Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до Публічного акціонерного товариства КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення грошових коштів. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що 27 вересня 2010 року між позивачем та відповідачем було укладено депозитний договір №SAMDN01000712036476 відповідно до якого позивач розмістив на рахунках відповідача 20000 доларів США на шестимісячний термін за ставкою 6,5 % річних. 11 листопада 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено депозитний договір №SAMDN1000721355020 відповідно до якого позивач розмістив на рахунках відповідача 30000 доларів США на строк 184 днів по 11.05.2012 року включно за ставкою 7,5 % річних. 11 листопада 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено депозитний договір №SAMDN01000721355260 відповідно до якого позивач розмістив на рахунках відповідача 17000 євро на строк 184 днів по 11.05.2012 року включно за ставкою 6,5 % річних, 04 жовтня 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено депозитний договір №SAMDN80000729424393 відповідно до якого позивач розмістив на рахунках відповідача 5000 євро на строк 366 днів по 04.10.2013 року включно за ставкою 7,5 % річних, та протягом строку дії договору позивач перерахував на даний вклад 25 000 євро, тому загальна сума вкладу складає 30 000 євро. 04 жовтня 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено депозитний договір №SAMDN80000729424329 відповідно до якого позивач розмістив на рахунках відповідача 18000 євро на строк 6 місяців за ставкою 7,5 % річних. У зв'язку з закінченням терміну розміщення депозитних вкладів позивач звернувся до відповідача із заявою від 18.09.2014 року про намір отримати депозитні вклади та нараховані відсотки. Однак відповідач відмовив повернути позивачу депозитні вклади надавши на його заяву письмову відповідь, яку позивач вважає необґрунтованою, безпідставною та невмотивованою, а тому позивач змушений був звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. В ході судового розгляду позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача суми банківських вкладів в розмірі 20000 доларів США, нараховані відсотки 1314,25 доларів США та 3 % річних у розмірі 606,57 доларів США за депозитним договором №SAMDN01000712036476 від 27 вересня 2010 року, а всього стягнути 21920 доларів США 82 центи, в розмірі 30000 доларів США, нараховані відсотки 2206,85 доларів США та 3 % річних у розмірі 882,74 доларів США за депозитним договором №SAMDN01000721355020 від 11 листопада 2011 року, а всього стягнути 33089 доларів США 59 центів, в розмірі 17000 євро, нараховані відсотки 1083,81 євро та 3 % річних у розмірі 500,22 євро за депозитним договором №SAMDN01000721355260 від 11 листопада 2011 року, а всього стягнути 18584,03 євро, в розмірі 30000 євро, нараховані відсотки 2250 євро та 3 % річних у розмірі 900 євро за депозитним договором №SAMDN80000729424393 від 4 жовтня 2012 року, а всього стягнути 33150 євро, в розмірі 18000 євро, нараховані відсотки 1350 євро та 3 % річних у розмірі 540 євро за депозитним договором №SAMDN80000729424929 від 4 жовтня 2012 року, а всього стягнути 19890 євро. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали уточнені позовні вимоги в повному обсязі з викладених у ньому підстав. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, подав суду письмові заперечення на позов, в яких зазначив, що у відповідності до положень ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», територія Автономної Республіки Крим визначена, як тимчасово окупована територія України. Правлінням Національного банку України було прийнято Постанову від 6 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя». Згідно з п.5 цієї Постанови, банки, у тому числі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України. Рішенням Центрального банку Російської Федерації № РН-33/1 від 21.04.2014 року також було припинено з 21 квітня 2014 року діяльність відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». За законодавством України чинність на окупованій території Автономної Республіки Крим нормативних актів Російської Федерації не визнається, та вони не підлягають виконанню. В той же час, наявність вказаного рішення Банку Росії щодо припинення діяльності на території АРК ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» унеможливлювало діяльність відокремленого підрозділу банку на території АРК та міста Севастополя - Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Таким чином, відокремлений підрозділ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на території АРК та міста Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність після окупації АРК та міста Севастополя. Окупаційна влада з травня 2014 року фактично здійснила конфіскацію частини майнового комплексу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». У зв'язку з цим відповідач не мав доступу до свого майна, а також не мав можливості здійснювати банківську діяльність на окупованій території. Відповідно до ч. 6 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об'єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Таким чином, Законом України встановлено, на кого саме покладається відповідальність за відшкодування шкоди у результаті окупації. 