Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] ([PERSON].), третя особа Орган опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. Свою позовну заяву мотивував тим, що в період з 21.08.2009р. по 30.06.2014р. сторони по справ перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. З народження доньки [PERSON] позивач активно опікувався її доглядом, утриманням, розвитком та в повній мірі знає всі потреби своєї дитини та може самостійно їх задовольнити. Зареєстроване місце проживання малолітньої доньки за адресою місця проживання позивача [PERSON] З 13.10.2011 року донька відвідувала ДНЗ№721 комбінованого типу, в якому позивач був членом батьківського комітету, а вихователі та керівництво закладу характеризують позивача як люблячого, турботливого та відповідального батька. 28.01.2015р. подружні відносини між позивачем та відповідачем були фактично припинені і відповідач забрала дитину, пішовши з дому та почала проживати з [PERSON], який має кримінальне минуле. Фактично дитина проживає в оточені, яке негативно впливає на її розвиток. А з 24.09.2015р. відповідач переховує доньку, у зв'язку з чим позивач позбавлений можливості піклуватись про неї та контролювати належність забезпечення її життєдіяльності та безпеки. Відповідач не може забезпечити належний догляд та безпеку доньці, у зв'язку з проживанням в однокімнатній квартирі разом зі співмешканцем [PERSON] Оскільки позивач може самостійно забезпечити належні та повноцінні умови для проживання, розвитку, виховання та навчання доньки, враховуючи наявність стабільного та регулярного доходу, останній просить визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] з батьком [PERSON] та стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання малолітньої доньки в розмірі 30 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідач [PERSON] подала до суду зустрічний позов, згідно якого просить визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], разом з нею. Свою зустрічну позовну заяву обґрунтовує тим, що фактично з початку 2014 року по квітень 2015р. позивач за зустрічним позовом виховувала дитину самостійно. [PERSON] забезпечує доньці належні та повноцінні умови для проживання, розвитку, виховання та навчання доньки. Крім того, оскільки позивач за зустрічним позовом перебуває у декретній відпустці, тому має можливість дати всю материнську любов, турботу та догляд для своєї доньки, правильна харчування, гігієну та забезпечити піклування про здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Також позивач за зустрічним позовом не має на меті чинити перешкоди батьку дитини у спілкуванні з нею. Ухвалою суду від 01.10.2015р. зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини об'єднано в одне провадження з позовом [PERSON] до [PERSON] ([PERSON].), третя особа Орган опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів (а.с.44-45). Ухвалою суду від 23.01.2017р. Службу у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації було залучено у справі як третю особу, що не заявляє самостійних вимог, відповідно до журналу судового засідання (а.с.130-133). Ухвалою суд від 16 жовтня 2018р. позовна заява [PERSON] до [PERSON], треті особи: Орган опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів - залишена без розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовну заяву за викладеними в ній обставинами та просили про її задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання, призначене на 16.10.2018р. не з'явився, про розгляд справи повідомлявся судом за місцем свого проживання, причин своєї повторної неявки суду не повідомив. Заданих обставин, суд вважав за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідача [PERSON] та його представника на підставі наявних матеріалів справи. Представники Служби у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації та Органу опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явились. В матеріалах справи наявні листи з проханням слухати справу за відсутності їх представників. Вислухавши позивача [PERSON] та її представника, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. 21.08.2009р. між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER]. Після реєстрації шлюбу прізвище [PERSON] змінено на [PERSON] (а.с.6). Від шлюбу сторони по справі мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с.7). З 18.05.2010 року зареєстроване місце проживання малолітньої [PERSON] знаходиться за адресою реєстрації батька [PERSON] - [ADDRESS] (а.с.8). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 30.06.2015р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано та після реєстрації шлюбу прізвище [PERSON] змінено на [PERSON] (а.с.40). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01.04.2014р. з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1000 грн., щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.03.2014р. до досягнення дитиною повноліття (а.с.41). Згідно копії листа Центру у справах сім'ї та жінок Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 26.10.2015р., 14.09.2015р. була проведена психологічна консультація з [PERSON] та малолітньою [PERSON], [INFO]. під час консультації [PERSON] неодноразово висловлювала, що має тісний емоційний зв'язок з мамою та вітчимом, якого іноді дитина називає - «папа» (підтверджується проведеною методикою). На питання, що стосуються рідного батька відповідала неохоче, говорила, що з ним спілкуватись не хоче (зі слів), приймала закриту позицію. Результати проведеної проективної методики свідчать про наявність страхів і підвищений рівень тривоги дитини, при роботі з якими появу даного стану дівчинка пов'язує з образом батька (а.с.107) Статтею 19 Сімейного кодексу України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 10.11.2015р., Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], разом з матір'ю - [PERSON], на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини та враховуючи інтереси малолітньої дитини (а.с.73-75). Висновком №055 від 16.03.2018р. психологічного обстеження дитини наданого Міським центром дитини Служби у справах дітей та сім'ї Київської міської державної адміністрації, рекомендовано, враховуючи потреби та інтереси [PERSON] для забезпечення повноцінного гармонійного розвитку особистості дитини та стабільності її психоемоційного стану, матері [PERSON] та батьку [PERSON] скористатись сімейною медіацією з метою налагодження конструктивної комунікації між собою для вирішення питань, пов'язаних з вихованням дитини. Вирішуючи вимоги кожної із сторін суд враховує наступні вимоги закону. Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При цьому згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2 ст. 161 СК України). Згідно ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно положень ст. 9 вказаної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов'язок другого батька надати можливість для такого спілкування. Суд, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, приходить до висновку про те, що визначати місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], в даний час необхідно, виходячи з прив'язаності дитини до одного з батьків, враховуючи її вік та потреби у повсякденному житті. Зокрема суд враховує, що дитина постійно проживає з матір'ю. При цьому суд також враховує отримані судом психологічні висновки обстеження дитини та можливість матері забезпечити належні умови проживання, виховання та розвиток дитини. Крім того, Конвенція про права дитини у пункті 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовими рішеннями, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до вимог Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, в якій міститься принцип 6, дитина може бути розлучена з матір'ю лише у винятковій ситуації. Слід зазначити, що на даний час вік дитини не дозволяє в повній мірі визначити його особливу прихильність до кожного з батьків, але суд враховує, що відповідач має можливість безперешкодно відвідувати дитину, спілкуватися з нею, здійснювати свої батьківські обов'язки та доглядати за дитиною за місцем проживання позивачки. Наполягаючи на визначенні місця проживання дитини з матір'ю, позивачка надала суду відповідні докази того, що за умовами проживання, з урахуванням її особистими якостями, обставинами життя, особливостями відносин з дитиною, саме вона має перевагу перед батьком дитини при визначенні місця її проживання. Крім того, судом враховується неодноразова неявка відповідача в судові засідання, яка розцінюється судом як втрати інтересу у вирішенні спору між батьками щодо визначення місця проживання їх малолітньої дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Суд, дослідивши всі докази в їх сукупності, дійшов висновку, що місцем проживання малолітньої [PERSON], [INFO] повинно бути визначено разом з матір'ю, ат тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню На підставі викладеного,

Outcome: approved