Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з відповідним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що він є власником квартири [ADDRESS]. В квартирі з 15 квітня 2015 року зареєстровані відповідачі, які там фактично не проживають, не зявляються та не сплачують комунальні послуги більше року. Ця обставина створює істотні перешкоди позивачу у користуванні житлом. Зазначає, що відповідачі більше року не проживають в квартирі та просить суд визнати їх такими, що втратили право користування квартирою. Ухвалою судді від 30 жовтня 2018 року було відкрите спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в письмовій заяві просив розгляд справи проводити без його участі, позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідачі у судове засідання не прибули, хоча були повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Відзиву на позов, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без участі відповідачів до суду не надходило. Тому, за згодою позивача, у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив справу розглядати у заочному порядку. Дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 25 вересня 2014 року посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] Б. у м. Львові. Право власності зареєстроване у встановленому законом порядку. Відповідно до копій посвідок на тимчасове проживання на території України громадяни [PERSON] Яабо Натхан, [INFO], [PERSON], [INFO], та Маіна Джереміах, [INFO], з 15 квітня 2015 року зареєстровані в квартирі позивача. 01 березня та 25 червня 2018 року комісією ЛМКП «Айсберг» були складені акти, які підписані також сусідами, де зазначено, що відповідачі в квартирі № № 17 в буд. 14 по вул. Лепкого Б. у м. Львові не проживають. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач є власником житлового приміщення на підставі договору купівлі-продажу. Право власності зареєстроване у встановленому законом порядку. Відповідачі в жилому приміщенні не проживають, добровільно знятись з реєстрації за вказаною адресою не бажають, чим чинять позивачу перешкоди у користуванні квартирою. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою. Оскільки позивачем у позовні не заявлено вимоги про розподіл судових витрат, дане питання судом в порядку ст. 141 ЦПК України не вирішується.

Outcome: approved