В даній квартири окрім власників з 1 листопада 2011 року зареєстрована також донька [PERSON] - [PERSON]. [PERSON] з моменту реєстрації ніколи не жила в цій квартирі, її речей в квартирі не має, витрат по утриманню житла, окрім сплати комунальних платежів за вивіз сміття та утримання будинку, не несе. Дані обставини підтверджуються актом обстеження житлово-побутових умов від 12 лютого 2014 року, складеного депутатом Верхньодніпровської міської ради Кузнєцовим Г.В., згідно з яким [PERSON] мешкає в квартирі [ADDRESS] разом із співмешканкою, зі слів сусідів [PERSON] з 1 листопада 2011 року в квартирі не проживала (а.с.33) та показами свідків. Так свідок [PERSON] суду пояснила, що мешкає по сусідству з [PERSON] Він мешкає разом із співмешканкою. Окрім них ніхто в квартирі більше не жив. Свідок [PERSON] суду пояснила, що мешкає разом з [PERSON] Він не знав, що в квартирі зареєстрована [PERSON], згоди на це не давав. Дізнався про те, що племінниця зареєстрована в квартирі вже через два роки, після того, як вона була зареєстрована, коли принесли запрошення на вибори. [PERSON] не проживає в квартирі, оскільки в кімнаті її батька не має умов для проживання: не має ремонту та опалення. Згідно з ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже судом встановлено, що [PERSON] не проживає за своїм місцем реєстрації, а саме в квартирі [ADDRESS] більше року без поважних причин, оскільки належними та допустимими доказами в судовому засіданні не підтверджено, що їй чинилися перешкоди для проживання в цьому приміщенні. При цьому суд не приймає до уваги покази свідка [PERSON], яка суду пояснила, що [PERSON] вирішив прописати в квартирі на свою половину доньку - [PERSON] Через 6 місяців після того, як вона прописалася, вона вирішила там жити, проте позивач її не пускав в квартиру, ключів вона від квартири не має. Хотіли вирішити це питання мирним шляхом. В листопаді 2013 року позивач побив [PERSON] у зв'язку з тим, що не хотів пускати [PERSON] з донькою жити до квартири. Суд вважає дані покази неналежним доказом, оскільки свідок не була очевидцем подій, про які давала покази, а розповідала про них лише зі слів доньки, [PERSON] Події ж свідком яких була [PERSON], а саме сварки між [PERSON] та [PERSON] не спростовують обставин, які було встановлено судом, а саме те, що [PERSON] не проживає за своїм місцем реєстрації більше року без поважних причин. Також суд вважає неналежним доказом довідку Верхньодніпровського РВ Дніпропетровської області від 24 лютого 2014 року № 28, згідно з якою [PERSON] 5 листопада 2013 року звертався до чергової частини Верхньодніпровського РВ із заявою про те, що його брат [PERSON] з липня 2012 року не впускає його в їх спільну квартиру, оскільки дана довідка підтверджує лише факт звернення до міліції [PERSON] та не підтверджує протиправність дій з боку [PERSON] по відношенню до [PERSON] З тих самих підстав суд не приймає як доказ виписку з історії хвороби [PERSON], оскільки вона не стосується правовідносин, які склалися між позивачем та відповідачем у справі. Домовленості між власником житла, [PERSON], та [PERSON] про збереження за нею права користування житлом за її відсутності, не було. Більше того, судом встановлено, що в порушення встановленого порядку реєстрації місця проживання особи, згідно з яким у заяві про реєстрацію місця проживання обов'язково має зазначатися підстава для реєстрації (ордер, свідоцтво про право власності та інші документи) або ж згода власника/співвласників житла на реєстрацію місця проживання, [PERSON] була зареєстрована в квартирі без згоди [PERSON], що підтверджується заявою про реєстрацію місця проживання [PERSON] (а.с.70). та не заперечувалось сторонами в судовому засіданні. А тому суд вважає, що за відсутності згоди обох власників квартири, [PERSON] була зареєстрована в даному житловому приміщенні неправомірно. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] більше одного року, а тому вона є такою, що втратила право на користування цим житлом. Враховуючи вищевикладене суд вважає позовні вимоги [PERSON] щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою законними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню. При цьому суд звертає увагу, що рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням є підставою для зняття її з реєстраційного обліку та є обов'язковим для виконання відповідними органами, уповноваженими на зняття такої особи з реєстраційного обліку. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приймає до уваги, що позивачем було сплачено судовий збір за подання позовної заяви, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved