Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) через свого представника звернувся в Камянський районний суд Черкаської області з позовом до Приватного підприємства «ВАТ Компані» (далі - Відповідач) про визнання договору оренди землі недійсним. Свої вимоги мотивував тим, що 12 квітня 2015 року померла бабка Позивача [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину після її смерті за Позивачем зареєстровано право власності в порядку спадкування на земельну ділянку з кадастровим номером 7121884000:02:000:1490 площею 5,1739 га для сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Михайлівської сільської ради Камянського району Черкаської області. Водночас, згідно договору оренди землі між померлою та Відповідачем від 01 січня 2005 року (далі - Договір), змінами до нього від 01 лютого 2008 року та додатковою угодою від 10 квітня 2009 року вказана земельна ділянка перебуває в оренді Відповідача. Посилаючись на відсутність у Договорі істотних умов, передбачених частиною 1 статті 15 Закону України «Про оренду землі» як місцезнаходження обєкта оренди, періодичність перегляду орендної плати, збереження стану обєкта оренди, строків передачі землі в оренду, передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди землі, просив суд визнати Договір недійсним. В судовому засіданні сторона Позивача позов підтримала та просили його задовольнити. Представник Відповідача з позовними вимогами не погоджувався, прохав відмовити в позові. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, зясувавши всі її фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно ст. 3\~ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.\~10,\~60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 58 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 01 січня 2005 року між [PERSON] та Відповідачем у письмовій формі було укладено договір оренди земельної ділянки ділянку з кадастровим номером 7121884000:02:000:1490 площею 5,1739 га для сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Михайлівської сільської ради Камянського району Черкаської області (а.с. 7-8). 01 лютого 2008 року між сторонами Договору укладено також зміни до вказаного Договору (а.с. 9). 10 квітня 2009 року між сторонами Договору також укладено Додаткову угоду до Договору оренди землі (а.с. 10). 12 квітня 2015 року [PERSON] померла і Позивач оформив в порядку спадкування право власності на вказану земельну ділянку (а.с. 11). Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Питання належності конкретних умов до істотних, суд вважає необхідним вирішувати у відповідності до норм законодавства, яке існує на час розгляду справи. Так, у відповідності до статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі визнається обєкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки), строк дії договору оренди, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Аналізуючи зміст Договору та додатків до нього, суд приходить до висновку, що при укладенні Договору та погодженні змін до нього, сторони досягли згоди з усіх його істотних умов. Зокрема, в Договорі та додатках до нього зазначені відомості про обєкт оренди землі, строк дії договору (в тому числі у додатковій угоді від 10.04.2009 року його продовжено). Крім цього, у пункт 10 Договору у відповідності до Додаткової угоди викладено щодо порядку перерахунку розміру орендної плати, з урахуванням того, що постійних змін щодо розміру оренди Договір не потребує, а нарахування переглядаються у відповідності до чинного законодавства, частиною якого являється і Податковий кодекс. Інші умови, на які посилається Позивач (збереження стану обєкта оренди, строків передачі землі в оренду, передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди землі) законодавець істотними не вважає. Також, суд враховує, що в судовому засіданні сам Позивач не заперечував того факту, що спірний Договір виконувався і він отримував оренду плату, в тому числі в 2015 році близько 9000 грн., що є значно більшим від 3 % вартості спірної земельної ділянки, а тому визнання його недійсним у спосіб обраний Позивачем є неможливим, так як існування Договору жодним чином прав та інтересів спадкодавця не порушує і доказів зворотного суду не надано. Водночас, згідно статті 3 ЦПК України судовому захисту підлягають тільки порушені права та свободи чи інтереси. Відповідно до ст. 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. За загальним правилом смерть фізичної особи - сторони зобов'язання - не припиняє зобов'язального правовідношення, оскільки майнові права та обов'язки померлого входять до складу спадщини та переходять до його спадкоємців (ст. 1218 ЦК). Підстави припинення договору оренди землі визначені у ст. 31 Закону України «Про оренду землі», до яких смерть орендодавця не входить. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що у разі смерті орендодавця за наявності спадкоємців відбувається заміна орендодавця у договорі. Таким чином, права та обов'язки за укладеним\~[PERSON] договором оренди земельної ділянки у результаті її смерті не припинилися, а перейшли до її спадкоємця Позивача. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові № 6-18цс13 від 17 квітня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. У звязку з вказаним, в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed