Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - Позивач) звернулась до суду з позовом до ПАТ «Київсоюзшляхпроект» (далі по тексту - Відповідач) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 11.11.2013 по 30.09.2014 в сумі 28 020 грн. 84 коп. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.11.2005 року Позивач був прийнятий на роботу до Відповідача на посаду техніка-геолога 1 категорії. 11.11.2013 року Позивача було звільнено згідно Наказу про скорочення чисельності працівників № 18-од від 04.09.2013 року за пунктом 1 ст. 40 КЗпП. На день звільнення Відповідачем було нараховано заробітну плату Позивачеві за період з 01.05.2013 по 30.11.2013 в сумі 19 402 грн. 64 коп., проте вказана заробітна плата виплачена Позивачу не була. 22.04.2014 року суддею Шевченківського районного суду м. Києва Осауловим А.А. було видано судовий наказ, відповідно до якого з Відповідача на користь Позивача було стягнуто заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в розмірі 19402 грн. 40 коп. 30.09.2014р. судовий наказ Відповідачем виконано частково, позивачу виплачено заробітну плату у розмірі 16 392 грн. 60 коп. У зв'язку з тим, що заробітна плата не виплачувалась Позивачеві з вини Відповідача, Позивач просить стягнути на її користь суму середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 28 020 грн. 84 коп. за період з 11.11.2013р. по 30.09.2014р. та моральну шкоду, завдану Відповідачем Позивачу у зв'язку із затримкою розрахунку в розмірі 10 000 грн. Позивач в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду надала заяву в якій просила розглядати справу у її відсутність, позов просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності. Крім того, представником відповідача були надані письмові заперечення, відповідно до яких представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди, оскільки Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, якими саме діями Відповідача Позивачу було завдано цю шкоду та не надано доказів, якими підтверджується розмір завданої моральної шкоди. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що Позивач була прийнята на роботу до Відповідача та працювала з 21.11.2005р. по 11.11.2013р. (а.с. 4-5). 22 квітня 2014 року суддею Шевченківського районного суду м. Києва Осауловим А.А. видано судовий наказ по справі № 761/7239/14-ц, провадження № 2-н/761/333/2014 за заявою першого заступника прокурора Шевченківського району м. Києва Горупи С.М. в інтересах [PERSON] про стягнення з ПАТ «Київсоюзшляхпроект» заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період з 01.05.2013 р. по 30.11.2013р. в сумі 19 402 грн. 64 коп. (а.с. 3) 24.10.2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського РУЮ у м. Києві Руденко Ю.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 43734206, відкритого на підставі судового наказу, виданого Шевченківським районним судом м. Києва 10.06.2014р., у зв'язку із виконанням рішення суду згідно заяви стягувача про часткову сплату боргу на суму 16 392, 60 грн. (а.с. 9) Відповідно до ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24 грудня 1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вбачається, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяця роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі / календарні /дні на число відпрацьованих робочих днів / годин/, а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. Судом встановлено, що Відповідач фактично виплатив Позивачу суму нарахованої заробітної плати лише 30.09.2014р. в розмірі 16 392, 60 грн., як вбачається з виписки по рахунку (а.с. 7). Відповідно до Довідки про середню заробітну плату (дохід), виданої Відповідачем від 11.11.2013р. № 47 (а.с. 6), розмір середньоденної заробітної плати Позивача становить 126 грн. 22 коп. Відповідно до розрахунку, наданого Позивачем, Відповідач зобов'язаний сплатити Позивачу суму середнього заробітку в розмірі 28 020 грн. 84 коп. (розмір середньоденної заробітної плати 126, 22 х 222 дні (кількість днів затримки). Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача в частині стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені в розмірі 28 020 грн. 84 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а саме з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню сума в розмірі 28 020 грн. 84 коп. Разом з тим, Позивач просить стягнути на свою користь моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що за час затримки розрахунку остання зазначила моральних страждань, крім того позивач була позбавлена можливості належним чином утримувати своїх дітей. Як вбачається зі змісту ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Частиною 1 ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Відповідно до ст. 2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.95 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно п. 5 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.95 року відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Разом з тим, Позивачем не доведено та в ході судового розгляду справи не підтвердився факт заподіяння позивачу моральної шкоди. Тому суд вважає такі вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за необхідне стягнути з Відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 280 грн. 20 коп. Враховуючи наведене, на підставі ст. 34 Закону України «Про оплату праці», ст.ст. 116, 117, 233 КЗпП України,

Outcome: partial