Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом в якому просить визнати [PERSON] , який народився [INFO] в смт. Ширяєве Ширяївського району Одеської області, ідентифікаційний номер [NUMBER] , таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою за номером [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач зареєстрований у вказаній квартирі з 1999 року, проте після закінчення навчання у середній загальноосвітній школі у 1999 році вибув з квартири і вивіз з неї усі свої особисті речі та з`являвся у цьому житловому приміщенні епізодично декілька разів на рік. Стверджує, що останній раз відповідач був у квартирі вже після смерті матері [PERSON] , оскільки [INFO] разом з позивачем оформлював спадщину на належний матері автомобіль. Зазначає, що з квітня 2015 року відповідач [PERSON] без будь-яких поважних причин у квартирі не проживає безперервно по теперішній час і ні разу до проживання у квартирі не повертався, його особистих речей у квартирі немає, в утриманні квартири будь-якої участі він не приймає, втратив інтерес до квартири та не ставиться до неї як до свого постійного місця проживання. В зв`язку з цим позивач вимушений звернутися до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право на житлове приміщення. Позивач у судове засідання не з`явився, але попередньо надав до суду заяву в якій вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити та розглядати справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що вбачається з оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України від 05 лютого 2020 року та 25 лютого 2020 року, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності на підставі наявних у ній матеріалів. Представник третьої\~особи на\~стороні відповідача:\~Ширяївської селищної\~ради Ширяївського\~району Одеської\~області пояснень\~щодо позову\~не надавав,\~у судові\~засідання не\~з`явився з невідомих суду причин. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 7 ст. 128 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємця за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно довідки відділу обліку та моніторингу ГУ ДМС України в Одеській області від 03 лютого 2020 року, [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 48). Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідач не з`явився до суду без поважних причин, не подав відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони представника позивача, суд вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справи, вважає можливим розглянути справу в порядку, передбаченому гл. 7 ЦПК України, у відсутність відповідача, який згідно ст. 128 ЦПК України повідомлений про день та час розгляду справи належним чином і позов задовольнити виходячи з наступного. Судом встановлено, що за рішенням виконавчого комітету третьої особи № 128 від 19 липня 1990 року було надано житлову площу у вигляді окремої трикімнатної квартири [ADDRESS] [PERSON] на сім`ю з трьох чоловік, до складу якої входили сини [PERSON] , 1974 р.н., і [PERSON] , 1981 р.н. (а.с. 5, 6). Згідно свідоцтва про народження позивача, виданого на підставі запису за № 14 зробленого 14 березня 1974 року у книзі реєстрації актів про народження відділу ЗАГС Ширяївського райвиконкому Одеської області, його матір`ю вказана [PERSON] (а.с. 19). У свідоцтві про встановлення батьківства щодо відповідача, виданому на підставі запису за № 9 зробленого 01 квітня 1983 року у книзі реєстрації актів про встановлення батьківства відділу ЗАГС Ширяївського райвиконкому Одеської області, його матір`ю вказана [PERSON] (а.с. 20). Згідно рішення виконавчого комітету третьої особи № 99 від 09 грудня 1993 року на підставі клопотання приватизаційної комісії про передачу квартир у приватну власність було надано у власність [PERSON] квартиру по [ADDRESS] (а.с. 7). Згідно свідоцтва № 29 на право особистої власності на квартиру, виданого 22 грудня 1993 року виконавчим комітетом Ширяївської селищної ради Ширяївського району Одеської області на підставі власного рішення № 99 від 09 грудня 1993 року, [PERSON] на праві особистої власності належить трикімнатна квартира [ADDRESS] (далі спірна квартира). На свідоцтві наявна відмітка Одеського міжміського бюро технічної інвентаризації про те, що ця квартира [INFO] зареєстрована на праві особистої власності за [PERSON] та записана в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 29 (а.