Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-21 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] в [ADDRESS] В обґрунтування вимог зазначає, що перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, шлюб було розірвано 28.09.2015 року, ще до розірвання шлюбу місце проживання дитини було зареєстроване у квартирі позивача в [ADDRESS] , однак з липня 2017 року, без згоди позивача, відповідач змінила місце проживання дитини, чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з донькою, заперечує, щоб остання жила в квартирі з батьком, хоча ним створені усі необхідні умови. Окрім цього позивач звертає увагу на негативну соціальну характеристику особи [PERSON] , котра була засуджена за вчинення злочину, не турбується про дитину, погіршила ї матеріальне становише та здійснює негативний вплив на дитячу психіку. З огляд на наведене позивач просить визначити місце проживання дитини разом із ним. У судовому засіданні [PERSON] та його представник позов підтримали , вважають, що жодних виняткових у розумінні положень ст.161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини обставин, які б свідчили про неможливість проживання малолітньої дитини з батьком, не існує, а тому донька має проживати із батьком за адресою реєстрації проживання. Відповідач в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог [PERSON] заперечив, вважає, що позовні вимоги ґрунтуються на єдиному бажанні позивача уникнути необхідності сплати уже присуджених рішенням суду аліментів, донька втратила з батьком душевний і емоційний зв`язок, умови проживання у позивача не відповідають інтересам дитини, а сам [PERSON] ніде не працює не має джерела доходів, а також провадить аморальний спосіб життя. При розгляді справи судом встановлено наступне. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Сторони справи перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.08.1994 року, який розірвано 28.09.2015 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області. В шлюбі у сторін народився син [PERSON] , 1996 р.н. та донька [PERSON] , 2008 р.н., щодо визначення місця проживання котрої і існує спір. Судом встановлено, що у звязку із тим, що в сімї колишього подружжя [PERSON] , були постійні сварки та конфліктні ситуації, відповідач разом із малолітньою донькою вирішили проживати в квартирі по [ADDRESS] Враховуючи, що зареєстрованим місцем проживання дитини [PERSON] , [INFO] є [ADDRESS] , [PERSON] звернувся до суду з означеним позовом. Дійсно, вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.07.2014 року, [PERSON] було визнано винною у вчиненні правопорушень, передбачених ч.5 ст. 191, ч.1 ст. 209 КК України та призначене покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, з конфіскацією коштів, одержаних злочинним шляхом з конфіскацією майна, крім житла. Звільнено [PERSON] від призначеного основного покарання на підставі ЗУ «Про амністію». Працівниками служби у справах неповнолітніх та дітей ТМР спільно з фахівцями ТМЦСССДМ 15.01.2019 року проведене обстеження умов проживання за адресою місця реєстрації позивача і дитини по [ADDRESS] . В ході обстеження було встановлено, що за адресою проживає і зареєстрований батько дитини, дитина та відповідач, однак останній фактично в квартирі не живуть. Двокімнатна квартира знаходиться на 1 поверсі чотири поверхового будинку з усіма комунальними зручностями, загальною площею 39, 9 кв.м.. Для [PERSON] виділено окрему кімнату, в якій є шафа для одягу і письмовий стіл, відсутнє спальне місце для дитини. Працівниками служби у справах неповнолітніх та дітей ТМР спільно з фахівцями ТМЦСССДМ 16.01.2019 року проведене обстеження умов проживання за адресою [ADDRESS] . В ході обстеження було встановлено, що за цією адресою проживає мати дитини [PERSON] , вітчим дитини [PERSON] , брат дитини [PERSON] та малолітня [PERSON] , 2008 р.н. Трикімнатна квартира знаходиться на першому поверсі 5поверхового будинку з усіма комунальними зручностями, загальною площею 64, 5 кв.м.. для дитини виділено окрему кімнату яка об лаштована необхідними меблями відповідно віку дитини, наявне окреме спальне місце, є шафа для одягу, письмовий стіл, ком`ютер, наявний сезонний одяг та взуття відповідно віку дитини. Стосунки родинні, доброзичливі. Інформація ТМЦСССДМ від 23.01.2019 року № 35 підтверджує той факт, що згідно висновку оцінки потреб сім`ї [PERSON] , встановлено, що [PERSON] спроможна виконувати обов`язки з виховання малолітньої доньки [PERSON] та здійснювати за нею догляд. Інформація ТМЦСССДМ від 23.01.2019 року № 34 підтверджує ой факт, що згідно висновку оцінки потреб сім`ї [PERSON] , встановлено, що [PERSON] також спроможний виконувати обов`язки з виховання малолітньої доньки [PERSON] та здійснювати за нею догляд. Відповідно довідки про доходи ТОВ «Розважальний центр Подолян» від 22.01.2019 року №2 встановлено, що [PERSON] працює в ТОВ, займає посаду менеджера з адміністративних питань. Загальна суму її доходу за період з липня 2018 року по грудень 2019 року становить 27490, 08 гривень. Відповідно довідки про доходи ФОП [PERSON] від 21.12.2018 року № 1, [PERSON] працює у ФОП завідувачем складу. Загальна сума доходу за період з вересня 2018 року по листопад 2018 року становить 10796, 70 гривень. Інформація ТНВК Школа ліцей 6 ім. Н.Яремчука, від 15.01.2019 року підтверджує той факт, що батько дитини [PERSON] участі у вихованні доньки [PERSON] , не бере. Відповідно довідки Тернопільського міського відділу ДВС від 16.02.2019 року встановлено, що заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на утримання доньки становить 15 045, 5 гривень. З малолітньою [PERSON] 10.01.2019 року працівниками служби було проведено бесіду, під час якої з`ясовано, що дитина навчається в ТНВК Школа ліцей 6 ім. Н.