Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вимогами ухвалити рішення, яким визначити розмір кожного співвласника в праві власності на квартиру [ADDRESS], що належить сторонам на праві спільної сумісної власності. В підготовчому судовому засіданні позивачі збільшили свої вимоги і окрім вимоги про визначення розміру частки у спільній квартирі, заявили вимогу про визначення порядку користування квартирою. В сьогоднішньому судовому засіданні представник позивачів надала заяву про залишення позову в частині визначення порядку користування квартирою без розгляду, в іншій частині позов підтримала. Відповідач [PERSON] (його представник) до сьогоднішнього судового засідання не з'явився, про час слухання справи сповіщений, причини неявки суду не повідомив. Суд вивчив матеріали справи і встановив наступне: На підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 21.12.1995 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міськради трикімнатна квартири [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Позивачева сторона стверджує, що між співвласниками квартири останні роки виникають суперечки щодо користування квартирою та щодо оплати вартості комунальних послуг. Окрім того, відсутність розміру частки у спільному майні позбавляє власника можливості розпорядитися цією часткою. Оскільки сторони не дійшли згоди щодо розміру їхніх часток у спільній квартирі, позивачі звернулись до суду з цим позовом, посилаючись на положення ст.ст.368,370,372 ЦК України. Відзив відповідача на заяву про уточнення позовних вимог містить заперечення тільки щодо вимог про визначення порядку користування квартирою, які на підставі заяви позивачів залишені без розгляду. Дослідивши надані позивачевою стороною докази і наведені доводи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визначення розміру частки співвласника у спільному майні підлягають задоволенню з наступних підстав: Частина 3 ст. 355 ЦК України передбачає, що право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. При цьому спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ч. 4 ст. 355 ЦК України). Згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» в осіб, які приватизували житло виникає право спільної власності. Згідно з ч. 2 ст. 8 зазначеного Закону передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність. Відтак, Законом, так само, як і Цивільним кодексом України, установлюється альтернатива. При цьому зазначається про передачу житла у спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даному житлі, у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника житла. Судом встановлено, сторони по справі отримали у власність квартиру [ADDRESS] згідно із ЗУ « Про приватизацію державного житлового фонду», що в заяві про приватизацію квартири сторони не зазначали вид спільної власності. Аналіз ч. 2 ст. 8 указаного Закону надає можливість стверджувати, що безумовним є прояв і висловлення насамперед волі осіб, які мають право на приватизацію, на одержання у власність квартири. Адже всупереч їхній волі вони набути у власність житло не можуть. У той же час вони можуть висловитись і за те, який вид спільної власності обрати - часткову чи сумісну. За ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. У разі ж спільної сумісної власності, частки взагалі не визначаються (ч. 1 ст. 368 ЦК України), але при виділі частки з майна, що є у спільній сумісній власності, кимсь із співвласників, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду (ч. 2 ст. 370 ЦК України). Тобто, ЦК України виходить із презумпції рівності всіх співвласників, будь то спільна часткова, чи спільна сумісна власність. З огляду на викладене, суд задовольняє вимоги позивачів і визнає за кожним із співвласників квартири [ADDRESS] право власності на 1\\3 частину цієї квартири.

Outcome: approved