Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини. До початку розгляду справи по суті позивач збільшив позовні вимоги. В обґрунтування уточненої позовної заяви зазначено, що в 2006 році між позивачем та [PERSON] було зареєстровано шлюб. В 2008 році шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу сторони продовжували шлюбні відносини та мешкали разом по [ADDRESS] до 2013 року. [INFO] відповідач народила сина. Оскільки на той момент вони не перебували у шлюбі відомості про батька було записано у відповідності до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. В липні 2013 року [PERSON] покинула позивача з сином та поїхала у невідомому напрямку. З того часу відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні сина. На підставі вищевикладеного позивач просив визнати його батьком [PERSON], [INFO], позбавити [PERSON] батьківських прав щодо її малолітнього сина, [PERSON], та стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання дитини, [PERSON], в твердій грошовій сумі 100 грн. щомісяця. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив суд задовольнити позовні вимоги. Суду пояснив, що весь час після розірвання шлюбу продовжував жити разом з відповідачем. Коли народився син [PERSON] відповідач сама пішла реєструвати дитину і тому відомості про батька було записано зі слів матері. Завжди вважав себе батьком цієї дитини. Зараз, коли мати покинула сина, постало питання про необхідність визнання батьківства, оскільки бажає, щоб син залишився з ним. [PERSON] зловживає спиртними напоями, часто лишала дитину і раніше. Майже півтора роки мати дитини не турбується про дитину, навіть не цікавиться життям сина. Неодноразово викликалась міліція у зв'язку з невиконанням відповідачем її батьківських обов'язків. Фактично від народження вихованням та утриманням дитини займається позивач, допомагає також бабуся. Зараз син не хоче бачити маму та за нею не сумує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи у відповідності до ч. 9 ст. 74 Цивільного процесуального кодексу України повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи без її участі не надала. У відповідності до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Представник третьої особи, органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Верхівцевської міської ради, суду пояснила, що влітку 2013 року [PERSON] покинула свою малолітню дитину, [PERSON], [INFO], на свого колишнього чоловіка, [PERSON]. Орган опіки та піклування перевіряв дану інформацію, представники виходили за місцем проживання дитини. [PERSON] сім'я і раніше перебувала на обліку у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх батьківських прав. [PERSON] зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, ніде не працює. З нею неодноразово проводились профілактичні бесіди, проте навіть до органу опіки та піклування відповідач часто приходила у нетверезому стані. Під час перевірки умов проживання дитини було встановлено, що дитина постійно проживає з [PERSON], який вважає себе батьком. Він займається вихованням дитини, повністю її утримує. В будинку створено належні умови для проживання дитини, є необхідні харчі, одяг. У зв'язку з невиконанням [PERSON] своїх батьківських обов'язків було прийнято рішення про доцільність позбавлення її батьківських прав щодо її малолітнього сина, [PERSON]. Прокурор проти задоволення позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її малолітнього сина, [PERSON], не заперечував, вважаючи, що є для цього правові підстави. Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. 6 травня 2006 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.5). Рішенням Високопільського районного суду Херсонської області від 10 квітня 2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішення суду набрало законної сили 15 травня 2008 року (а.с.40). Після розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] продовжували жити разом, що підтверджується поясненнями позивача та представником органу опіки та піклування. [INFO] [PERSON] народила дитину - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.6). У свідоцтві про народження батьком зазначений - [PERSON]. Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження (а.с.25) та актовим записом про народження № 32 від 28 травня 2009 року, зробленим відділом реєстрації актів цивільного стану Високопільського районного управління юстиції Херсонської області (а.с.36-37). Відомості про батька дитини було зазначено у відповідності до ст. 135 Сімейного кодексу України - за вказівкою матері. Відповідно до ст. 128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визначене за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Отже, встановлені судом обставини, а саме, що позивач, як до народження [PERSON] так і після його народження постійно проживав з матір'ю дитини, [PERSON], вважав та вважає себе батьком дитини, проте не був записаний батьком в актовий запис про народження лише, тому, що не перебував у шлюбі з відповідачем, а також досліджені у справі докази дають підстави для визнання батьківства [PERSON] щодо малолітнього [PERSON], [INFO]. Також судом встановлено, що в липні 2013 року [PERSON] покинула свого малолітнього сина, [PERSON], на позивача та з того часу з сином не спілкується, не займається його вихованням, утриманням. [PERSON] обставини підтверджуються актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 7 травня 2014 року, згідно з яким комісія обстежила умови проживання малолітнього [PERSON] та встановила, що мати [PERSON], [PERSON], покинула свого сина та поїхала у невідомому напрямку, не цікавиться його життям та здоров'ям (а.с.24). Згідно з рапортом дільничного інспектора від 27 травня 2014 року [PERSON] мешкає в м. Верхівцеве разом зі своїм сином, [PERSON]. Мати дитини з сином не проживає близького одного року, місце її знаходження не відоме. Вихованням та забезпеченням сина займається [PERSON]. [PERSON] зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя та не виконує належним чином батьківські обов'язки (а.с.23). Відповідно до характеристики за місцем проживання [PERSON] характеризується негативно, веде аморальний спосіб життя, не працює, зловживає спиртними напоями, вихованням свого малолітнього сина [PERSON] не займається, покинула дитину на колишнього чоловіка (а.с.17). Рішенням виконавчого комітету Верхівцевської міської ради № 49/1 від 22 травня 2014 року було прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її малолітнього сина [PERSON] (а.с.18). Довідкою Верхівцевської міської ради від 10 листопада 2014 року підтверджується, що [PERSON], [INFO], знаходиться на утриманні [PERSON] (а.с.16). Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що [PERSON] свідомо не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, [PERSON], не забезпечує його медичним доглядом, лікуванням, не спілкується з сином, тобто свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, що, на думку суду, необхідно розцінювати як ухилення від виховання дитини, а тому позовні вимоги [PERSON], з яким проживає дитина, є законними та обґрунтованими. Також в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не виконує обов'язки по утриманню свого малолітнього сина [PERSON], добровільно допомогу на його утримання не надає. Відповідно до ст. ст. 166, 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, навіть якщо вона позбавлена батьківських прав. Відповідно до положень ст.ст. 182, 184 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та сторін, той факт, що відповідач ніде не працює, має нерегулярний дохід. У зв'язку з цим суд приходить висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, приймаючи до уваги, що позивачем було сплачено судовий збір не в повному обсязі, а саме не доплачено судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. (за позовні вимоги про позбавлення батьківських прав), а за позовні вимоги про стягнення аліментів позивача звільнено від сплати судового збору у відповідності до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд приходить до висновку, що з позивача підлягає стягненню сума недоплаченого судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. в дохід держави, так само як і з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. в дохід держави. Згідно зі ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв'язку з цим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме сума судового збору у розмірі 487 грн. 20 коп. Відповідно до ч. 5 ст. 164 Сімейного кодексу України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає державному органу реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Outcome: approved