Яремчука в 5 класі. Улюбені предмети математика і малювання. Дівчинка проживає разом з мамою, братом та вітчимом. З батокс малолітня [PERSON] не бачилася більше двох років. Він їй не телефонує, участі у житті не бере. [PERSON] категорично відмовилася проживати разом з батьком [PERSON] Частинами четвертою та п`ятоюстатті 19 СК України передбачено обов`язкову участь органу опіки та піклування при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно п.3 Постанови КМУ від 24 вересня 2008 р. №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», органами опіки та піклування є районні, районні у м.Києві та м.Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад (далі - органи опіки та піклування), які відповідно до законодавства провадять діяльність з надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківською піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківською піклування, із захисту особистих, майнових та житлових прав дітей. Безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей районних, районних у м.Києві та м.Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах рад. Згідно п.72 вказаної Постанови, для розв`язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності). Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Працівник служби у справах дітей за місцем проживання дитини проводить бесіду з батьками та відвідує їх за місцем проживання, Під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Місце проживання дитини не може бути визначене з тим із батьків, який не має самостійною доходу, зловживає спиртними напоями або вживає наркотичні засоби, своєю поведінкою може зашкодити здоров`ю та розвитку дитини. Якщо встановлено, що жоден з батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, служба у справах дітей подає клопотання голові районної, районної у м. Києві та м.Севастополі держадміністрації, виконавчого орган) міської, районної у місті ради про позбавлення таких батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення. Висновком органу опіки та піклування № 172, затвердженого рішенням ВК ТМР 20.02.2019 року , не рекомендовано визначення місця проживання дитини разом з батьком по [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 214 ЦПК України, до повноважень головуючого серед іншого відноситься спрямування судового розгляду на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи. Згідно статті 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. З метою встановлення характеризуючих даних щодо батьків, судом зібрано достатньо доказів, які містяться в матеріалах справи. Згідно статті 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованої Постановою Верховної Ради України№789-XII від 27.02.1991р., держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідност. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, згідно ст. 15 Закону, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, а батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Статтею 160 СК Українивстановлено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною батьків та самої дитини. Відповідно до статті 12 Конвенції про права дитини,статті 171 СКдитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні спорів між батьками про визначення її місця проживання в судовому засіданні з додержанням вимогЦивільного процесуального кодексута з урахуванням віку дитини, стану здоров`я, розумового розвитку. Аналогічні положення викладені у ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (Страсбург, 25 січня 1996 року), яка зобов`язує суд надати можливість дитині висловити свою думку при вирішенні питань, які її стосуються, і приділяти цій думці належну увагу. Про необхідність заслуховування думки дітей, які досягли певного віку, та її врахування при вирішенні спорів про відібрання дітей зазначено, зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року «Савіни проти України». У п. 59 цього рішення вказано, що суд також зауважує, що на жодному етапі провадження у справі судді не заслуховували дітей . В судовому засіданні 26.07.2019 року з пояснень доньки сторін спору встановлено особисту прихильність дитини до матері, разом з якою і проживає в даний час дитина, а також те, що дитина ображена на батька за його жорстоке ставлення до неї та матері. [PERSON] категорично відмовилася проживати разом з батьком [PERSON] . Суд наголошує, що для суду є незрозумілим обраний спосіб захисту позивачем власного права, з огляду на напружені стосунки між ним та донькою. При цьому судом не встановлено хоча б якогось намагання [PERSON] налагодити психоемоційний зв`язок батька та дитини, навіть за рішенням суду шляхом визначення його участі у спілкуванні та вихованні доньки, з якою він не проживає. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, затвердженою резолюцією Генеральної асамблеї організації обєднаних націй від 20.11.1959р, дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли існують виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю. В судовому засіданні не встановлено виняткових обставин, які б вказували на можливість розлучення дитини зі своєю матірю. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на вище зазначене, при вирішенні спору щодо визначеня місця проживання дитини сторін, суд виходить з принципу рівності прав і обов`язків обох батьків (ст. 141 СК України), принципу 6 Декларації прав дитини та вимог положень ч.2 ст.160, ст.161 Сімейного кодексу України, за якими місце проживання дитини, що досягла десяти років, визначається за згодою самої дитини, а тому приходить до переконання, що позовні вимоги позивача до задоволення не підлягають, виняткових обставин, які б вказували на можливість розлучення дитини з матірю не встановлено, дитина категорично заперечує на визначення місця проживання разом із батьком.

Outcome: dismissed