Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-14 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до [PERSON] (попереднє прізвище [PERSON]) Т.І. про визнання права власності на ? ідеальну частку квартири за адресою м. Самбір вул. В. Великого, 42/43 Львівської області, яку вони набули у період шлюбу із 25.01.1992 року до часу його припинення за судовим рішенням від 09.03.2017 року. За час спільного проживання подружжя придбало житлову квартиру згідно договору купівлі-продажу за вказаною адресою та згідно реєстраційного посвідчення серії КММ №026088, виданого 01.04.1999 року, вона була зареєстрована за відповідачем. Домовленості між [PERSON] та відповідачем щодо порядку поділу майна, що є їх спільною сумісною власністю не знайдено, а тому [PERSON] просив за судовим рішенням визнати за ним право власності на ? ідеальну частину квартири в м. Самборі по вул. Володимира Великого, 42/43 Львівської області. У судовому засіданні 15.12.2017 року позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] уточнили позовні вимоги, - просили визнати за [PERSON] право власності вцілому на житлову квартиру по вул. В. Великого, 42/43 у м. Самборі Львівської області; присудити [PERSON] замість ? вищезгаданої житлової квартири грошову компенсацію у розмірі сім тисяч доларів США, та визнати [PERSON] такою, що втратила право користування вказаною квартирою, пояснивши, що сторонами у даній справі досягнуто такої згоди. Відповідач [PERSON] та її представник-адвокат позов визнали повністю, відповідач пояснила, що 15.12.2017 року отримала від [PERSON] грошову компенсацію замість ? частки житлової квартири в м. Самбір по вул. Володимира Великого, 42/43 Львівської області, загальною площею 31,1кв.м., житловою 16,7кв.м., в розмірі 7000доларів США і в подальшому жодних претензій до даної квартири мати не буде, подавши про це суду відповідну заяву та розписку. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.01.1992 року. У відповідності до договору купівлі продажу, посвідченого Самбірською державною нотаріальною конторою 24.03.1999 року за реєстром №1-430, [PERSON] на праві особистої власності була відчужена квартира [ADDRESS]. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку; вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому суд зазначає, що стосовно придбаного майна нотаріально не було врегульовано режиму права власності, а тому виникла спільна сумісна власність подружжя на майно - на вказану вище квартиру. Із пояснень як позивача так і відповідача під час судового розгляду встановлено, що житлова квартира була придбана для їх спільного проживання; тому правовий режим даного майна відповідно до вказаної норми Сімейного Закону є майном спільної сумісної власності чоловіка та дружини, набуте ними за час шлюбу, що є продовженням загальної норми ч. 3 ст. 368 ЦК України і не може бути особистою власністю дружини, відповідно, - позивача [PERSON] у цивільній справі, чи інших осіб, що випливає із змісту ст. ст. 57, 58, 62 СК України. Отже, стосовно правового режиму спірного майна, то ані законом ні договором таке не було врегульоване, учасниками судового розгляду про це суду не подано доказів, - а тому квартира [ADDRESS] є обєктом спільної сумісної власності подружжя. На підставі рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 09.03.2017 року шлюб між сторонами було розірвано. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ч. ч. 2, 4 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема квартиру, допускається лише за його згодою. Як убачається із власноручно написаної розписки [PERSON] від 15.12.2017р., вона того числа отримала від [PERSON] грошову компенсацію замість ? частки у житловій квартирі [ADDRESS] у розмірі 7000 (сім тисяч) доларів США, що еквівалентно 190239,74грн. Одночасно у судовому засіданні відповідачем подано заяву про визнання позову таким чином як порушив питання позивач в уточненій заяві від 15.12.2017 року. У відповідності до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На виконання зазначеної норми судом у судовому засіданні зясовано, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси позивача; водночас судом установлено, що згода відповідача [PERSON] є добровільною та її позиція не є наслідком застосування будь-якого тиску або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин. Тому суд переконаний, що за судовим рішенням слід присудити [PERSON] грошову компенсацію замість ? частки у житловій квартирі [ADDRESS] у розмірі 7000 доларів США, що еквівалентно 190239,74грн., які вже на сьогодні були компенсовані [PERSON]. Із урахуванням зазначеного, а також виходячи із засад змагальності щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства, аналізуючи пояснення сторін, визнання позову відповідачем, подані суду матеріали, суд вважає, що позов [PERSON]Б про визнання права власності вцілому на квартиру в м. Самбір вул. Володимира Великого, 42/43 Львівської області слід задовольнити повністю.

Outcome: approved