Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Дарницького району м. Київ про скасування наказів про цйого звільнення та поновлення на роботі, а також стягнення середнього заробітку за час його вимушеного прогулу. В подальшому уточнив позовні вимоги та просить зобов'язати комунальне підприємство надати йому відпустку по догляду за дитиною та стягнути на його користь витрати за послуги юриста. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги з урахуванням уточнень та просить їх задовольнити, вказавши. Що відповідач звільнив його в час перебування на лікарняному скориставшись при цьому його заяву без числа яку він фактично не подавав до керівництва, а вона знаходилася в його робочому столі, яку він можливо в якийсь час писав але він не мав на меті звільнятися з роботи за угодою сторін. Представник відповідача Вінніченко Т.П. заперечила проти позову подавши до суду письмові заперечення в яких виклала свої заперечення проти позову. Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до довідки та лікарняного листа виданого [PERSON], останні хворів та перебував на лікарняному з 01.04.2016 року по 15.04.2016 року, мав приступити до роботи з шістнадцятого квітня 2016 року (а.с.8-9). Відповідно до наказу №60 від 14.04.2016 року [PERSON] звільнений з посади заступника директора з капітального будівництва та технічного нагляду на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін з 14.04.2016 року (а.с.12). Відповідно до наказу №61 від 15.04.2016 року дата звільнення [PERSON] змінена на 15 квітня 2016 року (а.с.14). Згідно статті 21 КЗпП України встановлено, що «трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін». [PERSON] працював на посаді заступника директора з капітального будівництва та технічного нагляду Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Дарницького району м. Київ, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами та не оспорюється сторонами. Відповідно до ст.40 КЗпП України встановлено, що «не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його непрацездатності, а також в період перебування працівника в відпустці, як вбачається з наявних матеріалів та пояснення позивача він ніякої згоди на його звільнення в час перебування на лікарняному не давав, а наявна в матеріалах справи копія його заяви була можливо ним написана в невизначений час та не для його звільнення за згодою сторін, що свідчить про неправомірність наказів №60 та №61 відповідача. Відповідно до ч.1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законних підстав або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Відповідно до ч.1 ст. 236 КЗпП України у разі поновлення на роботі незаконно звільненого працівника необхідно виплатити півникові середній заробіток за час вимушеного прогулу. Зважаючи на недоведеність позивачем незаконності його звільнення позовні вимоги в частині скасування наказів про його звільнення , поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про надання йому відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, суд вважає дане вимогу не обгрунтованною та передчасною, оскільки відповідачем дане питання не розглядалося та будь-яке рішення не приймалося. Крім того позивачем не доведено в супереч вимогам ст. 60 ЦПК України належними та допустимими доказами позовні вимоги в частині відшкодування витрат на послуги адвоката, тому в даній частині вони не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню позовні вимоги на користь держави.

Outcome: partial