Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 08 серпня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 718, а дитину залишити проживати з позивачем. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між сторонами було укладено шлюб, від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO]. Спільне життя між сторонами не склалось, було втрачено почуття взаємоповаги та любові. Шлюбні відносини між сторонами припинено з листопада 2016 року. Подальше спільне життя і збереження сім'ї неможливе, суперечить інтересам позивача та дитини, у зв'язку з чим просить шлюб розірвати. 08 грудня 2017 року по справі відкрито провадження, справу призначено до розгляду на 15 год. 00 хв. 09 січня 2018 року. 09 січня 2018 року розгляд справи відкладено до 09 год. 00 хв. 05 березня 2018 року у зв'язку з першою неявкою відповідача в судове засідання. 05 березня 2018 року справу знято з розгляду у зв'язку з перебуванням судді у відрядженні та призначено на 24 квітня 2018 року 15 год. 00 хв. 24 квітня 2018 року представником позивача подано заяву про розгляд справи за відсутності позивача, представника позивача. Позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі, просила розглядати справу за наявними в матеріалах справи доказами в заочному порядку. В судове засідання позивач не з'явилась. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду невідомі. Судом вживалися заходи щодо повідомлення Відповідача про дату, час та місце розгляду справи належним чином, на адресу Відповідача направлялась копія ухвали про відкриття провадження по справі та судові повістки. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Крім того, 15 грудня 2017 року набули чинності зміни, внесені до Цивільного процесуального кодексу України Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017, № 2147-VIII, яким ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно п. 9 Розділу XIII ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ ЦПК України (в редакції від 03.10.2017), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. За таких обставин суд вважає за необхідне застосувати під час розгляду вказаної справи положення ЦПК України в редакції від 03.10.2017. Відповідно до ч. 4 ст. 222 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 1 ст. 280 ЦПК України). З врахуванням тієї обставини, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причини неявки суду невідомі, заперечень проти позовної заяви не надав, а також того, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд постановив ухвалу про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних у справі даних та доказів. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, які підтверджені наданими сторонами доказами по справі. Сторони зареєстрували шлюб 08 серпня 2015 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 718, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER] Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] В даний час сторони разом не проживають, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків, наміру зберігати сім'ю не мають, сім'я розпалась і подальше її збереження неможливе, шлюб існує формально, подальше спільне життя з відповідачем суперечить інтересам позивача. Відповідно до ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України). Статтею 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що мають істотне значення. З врахуванням наведеного, судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, спільне господарство не ведуть, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них, що мають істотне значення, а отже позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Положеннями ч. 1 ст. 160 ЦК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч. 1 ст. 161 СК України). Позивач не надано жодного доказу на підтвердження тієї обставини, що між нею та відповідачем виник спір з приводу визначення місця проживання дитини, не надано доказів того, що дитина повинна залишитись проживати саме з позивачем, відтак вимога про залишення малолітньої дитини, [PERSON] проживати з позивачем є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial