Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до Балтського районного суду Одеської області за участю Балтський РС ГУДМС України в Одеській області, із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України. Свої вимоги мотивує тим, що він народився в с. Фештеліца, район Штефан-Воде, Республіки Молдова. В 1989 році переїхав на постійне місце проживання в [INFO], де проживає і по теперішній час. За весь цей період нікуди не виїжджав та місця проживання не змінював. З 01.01.1990 року по 30.04.2000 року працював та був членом КСП «Заповіти Леніна» Коритненської сільської ради Балтського району Одеської області. Через втрату паспорту громадянина СРСР не міг виїхати з країни та залишився проживати в [INFO]. Для того, щоб отримати паспорт громадянина України [PERSON] просив суд встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року. В судовому засіданні заявник [PERSON] заявлені вимоги підтвердив та просив їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Балтського РС ГУДМС в Одеській області в судове засідання не зявився, надавши клопотання про розгляд справи за його відсутності, а також надав до суду заперечення на заяву, в якому просить відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на те, що [PERSON] не надав суду доказів належності його до громадянства колишнього СРСР. До заяви не додано копії свідоцтва про народження заявника, яке б підтверджувало факт народження на території Республіки Молдови. Заявником не надано доказів відсутності у його батьків паспортів громадян колишнього СРСР, або відсутності у останнього відмітки про прописку. [PERSON] не надано жодного доказу свого законного знаходження на території України, серед яких, є, наприклад, посвідчення особи без громадянства. Крім того, заявник не звертався до органів Державної міграційної служби України із заявою про набуття громадянства на підставі ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про громадянство». Заслухавши позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що заявник [PERSON] народився 19 січня 1969 року в с. Фештеліца, район [PERSON], Республіка Молдова, про що 07.03.1969 року Примерією села Фештеліца Суворовського району складено відповідний запис № 7. Його батьками є [PERSON], національність або етнічна приналежність молдованин, та [PERSON], національність або етнічна приналежність молдованка, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії NA-VI2390130 (а.с. 9,10) Згідно довідки наданою старостою Коритненського старостинського округу Балтської міської ради Одеської області [PERSON] № 420 від 10.08.2018 року, [PERSON], [INFO], постійно проживав та проживає з 1989 по 2018 рік на території с. Корине Балтського району Одеської області по вул.. М. Грушевського, 20, без реєстрації. (а.с. 6). Згідно трудової книжки колгоспника серії УКП № 1611861 [PERSON], [INFO], 01.01.1990 року прийнятий в члени КСП «Заповіти Леніна», колгоспником та 30.03.2002 року звільнений з роботи у звязку з реформуванням КСП «Заповіти Леніна». З 10.04.2000 року по 06.09.2000 року працював ПОСП «Росава». (а.с. 7-8) Згідно довідки Консульства Республіки Молдова в Одесі № 034/2 від 14.08.2018 року, [PERSON] громадянство Республіки Молдова не приймав, з приводу оформлення документів Національної паспортної системи не звертався. (а.с. 5). Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що в 1986 році переїхала з Республіки Молдова до с. Коритне Балтського району Одеської області. Працювала все життя на фермі. В 1989 році [PERSON] приїхав в с. Коритне Балтського району Одеської області до своєї сестри [PERSON], разом з якою працював у колгоспі та на фермі. Від колгоспу отримали будинок. Після смерті сестри проживав сам. Наразі [PERSON] допомагає їй по господарству, за що вона його утримує. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що народився у 1962 році в с. Коритне Балтського району Одеської області. Працював механізатором. В 1989 році познайомився із [PERSON], який на той час працював на формі різноробочим. Потім [PERSON] працював в колгоспі. З території села [PERSON] не виїзджав. Зараз працює в селі допомагає людям. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що з 1974 року проживає в [INFO]. В даний час працює в «Агрофірмі «[PERSON]» спеціалістом по роботі з пайовиками. Памятає, як в жовтні 1989 року [PERSON] та його сестра [PERSON] пішли працювати на ферму, він скотником, вона дояркою. [PERSON] ж у той час працювала бухгалтером колгоспу «Дзержинського», а з 1990 року КСП «Заповіти Леніна». У [PERSON] був паспорт громадянина СРСР, на підставі якого заведено трудову книжку колгоспника та прийнято у члени колгоспу КСП «Заповіти Леніна» де працював до 30.03.2000 року. З села нікуди не виїзджав, так як загубив паспорт і не міг нікуди виїхати. Станом на 24.08.1991 року та станом на 13.11.1991 року перебував в с. Коритне Балтського району Одеської області. Свідок [PERSON]Г в судовому засіданні показав, що переїхав з Бендер в с. Коритне Балтського району Одеської області у 1992 році, та з того часу знайомий з [PERSON] Зі слів знає, що останній загубив паспорт громадянина СРСР, спочатку не було потреби у його відновленні, а потім не зміг зробити паспорт. З часу знайомства з [PERSON], останній з с. Коритне Балтського району Одеської області не виїзджав. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до п. п. 1, 2 ч.1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Пунктом 8 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року визначено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: 1) заяву про встановлення належності до громадянства України; 2) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); 3) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. У пункті 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. За змістом п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Відповідно до п.2 ч. 5ст.293 ЦПК України,\~суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичн інаслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чиннимз аконодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Таким чином, факт постійного безперервного проживання заявника на території України підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. Приймаючи до уваги те, що встановлення факту постійного проживання на території України має для заявника юридичне значення та необхідне йому для отримання паспорту громадянина України, враховуючі наявність доказів на підтвердження постійного проживання на території України впродовж 29 років та зокрема станом на 24.08.1991 року та станом на 13.11.1991 року, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved