Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною, встановлення факту постійного проживання на час смерті спадкодавця та визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що [INFO] померла його мати - [PERSON] . Після смерті матері відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] , яка належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 16.05.2018 року 1/2 частку квартири [ADDRESS] , яка належала на праві власності [PERSON] , згідно з її заповітом від 30.09.1999 року, отримав син позивача - [PERSON] . Чоловік матері - [PERSON] помер [INFO] . Єдиною спадкоємицею за померлим першої черги за законом була його дружина - [PERSON] , інших спадкоємців у [PERSON] не було, заповіту вітчим не залишив. Мати [PERSON] та її чоловік [PERSON] мешкали разом у квартирі [ADDRESS] . Мати позивача була зареєстрована у власній квартирі, вітчим, [PERSON] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Оскільки [PERSON] (спадкоємець) постійно проживала разом із спадкодавцем ( [PERSON] ) на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, згідно з вимогами ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України. Після смерті [INFO] [PERSON] 15.09.2016 року Кремінською державною нотаріальною конторою Луганської області була відкрита спадкова справа № 145/2016. За життя бажанням матері було залишити свою власність онукам, [PERSON] та [PERSON] дітям позивача. Після смерті чоловіка у вересні 2016 року мати позивача подала заяву до Кремінської державної нотаріальної контори про відмову від прийняття спадщини [PERSON] на користь онука - [PERSON] , оскільки помилково вважала, що він має право на спадщину за законом. Вимог Цивільного кодексу України мати позивача - літня, дуже хвора, мало освічена людина не знала, тому написала заяву про відмову від спадщини чоловіка на користь свого онука, бо помилково вважала, що він є його спадкоємцем. Оскільки [PERSON] рідний онук [PERSON] та не є родичем спадкодавця, [PERSON] , постановою від 14.02.2017 року № 34/02-31 виконуючий обов`язки державного нотаріуса Кремінської державної нотаріальної контори Меренков Ю.В. відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] . Стан здоров`я матері позивача, яка страждала на ішемічну хворобу серця, гіпертонію та діабет, після смерті вітчима, різко погіршився, вона потребувала стороннього догляду, оскільки не могла сама себе обслуговувати, практично не виходила з дому, бо їй важко було ходити. З червня 2016 року та на час смерті [INFO] [PERSON] позивач постійно проживав разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Позивач вважає, що спадщину він прийняв, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Позивач є єдиним спадкоємцем [PERSON] першої черги спадкоємців за законом відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України. Отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , яка є єдиною спадкоємицею майна померлого [INFO] чоловіка, позивач не може, оскільки не є спадкоємцем за [PERSON] , після смерті матері спадкові справи знаходяться у приватного нотаріуса Сєвєродонецького міського нотаріального округу Глаговської О.В., після смерті вітчима у Кремінській державній нотаріальній конторі та постановою приватного нотаріуса Сєвєродонецького міського нотаріального округу Глаговською О.В. від 1.08.2018 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Оскільки [PERSON] була єдиною спадкоємицею за законом майна померлого [INFO] [PERSON] та постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то вона вважається такою, що прийняла спадщину. Право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , яка належала померлому [INFO] [PERSON] , перейшло до його спадкоємця - [PERSON] . Після смерті [INFO] [PERSON] право власності на спадкове майно, яке не охоплено заповітом, перейшло до позивача, [PERSON] . В своїй позовній заяві позивач просив суд: визнати відмову [PERSON] від прийняття спадщини за померлим [INFO] [PERSON] на користь онука, [PERSON] недійсною; встановити факт, що має юридичне значення, що [PERSON] постійно проживав разом із [PERSON] з червня 2016 року та на час смерті [PERSON] [INFO] за адресою: [ADDRESS] ; визнати право власності [PERSON] на спадкове майно - 1/2 частку квартири [ADDRESS] , яке належало померлій [INFO] [PERSON] , спадкоємиці за померлим [INFO] [PERSON] . У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, доводи викладені у позові підтвердив, просив їх задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнала, проти задоволення позову не заперечувала. На підставі клопотання позивача [PERSON] , яке було задоволено судом, у судовому засіданні було допитано свідків [PERSON] та [PERSON] . У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що з представником відповідача [PERSON] вона товаришує давно. З її слів, вона знає, що у неї у місті мешкає свекруха. Вона ходила до них у гості в однокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] . Там бачила бабусю - [PERSON] , яка постійно мешкала за даною адресою. До цього вона мешкала з чоловіком, а потім після його смерті сама. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що мати позивача [PERSON] раніше їздила у с. Боровеньки. 4-5 років тому вона перестала їздити. Мешкала [PERSON] з дядьком [PERSON]. Дядько Лев помер 2-3 роки тому назад та позивач став їздити у місто Сєвєродонецьк до матері. Позивач казав, що матір мешкає у Сєвєродонецьку по вул . Донецькій , поруч з « Континентом» . А коли матір зовсім занедужала, позивач переїхав до неї мешкати. Проживала мати позивача разом із своїм чоловіком [PERSON] до його смерті. У них у квартирі він жодного разу не був. Вислухавши позивача, представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 09.01.1976 Сєвєродонецьким відділом ЗАГС Ворошиловградської області, [PERSON] (російською мовою) народився [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис № 496. Батьком дитини записаний [PERSON] (російською), матір`ю - [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 06.11.1982 Боровенською сільською радою Кремінського району Ворошиловградської області, [PERSON] (російською) та [PERSON] (російською) уклали шлюб 06.11.1982 року, актовий запис № 15. Прізвища після укладення шлюбу: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 24.07.1990 Сєвєродонецьким міським ЗАГС Луганської області, [PERSON] (російською) народився [INFO] , актовий запис № 999. Батьком дитини записаний [PERSON] (російською), матір`ю - [PERSON] (російською). Згідно з копією свідоцтва про право власності на житло від 22.02.1994, виданого Житлово-комунальною конторою концерну «Луганськбуд», квартира розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної власності [PERSON] (російською) та [PERSON] (російською). Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області, [PERSON] помер [INFO] , актовий запис № 476. Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Сєвєродонецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, [PERSON] померла [INFO] , актовий запис № 1067. Згідно з копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.08.2018, приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Глаговською О.В. відмовлено у здійсненні нотаріальної дії [PERSON] про засвідчення справжності підпису на заяві про прийняття спадщини за законом після померлого [PERSON] , у зв`язку з тим, що він пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини з дня смерті спадкодавця, передбачений ст. 1270 ЦК України. Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.05.2018, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Глаговською О.В., спадкоємцем зазначеного у заповіті майна [PERSON] , а саме 1/2 частки квартири [ADDRESS] , є її онук [PERSON] . Як вбачається з копії заяви [PERSON] від 13.09.2016, підпис якої засвідчений приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Малаховим С.О., [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини після померлого [PERSON] на користь [PERSON] . Згідно з копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 34/02-31 від 14.02.2017, виконуючим обов`язки державного нотаріуса Кремінської державної нотаріальної контори державним нотаріусом Рубіжанської державної нотаріальної контори Меренковим Ю.В. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , у зв`язку з тим, що [PERSON] не є спадкоємцем передбаченим ст. 1261-1266 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відповідно до ч. 5 ст. 1274 ЦК України відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. З досліджених в судовому засіданні письмових матеріалів справи судом вбачається, що після смерті матері позивача [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка на праві приватної спільної власності належала [PERSON] та її чоловікові [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті останнього вказана 1/2 частка квартири мала бути прийнята у спадщину його дружиною [PERSON] як спадкоємцем за законом першої черги. Однак [PERSON] , помилково вважаючи, що її онук [PERSON] є спадкоємцем померлого [PERSON] , відмовилась від прийняття спадщини після померлого [PERSON] на користь [PERSON] . Проте суд зазначає, що [PERSON] , як спадкоємець за законом, мала право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом. Водночас, [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини після померлого [PERSON] на користь [PERSON] , який не є його спадкоємцем за законом і на нього не розповсюджуються норми ст. 1261-1266 ЦК України. Отже, [PERSON] , вчиняючи правочин у вигляді відмови від прийняття спадщини після померлого чоловіка, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, а саме відмовилася від прийняття спадщини на користь особи, яка не є його спадкоємцем за законом, а тому, на думку суду, цей правочин має бути визнаний недійсним з підстав, визначених ч. 1 ст. 229 ЦК України. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З досліджених у судовому засіданні матеріалів справи та показань свідків [PERSON] та [PERSON] судом встановлено, що позивач постійно проживав разом зі своєю матір`ю [PERSON] з червня 2016 року та по день смерті останньої, тобто відповідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину. Доказами, які свідчать про обставини прийняття спадщини [PERSON] , тобто про проживання спадкодавця [PERSON] на момент смерті зі спадкоємцем [PERSON] , а саме [INFO] , у квартирі [ADDRESS] , є показання свідків [PERSON] та [PERSON] , які допитані у судовому засіданні. Показання цих свідків суд вважає належними та допустимими доказами, оскільки вони стосуються предмету доказування та отримані безпосередньо судом. При цьому підстав, за яких суд повинен вважати показання свідків недостовірними, не вбачається, а тому суд вважає ці показання достатніми як докази, на підтвердження факту якого їх подано позивачем. Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , але вчасно не оформив у встановленому законом порядку своїх спадкових прав та позбавлений можливості захистити своє право власності у позасудовому порядку. За таких обставин суд вважає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, підтверджені письмовими доказами та показаннями свідків, наданими в судовому засіданні, а тому вважає позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що даний спір виник виключно внаслідок дій позивача, яким судових витрат до відшкодування заявлено не було. Отже, стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача в даному випадку буде несправедливим.

Outcome: approved