Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що відповідачка разом із дітьми [PERSON] та [PERSON] не проживає з 2014 року без поважних причин в будинку [ADDRESS], просив визнати їх такими, що втратили право на користування цим жилим приміщенням. Позивач в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив проводити розгляд справи за його відсутності. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про місце та час розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила проводити розгляд справи за її відсутності. Третя особа в судове засідання свого представника не направила, про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, свого ставлення до позову не висловили. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що позивач по справі є власником будинку [ADDRESS], що підтверджується копіями договору дарування від 23.03.1992 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.10.1999 року. Судом також встановлено, що відповідачка, приходиться позивачу дружиною та є членом його родини, що підтверджується Витягом зі свідоцтва про шлюб від 17.04.2003 року, акт № 1465011/00/AM/2017/227875, однак на даний час остання не проживає в зазначеному вище жилому приміщенні без поважних причин більше 1 року. [PERSON] разом із їх дітьми - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з 2014 року добровільно виселилась із вказаного будинку. На даний час вони на постійній основі проживають у Республіці Польща та зареєстровані за адресою: [ADDRESS], що підтверджується їх картками побуту. Будь-яких перешкод відповідачу з дітьми у вселенні до будинку ніхто не вчиняв. Згідно п.2 ст. 405 ЦК України при тимчасовій відсутності члена сім'ї власника житла, він втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до положень ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. А згідно ч. 4 тієї ж статті місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне позов задовольнити та визнати [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням будинку [ADDRESS] Київської області. На підставі викладеного,

Outcome: approved