Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості за аліментами та зменшення розміру аліментів. В обґрунтування позову посилався на те, що відповідно до рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, його було зобов'язано сплачувати аліменти на користь колишньої дружини - відповідача по справі, у розмірі 1/4 частини всіх своїх доходів щомісячно. До та після прийняття рішення по справі він щомісячно сплачував аліменти у розмірі 300 грн. Із квітня 2008 року він проживає однією сім'єю з [PERSON], що має неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яку в майбутньому має намір удочерити та, крім того, із [PERSON] має спільну дитину - [PERSON], [INFO]. З 2005 року не працевлаштований і не має постійного та стабільного заробітку. В січні 2015 року з виклику ВДВС йому стало відомо, що розмір аліментів, який він має платити з 2011 року, становить 875 грн., виходячи з середньої заробітної плати по місту. Позивач посилався на те, що не має можливості сплачувати аліменти в такому розмірі з урахуванням всіх обставин та просив суд ухвалити рішення, яким зменшити розмір аліментів, визначений рішенням суду, та встановити аліменти, що підлягають стягненню, у твердій грошовій сумі у розмірі 300 грн. щомісячно, звільнити від сплати заборгованості за аліментами в повному обсязі за період із 01 січня 2012 року по день винесення судом рішення по справі. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2015 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального права. Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду частково скасувати. Судом першої інстанції встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON] на утримання якої, відповідно до рішення суду, позивач сплачує аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку. Також [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON], [INFO], мати якої [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 7). Згідно розрахунку заборгованості, станом на 01 лютого 2015 року [PERSON] має заборгованість по аліментах у розмірі 18 663,49 грн.(а.с. 6). Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відмовляючи у задоволені позову, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав, передбачених ст.ст. 192, 197 СК України, для зменшення призначеного судом розміру аліментів та звільнення позивача від сплати заборгованості по їх сплаті. При цьому, суд не прийняв до уваги пояснення представника позивача про те, що позивач не в змозі сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, оскільки не має постійного доходу, тому що, як пояснила сама представник, позивач є фізично здоровим, але не бажає працевлаштовуватися за спеціальністю, так як його не влаштовують умови праці, з тих же причин він не звертався до центру зайнятості з метою працевлаштування. Знаходження на утриманні у позивача ще двох малолітніх дітей, на думку суду, не є підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки визначена судом сума аліментів у розмірі 1/4 частки усіх його доходів щомісячно не є надмірною та саме такий розмір аліментів може забезпечити належні умови утримання неповнолітньої дитини. Суд критично поставився до посилань позивача щодо неможливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі у зв'язку з відсутністю працевлаштованості та до підстав щодо звільнення від заборгованості по аліментам у зв'язку з народженням другої доньки, пославшись на те, що вони носять суб'єктивний характер та свідчать не про обставини, що мають істотне значення, а про спробу позивача ухилитися від покладених на нього обов'язків щодо утримання дитини. Але із такими висновками суду повністю погодитись не можна, оскільки вони не відповідають встановленим обставинам у справі, а також зроблені із порушенням норм матеріального права. Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із вимогами ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до вимог частин 2 і 3 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти. Як вбачається із матеріалів справи позивач рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2008 року із [PERSON] стягнуті аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно. Після прийняття рішення по справі [PERSON] щомісячно сплачував аліменти у розмірі 300 гривень, проти чого не заперечувала і [PERSON] Із 2005 року і по теперішній час позивач не працює, не має постійного та стабільного заробітку. Із квітня 2008 року [PERSON] проживає однією сім'єю із [PERSON], що має неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Також із [PERSON] вони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. В січні 2015 року з виклику ВДВС йому стало відомо, що розмір аліментів, який він має платити із 2011 року, становить 875 грн., виходячи з середньої заробітної плати по місту. Як вбачається із матеріалів справи виконавчий лист №2-377/2008 [PERSON] отримала у суді вперше 03.12.2014 року, та здала до виконання до Самарського ВДВС Дніпропетровського МУЮ лише 09.12.2014 року, у зв'язку із чим 10.12.2014 року державним виконавцем була прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження. Ці обставини не заперечувала в суді апеляційної інстанції і сама [PERSON], не зазначивши об'єктивних та поважних причин, які б перешкоджали їй здати до виконання виконавчий лист ще до грудня 2014 року. Тому суд вважає, що добровільно сплачувана сума аліментів у розмірі 300 гривень щомісячно влаштовувала [PERSON] Отже, відповідно до вимог ч.3 ст.197 СК України наявні законні підстави для звільнення відповідача від сплати заборгованості по аліментах на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], яка нарахована державним виконавцем за період із 01 січня 2012 року по 01 грудня 2014 року в розмірі 17 512 грн. 43 коп.(18087,96 грн. - 575,53 грн.(борг за грудень 2014 року)). Також наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог і в частині зменшення розміру стягуваних аліментів із позивача. Сторонами не заперечується той факт, що позивач із квітня 2008 року проживає однією сім'єю із [PERSON], що має неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Також із [PERSON] вони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Враховуючи те, що після визначення судом у 2008 році розміру аліментів у частці від доходу боржника, змінився сімейний стан позивача, оскільки він зобов'язаний утримувати ще одну малолітню дитину, а також із моменту звернення позивача до суду і до теперішнього часу він не працює і не має постійного заробітку, відповідно до вимог ч.1 ст. 184, ч.1 ст. 192 СК України вважає за можливе зменшити розмір стягуваних аліментів, та стягувати аліменти із позивача на користь відповідачки на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі - 650 гривень щомісячно, до повноліття доньки, починаючи стягнення із 18 листопада 2015 року. Такий розмір аліментів суд визначає із врахуванням того, що позивач зобов'язаний утримувати двох неповнолітніх дітей, а відповідачка має на утриманні лише одну дитину, яку вона також відповідно до закону повинна утримувати. Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи спростовують висновки суду, а із матеріалів справи вбачається, що наявні підстави, передбачені ст. 309 ЦПК України, для скасування судового рішення в частині відмови у задоволенні позову про зменшення розміру аліментів, та про відмову у звільненні від сплати заборгованості по аліментах.

Outcome: partial