Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із вказаним позовом, мотивуючи заяву тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] , по смерті якого залишилося спадкове майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що за адресою: [ADDRESS] , а також земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 0,65 га. Ще за життя [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповів позивачу. [PERSON] прийняв спадщину шляхом спільного проживання зі спадкодавцем. Інших спадкоємців немає. Однак у зв`язку з відсутністю у спадкодавця правовстановлюючих документів про право власності на вказане спадкове майно, позивачу було відмовлено в нотаріальному оформленні спадкових прав, тому просив суд визнати за ним в порядку спадкування за заповітом право власності на вищевказане майно. В судове засідання позивач [PERSON] , його представник [PERSON] , кожен зокрема, не з`явилися, однак подали до суду заяву з проханням проводити розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Відповідач Копиллівська сільська рада Маневицького району Волинської області свого представника для участі в розгляді справи не направили, проте подали до суду заяву з проханням проводити розгляд справи у відсутності їх представника, позов визнають, щодо його задоволення не заперечують. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Інших заяв та клопотань під час підготовчого провадження від сторін не надходило. Відповідачами не було подано відзиву на позовну заяву. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши письмові докази у справі та проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить висновку про задоволення позову з огляду на наступне. Згідно ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1233 ЦК України встановлено, що заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1235, ч. 1 ст. 1236 цього ж Кодексу заповідач може призначати своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складання заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати в майбутньому. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК України (в редакції 1963 року) визначено, що спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до п. 5 ч. 3.5 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду судових справ про спадкування» якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, відповідно до чинного законодавства України, а органом місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звернутися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи. Ще за життя, а саме 12 квітня 2002 року, спадкодавець посвідчив заповіт, яким все своє майно заповів сину [PERSON] (а.с. 5-7). Відповідно до витягу з погосподарської книги № 1 за 2001-2005 роки та довідки Копиллівської сільської ради Маневицького району № 634 від 18 листопада 2019 року по особовому рахунку № [NUMBER] житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по [ADDRESS] належить [PERSON] , який помер [INFO] . Крім того, [PERSON] , згідно рішення сільської ради № 14/3 від 24 січня 1994 року, належать земельні ділянки для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0,73 га. Спадкодавець до дня смерті постійно був зареєстрований за вказаною адресою разом з сином [PERSON] 12 квітня 2002 року спадкодавець посвідчив заповіт на ім`я сина [PERSON] . Інших спадкоємців немає (а.с. 8, 9). Із витягу з рішення Копиллівської сільської ради Маневицького району Волинської області № 14/3 від 24 січня 1994 вбачається, що [PERSON] передано у приватну власність та постійне користування земельні ділянки: площею 0,65 га для ведення особистого підсобного господарства та площею 0,08 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 10). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1622/02-31 від 2 грудня 2019 року позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця та які підтверджують право власності на спадкове майно, а саме - житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] ; земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,65 га, яка розташована на території с. Копилля Маневицького району (а.с. 16). Відповідно до повідомлення Маневицької державної нотаріальної контори Волинської області № 1694/01-16 від 16 грудня 2019 року, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] заведена спадкова справа № 105 за 2003 рік. 9 квітня 2003 року з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на ім`я [PERSON] звернувся [PERSON] (а.с. 23-25). Згідно висновку Маневицького архітектурно - планувального підприємства від 13 листопада 2019 року житловий будинок та господарські будівлі, що знаходяться в [ADDRESS] , відповідають діючим державним будівельним, санітарним і пожежним нормам (а.с. 14). Зважаючи на вищевикладене та беручи до уваги те, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, прийняв спадщину в встановлений законом строк та спосіб, суд приходить висновку про доцільність визнання за ним права власності на вказане спадкове майно.

Outcome: approved