Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Любомльського районного управління юстиції Волинської області 27.09.2011 року, про що зроблено актовий запис за №86. Від шлюбу у сторін народилась одна дитина син [PERSON], [INFO]. В обґрунтування заявлених вимог, позивач вказує, що причиною розлучення з відповідачкою є те, що кожен із них має різні погляди\~ на сімейне життя, між ними не досягнуто взаєморозуміння, відсутня повага, що призвело до виникнення неприязних стосунків, причиною яких є суперечки та конфлікти. Спільне життя з відповідачем не склалося, фактичні шлюбні відносини між ними припинено, на даний проживають окремо. З викладених підстав вважає, що їх сімя існує лише формально та зберегти її неможливо, як і неможливо примиритися, тому просив шлюб, укладений з відповідачем, розірвати. В судове засідання сторони не зявились, однак в канцелярію суду подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. При цьому, у своїх заявах: позивач вказав, що позовні вимоги підтримує повністю та просив їх задовольнити, а відповідач позовні вимоги визнала та проти розірвання шлюбу не заперечила.\~ За викладених обставин, розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.197 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. Із свідоцтва про шлюб серії І-ЕГ №065043, виданого 27.09.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Любомльського районного управління юстиції Волинської області, встановлено, що сторони уклали шлюб 27.09.2011 року, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за №86 (а.с.6). Від шлюбу у сторін народилась дитина син [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії І-ЕГ №151442, виданого\~ відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Любомльського районного управління юстиції Волинської області 06.03.2012 року (а.с.3). З довідки, виданої Любомльською міською радою Волинської області від 22.03.2017 року за №1144, встановлено, що позивач [PERSON], зареєстрований в [INFO], а відповідач [PERSON] зареєстрована в [INFO] (а.с.4). Частиною 1 статті 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З огляду на викладені правові норми та позицію позивача щодо неможливості збереження сімейних стосунків, суд вважає, що викладені останнім доводи, які відповідачем не оспорюються,\~ відповідають фактичним обставинам справи, за яких, в даному випадку збереження сімї буде нічим іншим, як примушуванням сторін до збереження шлюбних відносин. Ухвалою суду від 03 травня 2017 року сторонам надавався термін для примирення строком на один місяць, однак і після цього позивач настоював на розірванні шлюбу, а відповідач, у поданій в канцелярію суду заяві від 06.06.2017 року, також не заперечила проти розірвання шлюбу з позивачем, що свідчить про безрезультатність наданого судом строку для примирення та, відповідно, неможливість збереження сімї. Судом встановлено, що позивач не бажає примиритися, а відповідач, зі своєї сторони, на розірвання шлюбу погодилась, що в своїй сукупності приводить до висновку про те, що подальше спільне життя останніх, як подружжя, і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам обох сторін. З огляду на викладене, суд вважає, що сімю зберегти неможливо, шлюб між сторонами існує лише формально, а тому його слід розірвати. Таким чином, суд повно, всесторонньо та об'єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що причини розірвання шлюбу носять глибинний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам обох сторін. Згідно із ст.88 ЦПК України, судові витрати по справі слід покласти на відповідача.

Outcome: approved