04.02.2014 року було прийнято Федеральний Закон № 39-ФЗ «Про захист інтересів фізичних осіб, що мають вклади в банках та відокремлених структурних підрозділах банків, зареєстрованих та (чи) діючих на території Республіки Крим та на території міста федерального значення Севастополя», у відповідності до ст. 4 якого, Державна корпорація «Агентство з страхування вкладів» заснувало Агента у формі автономної некомерційної організації з метою реалізації цього Федерального закону, передає йому майно, видає щодо Агента розпорядчі акти та здійснює інші повноваження, що передбачені цим федеральним законом. Автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників» взяла на себе зобов'язання здійснювати компенсаційні виплати у тому числі вкладникам Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», поза волею відповідача. Згідно повідомлень АНО «ФЗВ» замінив ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за всіма зобов'язаннями відповідача, що укладалися працівниками Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», у тому числі й за депозитними. АНО «ФЗВ» неодноразово зазначало, що виплата компенсацій вкладникам ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» буде здійснюватися за рахунок майна відповідача на території АРК. Крім того, ухвалою Центрального районного суду м. Сімферополя від 21.04.2014 року АНО «ФЗВ» було передано в довірче управління майновий комплекс Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», у зв'язку з чим АНО «ФЗВ» користується, володіє, розпоряджається всім майном ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», що знаходиться на території АРК та міста Севастополя. Ухвалою Центрального районного суду м. Сімферополя від 04.06.2014 року «ФЗВ» призначено управляючим майном банку за всіма зобов'язаннями (у тому числі кредитним, орендним та т.і.), а також АНО «ФЗВ» ухвалою суду уповноважено здійснювати угоди щодо майна банку. Також в ухвалі вказано, що АНО «ФЗВ» передано права виконавчих органів банку щодо майнового комплексу банку на території АРК та міста Севастополя. Отже зобов'язання за договорами депозитного вкладу, укладеними працівниками Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», виконує АНО «ФЗВ», за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АРК та міста Севастополь, тому ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» є неналежним відповідачем у справі, що є підставою для відмови у позові. Вислухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, 27 вересня 2010 року між Позивачем та Відповідачем було укладено депозитний договір №SAMDN01000712036476 відповідно до якого позивач розмістив на рахунках відповідача 20000 доларів США на шестимісячний термін за ставкою 6,5 % річних, 11 листопада 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено депозитний договір №SAMDN1000721355020 відповідно до якого позивач розмістив на рахунках відповідача 30000 доларів США на строк 184 днів по 11.05.2012 року включно за ставкою 7,5 % річних, 11 листопада 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено депозитний договір №SAMDN01000721355260 відповідно до якого позивач розмістив на рахунках відповідача 17000 євро на строк 184 днів по 11.05.2012 року включно за ставкою 6,5 % річних, 04 жовтня 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено депозитний договір №SAMDN80000729424393 відповідно до якого позивач розмістив на рахунках відповідача 5000 євро на строк 366 днів по 04.10.2013 року включно за ставкою 7,5 % річних, та протягом строку дії договору позивач перерахував на даний вклад 25 000 євро, тому загальна сума вкладу складає 30 000 євро, 04 жовтня 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено депозитний договір №SAMDN80000729424329 відповідно до якого позивач розмістив на рахунках відповідача 18000 євро на строк 6 місяців за ставкою 7,5 % річних. 22.09.2014 року позивачем було подано заяви про видачу суми вкладів та нарахованих процентів. Зазначена заява отримана відповідачем. Листом відповідача від 23.09.2014 року №20.1.0.0.0/7-20140922/1531 [PERSON] відмовлено в поверненні депозитних вкладів та нарахованих відсотків. З врахуванням викладеного суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Статтею 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до частин 1, 2 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Частиною 3 ст. 1058 ЦК України передбачено, що до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Частиною 3 ст. 1066 ЦК України передбачено, що банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1075 ЦК України, договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. При цьому, відповідно до п. 20.7 Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» від 12 листопада 2003 року N 492 вкладні (депозитні) рахунки клієнтів у разі залучення строкових вкладів закриваються після закінчення строку зберігання вкладу та повернення коштів вкладнику. У разі залучення вкладу на умовах його видачі на першу вимогу вкладний (депозитний) рахунок закривається після повернення коштів вкладнику. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved