Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-11 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом. В позовній заяві зазначив, що він згідно договору купівлі-продажу набув у власність квартиру [ADDRESS] . Продавцями та колишніми власниками квартири є [PERSON] та [PERSON] .. Згідно п.15 договору купівлі-продажу квартири від 29.07.2021 [PERSON] зобов`язався знятися з реєстраційного обліку в даній квартирі в термін до 02.08.2021. Однак, до цього часу [PERSON] не знявся з реєстрації в квартирі [ADDRESS] та не проживає там, чим порушує умови договору та безпричинно перешкоджає йому в реалізації права користування нерухомим майном. Колишній власник квартири втратив право користування квартирою з моменту укладання договору купівлі-продажу. Також, колишній власник не являється йому близьким родичем, щоб бути зареєстрованим та проживати в квартирі. Тому, він звернувся в суд та просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву згідно якої просив справу розглянути без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, його представник подала суду заяву, в якій просила розглянути справу у відсутність позивача, позовні вимоги визнає. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Статтею 41Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю… Право приватної власності є непорушним. Згідно із ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно з ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного ним приміщення або обмежений у праві користуватись жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян. Згідно роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в п. 10 постанови № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового Кодексу України) необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Судом встановлено, що [PERSON] набув у власність квартиру [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири посвідченого 29.07.2021 державним нотаріусом Другої тростянецької державної нотаріальної контори Гайсинського району Вінницької області Кощеєвою Г.С.. В квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , що вбачається із відповіді №23-17-800 від 22.09.2021 на запит суду наданого відділом ведення реєстру Ладижинської територіальної громади Ладижинської міської ради. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тому суд вважає, що [PERSON] , як власник майна, має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування своїм майном шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Такий висновок суду повністю узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в постанові від 16.01.2012 року по справі № 6-57цс11. Відповідно до вказаного рішення Верховного Суду України, зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 64, 150, 156 ЖК України; ст. 391 ЦК України). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не є наймачем житлового приміщення в належній [PERSON] квартирі. Договір найму жилого приміщення у вказаній квартирі між сторонами не укладався. Відповідач втратив право користування цим житлом. А тому він не має права користування житловим приміщенням у даній квартирі. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] будучи зареєстрованим в належній позивачу квартирі, тривалий час не проживає в ній, а тому обмежує право позивача на користування даною квартирою. Виходячи із наведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved