Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання квартири особистою приватною власністю , мотивуючи вимоги тим , що з 03.10.2000р. сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. 03.10.2012р. батько позивача [PERSON] продав свою власну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] та переїхав до м. Сєвєродонецька Луганської області, де став мешкати у квартирі за адресою: [ADDRESS], яка належить на праві приватної власності позивачу [PERSON]. Грошові кошти, які були отримані батьком позивача від продажу належної йому квартири у м. Луганську були подаровані ним позивачу [PERSON] для придбання нерухомості у м. Сєвєродонецьку. 16.11.2012р. позивач [PERSON] особисто за подаровані йому батьком грошові кошти купив квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], а отже зазначена квартира є особистою приватною власністю позивача [PERSON]. Оскільки відповідачка [PERSON] заперечує факт приватної власності позивача [PERSON] щодо вищевказаної квартири, то наразі між сторонами існує спір, а тому позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом і просить суд визнати квартиру [ADDRESS] особистою приватною власністю позивача [PERSON]. Позивач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що з 03.10.2000р. він з відповідачкою [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі. 03.10.2012р. його батько [PERSON] продав свою власну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] за 13000 доларів США та переїхав до м. Сєвєродонецька Луганської області, оскільки йому було важко приїжджати до м. Сєвєродонецька до свого єдиного сина, він хотів мешкати ближче. Таким чином, після продажу своєї квартири його батько став мешкати у квартирі за адресою: [ADDRESS], яка йому належить на праві приватної власності, оскільки дана квартира розташована на першому поверсі та батькові подобалось там жити. Грошові кошти, які були отримані його батьком від продажу належної йому квартири у м. Луганську були подаровані ним позивачу [PERSON] для придбання нерухомості у м. Сєвєродонецьку для власних потреб. 16.11.2012р. він особисто за подаровані йому батьком грошові кошти купив квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] за 13000 доларів США. Після її придбання в квартирі ніхто не мешкав і не мешкає. Зазначена в договорі купівлі-продажу вартість квартири - це вартість визначена БТІ і вона завжди є меншою ніж фактично домовлена ціна між сторонами. Відповідачка [PERSON] знала про придбання вищевказаної квартири, була присутньою у нотаріуса та писала письмову заяву, що не заперечує проти її придбання. Тому, просив задовольнити позов у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав пояснення позивача [PERSON] та просив задовольнити позов. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову та пояснив, що факт спільного придбання спірної квартири підтверджується самим договором купівлі-продажу квартири, в якому зазначено про згоду дружини на придбання вищевказаної квартири. Це свідчить про придбання квартири за спільним рішенням та за спільні кошти. Однак, на час придбання квартири відповідачка [PERSON] не працювала, грошові кошти були у сім'ї у вигляді заощаджень. Крім того, позивачем [PERSON] не підтверджено факту отримання грошових коштів від його батька, а ціна придбаної квартири зазначено в нотаріально посвідченому договорі у національній валюті і аж ніяк не у доларах США. Тому, просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що 03.10.2012р. він продав свою власну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] за 13000 доларів США та переїхав до м. Сєвєродонецька Луганської області, оскільки йому було важко приїжджати до м. Сєвєродонецька до свого єдиного сина, він хотів мешкати ближче та інших родичів крім сина він не має. Після продажу своєї квартири він став зареєструвався та став мешкати у квартирі за адресою: [ADDRESS], яка належить його синові [PERSON] на праві приватної власності, оскільки дана квартира розташована на першому поверсі та йому подобалось там жити. Власного житла у м. Сєвєродонецьку Луганської області він не мав та не має. Грошові кошти, які були отримані ним від продажу належної йому квартири у м. Луганську були подаровані ним його синові - позивачу [PERSON] для придбання нерухомості у м. Сєвєродонецьку для власних потреб, оскільки син у нього єдиний, а грошові кошти власне йому не були потрібні. 16.11.2012р. його син [PERSON] особисто за подаровані йому грошові кошти купив квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Після її придбання в квартирі ніхто не мешкав і не мешкає. Заслухавши пояснення сторін, свідка , дослідивши письмові докази , суд вважає , що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах , що не заборонені законом , зокрема із правочинів. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою власністю дружини , чоловіка є майно набуте нею , ним за час шлюбу , але за кошти , які належали їй , йому особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма ст. 60 СК України вважається застосованою правильною, якщо набуття майна відповідає зазначеним критеріям. У зв'язку з викладеним в разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Зазначені правові висновки містить постанова Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 16.12.2015р. у справі №6-264цс15. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 03.10.2000р. жовтневим районним відділом реєстрації актів громадянського стану м. Луганська , актовий запис №473 , 03.10.2000р. [PERSON] та [PERSON] одружились, прізвище дружини після одруження - [PERSON]. Відповідно до Інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно №41866210 від 06.08.2015р., квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], яка належала [PERSON] перейшла у власність [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, реєстр №1718, 03.10.2012р. Абакумова В.В. приватний нотаріус Луганського міського нотаріального округу. Відповідно до копії дублікату договору купівлі-продажу серії НАО 157915, посвідченого 16.11.2012р. приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Єпіфанцевою Н.В., [PERSON] придбав у власність квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS].. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №53590095 від 19.02.2016р., квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON] по 1/2 частки. Відповідно до довідки Комунального підприємства «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» №551 від 18.02.2016р., [PERSON], 1947р.н., мешкає в [ADDRESS]та зареєстрований з 01.12.2012р. по теперішній час. Отже, матеріалами справи підтверджено, що батько позивача [PERSON] - [PERSON] дійсно продав квартиру, яка належала йому на праві власності , що розташована за адресою: [ADDRESS] за ціною 13000 доларів США і віддав отримані від продажу квартири грошові кошти своєму синові для придбання ним нерухомості у м. Сєвєродонецьк Луганської області. Через незначний проміжок часу (один місяць) позивач [PERSON] придбав за отримані ним від батька гроші квартиру , що розташована за адресою: [ADDRESS]. Таким чином , у судовому засіданні встановлено , що позивач [PERSON] придбав квартиру за адресою: [ADDRESS] за особисті кошти , які він отримав від батька, який продав свою особисту квартиру, і зазначена квартира є особистою власністю позивача [PERSON]. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні не надав доказів , які би підтверджували фінансову участь відповідачки [PERSON] у придбанні спірної квартири та спростовували би твердження позивача , що спірна квартира придбана за його особисті гроші. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що обставини, викладені позивачем [PERSON] в обґрунтування позову знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, поясненнях свідка, а тому позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання квартири особистою приватною власністю підлягає задоволенню.

Outcome: approved