Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, зазначивши, що дізнався про стягнення з нього аліментів на утримання сина та існування заборгованості по їх оплаті з 2001 року в сумі 30 847 грн. лише у липні 2014 року. Вказав також, щодо до листопада 2009 року спільно проживав з відповідачкою, дбав про матеріальний стан сім'ї, забезпечував дружину та сина всім необхідним, крім того, і після розлучення у 2010 році, продовжував надавати їм матеріальну допомогу, а тому просить суд звільнити його від сплати заборгованості по аліментам до цього часу, а заборгованість, що утворилась з листопада 2009 року та по день виповнення синові 18 року, розстрочити, шляхом виплати по 1500 грн. щомісячно, враховуючи його матеріальний та сімейний стан. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали із зазначених вище підстав, просили їх задовольнити з урахуванням проплат, здійснених позивачем за період з серпня 2014 року по липень 2015 року у сумі 18000 грн. в якості погашення заборгованості за минулий період по сплаті аліментів. Відповідачка в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, визнавши, що дійсно проживала до 2009 року в одному житловому приміщенні з позивачем, але, стверджуючи, що при цьому вони спільного господарства не вели та сімейних стосунків не підтримували. Виконавче провадження по стягненню аліментів було відкрито ще у 2001 році, але раніше, до 2014 року, вона не зверталась до ДВС для примусового їх стягнення, оскільки розраховувала, що позивач буде сплачувати їх добровільно. Вважає доводи колишнього чоловіка про його необізнаність з приводу обовязку сплачувати аліменти неправдивими та просить відмовити у задоволенні його позовних вимог повністю. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - відділу ДВС Новокаховського міського управління юстиції в судове засідання не з»явився, письмово просив суд розглядати справу без його участі. Третя особа - син [PERSON] та [PERSON] [PERSON], позов не визнав та пояснив, що батько проживає окремо з листопада 2009 року. До цього, під час проживання однією сімєю матеріально його не підтримував, гроші на сім»ю заробляла мати. Суд, заслухавши сторони та їх представників, третю особу - [PERSON], свідків, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Стаття 197 СК України встановлює, що з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Можливість звільнення від сплати заборгованості по аліментах до 01.01.2004 р., коли набув чинності СК України, регламентувалася ст. 94 Кодексу про шлюб та сім»ю України, відповідно до якої суд вправі за позовом платника аліментів повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, яка виникла, якщо встановить, що несплата аліментів мала місце у зв'язку із хворобою такої особи або за іншими поважними причинами, і що його матеріальний та сімейний стан не дає можливостей погасити цю заборгованість. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] проживали в шлюбі з 1995 року. Шлюб розірваний рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 27.08.2010 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. 14.09.2001 року відносно позивача відкрито виконавче провадження про примусове виконання постанови Новокаховського міського суду Херсонської області від 31.08.2001 року про стягнення з нього на користь відповідачки аліментів на утримання сина у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно довідки - розрахунку від 04.07.2014 року, наданої старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Новокаховського міського управління юстиції, заборгованість позивача по сплаті аліментів станом на цю дату становить 30 847 грн. З довідки-розрахунку від 01.03.2016 р. вбачається, що з урахуванням проплат, здійснених позивачем за період з серпня 2014 року по липень 2015 року у сумі 18000 грн. по погашенню заборгованостей за минулий період по сплаті аліментів, заборгованість станом на 01.03.2016 р. становить 12847 грн. Як на обставину, що має істотне значення, у звязку з чим виникла заборгованість за аліментами позивач послався на те, що він не знав, що на виконанні знаходиться виконавчий лист про стягнення з нього аліментів. Однак, виходячи з диспозиції статті 197 СК України сама по собі та обставина, що [PERSON] не було відомо про знаходження на виконанні виконавчого листа про стягнення з нього аліментів, не може безумовно свідчити, що така обставина є істотною, і що вона впливає на те, чи є вина платника аліментів у їх несвоєчасній сплаті. За таких обставин, позовні вимоги про звільнення від сплати заборгованості по аліментах, яка утворилася за період з 01 січня 2004 р. по листопад 2009 року суд знаходить необґрунтованими, які не підлягають задоволенню. Щодо інших вимог, то допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що з 2001 року і майже до розлучення сторони проживали однією сім»єю та мали спільний бюджет. Зазначене також підтверджується з обставин, встановлених у рішенні Новокаховського міського суду Херсонської області від 27.08.2010 р. у справі № 2-1811/10 у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, що сторони разом не проживають на протязі 10 місяців, спільне господарство не ведуть. Таким чином, виходячи з встановлених обставин проживання сторін однією сім»єю, веденням ними спільного господарства, що передбачає рівну участь батьків в утриманні дитини протягом часу, з якого виникла заборгованість, - у період з серпня 2001 року по 01 січня 2004 року, тобто до часу набуття чинності СК України, зазначені обставини суд вважає поважними причинами, які вплинули на повноту сплати аліментів позивачем у даний період часу у розумінні ст. 94 КпШС України. Тому, враховуючи той факт, що позивач на час винесення судового рішення частково погасив заборгованість з аліментів на значну суму, як тільки довідався про обов»язок сплачувати аліменти, приймає заходи щодо погашення існуючої заборгованості, сплачуючи щомісячно певні сумі, що підтверджується також відповідними квитанціями. Постійного доходу він не має, офіційно не працевлаштований, і відповідачкою це також не спростовано, крім того, як встановлено судом, на даний час [PERSON] проживає із своїми батьками, які є пенсіонерами, постійно хворіють, що також підтверджується матеріалами справи, а тому потребують його постійної допомоги, в тому числі і матеріальної, тобто, враховуючи матеріальний та сімейний стан платника аліментів, тому позовні вимоги суд вважає частково обґрунтованими щодо часткового звільнення позивача від сплати заборгованості за період з серпня 2001 року по 01 січня 2004 року у розмірі 1600 грн. 63 коп. (257,14 грн. + 1010 грн. + 1934,12 : 2 = 1600 грн. 63 коп.). Щодо інших вимог, то відповідно до ч. 1 ст. 197 СК України, з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. Вирішуючи питання про розстрочення сплати аліментів, суд виходить на відсутність згоди відповідачки на її погашення щомісячними платежами у розмірі 1500 грн., тривалий час невиконання позивачем своїх обовязків по утриманню дитини, відсутності у [PERSON] іншої обставини, що має істотне значення для розстрочення їх виплати, тому суд вважає вимоги позову в цій частині необґрунтованими та відмовляє в їх задоволенні. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial