Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська з позовом до [PERSON], ПАТ«КРЕДОБАНК», у якому просив визнати кредитний договір № 41039-OWNCASH від 22.09.2014р. недійсним, посилаючись на те, що [PERSON], перебуваючи з ним у зареєстрованому шлюбі, знаходячись в стані алкогольного спяніння, 22.09.2014р. уклала вказаний кредитний договір з ПАТ«КРЕДОБАНК» без його на те згоди, а тому, на його думку у разі невиконання його дружиною кредитних обовязків можуть бути порушенні його права як співвласника майна, яке знаходиться у спільній сумісній власності подружжя. [PERSON] надала суду пояснення, в яких підтвердила вищевказані обставини та просила позов задовольнити. Представник ПАТ«КРЕДОБАНК» надав суду заперечення, в яких посилаючись на те, що вимоги Сімейного кодексу України про надання згоди одного з подружжя на укладання договору іншим з подружжя не поширюються на даний випадок укладання кредитного договору, просив відмовити у задоволенні позову. Крім того, зазначив, що при заповнені анкети-заяви на отримання готівкового кредиту [PERSON] вказала, що він є дрібним побутовим правочином та не потребує згоди другого з подружжя. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав та просив задовольнити. Представник ПАТ«КРЕДОБАНК» у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який 27.11.2010р. зареєстрований Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 705 (а.с.11). 22.09.2014р. між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №\~41039-OWNCASH (далі Кредитний договір), згідно умов якого банк надав останній кредит у сумі 15\~625,00 грн., зі сплатою відсотків у розмірі 9,99\~% на рік з кінцевим терміном повернення до 21.09.2016р., а відповідач зобовязалась кошти прийняти, належним чином їх використовувати та повернути у строк та на умовах, передбачених договором (а.с.5-7). Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 65 СК України передбачає, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 73 СК України\~за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби. Таким чином, договір кредиту не є угодою щодо розпорядження спільним майном подружжя, яка потребує письмової згоди іншого з подружжя, а тому даний договір не впливає на її права та обовязки. Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм права викладено в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.08.2014р. № 6-19927св14. Враховуючи вищевказане, суд не вбачає підстав для визнання Кредитного договору недійсним з підстав того, що він був укладений без згоди позивача, як чоловіка [PERSON], оскільки такий кредитний договір не є угодою щодо розпорядження спільним майном подружжя, окрім того матеріали справи містять анкету-заяву (а.с.33), у якій [PERSON] підтвердила, що сума отриманого нею кредиту є дрібним побутовим правочином та таким, що не потребує згоди другого з подружжя. Стосовно посилань позивача, як на підставу для задоволення позову, на те, що [PERSON] знаходилась в стані алкогольного спяніння під час укладення Кредитного договору, тобто мав місце дефект волі, суд зазначає наступне. За приписами статті 215 Цивільного кодексу України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.2 цієї ж статті, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, відповідно до ч.3 - волевиявлення учасника\~\~правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, відповідно до ч.5 - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; відповідно до ч.6 - правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст. 225 ЦК України\~правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Зі змісту ст.225 ЦК України вбачається, що правочин, вчинений дієздатною особою в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнано недійсним саме за позовом такої особи, і лише у випадку її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. З огляду на встановлені обставини справи, суд доходить висновку, що [PERSON], який не є стороною оскаржуваного правочину, є неналежним позивачем у справі в частині вимог про визнання недійсним Кредитного договору на підставі ст.225 ЦК України. Враховуючи вищевказане, суд доходить висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed