Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить усунути перешкоди в користуванні належною йому на праві власності квартирою за [ADDRESS] , шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житлом по вказаній адресі. Позовні вимоги мотивував тим, що згідно свідоцтва про право власності на житло за № 2502 від 27 квітня 1999 року співвласниками квартири [ADDRESS] в рівних частинах були: [PERSON] (батько позивача), [PERSON] (мати позивача), [PERSON] (позивач), [PERSON] (сестра позивача), [PERSON] (чоловік сестри позивача) та [PERSON] (племінниця позивача). В 1998 році, після реєстрації шлюбу між позивачем та [PERSON] , в даній квартирі, за згодою всіх співвласників квартири, була зареєстрована відповідачка [PERSON] , а в листопаді 1999 року також зареєстрована дочка позивача - [PERSON] , [INFO] . Співвласники квартири [ADDRESS] - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не були зареєстровані і не проживали в цій квартирі, вони проживали по [ADDRESS] , де зареєстровані і проживають в даний час. 12 вересня 2000 року [PERSON] від свого імені та від імені своєї неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] подарували позивачу 3/6 частини житлової квартири, що складається із трьох кімнат, розміром житлової площі 39,6 кв.м., загальною площею 54,9 кв.м., розміщеної в [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування квартири від 12.09.2000, зареєстрованого в реєстрі за № 1325. Фактично в даній квартирі проживали три особи - позивач - власник квартири, квартиронаймач, а також зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , які з липня 2005 року в цій квартирі не проживають. Відповідачка [PERSON] перебувала за кордоном в Італії, участі в оплаті комунальних послуг за користування квартирою не брала. В липні 2005 року відповідачка [PERSON] розірвала шлюб з позивачем без його відома. Також без його згоди вивезла їх дочку [PERSON] в Італію, де вони і проживають в даний час. [PERSON] живе в Італії з іншим чоловіком, з яким має спільну дитину. Дочка позивача [PERSON] з 2005 року навчалась в італійській школі, а в даний час навчається в коледжі. 22 травня 2018 року батьки позивача (співвласники квартири) [PERSON] та [PERSON] подарували позивачу свою 1/3 (одну третю) частку квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування частки квартири. Відповідачі не проживають у квартирі [ADDRESS] більше 13 років, будь яких домовленостей на право користування квартирою не було, тому вони втратили право на проживання та користування даною квартирою. У добровільному порядку відповідачі знятися з реєстраційного обліку не бажають, і взагалі не спілкуються з позивачем. Позивач має потребу в призначенні субсидії. Оскільки на її призначення впливає те, що місце проживання відповідачів зареєстроване в належній позивачу квартирі, хоча фактично вони не проживають в цій квартирі, тому позивач звернувся в суд з позовом про усунення відповідачами перешкод у користуванні належним йому житлом, шляхом визнання їх такими, що втратили право на проживання та користування даним житлом. В судовому засіданні позивач підтримав позов з наведених в ньому підстав, просить задовольнити. Пояснив, що реєстрація відповідачів в належній йому квартирі, які фактично не проживають в цій квартирі, порушує його права та законні інтереси, перешкоджає реалізовувати свої права власника житла, зокрема, отримати субсидію. Він перебуває у шлюбі, хоче зареєструвати в цій квартирі членів своєї сім`ї: дружину та дитину. Одночасно пояснив, що колишні співвласники квартири [PERSON] та [PERSON] - це його батьки, а [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - це його рідна сестра з чоловіком ідочкою. Останні свої частки квартири подарували йому, і він став єдиним власником квартири. Відповідачі в судове засідання не з`явилися. Оскільки відповідачі не проживають за місцем реєстрації, тому про дату, час і місце судового засідання були повідомлені відповідно до вимог ч.11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Судом проводився розгляд справи за відсутності відповідачів. Суд, вислухавши позивача, свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Квартира по [ADDRESS] загальною площею 54,9 кв.м належала на праві спільної сумісної власності в рівних частинах [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зазначена квартира приватизована згідно з Законом України « Про приватизацію державного житлового фонду», що стверджено копією свідоцтва про право власності на житло від 27 квітня 1999, виданого Коломийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації. 3/6 (три шостих) частини житлової квартири, розташованої по [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] подарували [PERSON] 12.09.2000, про що свідчить нотаріально посвідчена копія договору дарування, договір зареєстрований в реєстрі за № 1325. Договір дарування містить відмітку про те, що власність зареєстровано в Коломийському МБТІ, запис в реєстровій книзі 18.09.2000 за реєстровим номером 2502. Те, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , подарували своєму синові [PERSON] , [INFO] , 1/3 (одну третю) частку трикімнатної квартири № [ADDRESS] , стверджено копією договору дарування частки квартири від 22.05.2018, посвідченого в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори Білоконь К.С., зареєстрованим в реєстрі за № 560. Копією витягу № 124796906 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.05.2018, стверджено, що [PERSON] на підставі договору дарування частки квартири від 22.05.2018 є власником 1/3 частки трикімнатної квартири [ADDRESS] ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1558325826216. Як вбачається із копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 15 жовтня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвання шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 107 від 25 липня 2005 року; після реєстрації розірвання шлюбу прізвище дружини « [PERSON] ». Відповідно до положень п.2 ч. 1 ст. 57 СК України - особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Наведене свідчить, що позивач [PERSON] є одноосібним власником квартири [ADDRESS] . Відповідачка [PERSON] , [INFO] є дочкою [PERSON] та [PERSON] , що стверджено копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 02 березня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції. Згідно довідки № 946, виданої 21.05.2019 виконавчим комітетом Городенківської міської ради, в склад сім`ї [PERSON] , 1975 р.н., що проживає в [ADDRESS] входить: бувша дружина [PERSON] , 1981 р.н., дочка [PERSON] , 1999 р.н., дочка [PERSON] , 2009 р.н. Факт реєстрації відповідачів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] по [ADDRESS] підтверджується інформацією виконавчого комітету Городенківської міської ради № № 230, 231 від 10.06.2019, інформацією Городенківського районного відділу УДМС в Івано-Франківської області № № 2616-570/2616.1-19, 2616-565/2616.1-19 від 11.06.2019, отриманою на запит суду та копією будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку [ADDRESS] . За ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно, тимчасово. Ст. 310 згаданого кодексу визначено, що фізична особа має право на місце проживання. Допитаний судом свідок [PERSON] суду пояснила, що проживає 5 років в квартирі [ADDRESS] , є сусідкою позивача. Її квартира розташована на 3-му поверсі, а квартира позивача - на 2-му поверсі. За час проживання за даною адресою вона не бачила, щоб відповідачі [PERSON] та [PERSON] проживали в квартирі № [NUMBER] . В цій квартирі проживає позивач з дружиною [PERSON] та дочкою [PERSON] , яка ходить в школу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснив, що є сусідом позивача, проживає 4 роки в квартирі [ADDRESS] . Позивача знає давно, оскільки мати [PERSON] працювала з його сестрою в швейному цеху, а зараз дочка позивача ходить до школи разом з його внуком. Ствердив, що він знайомий з відповідачами [PERSON] , [PERSON] і зазначив, що протягом часу, відколи він проживає в цьому будинку, вони не проживають в квартирі [ADDRESS] Ст. 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 163 Житлового кодексу у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених ч.1 п.1, 5 ч.ч. 3, 4 ст.71 цього Кодексу. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 71 ЖК України за тимчасової відсутності наймача або членів сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців. Судом встановлено, що відповідачі договору найму жилого приміщення з позивачем не укладали, не проживають в квартирі позивача з 2005 року, хоча зареєстровані в ній. Реєстрація місця проживання відповідачів в належній позивачу квартирі перешкоджає йому належно реалізовувати свої права власника об`єкта нерухомості, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог. На підставі ст. ст. 71, 72, 150, 156, 163 Житлового кодексу України, ст.ст. 29, 310, 317, 319, 321, 383 ЦК України,

Outcome: approved