Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач) у березні звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі Відповідачка). Просив стягнути з Відповідачки 124216,00 (сто двадцять чотири тисячі двісті шістнадцять) доларів США у рахунок погашення боргу за розпискою від 05 червня 2018 року (а.с. 5). В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що ним особисто було передано в борг Відповідачці грошові кошти на суму 30000,00 (тридцять тисяч) доларів США, що за курсом Національного банку України, станом на 10 березня 2020 року, складає суму в розмірі 747300,00 (сімсот сорок сім тисяч) гривень. На підтвердження отримання коштів Відповідачкою було надано особисту письмову розписку від 05 червня 2018 року із зазначенням умов їх повернення. Відповідачка, незважаючи на встановлений та погоджений порядок та умов повернення грошових коштів, уникає від виконання зобов`язання. Неодноразово звертався з проханням дотримуватися взятого зобов`язання щодо повернення грошових коштів, яке Відповідачкою постійно ігнорується. 10 лютого 2020 року Позивачем було направлено претензію до Відповідачки про сплату боргу отриманих за розпискою від 05 червня 2018 року (а.с. 11-13). Відповідачка не скористалась свої процесуальними правами та не надала жодних відомостей по даному спору. Ухвалою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 03 квітня 2020 року відкрито провадження у порядку загального позовного провадження та встановлено строк для подання відзиву п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали (а.с. 19,20). Ухвалою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 26 травня 2020 року підготовче засідання було закрито та призначено справу для розгляду по суті (а.с. 26, 27). Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідачка була належним чином повідомлений про дату, час і місце судових засідань, у які не з`явилась без повідомлення причин неявки, процесуальними правами щодо подачі заяв по суті справи не скористалась, що не перешкоджає розгляду справи по суті, тому суд розглянув справу за її відсутності. Відповідно до пунктів 1-4 частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дані умови проведення заочного розгляду справи наявні у їх сукупності. На підставі\~ пунктів 1-4 частини першої статті 280 та частини четвертої статті 223 ЦПК України у зв`язку з повторною неявкою в судове засідання Відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи та подані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, як окремо так і взаємний їх зв`язок, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю з підстав. Встановлено, що Позивач особисто передав в борг Відповідачці грошові кошти на суму 30000,00 (тридцять тисяч) доларів США, що за курсом Національного банку України, станом на 10 березня 2020 року, складає суму в розмірі 747300,00 (сімсот сорок сім тисяч) гривень. На підтвердження отримання коштів Відповідачкою було надано особисту письмову розписку від 05 червня 2018 року із зазначенням умов їх повернення (а.с. 5). За змістом розписки [PERSON] взяла кошти у борг терміном на один рік з дня написання розписки; за користування коштами зобов`язалась сплачувати сім відсотків від суми депозиту щомісячно (а.с. 5). Відповідачка, незважаючи на встановлений та погоджений порядок та умов повернення грошових коштів, уникає від виконання зобов`язання. Позивач звертався з проханням дотримуватися взятого зобов`язання щодо повернення грошових коштів, що підтверджується претензією від 10 лютого 2020 року (а.с. 11). Дану претензію Відповідачка отримала, що підтверджується фіскальним чеком та накладною Укрпошти від 10 лютого 2020 року (а.с. 13). Позивач надав свій розрахунок боргу за користування грошовими коштами з 05 червня по 05 березня 2020 року, згідно якого сума заборгованості з урахуванням відсотків складає 124216,86 (сто двадцять чотири тисячі двісті шістнадцять) доларів США. Оскільки сторонами не оспорюється розрахунок заборгованості та наявність розписки, то суд вважає їх належними та допустимими доказами. При прийнятті рішення судом враховується, що Позивач особисто передав в борг Відповідачці грошові кошти на суму 30000,00 (тридцять тисяч) доларів США готівкою. Отже, наявна розписка підтверджує факт укладення між Позивачем та Відповідачкою договору позики, оскільки у ній зазначено факт отримання Відповідачкою від Позивача коштів у позику. Розписка підписана Відповідачкою. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом України 18.01.2017 р. у справі №6-2789цс16 . Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених обставин робити відповідні правові висновки. Такий же висновок зроблено Верховним судом України 18.09.2013 р. у справі № 6-63цс13 , від 11.11.2015 р. у справі № 6-1967цс15 та 12.04.2017 р. у справі № 6-487цс17 . Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. У постанові ВСУ від 13 грудня 2017 року у справі № 309/3458/14-ц зазначено наступне. Верховний Суд України у постановах від 18 вересня 2013 року та 2 липня 2014 року виклав правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від його найменування і з огляду на установлені результати - робити відповідні правові висновки. На основі викладеного та

Outcome: approved