Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], в якому просив визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме - житловим будинком [ADDRESS] та зняти його з реєстрації місця проживання. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником житлового будинку № [ADDRESS]. Крім цього, вказує, що у даному будинку зареєстровані його дружина - [PERSON], донька - [PERSON], син - [PERSON] та внук - [PERSON] Однак [PERSON] [INFO], не проживає у вищевказаному житловому будинку більше 4 років, оскільки виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації. Відповідач не проживає у вказаному житловому будинку, не сплачує комунальні платежі, участі в утриманні житла не приймає, особистих речей в будинку немає та будинком не цікавиться. Перешкод в користуванні житловим приміщенням ні позивач, ні члени сім'ї, які проживають та зареєстровані за вищевказаною адресою, відповідачу не чинять. Крім цього, позивач вказує, що йому надано від імені відповідача довіреність з правом вчиняти в його інтересах юридично значимі дії, однак в центрі надання адміністративних послуг позивачу було відмовлено у знятті з реєстрації відповідача через відсутність в останнього паспорта громадянина України для проставлення відмітки про зняття його з реєстрації. Таким чином, враховуючи викладене, позивач вважає, що [PERSON] втратив право користування житловим будинком у зв'язку з тривалою, понад один рік, без поважних причин відсутністю за місцем реєстрації. Враховуючи наведене, позивач просив суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме - житловим будинком [ADDRESS] та зняти його з реєстрації місця проживання. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14.11.2018 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачу визначено п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач - [PERSON] 04.12.2018 року подав до суду клопотання про визнання позову. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з'ясувавши обставини справи та дослідивши наявні серед матеріалів справи докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є власником будинку № [ADDRESS] що підтверджується свідоцтвом про право власності на об'єкт нерухомого майна серії [NUMBER] від 22.03.2004 року. У вказаному будинку, крім [PERSON], зареєстровані: дружина - [PERSON], [INFO] року народження, донька - [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO], та внук - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією будинкової книги. Відповідно до листа Ковельського ВП ГУНП України у Волинській області від 09.08.20148 року, проведеною перевіркою встановлено, що [PERSON], [INFO], за адресою [ADDRESS] не проживає понад чотири роки, що фактично визнав відповідач, подавши клопотання про визнання позову. Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами ЦК України. Зокрема, ст. 405 ЦК України передбачає, що члени сім'ї власника житла, які проживають з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла, або законом. За викладених вище обставин та зважаючи на вказані норми закону, суд визнає доведеним факт відсутності відповідача за вказаною адресою без поважних причин понад один рік. Існування будь-якої домовленості між сторонами про інші строки відсутності за адресою реєстрації відповідача, судом не встановлено. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Суд визнає такими, що заслуговують на увагу, доводи позивача про те, що реєстрація місця проживання відповідача в будинку позивача перешкоджає йому вільно володіти, користуватись, розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. Зокрема така реєстрація місця проживання відповідача може бути підставою для відмови в укладенні цивільно-правових договорів, що стосуються цього будинку (договір купівлі-продажу, дарування, міни), тощо. Таким чином суд визнає порушеним право власності позивача саме відповідачем, а тому це право підлягає захисту судом. Суд повно, всесторонньо та об'єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що факт відсутності відповідача [PERSON] в будинку № [ADDRESS] понад встановлені строки повністю доведений, а тому [PERSON], [INFO],слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням за вказаною адресою. В той же час вимога про зняття відповідача з реєстрації не підлягає до задоволення, виходячи з такого. В силу ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з місця реєстрації проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Аналізуючи вказану норму Закону, слід прийти до висновку, що саме по собі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття особи з місця реєстрації проживання, а тому додаткового дублювання в рішенні суду ця норма не потребує. Зважаючи на обставини справи та на заяву позивача, судові витрати по справі суд залишає за позивачем.

Outcome: partial