Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та просить суд: - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 12 жовтня 2005 року, видане на ім`я [PERSON] , зареєстроване у реєстрі за № 2-2352, посвідчене державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Русіною Н.О. на 1/3 частку спадкового майна, яке складається з жилого будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , що належав померлому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 9 Київською державною нотаріальною конторою 15 червня 1990 року Р № 4-4465, зареєстрованого в КМ БТІ 13 серпня 1990 року за № 29614; - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 12 жовтня 2005 року, видане на ім`я [PERSON] , зареєстроване у реєстрі за № 2-2347, посвідчене державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Русіною Н.О.на 1/3 частку спадкового майна, яке складається з жилого будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , що належав померлому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 9 Київською державною нотаріальною конторою 15 червня 1990 року Р № 4-4465, зареєстрованого в КМ БТІ 13 серпня 1990 року за 3 29614; - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 12 жовтня 2005 року, видане на ім`я [PERSON] , зареєстроване у реєстрі за № 2-2342, посвідчене державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Русіною Н.О.на 1/3 частку спадкового майна, яке складається з жилого будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , що належав померлому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 9 Київською державною нотаріальною конторою 15 червня 1990 року Р № 4-4465, зареєстрованого в КМ БТІ 13 серпня 1990 року за № 29614; В обґрунтування заявлених вимог позивачем зазначено, що він народився [INFO] в м. Києві. Батьком позивача був [PERSON] , а матір`ю є [PERSON] . [INFO] батько позивача [PERSON] помер, про що 11 листопада 2004 року складено відповідний актовий запис за № 19167. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] , який належав померлому на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 9 Київською державною нотаріальною конторою 15 червня 1990 року Р № 4-4465, зареєстрованого в КМ БТІ 13 серпня 1990 року за № 29614. Оскільки померлий [PERSON] на випадок своєї смерті заповіту не залишив, то спадкування майна померлого здійснювалось тільки за законом. Після смерті [PERSON] все його майно у першу чергу за законом успадкували позивач, як син померлого, [PERSON] також як син померлого та [PERSON] як дружина, яка пережила померлого. 12 жовтня 2005 року державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Русіною Н.О. позивачу було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий номер: 2-2352, на 1/3 частину спадкового майна, яке складається з жилого будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , який належав померлому на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 9 Київською державною нотаріальною конторою 15 червня 1990 року Р № 4-4465, зареєстрованого в КМ БТІ 13 серпня 1990 року за № 29614. В цей же день 12 жовтня 2005 року державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Русіною Н.О. Свідоцтва про право на спадщину за законом, на 1/3 частину спадкового майна, яке складається з житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , який належав померлому на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 9 Київською державною нотаріальною конторою 15 червня 1990 року Р № 4-4465, зареєстрованого в КМ БТІ 13 серпня 1990 року за № 29614, було видано [PERSON] , реєстровий номер 2-2347 та [PERSON] , реєстровий номер: 2-2342. В лютому 2020 року позивач дізнався, що дійсним батьком [PERSON] є [PERSON] , а не [PERSON] . Позивач вважає, що державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Русіною Н.О. невірно розподілена його частка в майні померлого [PERSON] , оскільки [PERSON] не є сином (дитиною) померлого [PERSON] , а тому не мав права на спадкування за законом після смерті [PERSON] . У зв`язку з порушенням його прав, позивач вимушений звернутися до суду. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12.05.2020 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Після усунення недоліків ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15.06.2020 року відкрито загальне позовне провадження по справі. Згідно з ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25.01.2021 року закрито підготовче провадження у цивільній справі. Призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Відзив на позовну заяву відповідачем [PERSON] не подано. Разом із тим, 29.06.2021 представником відповідача [PERSON] адвокатом Петронюк Р.В. подана заява про застосування строків позовної давності у якій він вказує, що позовні вимоги [PERSON] заявлені із спливом строку позовної давності, так як останній достеменно знав про те, що [PERSON] не є біологічним (рідним) братом [PERSON] , в строки ще до смерті батька. Під час прийняття спадку в 2005 році, фактично могло бути порушено майнове право [PERSON] , та на думку представника відповідача, саме з цього часу має починатись розрахунок строків позовної давності. В підтвердження обізнаності позивача про відсутність споріднення [PERSON] з померлим [PERSON] , представник відповідача послався на письмові пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 30 липня 2020 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позовних вимог. В зазначеній заяві відповідач визнала позовні вимоги в повному об`ємі та просила їх задовольнити, розгляд справи по суті здійснювати без її особистої участі. У відзиві відповідач вказала про те, що коли [PERSON] виповнилось 16 років, він змінив прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », та по батькові з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Зазначила, що [PERSON] не є рідним братом позивачу, а є неповнорідним братом, а саме братом тільки по матері. Про дану обставину вона повідомила меншому сину -позивачу по справі у лютому 2020 року та надала свідоцтво про народження [PERSON] , в якому в графі «Батько» зазначено - [PERSON] . 13.07.2020 року від представника Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) до суду надійшли пояснення, в якому просить розглядати справу за його відсутності, за наявними документами та доказами, враховуючи фактичні обставини справи, у зв`язку із чим судом ухвалено про проведення судового розгляду у відсутність представника третьої особи. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задоволення. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив застосувати строки позовної давності. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного, Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві, серія [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про народження, виданого ЗАГС Ленінградського району міста Києва 12.05.77 року батьком позивача [PERSON] є померлий [PERSON] та мати [PERSON] - відповідач по справі. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої складу якої увійшов житловий будинок, що знаходиться у [ADDRESS] , який належав померлому на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 9 Київською державною нотаріальною конторою 15.06.1990 року Р№ 4-4465, зареєстрованого в КМ БТІ 13.08.1990 року за № 29614. Померлий [PERSON] на випадок своєї смерті заповітів не залишив, відповідно спадкування майна здійснювалось за законом. Після смерті [PERSON] все його майно у першу чергу за законом успадкували позивач, як син померлого, відповідач [PERSON] , також як син померлого та [PERSON] як дружина, яка пережила померлого. 12.10.2005 року державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Русіною Н.О. позивачу було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий номер: 2-2352, [PERSON] видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий номер: 2-2347 та [PERSON] - Свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий номер: 2-2342. Отже, після смерті [PERSON] його будинок, що знаходиться в [ADDRESS] успадкували [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах по 1/3 частці (частині) будинку кожен. 28 лютого 2020 року [PERSON] Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління міністерства видано повторне свідоцтво про народження серії [NUMBER] відповідно до якого його батьком є [PERSON] та матір`ю [PERSON] . Відповідно до відомостей, що містяться в Свідоцтві про зміну прізвища, імені, по батькові серія [NUMBER] від 22.12.1992 року [PERSON] змінив прізвище з « [PERSON] » на [PERSON] », по батькові з « [PERSON] » на « [PERSON] », про що в книзі реєстрації актів про зміну прізвища, імені, по батькові 22.12.1992 року зроблено запис за № 133. Позивач, посилаючись на те, що в 2020 році після повідомлення матері [PERSON] про неповнорідність брата [PERSON] , він звернувся до суду за захистом своїх прав, оскільки вважає, що відповідач [PERSON] безпідставно включений до складу спадкоємців батька [PERSON] та як наслідок безпідставно отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину жилого будинку [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ст.ст.1216-1218 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 1 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст. 122 та 125 цього Кодексу. Тобто, відповідно до Свідоцтва про народження [PERSON] він походить не від спадкодавця [PERSON] , а від [PERSON] . Згідно з ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. У постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) зроблено висновок, що у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню, оскільки свідоцтва про право на спадщину за законом видані після смерті [PERSON] на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] є недійсними, з огляду на відсутність споріднення [PERSON] з померлим, що є доведеним в ході судового розгляду та підтверджується належними та допустимими доказами. Оскільки видача оспорюваних свідоцтв призвела до невірного розрахунку часток у праві на спадщину за законом, порушене право позивача підлягає захисту. Суд не погоджується з доводами представника відповідача [PERSON] щодо спливу строків позовної давності, виходячи з часу обізнаності останнього. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки. За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для визначення початку перебігу виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права) , так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) фактори. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно ст.ст.76, 80, 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Це положення є одним із основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності. Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні принципу змагальності, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною. Суд вважає, що відповідачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів в підтвердження часу обізнаності позивача про відсутність споріднення [PERSON] з [PERSON] та порушення його прав у 2005 році внаслідок видачі оспорюваних свідоцтв на спадщину. Матеріали спадкової справи, які були досліджені судом містять заяви [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від 12.10.2005 про прийняття спадщини після смерті чоловіка та батька [PERSON] та включення [PERSON] до складу спадкоємців (а.с.83). Вказані заяви свідчать про те, що державним нотаріусом особи заявників, в тому числі особа [PERSON] ,1976 року народження встановлювалась державним нотаріусом на підставі паспорту. Повторне свідоцтво про народження відповідно до якого батьком [PERSON] визначено [PERSON] видано лише 2020 році. Враховуючи зазначене, суд вважає, що позивачем доведено факт обізнаності відсутність повнорідності з братом у 2020 році, у зв`язку із чим суд вважає, що саме з такого часу у позивача виникло право на звернення до суду з даними вимогами. Письмові пояснення свідків щодо часу обізнаності позивача з вищезазначеними обставинами, що надані представником відповідача до заяви про застосування строків позовної давності, суд до уваги не приймає, оскільки не вважає такі пояснення належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст.77,79 ЦПК України, оскільки такі особи в судовому засіданні не допитувались, присягу свідка не складали. При цьому суд також приймає до уваги пояснення відповідача [PERSON] , щодо того, що повторне свідоцтво про народження [PERSON] було надане позивачу для ознайомлення лише в 2020 році, що спростовує посилання представника відповідача на сплив позовної давності. Виходячи із наведеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 2522,40 грн підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved