Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом, в якому уточнивши позовні вимоги, просить стягнути із ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» різницю між фактичною вартістю відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням зносу та розміром виплаченого страхового відшкодування в розмірі 4800,95 грн., 800 грн. витрат на проведення автотоварознавчої експертизи та 2000 грн. витрат на правову допомогу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 31.12.2014 року о 16.30 год. на вул.Городоцькій у м.Львові сталася ДТП за участю автомобіля «Peugeot 308», номерний знак [NUMBER], який належить йому і яким він керував, та автомобіля «Volkswagen», номерний знак SВ 0468 К, під керуванням [PERSON], в звязку з чим його автомобіль отримав механічні пошкодження. ДТП сталася з вини [PERSON], що підтверджується європротоколом від 31.12.2014 року. Оскільки цивільно-правову відповідальність водія автомобіля «Volkswagen» було застраховано в ТДВ СК «Домінанта», він, як потерпілий внаслідок ДТП, звернувся до відповідача із заявою про виплату йому страхового відшкодування. ТДВ СК «Домінанта» виплатило йому 9049,64 грн. страхового відшкодування, однак згідно висновку №16 експертного автотоварознавчого дослідження від 07.02.2015 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Peugeot 308», внаслідок його пошкодження в ДТП з врахуванням зносу становить 13850,59 грн. На підставі зазначеного просить стягнути різницю між фактичною вартістю відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням зносу та розміром виплаченого страхового відшкодування, яка складає 4800,95 грн. Також він поніс витрати на проведення автотоварознавчої експертизи, що становить 800 грн., і сплатив 2000 грн. за надання правової допомоги, які просить стягнути з відповідача. Суд ухвалив справу розглядати без участі представників позивача та відповідача, кожен з яких представив заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутність на підставі наявних у справі доказів (заяви в матеріалах справи), що відповідає вимогам ст.158 ЦПК України. Крім цього, від представника відповідача надійшли письмові заперечення проти позову, з покликанням на те, що ТДВ СК «Домінанта» в повному обсязі та в строк виконало зобовязання до договором, виплатило страхове відшкодування відповідно до наданого звіту №10499 про вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Peugeot 308». Щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу та витрат на проведення експертизи, то такі не підлягають задоволенню, оскільки немає жодних правових підстав для такого стягнення. Просить в позові відмовити. Третя особа [PERSON], будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 31.12.2014 року о 16.30 год. на вул.Городоцькій у м.Львові, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Peugeot 308», номерний знак [NUMBER], який належить позивачу і яким він керував, та автомобіля «Volkswagen», номерний знак SВ 0468 К, під керуванням [PERSON], у звязку з чим автомобіль [PERSON] отримав механічні ушкодження. Згідно повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, складеного водіями на підставі ст.33.2 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с.9), ДТП сталася з вини водія [PERSON] Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обовязку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина пята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобовязана відшкодувати шкоду. Відповідно до ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Між тим, цивільно-правова відповідальність [PERSON], як власника автомобіля «Volkswagen» була застрахована в ТДВ «Страхове товариство «Домінанта», що підтверджується полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/2647137 від 05.07.2014 року, що діяв до 04.07.2015 року, тобто на час ДТП. Страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну, за цим полісом складає 50000 грн. (а.с.35). Із матеріалів справи вбачається, що 15.01.2015 року [PERSON] звернувся із заявою до ТДВ СК «Домінанта» про страхове відшкодування (а.с. 53-54). Відповідачем складено страховий акт № 1527/797/ЦВ від 30.03.2015 року, відповідно до якого вирішено виплатити [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 9049,64 грн. і перерахувати грошові кошти ТОВ «Ілта Львів». 31.03.2015 року кошти у вказаному розмірі перераховано згідно платіжного доручення № 921 (а.с. 55, 56). Відповідно до ст.ст. 979, 981 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). Зі змісту п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України випливає, що страховик зобовязаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Крім того порядок та умови виплати страхового відшкодування у справі, що розглядається, регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» . Положеннями цього Закону визначено, що обов'язкове страхування\~\~цивільно-правової\~\~відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до вимог ст.ст. 22, 29 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну в результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.\~У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленого законодавством. Пунктом 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України встановлено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Статтею 988 ЦК України установлено, що страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. За загальним правилом та з огляду на положення ст.1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» у випадку завдання збитку проведення незалежної оцінки є обов'язковим. З матеріалів справи вбачається, що розмір страхового відшкодування визначено страховиком на підставі звіту № 10499 від 20.01.2014 року оцінювача [PERSON], згідно якого матеріальний збиток завданий власнику транспортного засобу «Пежо», д/н [NUMBER], внаслідок його пошкодження з врахуванням зносу та з урахуванням ПДВ становить 9049,64 грн. (а.с. 39-52). Звертаючись з даним позовом до суду, позивач як на підставу свої вимог покликається на те, що вказана оцінка збитків, покладена страховиком в основу рішення про виплату страхового відшкодування є неналежною і з виплаченим ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» розміром відшкодування він не погоджується. Так, 27.01.2015 року на підставі заяви [PERSON], в присутності [PERSON] та представника ТДВ СК «Домінанта» [PERSON] експертом-автотоварознавцем [PERSON] проведено огляд пошкодженого автомобіля «Peugeot 308», номерний знак [NUMBER], що підтверджується додатком до висновку №16 (а.с.17). Згідно з висновком № 16 експертного автотоварознавчого дослідження від 07.02.2015 року, складеного експертом-автотоварознавцем [PERSON], вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Peugeot 308», номерний знак [NUMBER], внаслідок його аварійного пошкодження під час ДТП, на момент дослідження з врахуванням зносу дорівнює 13850,59 грн. (а.с.10-16). Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд виходить з того, що сторони не досягли згоди про розмір страхового відшкодування. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Згідно ст. 212 ЦК України судоцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Виходячи з аналізу зазначених норм матеріального і процесуального права, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерстваюстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві\~\~юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395. Відповідно до ст.6 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінювачами можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які склали кваліфікаційний іспит та одержали кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог цього Закону. Проте ТДВ СК «Домінанта» не надано суду жодних доказів того, що оцінювач [PERSON], який склав звіт №10499 від 20.01.2015 року, отримав кваліфікаційне свідоцтво оцінювача. При цьому, наданий позивачем висновок №16 експертного автотоварознавчого дослідження від 07.02.2015 року складено експертом-автотоварознавцем [PERSON], який має кваліфікацію судового експерта з правом проведення товарознавчих експертиз за спеціальністю «Визначення вартості колісних транспортних засобів, розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу (посвідчення №358, видане Міністерством юстиції України 25.01.2013 року, дійсне до 25.01.2016 року (а.с.20). Відповідно до п.5.1 Методики технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки. Разом з тим, як видно з протоколу огляду транспортного засобу від 12.01.2015 року (а.с. 38), такий огляд проводив не оцінювач [PERSON], який склав звіт про оцінку №10499 від 20.01.2015 року, а інша особа, як стверджує представник відповідача в письмовому запереченні проти позову, - уповноважений представник страховика (а.с. 32-34). В той же час огляд пошкодженого транспортного засобу для проведення експертизи за заявою [PERSON] було проведено 27.01.2015 року безпосередньо експертом [PERSON] Згідно п.3.6 Методики для визначення вартості складників КТЗ у разі відсутності цінової інформації дилера виробника КТЗ допускається використання відповідних даних, одержаних шляхом обстеження ринку регіону. Як видно з повідомлення про ДТП від 05.01.2015 року, що ремонт автомобіля [PERSON] буде проводитись на спеціалізованій СТО для автомобілів «Пежо» у м.Львові, яким є ТОВ «Ілта Львів» (а.с. 36-37). Нарядом-замовлення № 235, а також фіскальним чеком підтверджується придбання основної частини запчастин і матеріалів та проведення ремонтних робіт на цій СТО (а.с. 65, 66). Проте, при складанні звіту № 10499 від 20.01.2015 року було вказано ціни на роботи, запчастини та матеріали, які не відповідають цінам, що встановлені спеціалізованим СТО для автомобілів марки «Пежо» у м.Львові. Попри те, що для цього звіту ціни були визначені компютерною програмою Audatex/Aurora, однак в калькуляціях до звіту ціни вказані з позначкою «*», що вказує на те, що оцінювач коригував ціни вручну, змінюючи ціни, які показувала програма. В звязку з наведеним, судом встановлено невідповідність фактичних витрат позивача на ремонт належного йому автомобіля тим витратам, що були визначені оцінювачем [PERSON] у його висновку на відновлювальний ремонт, ураховуючи те, що їх розмір значно відрізняється. Крім цього, у звіті від 20.01.2015 року не враховано пошкодження бризговика і декоративної накладки крила, що встановлено при огляді пошкоджень (а.с.17). Враховуючи наведене, суд оцінює звіт №10499 від 20.01.2015 року, як такий, що виконаний з порушеннями вимог законодавства, не може бути належним і допустимим доказом у справі і відтак прийматися судом до уваги при вирішенні спору. Натомість висновок № 16 експертного автотоварознавчого дослідження від 07.02.2015 року, складений повноважною особою - експертом-автотоварознавцем [PERSON], містить достовірні і повні дані щодо пошкоджень автомобіля, а також щодо вартості робіт, запчастин та матеріалів, які відповідають цінам, що встановлені спеціалізованим СТО, а тому не викликає у суду сумнівів у його належності і допустимості. Таким чином, позивачем доведено, що ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» не в повному розмірі виплачено йому страхове відшкодування, дане не спростовано відповідачем належними і допустимими доказами, також відповідачем не заявлялось клопотань проведення додаткових експертних досліджень, а тому суд вважає, що позовна вимога [PERSON] про стягнення 4800,95 грн., як різниці між вартістю відновлювального ремонту автомобіля з врахуванням зносу та розміром виплачених страховиком коштів, є підставною і підлягає задоволенню. Також із ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» на користь позивача підлягає стягненню 800 грн. витрат на проведення експертизи (а.с. 1). Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, то відповідно до положень ст.88 ЦПК України з відповідача ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» підлягає стягненню на користь позивача 243,60 грн. судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви (а.с. 5). Що стосується вимог позивача про відшкодування понесених ним витрат на оплату правової допомоги в розмірі 2000 грн., то на думку суду вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України витрати на правову допомогу належать до судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. Згідно ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем в галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, яка має право на надання правової допомоги допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. З аналізу вищезазначених норм процесуального законодавства слід зробити висновок, що до складу судових витрат на правову допомогу, які підлягають відшкодуванню стороні належать суми, сплачені такою особою лише за послуги адвоката або іншого фахівця в галузі права, яка допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. У даній справі позивачем надано суду договір про правову допомогу між ним та адвокатом [PERSON] від 20.04.2015 року. Відповідно до п.4.2 даного договору сторони домовились, що розмір гонорару за цим договором визначається додатковою угодою, однак такої угоди суду не представлено. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] брав участь у справі як представник позивача, його не було допущено до участі в розгляді справи як особу, яка надає правову допомогу на підставі ухвали суду. Таким чином, підстави стягнення витрат на правову допомогу відсутні.

Outcome: approved