Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, третя особа - Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради, посилаючись на наступне. [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого державним нотаріусом Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Ахметхановим М.Р. № 623 від 18.07.2013 року. В спірній квартири зареєстровані відповідачі (колишня співмешканка позивача та її діти) [PERSON], [PERSON], [PERSON], які з 01 грудня 2015 року не проживають в спірній квартирі без поважних причин. У зв'язку із викладеним позивач просить визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Позивач додатково пояснив, що він прописав відповідача у себе як члена сім'ї, адже вони певний період часу намагалися побудувати сім'ю та вели спільне господарство. Відповідач та її діти припинили проживання у спірному приміщенні восени 2015 року. Відповідач має три комплекти ключів від квартири, причини її не проживання в квартирі йому невідомі. Відповідач заперечувала проти задоволення позову та вказала, що вона припинила проживання у спірному приміщенні восени 2015 року внаслідок постійних конфліктів з позивачем, сварок, бійок, позивач іноді не пускав її до квартири. Ключів від квартири у неї немає. В спірній квартирі залишилося багато її речей (диван, пральна машинка, швейна машинка, сервізи, стіл, тощо). Вона зверталася до правоохоронних органів з приводу поведінки позивача, але результату це не дало. Представник третьої особи в судових засіданнях заперечував проти задоволення позовних вимог. В судовому засіданні 13.05.2017 представник третьої особи присутній не був, надав заяву про розгляд справи без його участі. Допитана за правилами допиту малолітніх свідків в судовому засіданні [PERSON] з її згоди пояснила, що під час їх проживання з мамою в спірній квартирі між мамою та [PERSON] іноді виникали конфлікти, бійки, іноді [PERSON] не пускав їх в квартиру. Мама та [PERSON] іноді зловживали спиртними напоями. Одного разу вона знайшла мати непритомною на вулиці з великим синцем на обличчі, після чого батьки її подруг допомогли їй перенести маму до квартири та провели бесіду із [PERSON] Також, взимку 2013-2014 років була ситуація, за якої [PERSON] не пускав маму до квартири на протязі тижня, а вона та її сестра не могли вийти з квартири, адже не мали ключів від неї. Конфлікти продовжувалися до осені 2015 року, коли вони вимушено переїхали на інше місце проживання. Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідка, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні було встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири, посвідченого державним нотаріусом Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Ахметхановим М.Р. № 623 від 18.07.2013 року та копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 6402776, наданого державним нотаріусом Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Ахметхановим М.Р. від 18.07.2013 року. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 73281381 від 18.11.2016 року вбачається, що право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON]. Згідно із довідкою № 700, виданою Центром надання адміністративних послуг Сєвєродонецької міської ради від 03.10.2016 року, в квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS], зареєстрований позивач - [PERSON], [INFO], співмешканка позивача (відповідач по справі) - [PERSON], [INFO], дитина співмешканки позивача (відповідач по справі) - [PERSON], [INFO], дитина співмешканки позивача (відповідач по справі) - [PERSON], [INFO]. Згідно із Актами, затвердженими КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» від 13.09.2016 року та від 01.12.2016 року, відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] не проживають за місцем реєстрації в квартирі [ADDRESS] з 01 грудня 2015 року. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На думку суду, за своєю правовою природою право проживання згідно із ст. 405 ЦК України є правом сервітутного типу і відноситься до особистих сервітутів. Особистий характер даного сервітуту полягає у тому, що воно встановлюється в інтересах певної особи, яка має статус члена сім'ї власника житлового приміщення. Стаття 3 Сімейного кодексу України визначає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Таким чином, ознакою сім'ї за СК України є спільне проживання, ведення спільного побуту, існування взаємних прав та обов'язків. В судовому засіданні позивач та відповідач визнали, що відповідач та її діти були зареєстровані в спірному житловому приміщенні під час проживання в приміщенні позивача та відповідача, коли сторони намагалися побудувати сім'ю та вели спільне господарство. Отже, відповідачі отримали право користування спірним житловим приміщенням в якості членів сім'ї власника житла, у зв'язку із чим позбавлення їх такого права користування має відбуватися у разі відсутності в житловому приміщенні без поважних причин понад один рік. Показаннями свідка та матеріалами справи підтверджується, що відсутність відповідачів у спірному приміщенні зумовлена поважними причинами вимушеного характеру. Така відсутність у приміщенні викликана регулярними конфліктами між сторонами, перешкоджаннями з боку позивача у потраплянні до квартири відповідачів та у користуванні ними комунальними послугами в квартирі. Той факт, що відповідач вже не підтримує сімейні відносини з позивачем, не позбавляє відповідача та її дітей права на користування спірною квартирою, адже таке її право виникло ще до припинення сімейних відносин на підставі ст. 405 Цивільного кодексу України. Отже, позбавлення відповідача та її дітей права користування спірною квартирою повинно також відбуватися із урахуванням положень ст. 405 Цивільного кодексу України. Позивачем або його представником не було надано доказів того, що відповідач без поважних причин понад один рік не проживає у спірній квартирі, а також не було надано доказів того, що відповідач та позивач мали будь-яку іншу домовленість щодо порядку користування квартирою. Відповідач та її діти станом на час розгляду справи не втратили право користування спірною квартирою і таке право відповідачів не може бути задоволено іншим способом, адже суду не надано доказів того, що вони мають у власності інше житлове приміщення. Таким чином, у задоволенні позову належить відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено і відповідачем або третьою особою не заявлено клопотань про відшкодування будь-яких судових витрат, а отже у цій справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу.

Outcome: dismissed