Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до ТзОВ «Автомагістраль-Південь» про встановлення факту трудових відносин, стягнення невиплаченої заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку. Свої вимоги мотивує тим, що 30 серпня 2017 року він був прийнятий на роботу в ТзОВ «Автомагістраль-Південь» на посаду водія. Умовами прийняття на роботу в такій якості були наявність у його категорії у посвідченні водія, що надає право на перевезення пасажирів. Під час прийняття на роботу йому було озвучено, що за кожен відпрацьований день він буде отримувати 600 грн. заробітної плати та 80 грн. щоденно на харчування. Перед початком роботи майстер [PERSON] провів з ним інструктаж щодо виконання встановлених правил техніки безпеки під час будівництва дороги і експлуатації техніки. Зазначає, що механік [PERSON] надав йому для заповнення заяву про прийняття та звільнення з роботи, строковий трудовий договір, який він має заповнити та передати керівництву товариства для підписання та який буде після підписання повернутий йому. Його робочим місцем була ділянка будівництва дороги, що знаходиться між населеними пунктами с. Юнівка - місто Володимир-Волинський Волинської області, робочий день починався о 6 годині ранку та тривав весь світловий день. Безпосередній контроль за виконанням покладених на нього обов?язків здійснював механік дільниці [PERSON] та [PERSON] , які організовували його трудову діяльність. За весь період роботи йому жодного разу не було виплачено ні аванс, ні заробітна плата, проте, один раз на п`ять днів [PERSON] виплачував по 400 грн. вартості обідів, про що він проставляв підпис у наданні йому відомості. 10.11.2017 року його повідомили про звільнення з займаної посади, проте, будь-якої заяви на звільнення він не писав, так як розумів, що для цього була використана заява про звільнення з роботи, яку він заповнював на початку своєї роботи в товаристві, в день звільнення йому не було виплачено заробітну плату. На його неодноразові звернення з приводу виплати заробітної плати йому обіцяли, що найближчим часом проведуть розрахунок, однак, на початку 2018 року його повідомив [PERSON] , що заробітна плата йому виплачена не буде, оскільки на підприємстві відсутні документи про прийняття його на роботу та те, що він працював на підприємстві. Вважає, що такими діями відповідач намагається уникнути виплати заборгованості по заробітній платі, а тому просить суд встановити факт знаходження його в трудових відносинах з відповідачем з 30 серпня по 10 листопада 2017 року включно та стягнути в його користь заробітну плату в розмірі 55 800 грн., 3057 грн. 52 коп. компенсації за невикористану відпустку. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили суд позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив суд в задоволенні позову відмовити, до початку розгляду справи до суду подав суду відзив на позовну заяву. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно ст. 21 КЗпП трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов?язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] зазначає, що 30 серпня 2017 року він був допущений до роботи представником адміністрації ТзОВ «Автомагестраль-Південь» в якості водія з використанням мікроавтобуса Мерседес Бенц, д.н.з. [NUMBER] за строковим трудовим договором на період з 30 серпня 2017 року по 10 листопада 2017 року включно. Відповідно до ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органом, та повідомленням центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. При звернення з позовною вимогою про встановлення факту перебування в трудових відносинах в період з 30.08.2017 року по 10.11.2017 року включно позивачем надано суду докази щодо виконання трудової функції у вказаний період роботи та підпорядкування його внутрішньому трудовому розпорядку. Так, майстром дільниці будівництва автодороги від населеного пункту с. Юнівка до м. Нововолинськ Волинської області був в той період [PERSON] . Факт перебування в трудових відносинах з ТзОВ «Автомагістраль-Південь» майстром [PERSON] у вказаний період підтверджено наявними в матеріалах справи доказами (а.с. 203-205) та розрахунковими відомостями (а.с. 209-213). Заповнені позивачем шляхові листи також підписувалися майстром [PERSON] . Також з майстром було узгоджено заробітну плату, розмір якої становить 600 грн. за один день роботи, а також 80 грн. на щоденне харчування. При виконання трудових обов?язків водія позивач був підпорядкований також механіку [PERSON] , який перед початком виконання трудових обов?язків водія проводив інструктаж правил техніки безпеки на ТзОВ «Автомагістраль-Південь», відбирав письмову заяву про прийняття на роботу. Позивач заповним бланк строкового трудового договору в двох примірниках, крім того написав заяву на звільнення (а.с. 17-22). Як встановлено судом, то позивач був рекомендований на роботу сільським головою Холопичівської сільської ради Локачинського району Волинської області [PERSON] на прохання майстра [PERSON] . Підприємець с. Холопичів Локачинського району [PERSON] підтвердила, що восени 2017 року вона готувала обіди працівникам ТзОВ «Автомагістраль-Південь», які будували дорогу від с. Юнівка до м. Володимир-Волинський, при цьому привозив їх щоденно [PERSON] . Так як автомобіль Мерседес-Бенц, д.н.з [NUMBER] , яким керував [PERSON] заправлявся на підприємстві, то відповідно позивач звітувався за використане пальне та заповнював шляхові листи, які підтверджували облік робочого часу з 06 години ранку і тривалістю повний світловий день. Підписані шляхові листи майстрами дільниці [PERSON] , [PERSON] та механіком [PERSON] передавалися диспетчеру товариства [PERSON] , робоче місце якої було в с. Жвирка Сокальського району Львівської області. Викладені обставини підтвердили в судовому засіданні допитані в яксоті свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Таким чином, в судовому засіданні знайшло своє підтвердження факт виконання позивачем трудових відносин в товаристві з обмеженою відповідальністю «Автомагістраль-Південь» з 30 серпня 2017 року по 10 листопада 2017 року на посаді водія, а тому вимога про встановлення факту підлягає до задоволення. Щодо вимоги про стягнення заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, то слід зазначити, що ст. 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установ, організації, провадиться в день звільнення. Як було встановлено в судовому засіданні, то позивач [PERSON] з 30 серпня 2017 року по 10 листопада 2017 року перебував в трудових відносинах з ТзОВ «Автомагістраль -Південь» та працював на посаді водія. При прийняття позивача на роботу в усному порядку з роботодавцем була узгоджена сума оплати за кожен відпрацьований робочий день в розмірі 600 грн. Фактично за вказаний період останній на підприємстві відпрацював 73 робочих дні, 20 з яких є вихідними. Згідно ст. 72 КЗпП України робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі. Оплата за роботу у вихідний день обчислюється за правилами статті 107 цього Кодексу. Враховуючи кількість відпрацьованих днів [PERSON] до виплати йому підлягає сума 55 800 грн., з розрахунку 53 робочих дні х 600 грн=31800 грн., 20 днів відпрацьовано у вихідні дні - 20 х 1200 грн = 24 000. Відповідно до Закону України «Про відпустку» під час звільнення працівника з роботи роботодавець повинен виплатити працівнику компенсацію за невикористану відпустку за фактично відпрацьований період роботи. Згідно трудового законодавства тривалість щорічної основної відпустки становить не менше 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору, а тому з врахуванням відпрацьованих днів 73, така відпустка складає 4 календарних дні. Розраховуючи розмір компенсації за невикористану відпустку суд враховує розмір заробітної плати за фактично відпрацьовані дні, яка становить 55800 грн., ділимо на кількість фактично відпрацьованих днів - 73 дні, то середній заробіток за один відпрацьований день становить 764 грн. 38 коп., відтак, в користь позивача підлягає до стягнення компенсація за невикористану відпустку в розмірі 3057 грн. 52 коп. (764,38 х 4). Отже, враховуючи викладені вище обставини по справі, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду викладені [PERSON] обставини справи знайшли своє підтвердження, а тому заявлений позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved