Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] та просить визначити місце проживання малолітньої дитини, а саме його сина [PERSON] та просить повернути сина додому, де він проживав разом з ним за місцем його постійної реєстрації за адресою : [ADDRESS]/1, поновити сина у дитячий садок № 38 у м. Чернігові, вул. Козацька, 48А, зобовязати відповідача зареєструвати сина за місцем постійного проживання матері одночасно зі зняттям з попереднього місця реєстрації у разі прийняття рішення на користь матері та стягнути з [PERSON] на його користь судові витрати. З позовної заяви виходить, що позивач з [PERSON] у шлюбі не зареєстрований. Переконаний, що його сину [PERSON], [INFO], краще проживати разом з ним за адресою : 14037, [ADDRESS]/1 ( 16 м2 ). Він любить свого сина і забезпечував його всім необхідним. Постійно слідкував за станом здоровя сина, за його розвитком, виховував та піклувався про нього з дня народження, у нього з сином психологічний контакт, привязаність один до одного. У довідці виконкому Городнянської міської ради Чернігівської області від 12.03.2018 року № 1080, виданої відповідачу, визначено, що його син [PERSON] постійно проживає за адресою матері [PERSON] : [ADDRESS]. Запевняє, що дана інформація не правдива і не є достовірною та не відповідає дійсності. З дня народження 10.11.2012 року і до 09.08.2017 року [PERSON] проживав у нього і на даний час він зареєстрований за постійним місцем проживання за адресою : [INFO]/1. Для повного та всебічного розвитку дитини він відвідував дитячий садок № 38 за місцем проживання у м. Чернігові. 09.08.2017 року без його відома та його згоди відповідач забрала речі сина, документи з дитячого садка, забрала дитину і виїхала з міста Чернігова. За час відсутності дитини з 09.08.2017 року він не мав змоги утримувати її, виховувати, піклуватися про нього та про стан його здоровя, не мав можливості спілкуватися, незважаючи на те, що він намагався побачитися з ним, повернути дитину додому за місцем реєстрації. \~ \~ \~ \~Посилаючись на положення ст. 157, 161-162 СК України, з огляду на те, що відповідач самостійно змінила місце проживання сина, без обовязкового повідомлення його про це та без отримання його згоди щодо зміни місця проживання сина, оскільки [PERSON] не зверталась до нього для спільного вирішення питання і між ними не було досягнуто спільної згоди про визначення місця проживання їх сина, відповідний спір між сторонами щодо визначення місця реєстрації та проживання малолітньої дитини може вирішити лише суд. З цих підстав позивач просить суд повернути сина додому, поновити в дитячий садок, так як син проживає з ним і є членом його сімї. Разом з тим, позивач запевняє, що не чинитиме перешкод для спілкування відповідача з сином і готовий зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина через їх окреме проживання не була позбавлена піклування матері. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді від 13 червня 2018 року відкрито провадження у зазначеній справі. У судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені ним позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги зазначив, що з відповідачем вони проживали у цивільному шлюбі. Після народження у них спільної дитини, вони проживали разом та разом виховували сина. Дитина відвідувала дитячий садок у м. Чернігові і її вихованням вони з відповідачем займались разом. У 2015-2017 роках відповідач виїхала до м. Городні. У цей період вихованням дитини займався безпосередньо він та у період з 03.09.2014 року по 09.08.2017 року син відвідував дитячий садок. 09.08.2017 року відповідач приїхала до м. Чернігова, забрала документи сина з дитячого садка, зібрала сина та його речі і виїхала до м. Городні. Після цього між ним та відповідачем стали виникати суперечки щодо його участі у вихованні сина. Підтверджує, що з 09.08.2017 року син проживає разом з матірю, всі дитячі речі з його квартири відповідач забрала з собою. На даний час дитина відвідує дитячий садок у м. Городня. За рішенням суду він зобовязаний сплачувати аліменти на утримання сина, це рішення суду він не оскаржував, але аліментів на дитину він не платить, оскільки чекає на вирішення судом його спору щодо визначення місця проживання дитини. Також підтверджує той факт, що відповідач намагалась зняти сина з реєстрації у м. Чернігові, але він не дає їй можливості виписати дитину і хоче щоб син проживав разом з ним. Незважаючи на те, що дитина вже більше року проживає з матірю, раніше до суду він не звертався, оскільки сподівався, що між ним та відповідачем щось налагодиться. На даний час до суду з відповідним позовом він звернувся саме через те, що відповідач перешкоджає йому бачитись з сином і приймати участь у його вихованні. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні предявлений позов не визнала у повному обсязі та заперечувала з приводу його задоволення. Вважає вимоги позивача необґрунтованими. Зазначила, що у 2015 році її взяли на роботу в м. Городня, а тому з лютого 2015 року дитина ходила у садок як в м. Городня, так і в м. Чернігові. Це насамперед залежало від того, де вони з позивачем проживали. У Городні вона пропрацювала близько 3-х місяців і потім влаштувалась на роботу в м. Чернігові. З позивачем вони проживали разом в його квартирі з його батьком. Весь 2016 рік вони проживали разом, зустріли новий 2017 рік. У березні 2017 року вони посварились і перестали спілкуватись. Вона виїхала з квартири позивача разом з сином і переїхала жити до своїх батьків у м. Городня. Саме позивач віддавав їй всі дитячі речі зі своєї квартири. З відома позивача вона забрала сина та його документи з дитячого садка у м. Чернігові. Починаючи з 2015 року дитина ходить до дитячого садка у м. Городні, на даний час вона збирається подавати документи сина для влаштування його до школи у м. Городня. Позивач не надав їй матеріальної допомоги на утримання сина, не сплачував за садок, не давав коштів на придбання одягу та взуття, а тому вона звернулась до суду та у березні 2018 року отримала рішення про стягнення з позивача на її користь аліментів на утримання їх спільного сина [PERSON], [INFO]. На даний час аліментів від позивача на утримання сина за рішенням суду вона не отримує. Вказує на те, що вона приїздила кілька разів до м. Чернігова для того, щоб виписати сина з квартири позивача і прописати дитину за місцем її проживання, але позивач не дає їй можливості цього зробити і не дає їй відповідних документів. Заперечує той факт, що вона перешкоджає позивачу брати участь у вихованні сина, останній раз син жив у батька в період з 07.09.2018 року по 14.09.2018 року. Всі речі сина знаходяться у неї, коли сина забирає позивач, то вона дає йому з собою одяг дитини. Вона зверталась до органу опіки та піклування з приводу визначення способів участі батька у вихованні дитини, але рішення прийнято не було з посиланням на те, що у суді розглядається відповідна справа і саме суд має вирішити це питання. Звертає увагу на те, що вона не заперечує з приводу того, щоб саме орган опіки та піклування визначив способи участі батька у вихованні їх спільної дитини. Вони з позивачем раніше узгодили місце проживання дитини, син проживає разом з нею і ніяких заперечень з цього приводу у відповідача до останнього часу не було. Суперечки почались після того як вона кілька разів з обєктивних причин відмовила позивачу в можливості забрати дитину до себе і тому вона сама в першу чергу заінтересована, щоб був визначений графік та дні, коли позивач може брати сина до себе. Не бачить сенсу змінювати місце проживання дитини, оскільки син в м. Городня відвідує садок, має друзів, товаришує з сусідськими дітьми, дитина звикла до свого місця проживання і зміна місця його проживання призведе до психологічної травми дитини. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору органу опіки та піклування в особі Новозаводської районної у м. Чернігові ради у судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання третя особа повідомлялась належним чином. Раніше на адресу суду від начальника служби у справах дітей Новозаводської районної у м. Чернігові ради [PERSON] надійшла письмова заяву від 08.10.2018 року № 01-23/885 з проханням розглянути справу без участі їх представника, просить прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини ( а.с. 88 ). Суд, зясувавши позицію сторін по суті заявлених позовних вимог та заслухавши пояснення учасників судового засідання з цього приводу, дослідивши в судовому засіданні усі наявні матеріали справи, встановивши наявність обставин, якими обґрунтовуються вимоги, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовані ці правовідносини, прийшов до наступного. З дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про народження серії І-ЕЛ № 131095 встановлено, що [PERSON] народився 10 листопада 2012 року та його батьками значаться [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 11 ). З довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 02.04.2018 року за вих. № 4111 вбачається, що [PERSON], [INFO], значиться зареєстрованим проживаючим разом зі своїм батьком [PERSON] у квартирі [ADDRESS] ( а.с. 9 ). Як вбачається з довідки Чернігівського дошкільного навчального закладу № 38 від 04.04.2018 року за вих. № 33 [PERSON], [INFO], відвідував Чернігівський дошкільний навчальний заклад № 38 Чернігівської міської ради Чернігівської області з 03.09.2014 року та вибув з нього 09.08.2017 року ( а.с. 8 ). Разом з тим, з копії довідки виконкому Городнянської міської ради Чернігівської області від 12.03.2018 року за вих. № 1080 встановлено, що [PERSON] дійсно зареєстрована проживаючою в [INFO]. Разом з відповідачем постійно проживають та знаходяться на її утриманні діти : донька [PERSON], 2008 р.н, син [PERSON], [INFO] ( а.с. 13 ). Той факт, що малолітній [PERSON], [INFO], вже тривалий час проживає з матірю у м. Городня підтверджує і характеристика [PERSON], видана депутатом Городнянської міської ради Чернігівської області [PERSON]. При цьому з характеристики вбачається, що мати займається вихованням сина. Приділяє йому багато уваги і часу. Син та донька [PERSON] постійно в присутності матері грають на вулиці, на дитячому майданчику, катаються на роликах та велосипедах. Діти завжди у гарному настрої, охайні, чисті та ввічливі ( а.с. 78 ). З довідки, виданої 07.09.2018 року в.о. директора ясла-садка № 1 Городнянської міської ради Чернігівської області [PERSON], вбачається, що [PERSON], [INFO], дійсно відвідує ясла-садок № 1 м. Городні з 23.02.2015 року і по теперішній час ( а.с. 80 ). Вихованням та розвитком сина [PERSON], [INFO], займається саме матір, яка багато уваги приділяє розумовому, моральному, всебічному розвитку сина. За час перебування дитини в дитячому садку батько двічі ( 2015, 2016 р.р. ) відвідував сина. Останній раз батько був у нетверезому стані, що вбачається з характеристики на дитину, виданої директором ясла-садка № 1 [PERSON] ( а.с. 51 ). З акту обстеження умов проживання, складеного 05.09.2018 року, встановлено, що [PERSON], [INFO], не зареєстрований, але проживає разом з матірю та сестрою в квартирі [ADDRESS]. Діти мають окремі спальні місця, забезпечені у повному обсязі всім необхідним для навчання, виховання та розвитку ( а.с. 79 ). Стаття 141 СК України передбачає, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 150 СК України визначено обовязки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а ч. 1 ст. 151 СК України передбачає, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Згідно положень ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Стаття 155 СК України передбачає, що здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно приписів ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитини, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 ст. 181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини ( аліменти ) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідач [PERSON], як матір з якою проживає дитина, 12.03.2018 року звернулась до Городнянського районного суду Чернігівської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO] ( а.с. 10 ). 27 березня 2018 року Городнянський районний суд Чернігівської області задовольнив заяву [PERSON] та видав судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] ( а.с. 12 ). Відповідний судовий наказ позивачем [PERSON] не оскаржувався, наказ набрав законної сили, що визнали сторони у справі, і був скерований [PERSON] для виконання до Новозаводського відділу державної виконавчої служби міста Чернігів. За даними Новозаводського відділу державної виконавчої служби міста Чернігів ( довідка від 03.07.2018 року ) [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] починаючи з березня 2018 року не платить ( а.с. 50 ). Частина 1 ст. 160 СК України передбачає, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Як встановлено судом в судовому засіданні між сторонами було досягнуто домовленості і було визначено місце проживання їхнього спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO], разом з матірю у м. Городня. За погодженням з позивачем [PERSON] забрала з квартири [PERSON] речі дитини, забрала документи дитини з дитячого садка. На той факт, що все зазначене робилось за погодженням з позивачем і сторони визначили місце проживання їх сина разом з матірю, вказує те, що позивач раніше не ініціював питання визначення місця проживання дитини, не оскаржував протиправні дії відповідача, яка, як він стверджує, без його відома та його згоди забрала сина і виїхала до м. Городні. За твердженнями самого позивача дитина вже більше року проживає разом з матірю у м. Городня і весь цей час [PERSON] це влаштовувало, оскільки доказів протилежного останній суду не надав. У період проживання дитини з матірю остання скористалась наданим їм правом, яке визначене ст. 181 СК України, і як мати з якою проживає дитини, ініціювала питання і отримала рішення суду про стягнення з позивача на її користь аліментів на утримання їхнього спільного неповнолітнього сина. Дане рішення [PERSON] не оскаржував, тим самим визнавши факт та погодившись сплачувати аліменти на утримання сина на корить [PERSON], як того з батьків з ким проживає дитина. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Як встановлено в судовому засіданні і на цьому акцентував увагу позивач питання щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] ініціював лише після того як між ним та відповідачем почали виникати суперечки з приводу його участі у вихованні дитини. Відповідач ініціювала перед органом опіки та піклування в особі Городнянської районної державної адміністрації Чернігівської області вирішення питання щодо участі [PERSON] у вихованні їх спільного неповнолітнього сина, але це питання не знайшло свого логічного вирішення в органі опіки та піклування, що не позбавляє сторони права повторно ініціювати вирішення цього питання перед органами опіки та піклування. Разом з тим, перешкоджання відповідача в участі позивача у вихованні їхнього спільного сина, на що вказує позивач, не може бути достатньою правовою підставою для визначення місця проживання дитини разом з батьком. Як вказано в ст. 161 СК України при вирішенні спору щодо місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, що передбачено ст. 78 ЦПК України. Позивачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів, які б давали суду обґрунтовані підстави для прийняття рішення про задоволення заявлених ним вимог та визначення місця проживання дитини разом з батьком. [PERSON] не надав суду доказів щодо розміру його доходів, наявності умов для проживання дитини в його квартирі, інших доказів, які б вказували на те, що дитини має бути розлучена з матірю, своєю сестрою і передана батьку для проживання разом з ним. Суд дотримуючись вимог ст. 12 ЦПК України, розяснивши сторонам положення ст. 19 СК України, зберігаючи обєктивність і неупередженість, з метою сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України, пропонував ініціювати клопотання про витребування судом письмового висновку органу опіки та піклування щодо розвязання спору, який би враховував відомості отримані у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків дитини, тобто сторін, але позивач відмовився заявляти відповідне клопотання, в той час як суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, позбавлений можливості з власної ініціативи витребовувати докази і розглядає справу на підставі лише тих доказів, які подані учасниками справи або ж витребувані судом за їх клопотанням. Не обґрунтував позивач і своєї вимоги щодо поновлення дитини у дитячому садку № 38 у м. Чернігові, звідки відповідач з його відома забрала дитину і документи. При цьому суд враховує і те, що на даний час дитина влаштована і відвідує дитячий садок у м. Городні. Що стосується вимоги позивача про зобовязання [PERSON] зареєструвати сина за місцем постійного проживання матері одночасно зі зняттям з попереднього місця реєстрації, то як зясувалось в судовому засіданні, і це підтвердив сам позивач, [PERSON] неодноразово намагалась зняти дитину з реєстрації у квартирі позивача, але саме [PERSON] перешкоджає їй це зробити, не надає відповідних документів. При цьому позивач [PERSON] підтвердив, що саме він не дає відповідачу можливості виписати дитину з його квартири, так як хоче щоб син жив разом з ним. Все вищевикладене в сукупності, а також з огляду на те, що позивачем не надано доказів неналежного ставлення відповідача до виконання своїх обовязків, особистої прихильності дитини саме до позивача або ж інших доказів на підтвердження того, що місце проживання дитини має бути визначено разом з батьком, дає суду підстави для висновку про необхідність відмови [PERSON] у задоволенні заявлених ним позовних вимог. Питання щодо участі позивача у вихованні сина та існуючий між сторонами спір з цього приводу може бути вирішено органом опіки та піклування за заявою однієї зі сторін в порядку, передбаченому ст. 158 СК України.

Outcome: dismissed