Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], в якому просить ухвалити судове рішення, яким визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право на користування житловим будинком по [ADDRESS] Позовні вимоги мотивував тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.03.2015 року він набув у власність житловий будинок з приналежними господарськими прибудовами в [ADDRESS] Відповідач по справі (брат позивача) зареєстрований за вказаною адресою, але фактично з 2001 року проживає в [ADDRESS]. Із зазначеного часу участі у витратах по утриманню житла та господарки вцілому в с. Кунисівці [PERSON] не приймає і в добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає, що порушує права позивача як власника. Зняття з реєстраційного обліку в будинку не завдасть відповідачу істотної шкоди, так як він має інше житло в смт. Чернелиця. В судовому засіданні позивач позов підтримав з наведених в ньому підстав, просить задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що він дійсно з 2001 року не проживає в будинку брата за адресою [ADDRESS], хоча там зареєстрований, Визнає, що участі в обслуговуванні будинку не бере, комунальні послуги оплачує позивач. З 2011 року і по даний час проживає за адресою [ADDRESS], де власником господарства була [PERSON], яка померла в 2013 році. Даним господарством після смерті [PERSON] розпоряджається її сестра, яка хоча і не забороняє відповідачу там проживати, однак без реєстрації. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку з приналежними господарськими прибудовами, розміщеного в [ADDRESS] що стверджено Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 17.03.2015 р., зареєстрованим в реєстрі за № 206 по спадковій справі № 239 від 10.05.2012 р., копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 39889713 від 17.03.2015 та копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 35003487 від 17.03.2015. З довідки № 431, виданої 02.09.2015 р. виконавчим комітетом Кунисівської сільської ради встановлено, що склад сім'ї [PERSON] слідуючий: брат - [PERSON], 1967 р.н.; по адресі: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON]; фактично проживає тільки [PERSON] Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Ст. 310 згаданого кодексу визначено, що фізична особа має право на місце проживання. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В судовому засіданні встановлено, що відповідач тривалий час, на протязі 14-ти років, не проживає в будинку по вул. Миру, 13 в с. Кунисівці Городенківського району Івано-Франківської області, хоча зареєстрований в ньому. Ст. 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази в їх сукупності, перевіривши відповідність позову [PERSON] діючому законодавству України, суд дійшов висновку про задоволення вимог, оскільки протягом розгляду справи було встановлено, що позивач, як власник будинку, є позбавлений можливості у повній мірі використовувати своє право власності у зв'язку з тим, що за адресою зазначеного нерухомого майна зареєстровано відповідача [PERSON], який на протязі 14-ти років не проживає за вказаною адресою. Причини відсутності відповідача не є поважними, домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності між власником та відповідачем не було. Таким чином, суд вважає за доцільне ухвалити рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим будинком, що знаходиться по [ADDRESS] На підставі ст. ст. 15, 29, 310, 316, ч. 1 ст. 319, ст. 391, ч.2 ст. 405 ЦК України, ст. ст. 72, 150 Житлового кодексу України,

Outcome: approved