с. 9-10). Згідно свідоцтва про смерть, виданого на підставі запису № 158 складеного 28 квітня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ширяївського районного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла [INFO] в смт. Ширяєве Ширяївського району Одеської області України (а.с. 21). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 березня 2015 року за реєстром №№ 304 і 309, позивач і відповідач [PERSON] є спадкоємцями майна [PERSON] у вигляді легкового автомобіля кожний на його 1/2 частку (а.с. 22-23). Рішенням Фрунзівського районного суду Одеської області від 17 січня 2019 року у справі № 518/1476/18 за позовом [PERSON] до Ширяївської селищної ради Ширяївського району Одеської області і [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету про приватизацію квартири, визнання недійсним свідоцтва на право особистої власності, яке набрало законної сили 26 лютого 2019 року, було визнане незаконним та скасоване зазначене вище рішення № 99 від 09 грудня 1993 року, а також визнане недійсним свідоцтво № 29 на право особистої власності на квартиру, видане 22 грудня 1993 року виконавчим комітетом Ширяївської селищної ради Ширяївського району Одеської області, за яким [PERSON] на праві особистої власності належить трикімнатна квартира [ADDRESS] (а.с. 24-28). Згідно відміток у домовій книзі з прописки громадян, позивач зареєстрований (прописаний) у квартирі з 03 лютого 1994 року, а відповідач з 01 липня 1999 року по теперішній час (а.с. 17-18). В акті встановлення факту не проживання відповідача по [ADDRESS] , складеному 22 травня 2019 року комісією посадових осіб третьої особи, зазначено, що на підставі опитування сусідів, а саме: [PERSON] , [INFO] , проживаючої за адресою [ADDRESS] ; [PERSON] , [INFO] , проживаючого за адресою [ADDRESS] ; [PERSON] , [INFO] , проживаючої за адресою [ADDRESS] ; які підтверджуються доданими розписками на 3-х аркушах, про те, що [PERSON] , [INFO] , дійсно не проживає з квітня місяця 2015 року за адресою: [ADDRESS] (а.с. 30). Описані вище докази, на думку суду, є належними, допустимими та достовірними і підтверджують ту обставину, що відповідач дійсно за місцем реєстрації свого місця проживання не проживає з квітня місяця 2015 року за адресою: [ADDRESS] . Оцінюючи встановлені обставини та правовідносини, що виникли між сторонами, суд виходить з наступних положень законодавства. \~ \~ \~ \~Положеннями Цивільного\~кодексу України\~визначено,\~що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ч. 1 ст. 379); квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання (ч. 1 ст. 382); фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом (ч.ч. 1 і 2 ст. 310). Статтею 6 Житлового кодексу Української РСР визначено , що жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Статтею 71\~цього Кодексу\~встановлено,\~що при\~тимчасовій відсутності\~наймача або\~членів його\~сім`ї\~за ними\~зберігається жиле\~приміщення протягом\~шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках проходження військової та альтернативної (невійськової) служби; тимчасового виїзду у зв`язку з роботою або навчанням; влаштування дитини на виховання; виїзду у зв`язку з виконанням обов`язків опікуна чи піклувальника; перебування непрацездатних осіб у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги; перебування на лікуванні в лікувально-профілактичному закладі; перебування під вартою або відбування покарання. Статтею 72 цього Кодексу встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. \~ \~ \~ \~У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» міститься роз`яснення про те, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням\~(стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. На підставі досліджених судом доказів встановлено, що за результатами вказаного судового рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 17 січня 2019 року у справі № 518/1476/18, квартира з дня надання її у 1990 році для проживання сторонам та їхній матері перебуває у комунальній власності третьої особи, а позивач та відповідач є наймачами цієї квартири як жилого приміщення. Відповідач не надав до суду відзиву на позовну заяву, не заперечив і не спростував зазначені у ній фактичні обставини щодо його не проживання у квартирі, судом не встановлено наявність зазначених у законі або будь-яких інших поважних причин безперервної відсутності відповідача у квартирі понад шести місяців починаючи з квітня 2015 року, а тому суд приходить\~до висновку\~про наявність\~підстав для\~задоволення позовних\~вимог та визнання відповідача у судовому порядку таким, що втратив право користування квартирою, як жилим приміщенням.

Outcome: approved