Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому посилається на те, що 28 лютого 2003 року між ним та відповідачкою [PERSON] було зареєстровано шлюб. 02 липня 2004 року у [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON]. 09 липня 2009 року [PERSON] та [PERSON], під час перебування у шлюбних відносинах, придбали трикімнатну квартиру, загальної площі 68,5 кв.м., житлової площі 39,1 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Квартира була придбана на підставі договору купівлі-продажу від 09 липня 2009 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори Масловою М.В. за реєстровим № 1-1964, але зазначений договір було оформлено на ім'я відповідачки [PERSON]. 23 липня 2009 року своє право власності відповідачка [PERSON] зареєструвала в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» за реєстраційним № 15342046. 26 листопада 2013 року шлюб між [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було розірвано на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2013 року по справі № 520/13438/13-ц. Однак, [PERSON] вважає, що оскільки кв. [ADDRESS] придбана під час шлюбу, тому йому належить 1/2 частина цієї квартири. При цьому, питання про порядок користування квартирою у [PERSON] з [PERSON] мирним шляхом не вирішено. Тому [PERSON] просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частину трикімнатної квартири, загальної площі 68,5 кв.м., житлової площі 39,1 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], а також визначити порядок користування цією квартирою, виділивши йому у користування житлову кімнату площею 17,4 кв.м., а [PERSON] виділити у користування житлові кімнати площею 12,5 кв.м. та 9,2 кв.м., підсобні приміщення залишити в загальному користуванні. Під час розгляду справи [PERSON] звернулась із зустрічним позовом до [PERSON], в якому просить суд визначити порядок користування кв. [ADDRESS], виділивши їй у користування житлові кімнати площею 17,4 кв.м. та 9,2 кв.м., а [PERSON] виділити у користування житлову кімнату площею 12,5 кв.м.. Вимоги обґрунтовує тим, що їх спільна дитина, знаходиться на її утриманні, лише вона займається його вихованням та надає будь-яку допомогу, а [PERSON] ніяким способом не допомагає їй в утриманні спільного сина та він негативно настроєний проти сина та неї. Коли [PERSON] вдома, то дитина не виходить із своєї кімнати, проте коли його немає, весь час дитина проводить разом з нею в кімнаті площею 17,4 кв.м., а кімната сина дуже маленька, йому не вистачає там місця. Також [PERSON] зазначає, що кімната площею 17,4 кв.м. повинна залишитись у її користуванні і з тієї причини, що дитини буде в ній проводити весь свій вільній час, як зараз і робить: дивиться телевізор, грається, читає, спілкується з друзями, а якщо [PERSON] займе дану кімнату, дитина позбавиться можливості заходити та бути разом з нею. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник змінили позовні вимоги первісного позову в частині визначення порядку користування кв. [ADDRESS] та просили суд виділити йому у користування житлову кімнату площею 12,5 кв.м., а [PERSON] виділити у користування житлові кімнати площею 17,4 кв.м. та 9,2 кв.м., підсобні приміщення залишити в загальному користуванні. Зустрічний позов визнали та не заперечували проти його задоволення. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні зустрічний позов підтримала та просила суд позов задовольнити, при цьому не заперечувала проти задоволення первісного позову, вимоги якого були уточненні в судовому засіданні. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що первісний позов та зустрічний позов підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 28 лютого 2003 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за № 147, що підтверджується свідоцтвом про одруження, яке видане 28 лютого 2003 лютого Відділом реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції м. Одеси. 02 липня 2004 року у [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON], про що 13 липня 2004 року в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за № 924, що підтверджується свідоцтвом про народження, яке видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2013 року по справі № 520/13438/13-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, рішення набрало законної сили. Під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] за спільні кошти придбали за договором купівлі-продажу від 09 липня 2009 року, оформленого на ім'я [PERSON] та посвідченого державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори Масловою М.В. за реєстровим № 1-1964, трикімнатну квартиру, загальної площі 68,5 кв.м., житлової площі 39,1 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. 23 липня 2009 року [PERSON] своє право власності на зазначену квартиру зареєструвала в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» за реєстраційним № 15342046, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно зі ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Положеннями ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, суд вважає, що кв. [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, оскільки ця квартира була ними придбана за спільні кошти під час шлюбу, а вразі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Більш того, [PERSON] у судовому засіданні визнала та не оспорювала право власності [PERSON] на 1/2 частину майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. З огляду на це, суд вважає за доцільним визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину що кв. [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно із ч. 1 ст. 66 СК України, подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. Частиною 1 ст. 370 ЦК України передбачено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Однак, в кв. [ADDRESS], яка є об'єктом спільної сумісної власності подружжя та що належить [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, зареєстровано ще дві особи, а саме: батько [PERSON] - [PERSON], [INFO], та дитина - [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім'ї та реєстрації виданої 13 березня 2014 року КП «Житлово-комунальний сервіс «Чорноморський». Як вбачається з матеріалів справи, кв. [ADDRESS] складається з трьох кімнат, площа яких становить 17,4 кв.м., 12,5 кв.м. та 9,2 кв.м, що підтверджується технічним паспортом цієї квартири. Таким чином, суд вважає, що запропонований [PERSON] та [PERSON] порядок користування трикімнатною квартирою, загальної площі 68,5 кв.м., житлової площі 39,1 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], не буде порушувати права інших осіб, які мають право проживати в цій квартири, зокрема, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у зв'язку з чим підлягає задоволенню шляхом виділення: - [PERSON] в користування одну житлову кімнату площею 12,5 кв.м.; - [PERSON], [PERSON], [PERSON] в користування дві житлових кімнати площею 17,4 кв.м. та 9,2 кв.м.; - інші підсобні приміщення залишити в загальному користуванні. Отже, з урахуванням вищевказаного, оцінивши всі обставини в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги первісного позову та зустрічного позову є обґрунтованими, які підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved