Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом, в якому просить зобов'язати ВП «Харківполімернитка» TOB усунути перешкоди у здійсненні ним права користування земельною ділянкою, кадастровий номер [NUMBER], за адресою [ADDRESS] шляхом знесення самовільно збудованого залізного паркану та воріт між виробничими приміщеннями літ. «Б» та «В» за адресою [ADDRESS]; зобов'язати ВП «Харківполімернитка» ТОВ, [PERSON] припинити використання приміщень адміністративного корпусу «А-2»: 1-12 площею 7,70 м2, 1-3 площею 16,20 м2, 1-21 площею 10,10 м2, склад ГСМ «Ж», АЗС «Е» та відновити їх попередній стан, який існував до використання зазначених приміщень ВП «Харківполімернитка» ТОВ, [PERSON] без належних правових підстав; стягнути в рівних частинах з Виробничого підприємства «Харківполімернитка» - ТОВ та [PERSON] на його користь судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 1409,60 грн. та витрат на професійну правничу допомогу адвоката, орієнтовний розмір яких становить 10 000,00 грн., а всього 11 409,60 грн. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 32/100 комплексу нежитлових приміщень за адресою: [ADDRESS]. Власником 20/100 зазначеного комплексу є [PERSON], власником 19/100 - [PERSON], власником 25/100 є ВП «Харківполімернитка» TOB. 4/100 вказаного комплексу нежитлових приміщень, згідно довідки Комунального підприємства технічної інвентаризації «Інвенрос» залишилось зареєстрованим за ООО «АТП-2029». Частки співвласників у майновому комплексі за адресою [ADDRESS] мають ідеальне, а не реальне вираження. До договорів купівлі-продажу співвласників не увійшли наступні приміщення адміністративного корпусу «А-2»: 1-12 площею 7,70 м2, 1-3 площею 16,20 м2, 1-21 площею 10,10 м2, склад ГСМ «Ж», АЗС «Е». Питання щодо прийняття зазначених приміщень на баланс як безхазяйного майна розглядається Малоданилівською селищною радою. [PERSON], яка являється керівником ВП «Харківполімернитка» ТОВ, самовільно, усвідомлюючи відсутність у неї переважного права на користування вищезазначеними приміщеннями адміністративного корпусу «А-2», за відсутності будь-яких правових підстав, здійснила захоплення зазначених приміщень, шляхом демонтажу стіни та фактично приєднала ці приміщення (4/100 від загальної площі комплексу) до власних виробничих приміщень, внаслідок чого збільшила площу власних приміщень, що призвело до порушення прав інших співвласників нерухомого майна, у тому числі і [PERSON] Як вказує позивач, 14.08.2018 ним було подано заяву до Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.09.2018 року за №12018220280001390. У межах даного кримінального провадження підлягає з'ясуванню, у тому числі, суб'єкт правопорушення, а саме вчинення даного правопорушення [PERSON], як фізичною особою, якій належить 20/100 немайнового комплексу за адресою [ADDRESS] або ж вчинення правопорушення [PERSON] як керівником ВП «Харківполімернитка» ТОВ, якій належать 25/100 немайнового комплексу. На підставі договору оренди землі від 24 жовтня 2006 року, укладеного між Малоданилівською селищною радою в особі селищного голови Вєліканова А.П., [PERSON], ВП «Харківполімернитка» ТОВ та ін. у їх користуванні знаходиться спільна неподільна земельна ділянка за адресою [ADDRESS], загальною площею 0,9632 га, кадастровий номер: [NUMBER], на якій розташовані виробничі приміщення, частки у праві власності які належать [PERSON], [PERSON], [PERSON], ВП «Харківполімернитка» ТОВ. ВП «Харківполімернитка» ТОВ між будівлями літ. «Б» та «В» було встановлено паркан, який створює перешкоди на шляху вільного доступу до входу/виходу до виробничих приміщень літ. «Б», яка виходить в напрямок літ. «В». Такі дії ВП «Харківполімернитка» ТОВ спричинили порушення правил добросусідства та унеможливили нормальне функціонування виробництва [PERSON], розташованого, у тому числі, у зазначених приміщеннях. Так, [PERSON] вказує, що на теперішній час у нього відсутній доступ до частини земельної ділянки, яка розташована за парканом, внаслідок чого неможливим є проведення ремонтних робіт, які є необхідними для нормального функціонування виробництва [PERSON] У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Представник ВП «Харківполімернитка» - ТОВ «Харківполімернитка», [PERSON], третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явилися, повідомлялися своєчасно та належним чином. Селищним головою Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області Гололобовим О.