Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], в якому просить застосувати до укладеного між ним та відповідачем усного попереднього договору від 19.04.2007 року наслідки недійсності нікчемного правочину шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми авансу у розмірі 12 000,00 грн. В обґрунтування свого позову [PERSON] зазначає, що на початку 2007 року позивач вирішив придбатиновий будинок розташований в м. Новомосковську на ж/м «Кулебівка».В квітні 2007 року він дізнався про те, що [PERSON]. має намір продати належний йому на праві приватної власності будинок з надвірними побудовами та спорудами [ADDRESS]. Після огляду вказаного нерухомого майна між позивачем та відповідачем 19.04.2007 року було досягнуто усної попередньої згоди про купівлю-продаж зазначеного будинку за 60 000,00 доларів США. Для укладення договору купівлі-продажу позивач мав сплатити [PERSON] аванс у розмірі 1 500,00 доларів США. Продавець в свою чергу мав оформити всі необхідні документи та до 20 липня 2007 року укласти зі продавцем договір купівлі-продажу. 19 квітня 2007 року в присутності свідка [PERSON] позивач передав [PERSON]. в якості авансу за купівлю вищевказаногобудинку1 500,00 доларів США, про що останній власноручно написав розписку. Позивач зазначає, що сплативши аванс в повному розмірі, він виконав зобов'язання щодо його сплати, покладені на нього усною домовленістю між покупцем та продавцем стосовно купівлі будинку. Однак, в свою чергу, [PERSON] не виконав зобов'язання щодо оформлення необхідних документів для укладення договору купівлі-продажу будинку, в зв'язку з чим договір до 20 липня 2007 укладений не був. Крім того, через декілька місяців позивачу стало відомо, що даний будинок відповідач в порушення домовленості з позивачем продавіншим особам. Через порушення домовленостей та байдуже ставлення продавця до угоди про купівлю нерухомості, позивач запропонував відповідачурозірвати їх угоду розірваною та добровільно повернути йому аванс, на що [PERSON] спочатку нібито погодився, постійно обіцяючи повернути кошти, а згодом зовсім припинив спілкуватися з позивачем та відповідати на телефоні дзвінки. Зазначені обставини змусили позивача звернутися до суду для захисту своїх порушених справ. В судове засідання позивач не з'явився, його представник [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи у свою відсутність, одночасно позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома, тому суд, з погодження позивача, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, провів заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Суду надано копію договору від 19.04.2007 року, згідно якого [PERSON] отримав від КрупськогоМиколи Миколайовича суму завдатку у розмірі 1 500,00 доларів США за продаж ним будинку, розташованого по [ADDRESS] (а.с.7). Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України однією із загальних вимог додержання яких є необхідним для чинності правочину являється відповідність правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Пунктом 4 ч. 1 ст. 635 ЦК України передбачено, що попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена - у письмовій формі. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації (ст.ст.209, 657 ЦК). Згідно ч. 3 ст. 208 ЦК України угоди між фізичними особами на суму, яка перевищує в 20 та більше разів неоподатковуваного податком мінімального доходу громадян здійснюється у письмовій формі. Згідно з ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин); у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. З аналізу вищевказаних норм вбачається, що оскільки об'єктом основного договору є будинок, то основний договір, а отже - і попередній договір, мають бути укладені у письмовій формі і посвідчені нотаріально. Отже, усний попередній договір від 19.04.2007 року укладений між [PERSON] та [PERSON] є нікчемним в силу зазначених положень. Правові наслідки недійсності (нікчемності) правочину встановлені у ст. 216 ЦК України, зокрема у ч. 1, яка встановлює, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю; у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Статтею 236 ЦК України передбачено, що нікчемний правочин є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Оскільки договору купівлі-продажу будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, то сплачена позивачем в рахунок виконання договору відповідачу сума у розмірі 1 500,00 доларів США є авансом і повинна бути повернута в тому розмірі, в якому вона передавалась. Оскільки сам договір про зобов'язання укласти в майбутньому договір купівлі-продажу та отримання коштів у якості авансу є нікчемним, то сторони підлягають поверненню у первісний стан, а отже 1 500,00 доларів США підлягають стягненню з відповідача в еквіваленті встановленому НБУ на день розгляду справи. Так, згідно з наданим позивачем Розпорядженням № 9/0.А270 від 09.01.2014 року про встановлення курсу купівлі-продажу зарубіжної валюти за гривню, 1 500 доларів США, що у еквіваленті за курсом НБУ станом на 09.01.2014 року (1 долар США дорівнює 7,9929 грн.), складає 11 989 грн. (а.с.8). Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, однак, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, а згідно ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача повинна бути стягнута сума авансу у розмірі 12 000,00 грн. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України відповідач повинен відшкодувати на користь позивача понесені ним судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме сплачений судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved