Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Позивач свої вимоги обґрунтовують тим, що [INFO] померла його матір, [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, а саме: житловий будинок з надвірними господарськими будівлями і спорудами в [ADDRESS]. На випадок своєї смерті [PERSON] заповіла належне їй майно своїй невістці, [PERSON], яка відмовилася від спадщини в користь [PERSON] Спадкоємцями першої черги за законом є [PERSON] та відповідач [PERSON], яка також відмовилася від частки спадщини в його користь. Спадщину після смерті матері він прийняв шляхом фактичного вступу у володіння та користування спадковим майном. У даний час він звернувся до нотаріальної контори для документального оформлення свого права на спадщину за законом, однак нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця. Просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними господарськими будівлями і спорудами в [ADDRESS], в порядку спадкування за законом, після смерті матері [PERSON] Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву згідно якої позовні вимоги підтримує та просить розгляд справи проводити у його відсутності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви про визнання заявленого позову та проведення розгляду справи у їх відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши обставини справи та надані докази, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], актовий запис № 11, виданого Звірівською сільською радою Ківерцівського району Волинської області [INFO], [PERSON] померла [INFO] /а.с. 5/. Згідно довідки для оформлення спадщини № 754 від 16.12.2015 року та витягу з погосподарської книги № 3 за 2011-2015 роки, виданих Звірівською сільською радою Ківерцівського району Волинської області, житловий будинок з надвірними господарськими будівлями і спорудами в [ADDRESS] належить [PERSON] Спадкодавець до дня смерті була зареєстрована та проживала у спадковому будинку разом із сином [PERSON], який зареєстрований та продовжує проживати у спадковому будинку. Заповіт на вищевказане майно було посвідчено сільською радою від імені [PERSON] на ім'я невістки - [PERSON] /а.с. 6-7/. Таким чином, на момент відкриття спадщини діяв Цивільний Кодекс України в редакції 1963 року, оскільки часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, тому при вирішенні даного позову слід застосовувати норми даного Кодексу. Відповідно до ст. 527 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 524 ЦК України (редакції 1963 року), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. В силу ч. 1 ст. 529 ЦК України (редакції 1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Як вбачається із заяви [PERSON] від 24.09.2008 року та заяви [PERSON] від 04.08.2008 року, посвідчених Звірівською сільською радою Ківерцівського району Волинської області, останні відмовилися від спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON] в користь [PERSON] /а.с. 10-11/. Статтею 549 ЦК України (редакції 1963 року) визначено, що спадкоємець, який фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, визнається таким, що прийняв спадщину. Згідно повідомлення Ківерцівської державної нотаріальної контори № 272/01-16 від 24.02.2016 року та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 43060844 від 24.02.2016 року, після смерті [PERSON], яка померла [INFO], була заведена спадкова справа №757 за 2008 рік, однак свідоцтва про право на спадковий житловий будинок не видавалося. 21.10.2008 року [PERSON] та [PERSON] подали заяви про пропущення строку для прийняття спадщини. На ім'я [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, на спадкове майно - право на майновий пай в СГВК «Нива» с. Звірів Ківерцівського району Волинської області. Інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися та інші свідоцтва про право на спадщину не видавались /а.с. 23-24/. Разом з тим, постановою Ківерцівської державної нотаріальної контори № 101/02-31 від 26.01.2016 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON], у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця /а.с. 17/. Відповідно до ст. 328 ЦК України, особи вправі набути право власності на підставах, що не заборонені законом і згідно зі ст. 392 ЦК України, можуть звертатись до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити у відповідності до заявлених вимог.

Outcome: approved