Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним вище позовом, який неодноразово уточнювався і відповідно до позовних вимог від 22 лютого 2016 року просить суд: стягнути з Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» на користь [PERSON]компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату за грудень 2013 року з урахуванням інфляції за несвоєчасно виплачену компенсацію на підставі розрахунку у сумі 790 (сімсот дев'яносто) гривні 94 копійки з урахуванням податків та військового збору; стягнути з Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» на користь [PERSON] індексації, а також компенсації за несвоєчасно виплачену індексацію за грудень 2013 року на підставі розрахунку у сумі 313 (триста тринадцять) гривень 74 копійки з урахуванням податків. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначив, що згідно ст.115 КЗпП України встановлені терміни виплати заробітної плати, проте виплата заробітної платі за грудень 2013 року була здійснена з порушенням встановлених термінів, що є порушенням його конституційних прав в частині оплати праці. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 травня 2014 року на його користь було стягнуто з Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» заробітна плата за грудень 2013 р. у сумі 1687,91 грн. Проте заборгованість із заробітної плати ДСК «ЧМП» було погашено лише 23 лютого 2015 року. У зв'язку з зазначеним позивач вважає свої майнові права порушеними та такими, що підлягають захисту в судовому порядку. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов, просив суд заволинити позовні вимоги у повному обсязі. Представник ДСК «ЧМП» Степаненко І. Є. заперечувала щодо задоволення позовних вимог, наголошуючи на тому, що позивачем було неправильно визначено суму компенсації. Суд, дослідивши матеріали справи, зясувавши всі суттєві обставини, приходить до наступного. Судом встановлено та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами про те, що згідно розрахункового листка за грудень 2013 року [PERSON] була нарахована заробітна плата, яка підлягала до виплати з урахуванням податків у встановлені законом терміни в сумі 2276,89 грн. Згідно листа Державної інспекції України з питань праці від 16 квітня 2013 року №-865/15/21/02/1848-13 інспекцією було встановлено, що перевіркою додержання законодавства про працю у ДСК «ЧМП» було виявлено порушення ст.ст. 115, 116 КЗпП України. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 травня 2014 року по справі №522/3425/14-ц, постановлено стягнути з ДСК «ЧМП» на користь [PERSON] заробітну плату за грудень 2013 року у сумі 1687,91 гривень. 23 лютого 2015 року на підставі «Видаткового касового ордеру» №79 [PERSON] було виплачено заробітну плату за грудень 2013 року у сумі 1687,91 гривень з урахуванням податків. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і на підставі укладеного трудового договору. Статтею 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені у колективному договорі, але не рідше двох разів на місяць через проміжуток часу, що перевищує шістнадцяти календарних днів. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Закон України «Про індексацію грошових доходів громадян» від 03.07.1991 р. №-1282-XII передбачає, що справжній закон визначає правові, економічні і організаційні основи індексації грошових доходів населення України. Стаття 1 зазначеного Закону визначає, що індексація грошових доходів населення це встановлений законом і іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів громадян, що дає можливість частково або повністю відшкодувати їм подорожчення споживчих товарів і послуг. Постанова Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №-1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» із змінами і доповненнями, визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників. Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 р. №-2050-III передбачено те, що підприємства, установи і організації усіх форм власності і господарювання здійснюють компенсацію грошових доходів втрати частини доходів у разі порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Постановою КМУ від 21 лютого 2001 року №-159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» із змінами і доповненнями, внесеними від 25.01.2012 р. №-35 передбачена реалізація Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати». Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру; заробітна плата (грошове забезпечення). Відповідно до положень ст. 43 Конституції України, кожен має право на своєчасне одержання винагороди за працю, що захищається законом. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частина 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 3 статті 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 та 3 ст. 60 ЦПК України визначено, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд погоджується з розрахунками позивача та вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved