Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

[PERSON] заявив позов про стягнення Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» (далі АТ «СГ «ТАС») 80500 грн. страхового відшкодування, та 6802 грн. пені за прострочку виплати страхового відшкодування. Позов обґрунтовано тим, що відповідач безпідставно відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування за обставин страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 10.07.2015р., внаслідок якої позивачу було заподіяні матеріальні збитки. Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 12.10.2017р. Представник позивача в судовому засіданні на вимогах позову наполягав, надав пояснення, що по суті зводяться до викладеного в позовній заяві. Представники відповідача просили в задоволенні позову відмовити, за необґрунтованістю, надали пояснення, що відповідають викладеному у відзиві на позов. Разом з тим, відповідачем подано заяву про застосування до спору, в частині стягнення пені, наслідків пропуску строків позовної давності. Судом встановлено таке. [PERSON] на праві власності належить автомобіль «КІА СЕRATO», р.н. [NUMBER], що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 20-21). 24.11.2014 року між [PERSON] (страхувальник) та АТ «СГ «ТАС» (страховик) був укладений Договір добровільного страхування наземного транспортного засобу №ТРПБ/21 №411164, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом КІА СЕRATO, р.н. [NUMBER], в тому числі, пов'язані і ризиками дорожньо-транспортної пригоди. Вигодонабувачем за договором було визначено ПАТ «Укрсоцбанк» в межах непогашеної заборгованості за кредитним договором. За повідомленням ПАТ «Укрсоцбанк» від 27.04.2018р., [PERSON] зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі 24.04.2017р., у зв'язку з чим договір застави припинено. 10.07.2015 року на відрізку автодороги 10 км+456 м. сполученням м. Добропілля - м. Красний Лиман водій [PERSON] під час руху на належному йому автомобілі «КІА СЕRATO», р.н. [NUMBER], не впорався з керуванням та допустив зіткнення автомобіля з деревами лісосмуги, в наслідок чого автомобіль зазнав механічних пошкоджень. Згідно висновку автотоварознавчого дослідження спеціаліста-суб'єкта оціночної діяльності [PERSON] від 04.08.2015 року №149/15-08 вартість матеріальних збитків, заподіяних володільцю колісного транспортного засобу КІА CERАТО, 2011 року випуску, р.н. [NUMBER], на дату оцінки становить 209665,84 грн., що відповідає вартості відновлювального ремонту. Вартість КТЗ до ДТП, цим спеціалістом визначено в сумі 219406,98 грн. Вартість КТЗ після ДТП, згідно довідки ТОВ «АК «Укравтоекспертиза» від 17.08.2015 №1189, становить 98800 грн. (а.с. 61). Дані висновки сторонами визнаються. [PERSON] 11.07.2015р. звернувся до АТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування, проте страховиком 21.08.2015р. прийнято рішення про відмову у виплаті такого відшкодування, про що зазначено в страховому акті (а.с.41). Разом з тим, відповідач листом від 21.08.2015 року (а.с. 43), роз'яснив [PERSON], що АТ «СГ «ТАС» визнає ДТП страховим випадком, проте за розрахунком, відповідно до умов п. 18.9, п. 21.2.3. договору страхування, страхове відшкодування становить 0 грн. (див. додаток до страхового акту, а.с. 42). Проте поза увагою відповідача залишилось те, що відмова у виплаті страхового відшкодування, може мати місце лише у випадках, передбачених ст. 991 ЦК України, ст. 26 Закону України «Про страхування», або безпосередньо в договорі страхування. Даний випадок відмови у виплаті страхового, як він сформульований відповідачем, а ні законом, а ні договором страхування не передбачений, а відтак така відмова є неправомірною. При цьому, суд визнає необґрунтованим посилання відповідача на розрахунок страхового відшкодування відповідно до п. 21.2.3. договору страхування. Так, даним пунктом договору сторони встановили, що у випадку повної конструктивної загибелі застрахованого ТЗ розмір страхового відшкодування розраховується як дійсна вартість застрахованого ТЗ, що є знищеним або втраченим внаслідок події, яка в подальшому може бути кваліфікована як страховий випадок, без урахування неотриманих майбутніх вигод, за умови, що страхову суму зі страхування КАСКО встановлено у розмірі дійсної вартості застрахованого ТЗ з урахуванням умови щодо врахування зносу (знецінення) за вирахуванням франшизи та вартості застрахованого ТЗ у пошкодженому стані. Позивач погодився з відповідачем, що належний йому автомобіль внаслідок ДТП відновленню не підлягає. Такий висновок, з огляду на вартість автомобіля до ДТП та витрат на його відновлення, узгоджується з п. 18.9 договору страхування. Статтею 9 Закону України, разом з іншим, встановлено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. При страхуванні майна страхова сума встановлюється в межах вартості майна за цінами і тарифами, що діють на момент укладання договору, якщо інше не передбачено договором страхування або законом. Згідно з