Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до Соснівського районного суду Черкаської м. Черкаси з вказаною позовною заявою. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 19 травня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики на суму 42500 доларів США терміном повернення не пізніше 30 червня 2017 року. Факт отримання відповідачем грошових коштів за договором позики підтверджується власноруч написаною відповідачем\~ розпискою від 19 травня 2017 року. У зв`язку з невиконанням відповідачем договірних зобов`язань, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 червня 2021 року позовну заяву залишено без руху. Позивач у визначений ухвалою термін усунув недоліки позовної заяви. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 вересня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Позивач [PERSON] та представник позивача адвокат Василенко М.В. в судове засідання не з`явились, остання звернулася до суду з заявою про розгляд справи без її та позивача участі; заявлені позовні вимоги пілтримала; проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток на останню відому адресу його реєстрації, а також відповідно до вимог ч.10 ст.187 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб - порталі Судової влади України. Згідно ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалює заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, однак, в судове засідання без поважних причин двічі не з`явився, відзиву чи заперечень щодо позовної заяви суду не надав. Приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній даних та доказів та ухвалити, за результатами її розгляду, заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши всі обставини справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~ Відповідно до оригіналу розписки від 19 травня 2017 року, [PERSON] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Соснівським РВ УМВС України в Черкаській області, взяв в позику у [PERSON] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Соснівським РВ УМВС України в Черкаській області, грошові кошти в сумі 42500 доларів США,які\~\~ зобов`язується повернути\~ в термін до 30 червня 2017 року». Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 січня 2019 року у справі №357/11170/16-ц, провадження №61-40453ск18 зазначено наступне: «Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним у момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.» Аналогічний правовий висновок міститься в постановах Верховного Суду України у справі № 6-79цс14 від 02 липня 2014 року, у справі № 6-50цс16 від 24 лютого\~ 2016 року. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої і другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до правового висновку, який міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2018 року в справі № 212/3860/15-ц провадження № 61-6380св18 «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем\~\~ правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і, залежно від встановлених результатів, робити відповідні правові висновки. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від позивача певної грошової суми.» Відповідно до\~ ст. 545 ЦК України, наявність оригінала розписки у позивача є належним доказом невиконання боржником зобов`язань за договором позики. 19 травня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики на суму 42500 доларів США терміном повернення не пізніше 30 червня 2017 року. Факт отримання відповідачем грошових коштів за договором позики підтверджується власноруч написаною відповідачем\~ розпискою від 19 травня 2017 року. Доказів повернення\~ відповідачем отриманих в позику грошових коштів позивачу матеріали справи не містять і учасниками справи суду не надано. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно правового висновку Великої Палати Верховного суду України у справі № 340/385/17 від 27 листопада 2019 року, процесуальне право обирати валюту зобов`язання при зверненні з позовом про стягнення\~ боргу за договором позики\~ належить позивачу. Відповіно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України « Про судовий збір», за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. Враховуючи викладене, з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі, еквівалентній\~ 425 доларів США, згідно офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на дату звернення позивача з вказаною позовною заявою - 12 квітня 2021 року, що становить 11857 гривень 50 копійок. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 15, 16, 202, 207, 509, 510, 525, 526, 527, 530, 545,\~ 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України та

Outcome: approved