Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі по тексту - відповідач) про стягнення заборгованості за Договором банківського вкладу «Новорічний подарунок VIP» № 722377/2014 (в національній валюті України) в розмірі суми вкладу - 260 500 грн. та нарахованих відсотків - 14 698, 83 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.01.2014р. між позивачем та відповідачем було укладено Договір банківського вкладу «Новорічний подарунок VIP» № 722377/2014 в національній валюті, строком на тринадцять місяців, сума початкового вкладу - 260 500 грн., відсоткова ставка - 25 % річних, строк вимоги - 09.02.2015р. З 18.03.2014р. по 09.02.2015р. сторони погодили нову відсоткову ставку на рівні 27 % річних 18.03.2014р. між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1, відповідно до умов якої було збільшено відсоткову ставку до 27 % річних, з 18.03.2014р. до 09.02.2015р. Позивач виконав умови Договору, вніс грошові кошти в розмірі 260 500, 00 грн. на депозитний рахунок. Відповідачем було виплачено позивачу відсотки за період з березня по жовтень 2014 року. Позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення грошових коштів, разом з тим, відповідач грошові кошти не повернув. У зв'язку з вище викладеним, позивач звернувся до суду із вказаним позовом, просив стягнути з відповідача заборгованість за Договором банківського вкладу в розмірі 260 500 грн. та нараховані відсотки в розмірі 14 968, 83 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов з вказаних в ньому підстав. Відповідач у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав письмові заперечення, відповідно до яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 09 січня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір банківського вкладу «Новорічний подарунок VIP» (в національній валюті України). Відповідно до п. 1.1. предметом Договору є розміщення Вкладним в Банку строкового вкладу на умовах депозитного продукту «Новорічний подарунок VIP» в національній валюті України на строк 13 місяців, з дня укладення Договору, з щомісячною виплатою процентів, надалі Вклад. Для обліку Вкладу Банк відкриває на ім'я Вкладника вкладний рахунок № 26353261301887, код банку 380537, надалі - Рахунок. Відповідно до п. 1.3. Договору, початкова сума вкладу - 130 000 грн. Виплата процентів, нарахованих на вклад за ставкою 25 % річних, здійснюється згідно з умовами Договору та правил (п. 1.5. Договору). Дата вимоги за вкладом - 09 лютого 2015р. (п.1.7. Договору). 17 березня 2014 року між позивачем та відповідачем укладено Додатковий договір № 1 до Договору банківського вкладу (в національній валюті) № 722377/2014 від 09.01.2014 року, відповідно до умов якого було збільшено стандартну процентну ставку за вкладом до 27 % річних з 17.03.2014 по 09.02.2015. Позивачем виконано умови Договору, а саме внесено на депозитний рахунок кошти в розмірі 130 000 грн. (квитанція № 308640 від 09.01.2014), 50 000грн. (квитанція № 91884 від 03.02.2014), 80 000 грн. (квитанція № 194372 від 05.02.2014). 17.12.2014р. Позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою - вимогою повернути кошти, що були внесені на депозитний рахунок. Проте вказана вимога виконана відповідачем не була, кошти позивачу не повернуті. У зв'язку з вище викладеним, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі - 260 500 грн. (сума вкладу) та 14 580 грн. - заборгованість по нарахованим відсоткам. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Також, ч.ч. 1, 2, ст. 319 та ч. 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно із ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Також, слід зазначити, що згідно вимог ч. 3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. При цьому, положеннями ст. 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Проте, представником відповідача не надано до суду жодних доказів, з яких би вбачалося, що фінансові операції щодо видачі належних позивачу коштів обмежені за рішенням суду або зупинені в порядку, визначеному ст. 17 Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму», як такі, що можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за Договором банківського вкладу № 722377/2014 від 09.01.2014р. у розмірі суми вкладу - 260 500 грн. та відсотків у розмірі 14968,83, а всього - 275 468, 83 грн. Відповідно до положень ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за необхідне стягнути з Відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 2754, 68 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved