Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів. Свій позов мотивує тим, що 08 червня 2015 року між ним та відповідачем укладено договір позики, згідно з умовами якого остання отримала від нього грошові кошти в сумі 1400 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день укладення договору становило 29 543 грн. Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу Вишневською Н.С. Однак, незважаючи на настання строку виконання умов договору, відповідач кошти не повернула та всіляко ухиляється від виконання обов'язку. Відтак, просить стягнути з [PERSON] в її користь заборгованість за договором позики від 08.05.2015 року у сумі 1400 доларів США з конвертацією цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу, а також понесені судові витрати. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пославшись на обставини, викладені у позовній заяві, просить позов задовольнити. Позовні вимоги підтримав у судовому засіданні і представник позивача [PERSON] Відповідач будучи належно повідомленим про час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, тому суд на підставі ст.ст.224, 225 ЦПК України провів заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, про що судом винесено ухвалу. Вислухавши пояснення позивача та його представника, оцінивши зібрані матеріали, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошейабо інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Як вбачається із договору позики грошей від 08.06.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу Вишневською Н.С. під реєстровим номером № 463, такий був укладений між [PERSON] (позикодавцем) з однієї сторони та [PERSON] - позичальником з іншої. Пунктом 1 даного договору сторони обумовили, що позикодавець передав, а позичальник прийняла у власність 29 543 грн., що еквівалентно 1400 доларів США за офіційним курсом Національного банку України станом на день укладення договору. Факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником в момент передачі йому суми позики. Зазначену вище суму грошей відповідач зобов'язалася повернути позивачу готівкою у строк до 08 серпня 2015 року, про що сторони зазначили у п.2 цього договору. Як регламентовано ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Як встановлено у судовому засіданні із пояснень позивача, відповідач кошти позивачу не повернула, тому суд приходить до висновку, що вимоги про повернення основної суми боргу за договором позики підлягають до задоволення. Однак вирішуючи питання стосовно валюти виконання зобов'язання, то суд вважає, що оскільки умовами договору передбачено виконання зобов'язання у гривнях, тому із відповідача підлягає стягненню 29 543 грн. Суд не приймає до уваги доводи позивача щодо фактичної передачі коштів не у гривні, а у доларах США, оскільки зазначені обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп..

Outcome: partial