Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із позовною заявою до [PERSON] про стягнення грошових коштів у розмірі 350000грн. та стягнення судового збору, мотивуючи вимоги тим, що 17.04.2014р. відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] грошові кошти у розмірі 150000грн., на підтвердження чого написав власноруч розписку, а у грудні 2015р. отримав ще грошові кошти у розмірі 200000грн.. Таким чином в період з квітня 2014р. по грудень 2015р. відповідачем [PERSON] було отримано від позивача [PERSON] грошові кошти у загальному розмірі 350000грн., мотивуючи необхідність отримання зазначених коштів посадкою врожаю, та зобовязався повернути отримані кошти в натурі гарбузовим насінням у жовтні-листопаді 2014р., однак у зазначений строк відповідач [PERSON] взяті на себе зобовязання не виконав. Натомість 06.12.2016р. на прохання позивача [PERSON] відповідач [PERSON] написав розписку на отриману загальну суму грошових коштів. Вимоги позивача [PERSON] щодо виконання зобовязання відповідач [PERSON] ігнорує. У звязку з цим позивач [PERSON] вважає, що відповідач [PERSON] безпідставно набув грошові кошти у розмірі 350000грн.. Тому, [PERSON] звернувся з позовом до суду і просить суд стягнути з відповідача [PERSON] грошові кошти у розмірі 350000грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 3500грн.. 31.01.2018р. відповідач [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву, який мотивовано тим, що у розписці про отримання грошових коштів не зазначено питання щодо повернення суми отриманих грошових коштів, а зазначено зобовязання передачі позивачу [PERSON] гарбузового насіння. Представник позивача [PERSON] у вступному слові пояснив, що 17.04.2014р. відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] грошові кошти у розмірі 150000грн., на підтвердження чого написав власноруч розписку, а у грудні 2015р. отримав ще грошові кошти у розмірі 200000грн.. Таким чином в період з квітня 2014р. по грудень 2015р. відповідачем [PERSON] було отримано від позивача [PERSON] грошові кошти у загальному розмірі 350000грн., мотивуючи необхідність отримання зазначених коштів посадкою врожаю, та зобовязався повернути отримані кошти в натурі гарбузовим насінням у жовтні-листопаді 2014р., однак у зазначений строк відповідач [PERSON] взяті на себе зобовязання не виконав. Натомість 06.12.2016р. на прохання позивача [PERSON] відповідач [PERSON] написав розписку на отриману загальну суму грошових коштів. Вимоги позивача [PERSON] щодо виконання зобовязання відповідач [PERSON] ігнорує. Додатково пояснив, що позивач [PERSON] вважає, що грошові кошти у розмірі 350000грн. набуті відповідачем [PERSON] без будь-яких правових підстав, оскільки будь-яких договорів між сторонами не укладалось, а була лише домовленість про надання коштів під врожай. Відповідач [PERSON] врожай не надав позивачу [PERSON], а отже грошові кошти набуті безпідставно. Підстави на яких сторони домовлялись про правочин не настали. Грошові кошти у розмірі 150000грн. дійсно передавались [PERSON] під час написання розписки 17.04.2014р.. Грошові кошти у розмірі 200000грн. передавались [PERSON] без розписок протягом 2014-2015р.. Факт отримання [PERSON] грошової суми у розмірі 200000грн. він визнав розпискою від 06.12.2016р.. Представник відповідача [PERSON] у вступному слові заперечував проти задоволення позову та пояснив, що посилання позивача [PERSON] на ст.1212 ЦК є необґрунтованими. Майно на збереження сторони один одному не передавали. Дійсно був факт отримання грошових коштів на здійснення спільної діяльності по вирощуванню гарбузів. У розписці від 14.07.2014р. йде мова лише про повернення гарбузового насіння. По факту грошові кошти не передавались. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи , суд прийшов до висновку , що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до копії розписки б/н від 17.04.2014р., [PERSON] взяв у [PERSON] 150000грн. під врожай 2014р. та зобовязується повернути гарбузовим насінням у жовтні-листопаді 2014р. після збору врожаю. Відповідно до копії розписки б/н від 06.12.2016р., [PERSON] визнає утворившийся за ним борг у розмірі 350000грн., який виник у звязку з комерційною діяльністю по давальницькій схемі вирощування гарбуза. Борг виник перед [PERSON]. Строк погашення по мірі надходження коштів, на розписці буде відмічатись. Таким чином, з матеріалів справи та пояснень сторін судом було встановлено, що 14.07.2014р. [PERSON] надав [PERSON] грошові кошти у розмірі 150000грн. під врожай 2014р. з зобовязанням повернути гарбузовим насінням у жовтні-листопаді 2014р. після збору врожаю. Предметом спору у зазначеній цивільній справі є набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав відповідачем [PERSON] від [PERSON]. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог, суд враховує наступне. Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Обєктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України, цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України обєктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обовязків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобовязанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання. Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. З матеріалів справи, пояснень сторін, судом було встановлено, що відповідач [PERSON] набув майно (грошові кошти) за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, з метою вирощування гарбузового насіння та передачі після його збору позивачу [PERSON]. Крім того, грошові кошти у розмірі 150000грн. фактично передавались, їх було отримано як позику згідно з укладеним між сторонами договором від 14.07.2014р., а грошові кошти у розмірі 200000грн. фактично не передавались у власність чи користування. За таких обставин, враховуючи, що доказів визнання укладеного правочинну недійсним або його розірвання сторонами не надано, суд дійшов висновку про безпідставність посилань позивача [PERSON] та його представника [PERSON] на те, що спірна грошова сума вважається отриманою відповідачем [PERSON] безпідставно в розумінні статті 1212 ЦК України. Отже, правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не статтею 1212 ЦК України, на яку посилався позивач [PERSON] як на підставу позовних вимог. Таким чином, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому. Аналогічна правова позиція міститься у постанові судових палат у цивільних та господарських справах Верховного суду України від 02.10.2013р. №6-88цс13. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що обставини викладені [PERSON] в обґрунтування позовних вимог не знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, а тому позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів у розмірі 350000грн., не підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачу [PERSON] відмовлено у задоволенні позовних вимог, то сума сплаченого судового збору у розмірі 3500грн. не підлягає розподілу між сторонами.

Outcome: dismissed