Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

[PERSON], діючи на підставі договору про надання правової допомоги та в інтересах позивача, 9.01.2018 року звернувся до суду з позовом в якому просить суд визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вулиці Поліська,28 у с. Киїнка, Чернігівського району, Чернігівської області, в тому числі: на ? частину даного домоволодіння, як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка - [PERSON], який помер 26.07.1987 року та на ? частину, як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті сина - [PERSON], який помер 15.06.2016 року. Позов обґрунтовується наступним. Згідно погосподарської книги Киїнської сільської ради Чернігівського району будинок по вул. Поліська,28 у с. Киїнка Чернігівського району мав статус «робітничого двору», головою якого був [PERSON], а тому він мав одноосібне право на вищевказане домоволодіння. 26.07.1987 року помер чоловік позивача [PERSON], спадщину після смерті якого, як спадкоємці першої черги за законом, у відповідності до ст.ст.529, 548, 549 ЦК УРСР, у рівних частинах прийняла позивач та їх із спадкодавцем син [PERSON], шляхом вступу в управління і володіння спадковим майном. 15.06.2016 року помер син позивача, після смерті якого відкрилась спадщина на ? частину вищезазначеного будинку, яку також фактично прийняла позивач в силу приписів ст.1268 ЦК України, однак отримати свідоцтво про право на спадщину за законом в нотаріальній конторі вона не має можливості, оскільки свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння було видане 6.01.1988 року на імя [PERSON], тобто вже після смерті останнього і воно є належним правовстановлюючим документом. У судове засідання позивач не зявилась, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. /а.с.66/ Представник відповідача Киїнської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області у судове засідання не зявився, оскільки сільський голова подав до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, у вирішенні справи виконавчий комітет сільської ради покладається на розсуд суду. /а.с.61/ Згідно положень ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобовязана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки, що закріплено в статті 43 ЦПК України. Від приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи без її участі. /а.с.64/ Суд, дослідивши усі наявні матеріали справи, встановивши наявність обставин, якими обґрунтовуються вимоги, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовані ці правовідносини, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Дослідженням свідоцтва про смерть серії «ІІ-ЕЛ» №339931 встановлено, що 26.07.1987 року помер [PERSON] у віці 56 років у с. Киїнка Чернігівського району Чернігівської області. /а.с.12/ З свідоцтва про одруження серії «ІІ-АГ» №1068273 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Тарасовець) [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 7.05.1955 року. /а.с.18/ За час шлюбу у подружжя [PERSON] народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії «ІІ-ЯР» №583479. /а.с.19/ Довідки виконавчого комітету Киїнської сільської ради Чернігівського району №№3264, 3266 від 24.11.2017 року свідчать, що [PERSON] на день смерті - 26.07.1987 року проживав та був зареєстрований по вул. Поліська (Пролетарська),28 у с. Киїнка, Чернігівського району, Чернігівської області разом з дружиною [PERSON] та сином [PERSON], які протягом шести місяців після його смерті фактично прийняли спадщину, що складається з житлового будинку та земельної ділянки за вищезазначеною адресою, так як проводили поточний ремонт будинку, обробляли земельну ділянку, тощо. /а.с.13, 14/ Отже, враховуючи положення ст.ст.529, 548, 549 ЦК УРСР, які діяли на момент смерті [PERSON], його спадщину фактично прийняли спадкоємці за законом першої черги, а саме дружина [PERSON] та син [PERSON], в рівних частинах, оскільки вступили в управління і володіння спадковим майном. [PERSON] помер 15 червня 2016 року у віці 57 років у с. Киїнка Чернігівського району Чернігівської області, підтвердженням чого є свідоцтво про смерть серії «І-ЕЛ» №282216. /а.с.15/ Згідно довідки виконкому Киїнської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області №3265 від 24.11.2017 року, [PERSON] станом на день смерті - 15.06.2016 року був зареєстрований і проживав по вул. Поліській (Пролетарській),28 у с. Киїнка Чернігівського району Чернігівської області разом з матірю [PERSON]. /а.с.16/ Таким чином [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом до майна померлого [PERSON], в силу приписів ст.1261 ЦК України, положення якої діяло на момент відкриття спадщини. З досліджених у судовому засіданні довідок виконавчого комітету Киїнської сільської ради Чернігівського району №3267 від 24.11.2017 року та №3357 від 08.12.2017 року встановлено, що домоволодіння по вул. Поліська (Пролетарська),28 у с. Киїнка Чернігівського району Чернігівської області, згідно по господарських книг за 1986-1990 рр. та 1991- 1995 рр. відноситься до категорії «робітничого двору». Головою робітничого двору після сперті чоловіка [PERSON], який помер 26.07.1987 року значиться [PERSON] і домогосподарство з 26.07.1987 року значиться за нею. У домогосподарстві на день смерті [PERSON] також був зареєстрований його син [PERSON], [INFO] /а.с.30, 31/ Згідно рішення першої сесії сьомого скликання Киїнської сільської ради Чернігівського району та області від 11 листопада 2015 року «Про перейменування вулиць села Киїнка Киїнської сільської ради», вулицю «Пролетарська» перейменовано на вилицю «Поліська». /а.с.67, 68/ Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.6 Постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року N20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. Відповідно до ч.2 ст.123 ЦК УРСР частки кожного члена колгоспного двору рівні, включаючи неповнолітніх та непрацездатних членів двору. Порядок ведення по господарського обліку в сільських радах визначався спершу Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі Вказівки), затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року №112/5, в подальшому Вказівками затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно із Вказівками №112/5 і №65 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сімї). Особи, які працюють у колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. У разі віднесення господарства до робочого двору, норми статей 120, 123 ЦК УРСР відповідно до яких майно колишнього колгоспного двору підлягає розподілу між його членами, не застосовується. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 15 січня 2014 року у справі №6-145цс13. Дані технічного паспорта свідчать, що дійсна вартість спірного домоволодіння станом на 12.05.2017 року становить 81464 грн. /а.с.26-29/ Як свідчить копія свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого на підставі рішення виконкому Чернігівської районної Ради народних депутатів №230 від 11.09.1987 р., зареєстрованого в реєстровій книзі №1 стор.49 за реєстровим №49 від 22.03.1998 року та інформаційна довідка з архівної справи матеріалів технічної інвентаризації обєкта нерухомості №241 від 25.05.2017 року, [PERSON] є єдиним власником домоволодіння у селі Киїнка по вул. Поліська (бувша Пролетарська), буд. №28. Свідоцтво було видано 06.01.1988 року. /а.с.23-25/ Суд, ураховуючи досліджені докази, прийшов до обєктивного висновку, що спадкове домоволодіння до припинення цивільної правоздатності, належало на праві власності [PERSON], при цьому судом не приймається до уваги свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння видане 01.01.1988 року на імя [PERSON], як належний правовстановлюючий документ, оскільки останній помер 26.07.1987 року і відповідно втратив цивільну правоздатність, а отже реєстрація на його імя спірного домоволодіння відбулась неправомірно, з порушенням норм цивільного законодавства. Згідно вимог ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як встановлено у судовому засіданні, зокрема з копії спадкової справи №57/2017, [PERSON] 28.03.2017 р. звернулась до приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за законом, після смерті чоловіка [PERSON], однак свідоцтво про право на спадщину не видавалось. /а.с.44-47/ Крім того, зокрема з копії спадкової справи №159/2017 вбачається, що [PERSON] 25.04.2017 р. звернулась до приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за законом, після смерті сина [PERSON] Свідоцтво про право на спадщину не видавалось. /а.с.48-53/ Згідно постанов про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1923/02-31 та №1924/02-31 від 14.08.2017 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого у селі Киїнка, Чернігівського району, Чернігівської області по вулиці Поліська,28 після смерті чоловіка [PERSON] та на частину житлового будинку після смерті сина [PERSON], так як цивільна правоздатність спадкодавця [PERSON] була припинена раніше видачі правовстановлюючого документу на спадкове майно. /а.с.21, 22/ Підсумовуючи вище викладене, суд, враховуючи досліджені докази, прийшов до обєктивного висновку, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на нормах права, є обґрунтованими та доведеними у судовому засідання належними та допустимими доказами, а тому вони підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно Конституції України органи та посадові особи мають діяти в межах своєї компетенції та відповідно до Законів, чинних на час їх застосування. Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ № 296/5 від 22 лютого 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна. Отже, виходячи з наведеного, позивач позбавлена можливості відновити свої права у позасудовому порядку, а тому її права підлягають судовому захисту, шляхом визнання права власності на ? частину спірного домоволодіння, як за спадкоємцями першої черги за законом після смерті чоловіка та на ? частину, як за спадкоємцями першої черги за законом після смерті сина. Таким чином наявні у справі докази та їх правова оцінка підтверджують обґрунтованість позову та є достатніми для його задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved