Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира 21.09.2017 із вказаним позовом, в якому зазначив, що 02 лютого 2017 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п.7.1 Договору, відповідач [PERSON] зобов'язалась до 03.02.2017 звільнити квартиру і до 02.02.2017 зняти з реєстрації місця проживання осіб, які в ній зареєстровані, однак станом на час звернення позивача до суду із позовом, [PERSON] вказаний пункт договору не виконала, в наслідок чого позивачеві створені перешкоди в користуванні квартирою. У зв'язку з викладеним позивач просить: «Усунути перешкоди в користуванні [PERSON] ([INFO], ІПН [NUMBER]) належною йому на праві приватної власності квартирою за адресою: [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] ([INFO], ІПН [NUMBER]) такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: [ADDRESS]. Виселити [PERSON] ([INFO], ІПН [NUMBER]) з квартири за адресою: [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення». Ухвалою судді Бондарчука В.В. від 25 вересня 2017 року було відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] та призначено судове засідання. Під час судового розгляду справи, суд своєю ухвалою від 20 грудня 2017 року, за клопотанням представника позивача, об'єднав в одне провадження позовні заяви [PERSON] та [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсними договору купівлі-продажу квартири (без застосування наслідків недійсності). У зв'язку із звільненням судді Бондарчука В.В. з посади, 25 червня 2018 року було призначено повторний автоматизований розподіл судових справ і дану справу передано головуючому судді Сингаївському О.П., який своєю ухвалою від 26 червня 2018 року прийняв її до свого провадження та призначив судове засідання. Під час судового розгляду справи, 2 листопада 2018 року представник [PERSON] і сама [PERSON] позов [PERSON] не визнали, посилаючись на те, що укладений правочин є удаваним, грошові кошти від покупця квартири [PERSON] не отримувала і наміру продавати квартиру вона не мала. Наголошувала на тому, що договір укладений в наслідок помилки щодо істотних умов договору. 21 березня 2019 року сторони у судове засідання не з'явились. Представник позивача [PERSON] 21 березня 2019 року надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги свого довірителя він підтримує повністю і просить їх задовольнити, а в позові [PERSON] відмовити. Відповідач [PERSON] та її представник, які були повідомленні про час та місце розгляду справи 23 листопада 2018 року, 8 лютого2019 року і 21 березня 2019 року у судовому засіданні не приймали участь 21 березня 2019 року суд своєю ухвалою позов [PERSON] залишив без розгляду, у зв'язку з повторною неявкою позивача в судове засідання. Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення сторін, суд задовольняє позов [PERSON] виходячи з наступного. Судом встановлено, що 02 лютого 2017 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а. с. 4). Відповідно до п.7.1 Договору, відповідач [PERSON] зобов'язалась до 03.02.2017 звільнити квартиру і до 02.02.2017 зняти з реєстрації місця проживання осіб, які в ній зареєстровані, однак даний пункт договору не виконала, в наслідок чого позивачеві створені перешкоди в користуванні квартирою. Відповідно до ст.ст.526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Судом встановлено, що відповідач не виселилась із спірної квартири і не знялась з реєстрації у встановлений договором строк, що не заперечувалось нею та її представником в судовому засіданні. Своєю бездіяльністю, вчиненою всупереч умов договору та наведених положень ст.ст.526, 527, 530 ЦК України, відповідач [PERSON] порушує права позивача [PERSON] на вільне володіння та користування своєю власністю. Так, статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі викладеного суд дійшов до висновку про те, що позивач має право вимагати усунення перешкод у користуванні належною йому квартирою у спосіб визначений ним, а саме визнання відповідача такою, що втратила право на користування жилим приміщенням та виселення її з займаного приміщення без надання іншого жилого приміщення. Зазначені способи захисту прав є адекватними тим порушенням його прав, які здійснила відповідач, та передбачені чинним законодавством. Так, відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Частиною 3 ст.116 ЖК України передбачено, що особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяються без надання їм іншого жилого приміщення. На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача, тому задовольняє їх в повному обсязі. При цьому судом враховується, що відповідачем та її представником в судовому засіданні не надано доказів на підтвердження своїх заперечень, зокрема щодо удаваності правочину, неотримання коштів за договором тощо. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача в дохід державного бюджету України судовий збір в сумі 1 280 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved