Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з заявою про визнання [PERSON], [PERSON] безвісно відсутніми. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в квартирі за адресою м. Рівне, вул. Київська. 77 кв. 79, яка належить на праві спільної часткової власності йому та іншим особам, які тривалий час в квартирі зареєстровані, але не проживають, відомості про місце перебування [PERSON], [PERSON] відсутні більше одного року, що підтверджується актами . Шлюб між ним та [PERSON] був розірваний рішенням Рівненського міського суду від 26.11.2003 року, вказане рішення набрало законної сили, цим рішенням було встановлено, що з 1995 року [PERSON], та син [PERSON] переїхали проживати до своєї матері в місто [PERSON], Приморського краю, Російської Федерації, з того часу в м.Рівне, вул. Київська. 77 кв.79 не повертались. [PERSON] та [PERSON] виїхали на постійне місце проживання до Російської Федерації та фактично з 1994 р. у вказаній квартирі не проживають, місце їх постійного проживання йому не відомо, так як вони не спілкуються. У звязку з реєстрацією у квартирі трьох осіб, має значні витрати по оплаті комунальних платежів. Визнання осіб безвісно відсутніми необхідне для встановлення опіки над їх майном, та вирішення питання про зняття їх з реєстрації. Просив визнати [PERSON], [PERSON] безвісно відсутніми . В судовому засіданні заявник підтримав заяву в межах її доводів та просив задовольнити. Додатково пояснив, що квартира приватизована, комунальні платежі нараховують на трьох зареєстрованих осіб, хоча фактично послугами користується він один, реєстрація співвласників чинить йому перешкоди в оформленні субсидії. Отримує мінімальну пенсію. Вислухавши доводи заявника, показання свідків, дослідивши письмові матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що заява до задоволення не підлягає. Так, по справі встановлено, що [ADDRESS], належить на праві приватної спільної сумісної власності частини квартир [PERSON] згідно довідки № 1445/261 від 01.07.2015р. Рішенням Рівненського міського суду від 26.11.2003р. розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], неповнолітній син залишений проживати з матірю. Справа розглянута у відсутність відповідачки [PERSON] З оглянутих судом актів від 17.03.2013р., 21.06.2014р., складеними комісією за участю [PERSON], [PERSON], які проживають по сусідству з [PERSON], та які ніким не затверджені , [PERSON] від 09.06.2015р., складений комісійно та затверджений начальником ЖКП «Покровське», вбачається, що з 1994 року [PERSON], [PERSON] в квартирі не проживає, особистих речей немає. Виїхали на постійне місце проживання в Росію. При цьому в актах не вказано адреси місця проживання за якою була проведена перевірка проживання, перебування зазначених осіб. Зазначені акти ніким не затверджені, та не містять інформації на підтвердження доводів заявника про безвісну відсутність осіб. На виконання ухвали суду ЖКП «Покровське» листом від 30.12.2015р. надано інформацію, що відомостей проживання [PERSON], [PERSON] та відсутності їх за місцем проживання за адресою [INFO], у підприємства відсутні. Зазначені акти суд визнає не належними доказами,так як не містять інформації щодо предмета доказування, та до уваги судом не приймаються . Листом НП ГУ НП у Рівненській області, Рівненський відділ поліції від 30.12.2015р., за вих. № 2652/200/04-2015 інформувало суд, що відомості щодо розшуку [PERSON], [PERSON] відсутні, в розшуку дані громадяни не перебували. Даний доказ підтверджує, що [PERSON], [PERSON] у звязку з відсутністю протягом одного року в місці постійного проживання, у розшуку не перебували, та з заявою про оголошення їх у розшук за минуванням одного року з моменту відсутності, ніхто не звертався. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що заявник, [PERSON] та їхній син близько 22 років тому поїхали в Росію за місцем проживання матері [PERSON]. Виїжджаючи до Росії продали всі меблі. Пізніше [PERSON] повернувся. Свідок [PERSON] суду показала, що сімя [PERSON] в складі трьох осіб в 1994р. виїхали до Росії на Далекий Схід. Пізніше [PERSON] повернувся. Де знаходиться [PERSON] та [PERSON] їй не відомо, у заявника про це не запитувала. [PERSON] та [PERSON] з 1994 р. не бачила. Рішенням Рівненського міського суду від 05.11.2015р. [PERSON] було відмовлено в задоволенні позову про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку в квартирі у звязку з відсутністю підстав для визнання їх такими, що втратили право користування приміщенням, яке належить їм на праві приватної спільної сумісної власності. Згідно ст.43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Таким чином, суд прийшов до висновку, що [PERSON] разом з дружиною [PERSON] та сином [PERSON] виїхали на проживання до Росії, де спільно проживали сімєю певний час, тобто останнім місцем проживання зазначених осіб була Росія, заявником не надано достовірних доказів, а судом таких доказів встановлено не було, які б підтверджували , що [PERSON], [PERSON] безвісно відсутні в місці їх постійного проживання. За наведених обставин, суд прийшов до висновку, що позовна заява не підлягає до задоволення у звязку з недоведеністю вимог. На підставі викладеного ст.. 43 ЦК УКраїни,

Outcome: dismissed