Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до Галицького районного суду м. Львова із позовною заявою до [PERSON] , в якій просив суд встановити факт відсутності спільного проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім`єю до листопада 2004 року та припинення спільного проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім`єю починаючи з березня 2005 року. В обгрунтування поданої заяви зазначає, що заочним рішенням Галицького районнрго суду м. Львова від 08 квітня 2011 року у справі № 2-1395/2011р., шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. При цьому позивач проти розірвання шлюбу не заперечував, проте потребував роз`яснення цього судового рішення з метою отримання відповіді на ряд питань. Оскільки Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 25 липня 2018 року у справі № 2-1395/1 1, у задоволенні заяви [PERSON] про роз`яснення рішення Галицького районного суду м. Львова від 08 квітня 2011 року у справі № 2 - 1395/11, відмовлено, а Постановою Львівського апеляційного суду від 08 листопада 2018 року у справі № 2 - 1395/11 вищенаведену ухвалу залишено без змін, позивач вирішив, подати дану позовну заяву. Оскільки рішення Галицького районного суду м. Львова від 08 квітня 2011 року у справі № 2 - 1395/11 в частині описової та мотивувальної частини систематично використовуються відповідачем у майнових спорах - у позивача виникла необхідність отримання відповіді та з`ясування невідомих йому обставин взаємовідносин з відповідачем, в тому числі і щодо їх спільного проживання. Зазначає, що до моменту укладення шлюбу сторони підтримували дружні взаємовідносини, а згоду на укладення шлюбу надав під впливом емоції. Посилається на те, що [PERSON] зазначає у своїх поясненнях, наявних у матеріалах справи № 2-1395/2011р, що проживала з позивачем за різними адресами, що [PERSON]. підтверджує. Проте спільне господарство та сімейний побут налагоджений не був, сімейні відносини носили короткочасний та ситуативний характер. Зазначає, що після зими 2005 року позивач почав жити окремим приватним життям. Провівши порівняльний аналіз та співставлення тексту позовної заяви відповідача у справі про розірвання шлюбу, відсутність письмових доповнень до неї, тексту журналу судових засідань, рішення суду, позивач, вважає, що дане рішення систематично використовується відповідачем для подання позовів про поділ майна з позивачем. Зазначав про наявність майнових спорів. Наголошує, що «як до моменту укладення шлюбу так і з часу фактично початку припинення будь - яких шлюбних відносин з відповідачем був і є вільним у своїх поглядах та відносинах, однак будь - які його спроби дізнатися, до моменту укладення шлюбу з відповідачем, особисто у неї, про її особисте чи сімейне життя, викликали у відповідача дещо негативну реакцію, а тому позивач має намір з`ясувати це питання у 2019 році». При цьому, у майновому спорі з відповідачем у 2011 - 2013 роках (справа № 2-1316/1305/11), [PERSON]. не розглядав можливість отримати відповідь на ряд питань до відповідача, однак, коли у 2018 році стало відомо про дії колишньої дружини в інших судових справах щодо поділу майна, - [PERSON]. виявив намір з`ясувати обставини та хід подій усього періоду, як спільного проживання з відповідачем так і набуття можливого спільного майна, як позивачем так і відповідачем. Додав, що на даний момент тривають ряд судових розглядів, де він захищає своє майнове право. Просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 22.03.2019 р. у справі відкрито провадження. Провадження у справі не зупинялося, а тому не було підстав для його поновлення. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив такі задовольнити. Надав аналогічні викладеним у позові пояснення. Крім цього, в матеріалах справи наявна відповідь [PERSON]. на відзив, в якій посилається на те, що відповідач не надав документально підтверджені докази реального часу проживання з відповідачем і тому відзив є безпідставним. Зазначає, що саме відповідачем [PERSON] ініційовано розірвання шлюбу, в судових рішенням часові проміжки їх спільного проживання зазначені виключно зі слів відповідача - і саме тому відповідач [PERSON] повинна доводити факт їх спільного проживання з конкретного періоду часу. Наголосив, що звернувся з даною позовною заявою саме в порядку позовного провадження. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечив повністю. Надав аналогічні викладеним у відзиві пояснення. Зазначив, що позивачем не вказано і не обгрунтовано з якою метою він хоче встановити даний факт відсутності проживання з позивачем, не надано жодного доказу, що підтверджує факт відсутності проживання однією сім`єю з [PERSON] . Просив відмовити в задоволенні позовної заяви про встановлення факту відсутності проживання однією сім`єю до листопада 2004 року та припинення спільного прожи\-вання сторін з березня 2005 року [PERSON] з [PERSON] \-ною за її безпідставністю. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи, права та обов`язки сторін, суд доходить висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ст. 3 ч. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що заочним рішення суду Галицького районного суду м. Львова від 08.04.2011 року у справі №2-1395/2011 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 11.11.2004 року у Шевченківському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №353. Залишити за позивачем ( [PERSON] ) після розірвання шлюбу -прізвище [PERSON] (а.с.7). Рішенян суду не оскаржувалось та набрало законної сили. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 25.07.2018 р. задоволенні заяви [PERSON] про роз`яснення рішення Галицького районного суду м. Львова від 08 квітня 2011 року по справі № 2-1395/2011 (а.с.11). Ухвалою Львівського апеляційного суду від 14.12.2018 р. ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 25.07.2018 р. залишено без змін (а.с.12). Ухвалою Апеляційного суду Львівської обалсті від 23.02.2013 р. у справі № 1316/1305/11 рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 05.12.2012 р. без змін (а.с.8-10). Із описової частини ухвали Апеляційного суду Львівської обалсті від 23.02.2013 р. вбачається, що апеляційною інстанцією переглядалось рішення суду щодо часткового задоволення позову [PERSON] до [PERSON]. про визнання будинку спільним майном подружжя і визнання права власності на нього. Копію самого рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 05.12.2012 р. ні позивачем, ні відповвідачем, ні їх представниками не долучено до матеріалів справи. Крім цього, позивач долучив до матеріалів справи копію позовної заяви [PERSON] до [PERSON]. про розірвання шлюбу. Будь-яких інших документів, доказів по справи сторонами не надано. У позовній заяві [PERSON] зазначав, що вирішив подати дану позовну заяву тому, що судами відмовлено у роз`ясненні рішення суду про розірвання шлюбу. Суд не вбачав за можливе роз`яснювати зазначені в рішенні Галицького районного суду м. Львова від 08.04.2011 року у справі №2-1395/2011 про розірвання шлюбу обставини щодо періоду спільного проживання [PERSON]. та [PERSON] шляхом зазначення необхідних позивачу даних в рішенні суду про встановлення факту. В позові також зазначено, що текст позовної заяви відповідача та текст описової та мотивувальної частини рішення суду про розірвання шлюбу використовуються на даний час у майнових спорах з відповідачем. І тому позивач [PERSON] прагне «з`ясувати цілий ряд фактів та обставин саме у судовому порядку» та захистити своє морально-етичне право, та бажає в даному позові з`ясувати обставини та хід подій усього періоду, як спільного проживання з відповідачем так і набуття можливого спільного майна як позивачем так і відповідачем. Суд приходить до висновку, що факт відсутності спільного проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім`єю до листопада 2004 року та припинення спільного проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім`єю починаючи з березня 2005 року повинен доводитись саме в рамках судових справ щодо майнових спорів колишнього подружжя [PERSON]. та [PERSON] , оскільки це питання є складовою частиною майнових спорів. Щодо твердження позивача у відзиві на позов, що саме відповідачем [PERSON] ініційовано розірвання шлюбу, в судових рішенням часові проміжки їх спільного проживання зазначені виключно зі слів відповідача - і саме тому відповідач [PERSON] повинна доводити факт їх спільного проживання з конкретного періоду часу, - суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Представником позивача не надано достатніх, належних та допустимих доказів підставності позовних вимог щодо позовних вимог про встановлення факту відсутності спільного проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім`єю до листопада 2004 року та припинення спільного проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім`єю починаючи з березня 2005 року. Більше того, такі обставини повинні доводитись саме в рамках судових справ щодо майнових спорів колишнього подружжя [PERSON]. та [PERSON] , оскільки це питання є складовою частиною майнових спорів. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому сплачений позивачем судовий збір поверненню не підлягає.

Outcome: dismissed