Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

[PERSON] заявила позов до [PERSON], [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за кордон. До початку судового розгляду позивач подав заяву про уточнення позовних вимог. Позивач зазначає, що відповідачі по справі є його батьками. Відповідно до рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 27.12.2012 шлюб між батьками розірвано. З часу розірвання шлюбу він проживає разом із матір'ю, а батько з іншою жінкою проживає окремо. Місце проживання чи перебування батька йому не відомо. Батько його інтересами і вихованням не цікавиться, ні матеріально ні морально не допомагає, до нього не приїздить. Батько ніяким чином не піклується про позивача, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами та станом здоров'я, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків щодо мене як до свої дитини. Зазначив, що з метою можливого навчання, всебічного духовного і інтелектуального розвитку, розширення світогляду, відпочинку, має намір короткостроково виїжджати до інших зарубіжних країн - Польщі, Туречинни, Греції, отримуючи відповідний життєвий досвід, розвиток, культуру інших країн, і з цією метою ним 07.09.2016 отримано закордонний паспорт. На неодноразові його прохання, батько вперто ігнорує і не бажає надати йому згоду на виїзд за кордон у будь-яку країну, не пояснюючи обґрунтованих і вагомих причин такої відмови. Вказує, що батько навпаки створює перешкоди в реалізації його прав, свобод та інтересів. Вважаючи свої права порушеними позивач просить суд надати [PERSON], до досягнення ним повноліття дозвіл на виїзд за межі України у супроводі матері [PERSON], без нотаріальної посвідченої згоди та супроводу батька [PERSON] з 01.06.2017 по 20.03.2018 до країни Туреччина, з 01.12.2017 по 30.12.2017 до країни Польща, з 10.01.2018 по 30.01.2018 до країни Греція. Відповідач [PERSON] 27.03.2017 за вх..№1888 подала заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений у порядку, встановленому ст.74 ЦПК України - судовими повістками, надісланими рекомендованими листами за адресою зареєстрованого місця його проживання та оголошенням в друкованому ЗМІ - газеті «Вінниччина» від 31.03.2017 №25 про виклик до суду. Належним чином повідомлений відповідач не прибув у судове засідання, про причини неявки суд не повідомив. Судом встановлено відсутність поважних причин неявки в судове засідання належно повідомленого відповідача, ухвалено про розгляд справи без його участі. Дослідивши надані матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення. Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі, встановлено, що 12.07.2016 [PERSON], [INFO] Ямпільським РС УДМС України у Вінницькій області видано паспорт громадянина України. Із копії свідоцтва про народження, виданого 19.11.2013 встановлено, що [INFO] в смт. Вапнярка Томашпільського району Вінницької області народився [PERSON], батьками, якого записані [PERSON] та [PERSON] Із копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон, виданого 07.09.2016 встановлено, що [PERSON], [INFO] отримав закордонний паспорт для виїзду за кордон. Із копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон, виданого 26.12.2012 встановлено, що [PERSON], отримала закордонний паспорт для виїзду за кордон. Із копії рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 27.12.2012 встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, прізвище [PERSON] залишено «[PERSON]». Оцінюючи усі докази у їх сукупності, суд вважає доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, а ч. 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виходячи з цього сторони, як батьки неповнолітньої дитини, повинні спільно вирішувати питання про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини. Позивач з метою можливого навчання, всебічного духовного і інтелектуального розвитку, розширення світогляду, відпочинку, має намір короткостроково виїжджати до інших зарубіжних країн - Польщі, Туречинни, Греції отримуючи відповідний життєвий досвід, розвиток, культуру інших країн. При цьому позивачем визначений період перебування за кордоном, а саме: з 01.06.2017 по 20.03.2018 до країни Туреччина, з 01.12.2017 по 30.12.2017 до країни Польща, з 10.01.2018 по 30.01.2018 до країни Греція. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників у їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Судом встановлено, що на момент подання позову, а саме 16.01.2017 вх.№283 позивач не досяг шістнадцяти років. Відповідно до ст.ст. 2, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Вказана норма Закону повністю відображена в постанові Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231 «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення. Проїзний документ дитини видається органом внутрішніх справ за місцем проживання. У відповідності до п.2-2 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» чітко визначено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріального посвідчення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Також необхідно зазначити, що відповідно до Конвенції ООН про права дитини (ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громад України» та п. п. 21-23 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 із відповідними змінами перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли І6-ти річною віку, здійснюється лише за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними. У випадку виїзду у супроводі одною з батьків або осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, може здійснюватися за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон або за рішенням суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-ти річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Судом встановлено, що позивач неодноразово звертався до відповідача в усній формі з приводу надання ним дозволу на його виїзд за кордон. Однак, до теперішнього часу такого дозволу відповідач не надав. Пунктом 1 статті 3 Конвенції ООН від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Пунктом 1 статті 18 Конвенції ООН встановлено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. З огляду на викладене, чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Оскільки позивач дійсно не отримав згоду відповідача на виїзд за кордон шляхом оформлення нотаріально посвідченої згоди, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді вказаної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку обґрунтованість позову і має підстави для надання [PERSON], до досягнення ним повноліття дозволу на виїзд за межі України у супроводі матері [PERSON], без нотаріальної посвідченої згоди та супроводу батька [PERSON] з 01.06.2017 по 20.03.2018 до країни Туреччина, з 01.12.2017 по 30.12.2017 до країни Польща, з 10.01.2018 по 30.01.2018 до країни Греція. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані ст. ст. 150, 154, 155, 157 Сімейного Кодексу України, ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», Закону України «Про охорону дитинства».

Outcome: approved