Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Гораймівської сільської ради Маневицького району Волинської області про визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги обґрунтував тим, що [PERSON] , який помер [INFO] , ще за свого життя 15.04.1990 року склав заповіт, який було посвідчено Гораймівською сільською радою Маневицького району Волинської області, згідно якого все належне йому майно він заповів позивачу [PERSON] . Спадщину після смерті [PERSON] позивач своєчасно у визначений законом термін прийняв, оскільки постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вступив у володіння та управління спадковим майном. Інших спадкоємців ні за заповітом, ні за законом на вказане спадкове майно немає. Отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно в позасудовому порядку позивач не має можливості. Посилаючись на зазначені обставини, просив суд визнати за ним в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] , які належали [PERSON] . Позивач [PERSON] , представник відповідача - Гораймівськоїсільської ради Маневицького району Волинської області в судове засідання не з`явилися, будучи завчасно у встановленому законом порядку повідомленими про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили. Позивач [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача - Гораймівськоїсільської ради Маневицького району Волинської області подав до суду заяву, в якій вказав, що проти задоволення позовних вимог [PERSON] сільська рада не заперечує, просив розгляд справи проводити у його відсутності. Враховуючи те, що в справі є достатньо доказів для вирішення її по суті, суд ухвалив - розглядати справу у відсутності позивача [PERSON] та представника відповідача - Гораймівськоїсільської ради Маневицького району Волинської області. Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 524 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ст.ст. 534, 535 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] являвся власником житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, які знаходяться по [ADDRESS] . [PERSON] помер [INFO] . Ще за свого життя 15.04.1990 року останній склав заповіт, який було посвідчено Гораймівською сільською радою Маневицького району Волинської області, згідно якого все належне йому майно він заповів позивачу [PERSON] . Спадщину після смерті [PERSON] позивач своєчасно у визначений законом термін прийняв, оскільки постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вступив у володіння та управління спадковим майном. Заяви про відмову від спадщини він не подавав. Інших спадкоємців ні за заповітом, ні за законом на вказане спадкове майно немає. Отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно в позасудовому порядку позивач не має можливості. Зазначені обставини не оспорюються сторонами, а також це встановлено з досліджених судом заповіту від 15.04.1990 року, посвідченого Гораймівською сільською радою Маневицького району Волинської області та зареєстрованого в реєстрі за № 4, свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 19.03.1993 року, витягу з погосподарської книги № 2 за 2016-2020 роки Гораймівської сільської ради Маневицького району Волинської області, постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 276/02-31 від 31.03.2020 року, технічного паспорта на будинковолодіння по [ADDRESS] , довідки Гораймівської сільської ради Маневицького району Волинської області № 1163 від 15.10.2020 року, повідомлення Маневицької державної нотаріальної контори № 574/01-16 від 16.07.2020 року. Аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позивач [PERSON] , являючись спадкоємцем за заповітом на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] , які належали [PERSON] , фактично набув право власності на вказане спадкове майно. На даний час право власності на нього ніким не оспорюється, а тому є всі підстави для визнання права власності на це спадкове майно за [PERSON] .

Outcome: approved