п. 23.1 договору страхування, розмір страхової суми визначається за домовленістю між страховиком і страхувальником за погодженням з банком (вигодонабувачем) у розмірі дійсної ринкової вартості застрахованого ТЗ на дату укладення договору згідно з п. 18.13 договору. Страхову суму сторони визначили в розмірі 89500 грн. (п.9 договору страхування), що з огляду на вартість ТЗ на момент ДТП явно не відповідало дійсній вартості застрахованого ТЗ на момент укладення договору. Тому суд вважає, що страхова сума сторонами визначена за домовленістю між собою в межах вартості застрахованого ТЗ, що не суперечить закону та договору. При цьому, суд відхиляє доводи представників відповідача, що позивачем при укладенні договору страхування були повідомлені завідомо неправдиві дані щодо вартості застрахованого ТЗ, оскільки ним не надавались відповідачу, а останнім не вимагались документи на підтвердження такої вартості, як того вимагає п. 18.13 договору. Доводи представників відповідача про те, що страховик у випадку ненадання страхувальником документів на підтвердження вартості застрахованого ТЗ, не вправі відмовити в укладенні договору, є надуманими, оскільки сторони за договором добровільного страхування є рівними. Оскільки, страхова сума за договором страхування є меншою ніж дійсна вартість застрахованого ТЗ на момент укладення договору, то застосування для розрахунку страхового відшкодування порядку визначеного п. 21.2.3. договору страхування є безпідставним. В даному випадку відповідач мав би керуватись порядком розрахунку страхового відшкодування, встановленим п. 13.11.1.2 Правил добровільного страхування наземного транспорту, що затверджені ЗАТ «Страхова Группа «ТАС» 14.10.2008 року, з якими страхувальник ознайомлений при укладенні договору, а саме: у разі встановлення страхової суми зі страхування КАСКО за договором на застрахований ТЗ у частині дійсної вартості цього застрахованого ТЗ страхове відшкодування визначається, як 100% страхової суми за договором за вирахуванням відповідної франшизи, сум раніше сплачених за договором страхових відшкодувань за випадками пошкодження застрахованого ТЗ, вартості застрахованого ТЗ у пошкодженому стані, з врахуванням коефіцієнту недострахування, при цьому право власності на застрахований ТЗ залишається у страхувальника. Згідно з п. 18.10 договору страхування, коефіцієнт недострахування - це співвідношення страхової суми за договором до дійсної вартості застрахованого ТЗ, якщо страхову суму за договором встановлено у розмірі меншому за дійсну вартість застрахованого ТЗ. Коефіцієнт недострахування, за обставин страхового випадку, як вони встановлені в суді, становить 0,4079 (89500:219406,98). Франшизу на випадок повної конструктивної загибелі застрахованого ТЗ сторони погодили в розмірі 10% від страхової суми, тобто в сумі 8950 грн. (п. 7.5 договору страхування). Виплат страхового відшкодування за договором страхування раніше не було. Отже, страхове відшкодування, за обставин страхового випадку, становить 40249 грн. 48 коп. (89500-8950 - 98800х04079). Оскільки відповідачем безпідставно відмовлено у виплаті позивачу страхового відшкодування, то суд, виходячи з наведеного, знаходить позов в цій частині вимог таким, що підлягає задоволенню частково в сумі 40249 грн. 48 коп. на підставі ст.ст. 979, 988, 990 ЦК України, ст. 20 Закону України «Про страхування». Відповідно до ст. ст. 526, 610, 611 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Пунктом 31.7 договору страхування закріплено, що виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком протягом 10 робочих днів з дати підписання страхового акту. Статтею 992 ЦК України встановлено, що у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Страховик, відповідно до п. 33.4 договору страхування, несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування за договором шляхом сплати пені у розмірі 0,01% суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. Отже, вимоги позову про стягнення пені правильно позивачем засновані на законі та договорі. Проте, такі вимоги, за обставин справи, можуть бути задоволені лише в межах строку спеціальної позовної давності, встановленої ст. 258 ч.2 п.1 ЦК України, тобто в розмірі пені за один рік, що становить 1470 грн. 95 коп. (40249 грн. 48 коп. х 0,01% х 365). В решті цих вимог слід відмовити на підставі ст. 267 ч. 4 ЦК України, в наслідок спливу позовної давності. При цьому, заяви про поновлення строків позовної давності позивачем не подано. За таких рішень, судові витрати, що складаються з судового збору в сумі 963 грн. 02 коп., та витрат позивача на правову допомогу в сумі 4000 грн., мають бути розподілені між сторонами пропорційно задоволеної частки вимог, відповідно і на підставі ст. 141 ЦПК України, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2150 грн. 10 коп., а решта витрат підлягає зарахуванню до відповідного бюджету держави. На підставі наведених в рішенні норм закону,

Outcome: partial