Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернувся до Дарницького районного суду м. Києві з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач) про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з жовтня 2010 року по грудень 2019 року та визнання права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивував тим, що у 2008 році він познайомився з [PERSON] та невдовзі почали проживати разом. З 2009 року періодично разом працювали за кордоном, а з 2011 року винаймали двокімнатну квартиру та фактично вони почали проживати однією сім`єю як чоловіка і жінка. В січні 2017 року сторони придбали спільну квартиру [ADDRESS] , яка була оформлена на [PERSON] . Як зазначає позивач, що починаючи з жовтня 2010 року по грудень 2019 року, вони мали спільний побут, всіма господарськими справами займалися разом, здійснювали спільні витрати на майно, подорожували, в тому числі за кордоном. Усі витрати по ремонту у спірній квартирі здійснював позивач та після переїзду до квартири, а саме з жовтня 2017 року, оплату комунальних послуг здійснював [PERSON] . Ухвалою суду від 10 листопада 2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 10 листопада 2020 року задоволено заяву представника позивача [PERSON] про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] . Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 березня 2021 року, змінено ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 10 листопада 2020 року та накладено арешт на 1/2 частини квартири [ADDRESS] , що зареєстрована на праві власності за [PERSON] . 28 грудня 2020 року представником відповідача було подано відзив на позов, в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, мотивуючи тим, що позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними і такими, що тягнуть за собою відмову у їх задоволенні, так як обставини, викладені в позові, не підтверджуються належними доказами, а майно, яке намагається розділити позивач, є виключно особистою власністю відповідача. Твердження позивача, що в 2008 році він познайомився з відповідачкою та невдовзі почав з нею проживати не відповідає дійсності, оскільки до 06 липня 2010 року [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Представник відповідача зазначає, що в кінці 2010 року відповідачка перебувала в м. Прага де і познайомилась з позивачем. Відповідач зазначає, що дійсно разом з позивачем періодично їздили на заробітки до інших країн, однак ніколи не проживали спільно. Також, твердження позивача, щодо придбання у січні 2017 року спірної квартири [ADDRESS] за 80 000 доларів США не відповідає дійсності, оскільки відповідачем придбано дану квартиру 21 липня 2014 року, відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу майна, у розстрочку за кошти які вона отримала після поділу майна після розірвання шлюбу. При цьому, у відзиві представник відповідача вказує на те, що з середини 2017 року відносини між сторонами змінилися та сторони почали проживати разом у квартирі [PERSON] , маючи різні бюджети, однак позивач дійсно брав на себе частину витрат за житлово-комунальні послуги. 05 квітня 2021 року представником позивача було подано відповідь на відзив, у якому зазначає, що твердження викладені у відзиві на позов спростовуються матеріалами справи. Ухвалою суду від 05 липня 2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. В судових засіданнях позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач та її представник в судових засіданнях заперечували щодо задоволення позовних вимог та просили суд відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши позивача та представників сторін, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, допитавши свідків, дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних відстав. Що стосується встановлення факту проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з жовтня 2010 року до грудня 2019 року, то суд виходить із наступного. Відповідно до вимог ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. За приписами ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.95 р., в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо, зокрема встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. В даній справі вимоги щодо поділу спільного майна, є похідними від встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та які пов`язані з вирішенням спору про право. Стаття 3 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99). Отже, для визначення права на спільну сумісну власність (поділ майна) є необхідність визначити проживання жінки та чоловіка однією сім`єю. Свідки зі сторони позивача. Допитаний у якості свідка позивач - [PERSON] , в судовому засіданні суду пояснив, що в 2008 році познайомився з відповідачем та з жовтня 2010 року по грудень 2019 року спільно проживав з нею як чоловік та жінка. Працювали разом за кордоном де винаймали кімнату, яка оплачувалася за його кошти, однак платником зазначалась [PERSON] . Після повернення у 2010 році до України проживали у її батьків , а з 2012 року по 2017 рік винаймали квартиру. Придбавши у грудні 2016 року спільну квартиру [ADDRESS] , яка була оформлена на [PERSON] усі витрати по ремонту здійснював [PERSON] та після переїзду до квартири в жовтня 2017 року вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, усі житлово-комунальні послуги сплачував він. Також, пояснив, що з 2010 року по 2019 рік повністю утримував родину та перший внесок за спірну квартиру також здійснювався за його кошти. Зазначив, що пропонував [PERSON] одружитися, але відповіді так і не отримав. Свідок [PERSON] , який здійснював ремонт у спірній квартирі, в судовому засіданні суду показав, що сторін знає близько чотирьох років, так як робив ремонт у квартирі по [ADDRESS] , оплату за його послуги здійснювались кожного тижня як позивачем, так і відповідачем. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду показав, що знайомий з [PERSON] з 2012 року, з відповідачем знайомий, як з дружиною позивача. Зі слів [PERSON] спірна квартира купувалась ним для родини. При цьому вказав, що спілкувався з позивачем, а відповідача бачив, коли разом йшли зі спільної стоянки авто додому. Свідки [PERSON] в судовому засіданні суду показав, що з позивачем перебуває у дружніх стосунках. З відповідачкою знайомий, як громадянською дружиною [PERSON] . Вказав, що у 2017 році вони родинами літали відпочинок за кордон. Зі слів позивача йому відомо, що у сторін були гарні сімейні відносини, позивач утримував родину, пропонував Лесі одружитись, однак відповіді йому вона не надавала. Свідок [PERSON] яка є рідною сестрою позивача, в судовому засіданні суду показала, що з відповідачем [PERSON] знайомив її як зі своєю дружиною. [PERSON] під час допиту фактично підтвердила пояснення які були надані раніше позивачем. Однак, в подальшому вказала, що в орендованій квартирі ніколи не була та не бачила чи проживали там сторони разом. Свідок [PERSON] , який є близьким товаришем позивача, в судовому засіданні суду показав, що з відповідачкою знайомий, як громадянською дружиною [PERSON] . Вказав, що вони родинами літали відпочинок за кордон. Йому відомо, що у сторін були сімейні відносини, позивач купував спірну квартиру та утримував родину, після придбання спірної квартири пропонував відповідачу одружитись, однак відповіді не було. Свідок [PERSON] , який є другом позивача, в судовому засіданні суду показав, що з позивачем він знайомий з 2007 року, а з відповідачем з 2008 року. Зазначив, що зі слів позивача знає про їх спільне проживання, покупку спільного майна. Однак вказав, що коли приходив у гості до [PERSON] - ніколи не бачив там [PERSON] . Свідок [PERSON] , який є товаришем позивача, в судовому засіданні суду показав, що з позивачем він знайомий приблизно з 2012-2013 років, а з відповідачем з 2014-2015 років, як громадянською дружиною [PERSON] . Зазначив, що зі слів позивача знає про їх спільне проживання, покупку спільного майна. Вказав, що запрошував до себе на свята, сторін як родину, однак тісного спілкування з відповідачем ніколи у нього не було. Згідно із частинами 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Позивачем на підтвердження заявлених вимог щодо встановлення факту спільного проживання однією сім`єю з жовтня 2010 року по грудень 2019 року надано наступні докази. Так. [PERSON] зазначає, що в 2010 році разом з відповідачем перебував на заробітках за кордоном, а з 2011 року по середину 2017 року вони спільно проживав у орендованій квартирі, разом відпочивали, на підтвердження чого надав фотокартки спільного відпочинку за різні роки. Також вказує, що дані факти підтверджуються показами свідків. Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце з жовтня 2010 року по серпень 2017 року усталені відносини, які притаманні подружжю. Суд не вважає належними доказами, що підтверджують факт проживання сторін однією родиною з жовтня 2010 року по серпень 2017 року, пояснення свідків, допитаних судом за клопотанням позивача. Допитані в судовому засіданні свідки, які є друзями позивача, зазначили про факт проживання позивача разом з [PERSON] виключно зі слів [PERSON] та пояснили, що їм достеменно не відомо, чи мешкали сторони з жовтня 2010 року разом на орендованій квартирі. Так, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту проживання однією родиною, ведення спільного господарства, наявність взаємних прав та обов`язків з відповідачем з жовтня 2010 року. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з серпня 2017 року по грудень 2019 року, підтверджено в судовому засіданні відповідачем та її представником. Відповідно до частини першої статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, позовна вимога позивача про встановлення факту проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу підлягає задоволенню з серпня 2017 року по грудень 2019 року. Щодо вимог позивача про визнання права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] ; то вони задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду від 27.02.2019 (справа №522/25049/16-ц), при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків. Метою встановлення факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, є визнання права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Критеріями, які дозволяються надати майну статус спільної сумісної власності, є: -час набуття такого майна; -кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); -мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Як вбачається з матеріалів справи, позивач вказує на те, що січні 2017 року сторони придбали спільну квартиру [ADDRESS] , право власності на яку було зареєстровано на [PERSON] . Однак, матеріалами справи спростовується, що квартира [ADDRESS] , має правовий статус спільної власності подружжя виходячи з наступного. Так, відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 22.07.2014 року укладеного між Комунальним підприємством з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ» та [PERSON] , остання придбала у розстрочку квартиру [ADDRESS] за 651 646 грн. з кінцевим терміном оплати до 30 березня 2016 року, а факт спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу судом встановлено з серпня 2017 року, тобто після придбання даного майна. Крім того, доводи позивача, щодо сплати половини вартості спірної квартири, за кошти отриманні ним під час його роботи за кордоном та здійснення ремонту у спірній квартирі за його рахунок не підтверджено належними та допустимими доказами та спростовується матеріалами справи. Так, відповідно до квитанцій наданих відповідачем, оплата спірного майна відповідно до договору купівлі-продажу від 22.07.2014 року, здійснювалась [PERSON] , доказів протилежного [PERSON] не надано, як і не надано доказів, що підтверджують оплату позивачем ремонтних робіт. Натомість в матеріалах справи містяться копії замовлення на ремонтні роботи та меблів, а також підтвердження їх оплати. Отже, квартира [ADDRESS] не може вважатися спільною сумісною власністю та не підлягає поділу. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За таких, обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Оскільки позов суд задовольняє частково, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial