Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] обласного управління Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди. Позивач свої змінені та уточнені позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27.09.2013 року між [PERSON] та [PERSON] обласним управлінням [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія» було укладено договори обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів на вантажний автомобіль [NUMBER]» - поліс серії АС № 1774584, та, відповідно, на напівпричіп «Kogel» д.н.з. «06331 МО» - поліс серії АС № 1774583. Вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 13.10.2014 року [PERSON] було засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України. Внаслідок протиправних дій відповідача виникла ДТП, в результаті якої постраждав велосипедист [PERSON], батько позивача, який від отриманих травм помер. Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована відповідачем, тому просить стягнути із відповідача на його користь 100 000 грн. матеріальної шкоди, завданої протиправними діями [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого була застрахована відповідачем та 20000 грн. моральної шкоди. Відповідачем [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія» було подано заперечення на позовну заяву, відповідно до якого просять в задоволенні позову відмовити, оскільки 22.07.2015 року позивач звертався до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, однак йому була надана відповідь про те, що для розгляду питання про виплату йому страхового відшкодування йому необхідно надати додаткові документи, однак позивачем вказані документи надані так і не були, а тому його звернення до суду є передчасним. Як вбачається зі змісту вироку суду від 13.10.2014 року, [PERSON] відшкодував потерпілому завдану матеріальну та моральну шкоду, а тому позивач не вправі звертатись із вимогою про повторне відшкодування шкоди, завданої йому неправомірними діями [PERSON] Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі та просив задоволити позов з підстав, наведених у позовній заяві. В судове засідання 11.03.2016 року представники відповідачів [PERSON] обласного управління [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія», [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія» не зявились, про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши представлені письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Частиною 4 ст. 61 ЦПК України передбачено, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені цією особою. Судом встановлено, що вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 13.10.2014 року відповідача [PERSON] визнано винними у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 8-10). Як вбачається зі змісту даного вироку, 23.07.2014 року близько 17 год. [PERSON], керуючи технічно справним автопоїздом у складі вантажного автомобіля марки «Volvo FH 12», номерний знак [NUMBER], та причіпа марки «Kogel», номерний знак 06331МО, при виїзді із АЗС «Укрнафта», що в с. Жабка Ківерцівського району Волинської області, виконуючи маневр повороту ліворуч на автодорогу Р-14, сполученням Луцьк-Маневичі-Любешів-КПП «Дольськ», проявив безпечність та неуважність, не слідкував за зміною дорожньої обстановки, виявивши велосипедиста [PERSON], який рухався по правій смузі для руху зі сторони м. Ківерці в напрямку м. Луцьк, не надав переваги в русі останньому та продовжив рух, і при виконанні обгону частково виїхав на ліву смугу для руху у протилежному напрямку, наїхавши на суцільну лінію дорожньої розмітки, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, продовжив рух, не забезпечивши безпечного бокового інтервалу до велосипедиста, який рухався у попутному напрямку, і при виконанні маневру перестроювання на праву смугу руху, допустив наїзд причепом автомобіля на велосипедиста [PERSON] Внаслідок ДТП [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 82 від 20.08.2014 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя. Від отриманих тілесних ушкоджень потерпілий [PERSON] помер на місці ДТП. В прямому причинному звязку з виникнення даної ДТП і її наслідками стало грубе порушення водієм [PERSON] п.п. 2.3 «б», 10.1, 10.2, 10.3, 11.10, 12.3, 13.3, 34.1.1 ПДР України. З матеріалів справи вбачається, що між [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] 27.09.2013 року було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 68 зворот). Про настання страхового випадку із заявою-повідомленням 23.07.2014 року до відповідача [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія» звертався [PERSON] (а.с. 69). Із заявою про страхове відшкодування 10.07.2015 року до [PERSON] обласного управління [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія» звертався [PERSON], позивач по справі (а.с. 50-51), на яку йому було надано відповідь про необхідність надати додаткові документи для розгляду питання про виплату страхового відшкодування (а.с. 55), які були надіслані позивачем на адресу відповідача [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія» (а.с. 57-58), що спростовує посилання відповідачів про ненадання додаткових документів позивачем для вирішення питання про виплату страхового відшкодування. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (стразового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі. Страхову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно із ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулась і з настанням якого виникає обовязок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або третій особі. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. При настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Ст. 991 ЦК України та ст. 26 Закону України «Про страхування» встановлюється перелік підстав для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування. Згідно з ст. 3 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальника. Потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, винуватцем якої є [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого була застрахована відповідачем, є [PERSON], який помер внаслідок отриманих внаслідок ЖДТП травм. Позивач є сином померлого, спадкоємцем за законом першої черги після смерті останнього, що не заперечується відповідачем, тобто є вигодонабувачем за договором страхування. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров'ю потерпілих, не застосовується. Таким чином, на думку суду, є підставними позовні вимоги позивача [PERSON] про стягнення страхового відшкодування за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у звязку зі смертю потерпілого [PERSON]О в розмірі 100000 гривень. Як вбачається із матеріалів справи, зокрема заяви [PERSON] про страхове відшкодування від 10.07.2015 року до [PERSON] обласного управління [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія» (а.с. 50-51), відповіді відповідача про необхідність надати додаткові документи для розгляду питання про виплату страхового відшкодування (а.с. 55), які були надіслані позивачем на адресу відповідача [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія» (а.с. 57-58), тобто позивач у встановленому порядку звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, надано усі необхідні для цього документи, проте йому було безпідставно відмовлено, що призвело до того, що останній був змушений звернутись за захистом своїх прав до суду, витрачати додаткові кошти та час, чим йому була завдана моральна шкода безпідставною відмовою у виплаті стразового відшкодування. З досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлено, що позивачу внаслідок бездіяльності відповідача [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія», що полягала у не відшкодуванні завданої [PERSON] шкоди, завдана моральна шкода, яку суд оцінює в розмірі 5000 гривень, а тому з відповідача слід стягнути на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5 000 гривень. Не підлягає до задоволення вимога про стягнення матеріальної та моральної шкоди із [PERSON] обласного управління [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія», оскільки остання не є окремою юридичною особою, а лише відокремленим підрозділом [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія» Проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» слід стягнути на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 100000 гривень та 5000 гривень моральної шкоди, а також судовий збір у розмірі 1050 грн. відповідно до задоволених позовних вимог. На підставі ч. 4 ст. 61 ЦПК України, ст. 23, 979, 991, ч. 1 ст. 1166, 1167 ЦК України, ст.ст. 8, 26 Закону України «Про страхування»,

Outcome: partial