О. до суду надано заяву з проханням розглянути справу за відсутності їх представника. Директором ВП «Харківполімернитка» ТОВ [PERSON] до суду були надані письмові пояснення стосовно позовних вимог, відповідно до яких зазначено, що первинне право власності ВП «Харківполімернитка» ТОВ на відповідну частку у праві власності на майновий комплекс, розташований за адресою [ADDRESS], виникло в 2000 році на підставі договору купівлі-продажу частки приміщення АВІ № 460527 від 07 березня 2000 р. В 2003 році ВП «Харківполімернитка» набула право власності на 2/100 цього ж майнового комплексу на підставі договору купівлі-продажу ВАК № 873827 від 11 червня 2003р. У період 2001 р. на підставі розробленого Генплану території було встановлено паркан між вищезазначеними приміщеннями. Первинне право [PERSON] на відповідну частку приміщень у зазначеному комплексі виникло 09 червня 2003 р. на підставі договору купівлі-продажу. Тобто в момент набуття [PERSON] первинного права на приміщення, паркан вже існував декілька років на підставі документів, що і досі є чинними. 28.05.2004р. у зв'язку із перерозподілом розмірів часток у праві спільної часткової власності Малоданилівською селищною радою було видано свідоцтво на право власності, на підставі якого ВП «Харківполімернитка» ТОВ належить на праві власності 25/100 частин у праві власності на нерухоме майно, яке складається з адміністративного корпусу А-2 площею 876 кв.м., боксу Б площею 843,30 кв.м., боксу В площею 552,20 кв.м., складу площею 104 кв.м., прохідної Д площею 39,6 кв.м., АЗС Е, АЗС 3, огорожі №1-№2, що розташоване за адресою: [ADDRESS], куди було внесено і паркани, і огорожу. Аналогічне свідоцтво було видано на ім'я [PERSON] на частку у праві власності у розмірі 32/100. Відповідно свідоцтва про право власності до складу майнового комплексу входить огорожа. На момент видачі зазначеного свідоцтва паркан та ворота між виробничими приміщеннями літ. «Б» та «В» за адресою [ADDRESS], вже були встановлені. Крім того у 2006 році [PERSON] особисто погоджено технічну документацію із землеустрою, розроблену ДП «Харківський Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», на якій відображено паркан та ворота між виробничими приміщеннями літ. «Б» та «В» за адресою [ADDRESS], і яка погоджена в усіх відповідних установах. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що майновий комплекс та земельна ділянка, кадастровий номер [NUMBER], розташовані за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 32/100 комплексу нежитлових приміщень за адресою [ADDRESS]. Власником 20/100 зазначеного комплексу є [PERSON], власником 19/100 - [PERSON], власником 25/100 є ВП «Харківполімернитка» TOB. 4/100 вказаного комплексу нежитлових приміщень, згідно довідки Комунального підприємства технічної інвентаризації «Інвенрос» залишилось зареєстрованим за ООО «АТП-2029». Так, в 2000 році на підставі договору купівлі-продажу АВІ №460527 від 07.03.2000 первинне право власності у ВП «Харківполімернитка» ТОВ виникло на відповідну частку у праві власності на майновий комплекс, розташований за адресою [ADDRESS]. На підставі договору купівлі-продажу ВАК №873827 від 11 червня 2003 року ВП «Харківполімернитка» набула право власності на 2/100 вказаного майнового комплексу. Відповідно розробленого Генплану території (погоджений Архітектором Дергачівського району 08.12.2000р. та зареєстрований в Управлінні Містобудування та архітектури в Харківській Державній обласній адміністрації 11 жовтня 2004 року, проекту реконструкції гаражних боксів №39/2000 - ГП, АС від 2000 року (замовник - ВП «Харківполімернитка» ТОВ) в 2001 році було встановлено паркан між вищезазначеними приміщеннями. На підставі договору купівлі-продажу ВАК №873787 від 09.06.2003 виникло право [PERSON] на 12/100 частину приміщень у зазначеному комплексі. Так, стосовно заявлених вимог в частині зобов'язання ВП «Харківполімернитка» ТОВ усунути перешкоди у здійсненні [PERSON] права користування земельною ділянкою, кадастровий номер [NUMBER], за адресою [ADDRESS] шляхом знесення самовільно збудованого залізного паркану та воріт між виробничими приміщеннями літ. «Б» та «В» за адресою [ADDRESS] та в частині зобов'язання ВП «Харківполімернитка» ТОВ, [PERSON] припинити використання приміщень адміністративного корпусу «А-2»: 1-12 площею 7,70 м2, 1-3 площею 16,20 м2, 1-21 площею 10,10 м2, склад ГСМ «Ж», АЗС «Е» та відновити їх попередній стан, який існував до використання зазначених приміщень ВП «Харківполімернитка» ТОВ, [PERSON] без належних правових підстав, суд зазначає наступне. У 2001 році на підставі розробленого Генплану території, який погоджений Архітектором Дергачівського району 08.12.2000 р. та зареєстрований в Управлінні Містобудування та архітектури в Харківській Державній обласній адміністрації 11 жовтня 2004 року, проекту реконструкції гаражних боксів №39/2000 - ГП, АС від 2000 року (замовник - ВП «Харківполімернитка» ТОВ) було встановлено паркан між виробничими приміщеннями «Б» та «В», позовна вимога щодо знесення якого заявлена позивачем. Генеральним планом передбачено встановлення огорожі з металевими воротами по периметру земельної ділянки визначеної згідно з генеральним планом ВП «Харківполімернитка» ТОВ. Також, Генеральним планом передбачено визначення меж однієї земельної ділянки ВП «Харківполімернитка» ТОВ в цілому загальною площею 0,1200 га. Відповідно до ст.1 Закону України «Про планування і забудову територій», яка діяла в момент виникнення правовідносин: детальний план території - містобудівна документація, яка розробляється для окремих районів, мікрорайонів, кварталів та районів реконструкції існуючої забудови населених пунктів; проект забудови територій - документація, що поєднує властивості містобудівної та проектної документації, яка розробляється для будівництва комплексів будинків і споруд. Згідно ст.2 Закону України «Про планування і забудову територій» одним із основних завдань планування та забудови території визначено: обґрунтування та встановлення режиму раціонального використання земель та забудови територій, на яких передбачена перспективна містобудівна діяльність. Детальний план території розробляється згідно з генеральним планом Населеного пункту та визначає: розташування червоних ліній, ліній регулювання забудови; розташування окремих земельних ділянок та об'єктів містобудування, вулиць, проїздів, пішохідних зон, щільність, поверховість, інші параметри забудови, що передбачено ст.14 Закону України «Про планування і забудову територій». Разом з цим, за ст.15 вказаного Закону України проект забудови території визначає: розташування об'єктів містобудування, місцевих проїздів відносно червоних ліній; архітектурно-просторове вирішення, призначення, щільність, поверховість та інші показники конкретних об'єктів містобудування; показники та технічні вирішення інженерно-транспортної інфраструктури. Враховуючи вищевказані норми, а також враховуючи факт того, що Генплан території за адресою [ADDRESS] погоджений у передбаченому законом порядку Архітектором Дергачівського району 08.12.2000 та зареєстрований в Управлінні Містобудування та архітектури в Харківській Державній обласній адміністрації 11.10.2004, та приймаючи до уваги розроблений проект реконструкції гаражних боксів №39/2000 - ГП, АС від 2000 року, судом встановлено, що на земельній ділянці, загальною площею 0,1200 га, яка передбачалася для відведення та для обслуговування приміщень ВП «Харківполімернитка» ТОВ, не розташовані будівлі літ. «Б», літ. «В», а також будь-які інші будівлі, які належать [PERSON] та які останній фактично використовує у своїй діяльності. Так, судом встановлено, що розміщення ВП «Харківполімернитка» ТОВ спірного паркану відбулося в 2000-х роках в межах земельної ділянки, яка за проектом відводилася відповідачу для обслуговування його будівель та споруд, а також у відповідності до затвердженої на той час містобудівної документації, яка є дійсною та не скасованою, а тому суд приходить до висновку про відсутність порушення прав землекористувача [PERSON] Виходячи з вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтересу. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР(далі - Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен мас право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. За визначенням ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно зі ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов'язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Виходячи з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Під час розгляду даної справи в судовому засіданні позивачем та його представником на підставі наданих суду доказів не доведено факт порушення прав землекористувача [PERSON], а також не доведено вичерпання позивачем всіх заходів позасудового врегулювання даного спору. З метою сприяння всебічного і повного з'ясування обставин справи, суд роз'яснив представнику позивача його право щодо подання додаткових доказів, зокрема, з урахуванням наданої відповідачами технічної документації, однак представник позивача не скористався своїм процесуальним правом щодо надання додаткових доказів. Так, про перешкоду в користуванні земельною ділянкою через встановлення паркану суду відомо лише зі слів позивача. Отже, позивачем не надано жодних доказів для встановлення обставин, які в свідчили про безумовне порушення його прав власника. Виходячи з викладеного, та враховуючи те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів позовних вимог, а відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на його не обґрунтованість, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, то судовий збір на користь позивача не стягується. Приймаючи до уваги викладене,

Outcome: dismissed