Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова суду з позовом до [PERSON] , в якому після уточнення позовних вимог просить стягнути з відповідача 10500,00 доларів США - основну суму боргу, 263,05 доларів США - три відсотки річних від простроченої суми боргу, 27850,31 грн. - інфляційні витрати за час прострочення виконання грошового зобов`язання, 46613,98 грн. - проценти від суми позики, 50000,00 грн. - моральної шкоди, завданої протиправними діями відповідача, судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 03 липня 2018 року між сторонами укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 5000,00 доларів США, що на момент укладення договору еквівалентно 131000,00 грн., про що складено відповідну розписку з кінцевим строком повернення 15 серпня 2018 року. 16 серпня 2018 року між сторонами також укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 2500,00 доларів США, що на момент укладення договору еквівалентно 68500,00 грн., про що складено відповідну розписку з кінцевим строком повернення 01 жовтня 2018 року. 24 серпня 2018 року між сторонами також укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 3000,00 доларів США, що на момент укладення договору еквівалентно 83700,00 грн., про що складено відповідну розписку з кінцевим строком повернення 29 серпня 2018 року. Однак, відповідач у визначений сторонами строк борг за розписками не повернув, у зв`язку з чим позивач був змушений звернутись до суду. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Також зазначив, у разі неявки в судове засідання відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений. Відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про таке. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 03.07.2018 року укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти на суму 5000,00 доларів США. Згідно умов договору позики від 03.07.2018 року [PERSON] зобов`язався повернути всю суму боргу у строк до 15.08.2018 року. 16.08.2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти на суму 2500,00 доларів США. Згідно умов договору позики від 16.08.2018 року [PERSON] зобов`язався повернути всю суму боргу у строк до 01.10.2018 року. 24.08.2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти на суму 3000,00 доларів США. Згідно умов договору позики від 24.08.2018 року [PERSON] зобов`язався повернути всю суму боргу у строк до 29.08.2018 року. До теперішнього часу зобов`язання за договором позики [PERSON] не виконав. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, суд вважає, що стягненню з відповідача підлягає сума боргу у розмірі 10500,00 доларів США. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Таким чином, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню 263,05 доларів США - три відсотки річних від простроченої суми боргу. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Облікова ставка НБУ є основною процентною ставкою, одним із монетарних інструментів за допомогою якого НБУ встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку України орієнтир за вартістю коштів на відповідний період, не є сталою величиною, змінюється рішенням правління НБУ та встановлюється виключно для національної валюти України - гривні. У випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування. Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась. За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача процентів від суми позики на підставі ч.1 ст.1048 ЦК України у розмірі 46613,98 грн. Вищевикладене також узгоджується з позицією, викладеній в Постанові Верховного суду №464/3790/16-ц від 16.01.2019 року. Суд також дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення с відповідача інфляційних витрат за час прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 27 850,31 грн., оскільки за змістом ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 р. № 1282-ХІІ індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Щодо стягнення с відповідача моральної шкоди у розмірі 50 000 тис грн., завданої протиправними діями відповідача, суд зазначає наступне. Особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України, або у випадках, передбачених нормами ЦК, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Відповідно до ст. 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Цивільна відповідальність позичальника за несвоєчасне повернення позики встановлена ст.ст. 1050, 625 ЦК, які не містять такого виду відповідальності, як відшкодування моральної шкоди. За таких обставин підстав для покладення на відповідача обов`язку відшкодувати позивачеві моральну шкоду, завдану внаслідок неналежного виконання умов договору позики, немає, тому суд вважає, що позов в частині стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial