Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до Слов`янської міської ради, про визнання права власності на земельну ділянку у фактичному розмірі. Свої вимоги обґрунтував тим, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка по [ADDRESS] . Для отримання кадастрового номеру земельної ділянки позивачем подано заяву про внесення відомостей до Державного земельного кадастру від 12 листопада 2019 року разом з відповідними документами. Проте, за результатами вивчення наданих документів, державним кадастровим реєстратором прийнято рішення про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, у зв`язку з невідповідністю інформації про площу земельної ділянки в розробленій технічній документації Державному акту на право приватної власності на землю. Згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку, а саме плану меж до нього, межі земельної ділянки та її площа відрізняються від тієї, що він фактично використовує в натурі. А саме у державному акті зазначено, що позивачу належить земельна ділянка площею 0,0966 га, тоді як фактичний її розмір 0,0887 га. Вказана ситуація є результатом помилки при виготовленні державного акту на земельну ділянку, що призвело до того, що земельна ділянка за державним актом зазначена з межами та розміром, які не відповідають межам фактичної використовуваної земельної ділянки. В досудовому порядку внести зміни до державного акту неможливо, у зв`язку з чим просить суд визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії ДН 003100, який видано 10.03.1998 на підставі рішення виконкому Слов`янської міської ради народних депутатів від 24.09.1997 року № 371 на ім`я [PERSON] та визнати за ним право власності на земельну ділянку в фактичному отриманому розмірі 0,0887 га, що розташована по [ADDRESS] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явилась, однак надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій на заявлених вимогах наполягала, просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, проте надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій просив суд ухвалити рішення на власний розсуд. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Слов`янської міської ради Донецької області, про визнання права власності на земельну ділянку у фактичному розмірі, підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ДН № 003100, виданого 10 березня 1998 року на підставі рішення виконавчого комітету Слов`янської міської ради народних депутатів № 371 від 24 вересня 1997 року, позивачу [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0.0966 га в межах згідно з планом. Вказана земельна ділянка розташована на території Слов`янської міської ради та її передано для обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Згідно з Технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по [ADDRESS] , фактичний розмір вказаної земельної ділянки становить 0,0887 га. Відповідно до пояснювальної записки до наведеної Технічної документації, на момент обстеження у листопаді 2019 року, земельна ділянка розташована на території [ADDRESS] міської ради, [ADDRESS] ) і належить [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ДН № 003100, виданого згідно рішення виконкому Слов`янської міської ради від 24 вересня 1997 року № 371, акт зареєстровано 10 березня 1998 року за № 3100. Після обробки даних виявлено, що фактичні міри ліній по периметру і конфігурація ділянки відрізняється від інформації, що міститься у державному акті на право власності на землю. За даними державного акту площа ділянки 0,0966 га, але фактична площа земельної ділянки, обчислена по координатах точок повороту складає 0,0887 га. Визнання права власності на земельну ділянку в фактичних розмірах і фактичною площею необхідно здійснювати у судовому порядку. Земельна ділянка розташована в межах міста Слов`янська і межує: - з півночі: земельна ділянка [ADDRESS] зі сходу: [ADDRESS] [ADDRESS] та [ADDRESS] ; - із заходу: землі комунальної власності Слов`янської міської ради. Вказаною документацією передбачається встановити (відновити) межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) по [ADDRESS] , виділеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0887 га для реєстрації ділянки базі даних автоматизованої системи державного земельного кадастру. Частиною другою статті 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» закріплено, що кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Аналогічне положення міститься у пункті 26 «Порядку ведення Державного земельного кадастру», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17 жовтня 2012 року. Крім того, пунктом 29 наведеного Порядку визначено, що кадастровим номером земельної ділянки є індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування. Так, позивачем у своєму позові зазначено, що для отримання кадастрового номеру земельної ділянки ним подано заяву про внесення відомостей до Державного земельного кадастру від 12 листопада 2019 року. Проте, державним реєстратором земельного кадастру прийнято рішення про відмову у вчиненні таких дій, у зв`язку з невідповідністю інформації про площу земельної ділянки. Відповідно до частин 4 та 5 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», Для державної\~реєстрації земельної\~ділянки Державному\~кадастровому реєстратору,\~який здійснює\~таку реєстрацію,\~подаються: заява\~за формою,\~встановленою центральним\~органом виконавчої\~влади,\~що забезпечує\~формування державної\~політики у\~сфері земельних\~відносин; оригінал\~документації із\~землеустрою,\~яка є\~підставою для\~формування земельної\~ділянки; документація\~із землеустрою,\~яка є\~підставою для\~формування земельної\~ділянки у\~формі електронного\~документа. Заява з доданими документами надається заявником особисто чи уповноваженою ним особою або надсилається поштою цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення, а в разі подання заяви в електронній формі - надсилається засобами телекомунікаційного зв`язку. Державний кадастровий\~реєстратор,\~який здійснює\~державну реєстрацію\~земельних ділянок,\~протягом чотирнадцяти\~днів з\~дня реєстрації\~заяви: перевіряє\~відповідність документів\~вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації. Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 152 Земельного кодексу України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною десятою статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності\~Конституції\~або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Постановою Судової палата у цивільних справах Верховного Суду України від 6 лютого 2013 р. у справі № 6-169цс12, яка посилається на статтю 155 Земельного кодексу України, саме від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт, який є правовстановлюючим документом, що видається лише на підставі відповідного рішення такого органу, тобто є похідним від нього, залежить вимога про скасування державного акта на право власності на конкретну земельну ділянку. Таким чином, можуть визнаватись недійсними як рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності земельні ділянки. Згідно з п. 2.9 «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право постійного користування землею, договорі на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі», затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04 травня 1999 року, заповнення державний актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою покладається на Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» та його структурні підрозділи. Усі записи мають бути зроблені державною мовою, чітко і розбірливо, виправлення не допускаються. Відповідно до 2.14 наведеної Інструкції, Державний акт на право власності на земельну ділянку складається у двох примірниках, підписується посадовими особами в такій послідовності: начальник державного органу земельних ресурсів, голова (керівник) органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади та особа, що здійснила реєстрацію акта. Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою складається у двох примірниках, підписується посадовими особами в такій послідовності: начальнику державного органу земельних ресурсів та голова місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Однак, наведений нормативно-правовий акт втратив свою чинність на підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України № 404 від 03 липня 2013 року. Згідно з п. 4.1 «Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою», затвердженої наказом Державного комітету України з земельних ресурсів № 325 від 22 червня 2009 року (втратив чинність на підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України № 537 від 09 вересня 2013 року), виправлення орфографічних або технічних помилок у бланку та державному акті не допускається. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до\~ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною першою\~статті 319 Цивільного кодексу України\~закріплено, що здійснення права власності полягає у володінні, користуванні, розпорядженні своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі\~ст. 392 ЦК України\~власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищенаведене, суд, на підставі наявних у справі доказів, прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Outcome: approved