Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути на його користь грошові кошти за договором позики в сумі 489 230,00 грн та судові витрати. Вимоги мотивовано тим, що в жовтні 2013 року [PERSON] попросив у нього позику для придбання мікроавтобуса в сумі 124 230,00 грн. 31.10.2013р. платіжним дорученням № 31850076 він перерахував на картковий рахунок [PERSON] № 5211 5374 0054 8017 в ПАТ КБ «Приватбанк» гроші в сумі 124 230,00 грн. 29.11.2013 р. на прохання [PERSON] для переобладнання придбаного ним мікроавтобуса з вантажного на пасажирський, він перерахував на картковий рахунок [PERSON] № 5211 5374 0054 8017 - 15 000,00 грн., що підтверджується двома квитанціями ПАТ «Акцент-банк» по 7500,00 грн. За отримані від нього кошти Відповідач придбав та переобладнав мікроавтобус Рено ТРАФІК, кузов № vflflbcb66y119773, номерний знак [NUMBER]. В березні 2015 року [PERSON] попросив у нього позику в сумі 350 000,00 грн. для власних потреб. Враховуючи, що попередня позика в сумі 139 230,00 грн. не була повернута, а загальна сума позики ставала значною, вони 05.03.2015р. вирішили укласти письмовий договір позики № 1-15, в який включили надану раніше позику в сумі 139 230,00 грн. Відповідно до умов даного Договору (п.1.) Позикодавець зобовязується надати Позичальнику позику, а останній зобовязується повернути позику у визначеному даним договором порядку та строк. Сума позики за даним договором становила 489 230,00 грн. Загальна сума договору позики включає надані [PERSON], 124 230,00 грн. на придбання мікроавтобуса та 15 000,00 грн. на його переобладнання. Згідно п.5. договору позики Позикодавець надає Позичальнику позику на термін до 31 грудня 2015р. Факт передання грошей на суму 200 000,00 грн. підтверджується видатковим касовим ордером від 07.03.2015р. Факт передання грошей на суму 150 000,00грн. підтверджується видатковим касовим ордером від 24.04.2015р. Станом на день написання позовної заяви Відповідач позику не повернув, чим порушив умови договору позики №1-15 від 05.03.2015р, а тому, просить стягнути з [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) на користь [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) грошові кошти в сумі 489 230,00 грн. та стягнути на його користь судові витрати. Представник позивача [PERSON], позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить позов задовольнити. Від відповідача по справі [PERSON] надійшло заперечення на позов, в якому він просить в задоволенні позову відмовити за безпідставністю, оскільки, договір позики №1-15 від 05.03.2015р не може бути підставою для стягнення з нього коштів у сумі 489230 грн., так як він їх не отримував в рамках виконання цього договору, а Позивач не надавав позики. Пунктом 4 договору позики №1-15 від 05 березня 2015р. сторони визначили, що Позикодавець надає позику після підписання Сторонами даного договору. Таким чином твердження Позивача, що він надав йому частину позики в сумі 139230 грн. в жовтні- листопаді 2013 року на підставі вказаного вище договору є безпідставним. Більше того, копії платіжних документів, які на думку Позивача є доказами отримання ним позики на суму 139 230 грн., не є належними доказами в розумінні статті 58 Цивільного процесуального кодексу України. Зокрема, копія платіжного доручення №31850076 від 31 жовтня 2013 року свідчить тільки про те, що [PERSON] поповнено картковий рахунок [PERSON] , але жодним чином не відображає в графі «призначення платежу», що це позика згідно Договору №1-15 від 05 березня 2015 року. Щодо копії видаткового касового ордера без номера і без дати, в якому сума прописом не відповідає сумі в числовому значенні та відсутній підпис одержувача і найменування підприємства ( установи, організації) чи фізичної особи, з каси якого ( якої) нібито видано вказану суму, то і такий «документ» не є належним доказом і його достовірність викликає сумнів. Також не можна розцінювати як доказ отримання позики копії платіжних квитанцій з банківського терміналу, зі змісту яких вбачається, що Відповідач поповнив власний картковий рахунок. Також , просить суд звернути увагу, що зі змісту договору позики №1-15 від 05 березня 2015 року не вбачається, як стверджує Позивач, що на момент його підписання між сторонами існують попередні договори позики, в т.ч. на суму 139 230 грн. Щодо копії видаткового касового ордера без номера від 07 березня 2015 року на суму 250 000 грн., на матеріали , в т.ч. 200000грн. позика, то Відповідач протягом 2014 - 2015 років неодноразово отримував кошти на придбання матеріалів та оплату робіт в рамках виконання зобовязань за договором будівельного підряду між Позивачем і Відповідачем у бухгалтера [PERSON] в офісі Позивача у м.Львові, але не отримував коштів як позику. Повноваження [PERSON] відображені у п.5.4. Протоколу технічної наради по будівництву пансіонату «Турист-Азов» (Додаток 1). В якому зокрема зазначено, що [PERSON] забезпечує ведення повномасштабного бухгалтерського обліку по діяльності Верховинського деревообробного заводу, в т.ч. надає кошти під звіт для закупівлі матеріалів і списує з підзвіту грошові кошти на підставі первинних документів. Таким чином, надана суду копія видаткового касового ордеру без номера від 07 березня 2015р. не підтверджує факт отримання Відповідачем позики в рамках договору позики № 1-15 від 05.03.2015р. Більше того, видатковий касовий ордер, копія якого подана до суду, заповнений з порушенням Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління Національного банку України № 637 від 15.12.2004 року. Зокрема, в порушення п.3.4-3.5 Положення не відображено в якості кого виступає Позивач, відсутній підпис бухгалтера, відсутній підпис особи, яка видала готівку, відсутні серія і номер паспорта одержувача готівки, сума виданої готівки не зазначена прописом в графі «одержав», не вказаний номер документа та ін. Аналогічна ситуація з копією касового ордеру без номера від 24 квітня 2015 року, згідно до якої відповідач отримав 170000 грн. на виготовлення меблів, в т.ч. позика 150 000 грн. Відповідач дійсно отримував кошти на виготовлення меблів для пансіонату «Турист - Азов» в сумі 170 000грн. Вказані меблі були виготовлені, доставлені в Геніченський район в пансіонат «Турист - Азов» і змонтовані по місцю доставки. За вказаним вище видатковим касовим ордером, як і за будь-яким іншим, він не отримував від Позивача коштів як позику. Також видатковий касовий ордер без номера від 24 квітня 2015 року, копія якого подана суду, також заповнений з порушенням Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління Національного банку України № 637 від 15.12.2004 року. Просить суд звернути увагу, що подані суду копії видаткового касового ордеру на суму 250000грн. та на суму 170000 грн. викликають сумніви щодо достовірності оригіналу даного доказу. Наведені вище обставини свідчать про те, що передача грошей від Позикодавця (Позивача) до Позичальника ( Відповідача) не відбулося, відповідно не можна вважати укладеним договір позики №1-15 від 05 березня 2015 року. Представник відповідача [PERSON], просить в задоволенні позову відмовити з підстав наведених в запереченні. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він дійсно виготовляв меблі на замовлення його брата [PERSON] які встановлювали в м.Геніческу, кошти за виготовлені меблі платив [PERSON]. Свідок [PERSON] надав суду аналогічні покази свідка [PERSON] Суд, заслухавши представників сторін, свідків, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із положеннями ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками та підписаний сторонами договору. Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як роз'яснив Верховний Суд України у Постанові від 20.02.2013 у справі № 6-163цс12 договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того самого роду та такої самої якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 05.03.2015 року між сторонами, а саме [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики №1-15, відповідно до умов якого відповідачу було надано грошові кошти в позику в сумі 489 230 грн. (п. 3 договору позики) (а.с.18). Договір позики підписаний обидвома сторонами. Згідно п. 4 договору позики сторони погодили, що позикодавець (позивач) надає позику після підписання Сторонами даного договору та відповідно до потреб Позичальника (повністю чи частинами). Відповідно до п. 5 договору позики, позикодавець надає Позичальнику позику на термін до 31.12.2015 року, та згідно п.6 цього ж договору даний термін може бути продовжений за взаємною згодою сторін, про що оформляється додаткова угода, але в будь-якому разі цей договір діє з моменту видачі позики (її частини) і до повного виконання позичальником (відповідачем) своїх зобов'язань за цим договором. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отримання відповідачем коштів в сумі 200 000,00 грн. та 150 000,00 грн. підтверджується видатковими касовими ордерами, а саме, видатковим касовим ордером від 07.03.2015 року, відповідно до якого [PERSON] отримав грошові кошти в розмірі 250 000,00 грн., як аванс на матеріали, в тому числі позика 200 000,00 грн. з посиланням на Договір позики №1-15 від 05.03.2015 року (а.с.22) та видатковим касовим ордером від 24.04.2015 року, відповідно до якого [PERSON] отримав грошові кошти в розмірі 170 000,00 грн., як аванс на виготовлення меблів на б/в м.Геніческ, в тому числі позика 150 000,00 грн. з посиланням на Договір позики №1-15 від 05.03.2015 року (а.с.23). Крім того, відповідач [PERSON] в запереченні на позов, підтвердив факт отримання грошових коштів згідно даних видаткових касових ордерів на суми 250000,00 грн. та 150 000,00 грн. Посилання Відповідача на те, що дані кошти він отримав на придбання матеріалів та на виготовлення меблів та оплату робіт в рамках виконання зобовязань за договором будівельного підряду, а не як позику, суд не бере до уваги, так як у видаткових касових ордерах від 07.03.2015 року та від 24.04.2015 року, міститься пряме посилання на Договір позики №1-15 від 05.03.2015 року і на даних видаткових ордерах маються підписи одержувача коштів, в тому числі позики в сумі 200 000,00 грн. та 150 000,00 грн., [PERSON]. Отримання [PERSON] грошових коштів в сумі 124230,00 грн. від [PERSON] підтверджується платіжним дорученням №31850076 від 31.10.2013 року (а.с.19). Також, факт отримання відповідачем [PERSON] у [PERSON] коштів в сумі 15 000,00 грн. підтверджується платіжними квитанціями А-БАНК від 29.11.2013 року (а.с.20,21). Відповідно до ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Однак, договір позики [PERSON] не оспорювався і на підставі вимог ч.2 ст.1051 ЦК України суд не бере до уваги свідчення свідків [PERSON] та [PERSON] про те, що гроші були одержані [PERSON] від [PERSON] для виготовлення меблів. Тим більше, між свідками та [PERSON], не укладались договори на виготовлення меблів, а також належним чином не приймалися виготовлені речі та не списувалися на них кошти належним чином, які б підтверджували заперечення відповідача. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вже було встановлено, позику надано на термін до 31.12.2015 року та даний договір діє до моменту повного виконання Сторонами своїх зобовязань. На час звернення з позовом до суду, відповідач свої зобовязання за договором позики перед позивачем не виконав і суму грошових коштів згідно договору позики у передбачений договором строк не повернув. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідачем суду не надано належних та допустимих доказів, на підтвердження його заперечень і за таких обставин, суд вважає доведеним факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем, згідно з договором позики №1-15 від 05.03.2015 року, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума грошових коштів за договором позики №1-15 від 05.03.2015 року у розмірі 489 230,00 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати по оплаті судового збору в розмірі 4892,31 грн. На підставі ст.ст. 625, 1046,1047, ч.2 ст. 1051 ЦК України,

Outcome: approved