Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

[PERSON] , звернувся до Дунаєвецького районного суду Хмельницької області з позовом, в якому просив визнати за ним право власності в порядку спадкування на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , який належав [PERSON] , померлій [INFO] , спадкоємцем за законом якої був її чоловік [PERSON] , померлий [INFO] , котрий спадщину прийняв, але при житті не оформив своїх спадкових прав. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він є спадкоємцем першої черги після смерті свого батька [PERSON] за законом та успадкував частину належного йому спадкового майна у вигляді права на земельну частку (пай), про що нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Однак, у видачі такого свідоцтва на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , нотаріусом було відмовлено у зв`язку з відсутністю документів, які посвідчують право власності померлого на таке майно. Навівши доводи щодо належності вказаного спадкового майна спадкодавцю,позивач просив задовольнити позов. Згідно з ухвалою судді від 10 серпня 2021 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив. В підготовче судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, від представника позивача адвоката Бей І.О. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, в якій вимоги позову підтримала у повномуобсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача Дунаєвецької міської ради в судове засідання не з`явився, подав до суду відзив, в якому просив провести розгляд справи за відсутності представника відповідача, позов визнав. Оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із ч. 3\~ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд вважає, що поданий позов слід задовольнитиз огляду на наступне. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , , копією свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] . На дату смерті [PERSON] була власницею спадкового майна, у вигляді права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом серії ХМ №058848 та житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . До майна померлої 07.10.2008 Дунаєвецькою державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу 973-08, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №65511669, проте в межах даної справи свідоцтв про право на спадщину нікому не видано. Таким чином, батько позивача [PERSON] успадкував належне дружині майно, але не оформив спадкових прав. \~ \~ \~ \~ [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , заповіту за життя не залишив. До майна померлого приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського нотаріального округу Люзняком О.М. заведено спадкову справу №123/2021. Як вбачається з матеріалів означеної спадкової справи, єдиним спадкоємцем першої черги за законом, який прийняв спадщину після смерті батька є позивач. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] успадкував право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом на земельну частку (пай) серії ХМ №058848 виданому на ім.»я [PERSON] , яку прийняв у встановленому порядку але оформив за життя спадкодавець [PERSON] . Разом із цим, згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №132/02-31 від 09.07.2021 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що вказане майно спадкодавець [PERSON] належним чином не оформив, відсутній правовстановлюючий документ на це майно. Наведена обставина стала підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Вирішуючи обґрунтованість доводів позивача, наведених ним на підтвердження позовних вимог, при застосуванні норм права судом враховується наступне. Матеріалами справи підтверджується, що акт про завершення будівництвом житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] не складався, свідоцтво про право власності на домоволодіння Дунаєвецькою (районною) міською радою не видавались на прізвище [PERSON] . Довідкою Дунаєвецької міської ради №33 від 15.03.2021 підтверджується, що [PERSON] , яка померла [INFO] на момент смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . разом з чоловіком [PERSON] . Довідкою Дунаєвецької міської ради №93 від 16.07.2021 підтверджується, що [PERSON] , яка померла [INFO] , являється власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно виписки з погосподарської книги №117 за 2006-2010 роки, виданої Дунаєвецькою міською радою, [PERSON] значиться головою двору з 1986 року за адресою: [ADDRESS] . Рік забудови 1977. Проте, як з`ясовано судом, право власності на означене нерухоме майно не зареєстроване. Відповідно до абз. 3 ч. 2\~ст. 331 ЦК України\~якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3\~ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який набрав чинності 03 серпня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього\~Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 означеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Судом також враховується, що право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Як з`ясовано судом, будинок за адресою: [ADDRESS] , побудований у 1977 році. У 1977 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року N 8502-II, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 18 грудня 2013 року у справі № 6-137цс13. Із урахуванням наведеного, а також зважаючи на встановлені судом обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини, суд вважає доведеними наведені позивачем обставини щодо належності [PERSON] на праві власності будинкуза адресою [ADDRESS] , спадщину після якої успадкував, але не оформив спадкових прав чоловік [PERSON] . Відповідно до положень\~статті 1216ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~статті 1217ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Нормами ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за\~заповітом\~чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця. У відповідності до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідноіз\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідноіз ч.1\~ст. 15 Цивільного кодексу України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Підсумовуючи усе вищезазначене, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання за позивачем [PERSON] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , котрий прийняв спадщину за законом від [PERSON] , право власності на спадкове майно, яким є яким є житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного та

Outcome: approved