Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивував тим, що 17 листопада 2016 року [PERSON] вчинив заповіт, яким заповів йому житловий будинок, господарські будівлі та споруди, земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку в [ADDRESS] . Заповіт посвідчений в присутності двох свідків секретарем Незвиської сільської ради, ніким не скасовувався та не оскаржувався. Житловий будинок, розташований по [ADDRESS] , належав колгоспному двору, головою якого була [PERSON] , однак свідоцтво про право власності на домоволодіння втрачене спадкодавцем. Для будівництва та обслуговування житлового будинку була виділена земельна ділянка площею 0,07 га. Згідно технічного паспорта, виготовленого ОКП «Коломийське МБТІ», житлове господарство складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», загальною площею 61,5 кв.м, житловою площею 15,6 кв.м., двох навісів та огорожі. Будівництво житлового будинку здійснено у 1923 році. Ринкова вартість даного господарства становить 52275 грн. За результатами проведення технічного обстеження житлового будинку встановлено його відповідність вимогам надійності та можливість безпечної експлуатації. [PERSON] помер [INFO] . З метою реалізації своїх спадкових прав позивач звернувся до Городенківської районної державної нотаріальної контори, однак нотаріус відмовила йому у видачі документів на спадщину на житлове господарство через відсутність правовстановлюючих документів спадкодавця на будинок. Згідно виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське МБТІ» житловий будинок, який входить до складу спадщини, належав [PERSON] , як голові колгоспного двору. Станом на 15.04.1991 (дата припинення колгоспних дворів) у житловому господарстві проживали: голова двору [PERSON] та її співжитель [PERSON] . Останній помер [INFO] , а [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті єдиним спадкоємцем був рідний брат [PERSON] . Він подав у Городенківську державну нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини, однак до дня своєї смерті він не отримав свідоцтво про право на спадщину. У зв`язку з цим позивач позбавлений позасудових способів захисту своїх прав спадкоємця. В підготовчому засіданні представник позивача - адвокат Ігнатюк Л.В. підтримала позовні вимоги з наведених в позові підстав, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує щодо задоволення позову, на частку у колгоспному дворі не претендує. Передбачених ч.2 ст.198 ЦПК України підстав для відкладення підготовчого засідання судом не встановлено, судом прийнято рішення про проведення підготовчого засідання за відсутності представника відповідача. Частина 3 ст.200 ЦПК України визначає, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки відповідач визнає позов, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити у підготовчому засіданні. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Копія виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське МБТІ» № 8901 від 12.03.2019, видана згідно архівних даних Коломийського МБТІ станом на 31.12.2012, свідчить, що в реєстровій книзі під реєстровим № 78 за [PERSON] , як головою колгоспного двору, зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 31.08.1988 на підставі рішення цього ж виконкому № 148 від 10.08.1988. Про те, що житловий будинок, в якому проживала [PERSON] , [INFO] , розташований в [ADDRESS] , стверджується довідкою № 780, виданою 25.10.2019 виконкомом Незвиської сільської ради. Станом на 15.04.1991 в житловому будинку в [ADDRESS] були зареєстровані: голова двору [PERSON] , [INFO] , співжитель [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою № 782, виданою 25.10.2019 виконкомом Незвиської сільської ради. [PERSON] помер [INFO] , запис за № 21 від 04 вересня 2003 р. в книзі реєстрації актів про смерть, що стверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Незвиською сільською радою Городенківського району. За заповітом, посвідченим 03.03.1999 секретарем виконкому Незвиської сільської ради, зареєстрованим в реєстрі за № 15, [PERSON] , жителька [ADDRESS] , все своє майно: житловий будинок із надвірними спорудами, землю, всі цінні папери, майнові, земельні сертифікати і все те, що їй належатиме на законом заповіла своєму брату [PERSON] . Про те, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є рідними сестрою та братом, свідчать копії їх свідоцтв про народження, відповідно: серії [NUMBER] , виданого 02 червня 1978 р., серії [NUMBER] , виданого 10 лютого 2003 р., де зазначено, що їх батьками є [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] у віці 88 років в с. Незвисько Городенківського району, актовий запис № 7 від 11 травня 2016 р., що стверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Незвиською сільською радою Городенківського району. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. [PERSON] на день смерті ( [INFO] ) була зареєстрована одна в житловому будинку в [ADDRESS] , що стверджується довідкою № 781, виданою 25.10.2019 виконкомом Незвиської сільської ради. Із копії спадкової справи № 330/2016, наданої суду Городенківською районною державною нотаріальною конторою, вбачається, що [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину після смерті сестри [PERSON] , яка померла [INFO] . У строк, визначений ч.1 ст.1270 ЦК України (01.11.2016), він подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Копією Витягу № 45622933 про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданого Першою Снятинською державною нотаріальною контрою підтверджується, що 01.11.2016 до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 59736425 (номер у нотаріуса 330/2016), спадкодавець - [PERSON] , дата смерті: [INFO] . Спадкоємців, які відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України, мають обов`язкову частку в спадщині [PERSON] та прийняли спадщину, - судом не встановлено. За заповітом, посвідченим 17.11.2016 секретарем Незвиської сільської ради в присутності двох свідків у зв`язку із хворобою заповідача, зареєстрованим в реєстрі за № 51, [PERSON] , житель с. Незвисько Городенківського району, житловий будинок, господарські будівлі та споруди, земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] заповів [PERSON] , 1990 р.н. Заповіт чинний, зареєстрований у спадковому реєстрі за № 63886792 (номер в реєстрі нотаріальних дій 51), що доводиться копією Витягу № 55435853 про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданого 12.03.2019 Івано-Франківською філією державного підприємства «Національні інформаційні системи». За заповітом, складеним 20.07.2017 ради в присутності двох свідків у зв`язку із хворобою заповідача, зареєстрованим в реєстрі за № 64, [PERSON] , житель с. Незвисько Городенківського району, все своє майно, крім житлового будинку, господарських будівель та споруд, земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] , заповів [PERSON] , 1978 р.н. Заповіт чинний, зареєстрований у спадковому реєстрі за № 61013860 (номер в реєстрі нотаріальних дій 64), що доводиться копією Витягу № 55430091 про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданого 12.03.2019 Городенківською районною державною нотаріальною конторою. [PERSON] помер [INFO] у віці 86 років, актовий запис № 3 від 17 січня 2019 р., про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Незвиською сільською радою Городенківського району. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. На день смерті [PERSON] був зареєстрований в житловому будинку в [ADDRESS] ; разом з ним був зареєстрований його син [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідкою № 783, виданою 25.10.2019 виконкомом Незвиської сільської ради. Із копії спадкової справи № 55/2019, наданої суду Городенківською районною державною нотаріальною конторою, встановлено, що після смерті [PERSON] спадщину прийняли спадкоємці за заповітами: позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. До складу спадщини [PERSON] , яку він заповів спадкоємцю [PERSON] , входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , успадкований ним за заповітом після смерті сестри [PERSON] , померлої [INFO] , однак не оформив документи про спадкування. Постановою державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 2124/02-31 від 25 жовтня 2019 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , на житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] з посиланням на те, що спадкоємець не надав документ, який посвідчує право власності спадкодавця на вищезгаданий житловий будинок. З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , виготовленого 15.03.2019, вбачається, що житловий будинок збудований в 1923 р., господарські будівлі та споруди - в 1950 р. Їх ринкова вартість станом на 25 жовтня 2019 р. становить 52 275 грн., що стверджується копією звіту про вартість майна, складеного ЕТ-ВО «Придністров`я». За даним господарством закріплена земельна ділянка для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0, 0700 га, що підтверджується довідкою № 779, виданою 25.10.2019 виконкомом Незвиської сільської ради. Досліджені судом докази підтверджують, що [PERSON] , як голові колгоспного двору, був виданий документ, який посвідчував її право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] ; її спадкоємець за заповітом брат [PERSON] прийняв спадщину, однак документи про спадкування не оформив. Позивач, як спадкоємець за заповітом [PERSON] , фактично став власником вищезгаданого житлового будинку, однак через відсутність правовстановлюючого документу про власність спадкодавця на цей житловий будинок не може отримати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] судом не встановлено, позов визнається відповідачем, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог. На підставі ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1233, 1241, 1268-1270, 1296-1297 ЦК України,

Outcome: approved