Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

[PERSON] з 1 червня по 1 серпня 2014 року працювала директором ТОВ «ТСМ СПЕЦ ГРУП» та була звільнена за власним бажанням. На час звільнення вона мала заборгованість по заробітній платі в сумі 2056,70 грн. після відрахування необхідних платежів. Позивачка просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за час роботи в сумі 2056,70 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 6170,10 та моральну шкоду в сумі 3500 грн. Про порушення свого права вона дізналась у вересні 2014 року, коли засновники товариства почали уникати спілкування з нею з приводу виплати належних їй коштів. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином за його юридичними адресами та місцем проживання його засновників, а тому за згодою позивачки по справі постановляється заочне рішення. Заслухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. ст. 3, 115 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини на підприємствах будь-якої форми власності, заробітна плата повинна виплачуватися не рідше як двічі на місяць, а також за ст. ст. 47, 116 КЗпП України в день звільнення з працівником повинен бути проведений повний розрахунок, тобто виплачені всі належні йому суми або та їх частина, що не оспорюється власником. Представник відповідача в судові засідання умисно не з'являвся, постійно змінюючи при цьому місце знаходження товариства, та не надав ніяких письмових пояснень чи заперечень з приводу позовних вимог, а тому справа розглядається на підставі доказів наданих [PERSON] В судовому засіданні встановлено, що позивачка була звільнена з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України та в день звільнення розрахунок з нею проведено не було. Між сторонами не існує спору з приводу належних позивачці сум, що підтверджується довідкою відповідача про розмір боргу та поясненнями позивачки з приводу того, що за час її звільнення та знаходження спору в суді вона неодноразово спілкувалась з засновниками товариства, які визнавали борг та не відмовлялись від його виплати, але посилались на відсутність коштів та їх надходження незабаром. Тому товариство повинно було виплати всі належні позивачці кошти у день звільнення. При цьому суд враховує те, що законодавством не передбачені будь-які обставини, що надавали б можливість відстрочити чи не сплачувати своєчасно заробітну плату чи належні працівнику кошти при звільненні, крім випадку оспорення сум, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати працівникові всіх належних йому сум при звільненні в строки визначені ст. 116 КЗпП України при відсутності спору щодо їх розміру, підприємство, установа, організація повинна сплатити працівнику середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно довідки відповідача розмір заробітку позивачки становив 1255 грн. без врахування сплати обовязкових платежів. Доказів наявності спору з приводу розміру належних відповідачці при звільненні сум також не надано. В зв'язку з цим з відповідача необхідно стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 1 серпня по 31 грудня 2014 року в сумі 5141,75 грн., з врахуванням того, що позовні вимоги не можуть бути задоволені наперед, оскільки позивачкою вони заявлені за 6 місяців за період з 1 серпня 2014 року по 31 січня 2015 року. При цьому розрахунок здійснений, виходячи з середнього заробітку після відрахування обовязкових платежів. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір моральної шкоди, оскільки права позивачки відповідачем були порушені, суд враховує характер і обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, а саме розмір боргу по заробітній платі, та період, за який він утворився, час затримки розрахунку, що заробітна плата позивачки є єдиним джерелом її доходу, умисне ухилення відповідача від виконання законних вимог позивачки, і вважає, що вона може бути визначена в розмірі 1000 грн. Статтею 233 КЗпП України визначений 3-х місячний строк на звернення працівника за захистом порушеного права, який вираховується з часу коли працівник про це дізнався. Оскільки до вересня 2014 року відповідач не відмовлявся від свого обов'язку по виплаті заробітної плати, то позивачка не вважала до цього часу, що її право порушено. В зв'язку з задоволенням позову з відповідача підлягають стягненню судові витрати по справі у вигляді судового збору на користь держави. На підставі ст. ст. 3, 47, 115, 116, 117, 233, КЗпП України,

Outcome: approved