Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що 22.02.2017 року між ним та відповідачкою укладено шлюб, який зареєстровано виконкомом Нижньоапшанської сільської ради Тячівського району Закарпатської області за актовим записом № 33. Спільних дітей не мають. Майнового спору з відповідачем не має. Зазначає, що причиною розірвання шлюбу є те, що з відповідачкою вони не зійшлись характерами та поглядами на життя. Вказує, що відповідачка не рахувалася з його думками та зраджувала в подружній вірності. Проживши спільно близько трьох місяців, в літку 2017 року відповідачка переїхала проживати в будинок своїх батьків. При цьому, не зважаючи на те, що понад три роки вони проживають окремо, розірвати шлюб в добровільному порядку [PERSON] не бажає. Вважає, що їх з відповідачкою подружнє життя є неможливим, примирення не бажає, та просить суд розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою. Позивач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився. В позовній заяві просив розгляд справи проводити у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Примирення не бажає. Відповідачка будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 7.05.2021 року за штрих кодовим ідентифікатором № 9050004521927 на розгляд справи не з`явилася та про причину неявки суду не повідомила. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. У зв`язку з неявкою у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, суд відповідно до положень ч.1 ст.223 ЦПК України, розглянув справу за відсутності сторін на підставі наявних в ній письмових доказів. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 22.02.2017 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано виконкомом Нижньоапшанської сільської ради Тячівського району Закарпатської області за актовим записом №33, що стверджується свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER] виданим повторно 10.03.2021 року (а.с. 5). Спільних дітей від шлюбу сторони, не мають. Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося. Про це свідчать ті обставини, що вони сімейних стосунків не підтримують та разом не проживають понад три роки, позивач наполягає на розірванні шлюбу, про що зазначає у позовній заяві, та просить строк на примирення не надавати, оскільки таке неможливе. Спільних дітей від шлюбу сторони не мають. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони втратили почуття поваги, любові і довіри один до одного. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, їх сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Позовних вимог щодо, поділу спільного майна сторін не заявлено. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає до стягнення сплачений останнім судовий збір у сумі 908 грн.

Outcome: approved