Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-04 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітньої дитини. В позовній заяві зазначив, що шлюб між ним та відповідачкою було укладено 30 червня 2017 року. [INFO] в них народився син [PERSON] . Сімейне життя не склалося, у зв`язку з чим більше року тому у них суттєво погіршились взаємовідносини, вони не проживають як чоловік і дружина, так як виявились різними людьми без спільних інтересів, а сам шлюб існує формально. Така ситуація суперечить його інтересам, інтересам дружини та інтересам дитини, яка весь час чує сварки між ними і відчуває не сприйняття одне одного, яке існує між ними. Оскільки спільне життя між ними не можливе, а будучи одруженими вони позбавлені можливості знайти собі іншу пару, щоб створити щасливу сім`ю, засновану на взаєморозумінні та взаємоповазі, вони дійшли переконання про те, що шлюб треба розірвати, а неповнолітню дитину [PERSON] залишити проживати у відповідачки [PERSON] . Позивач в судове засідання не з`явився, представник надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних в справі доказів. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, хоч про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у її відсутності на підставі наявних в справі доказів. На підставі ст.247 ч.2 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 30 червня 2017 року і від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім`ї має не тимчасовий характер, а подальше спільне проживання в шлюбі стало неможливим, оскільки взаєморозуміння між сторонами втрачено? збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому при таких обставинах шлюб підлягає розірванню. Статтею 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ст..161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. В судовому засіданні встановлено, що на даний час сторони проживають окремо, а їх неповнолітня дитина проживає разом з відповідачкою, при цьому сам позивач не заперечує щодо її проживання з відповідачкою. Враховуючи те, що на даний час між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання їх неповнолітньої дитини, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання неповнолітньої дитини слід відмовити. Судові витрати в частині сплати судового збору покласти на учасників справи.

Outcome: approved