Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд до [PERSON] про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] у порядку спадкування після смерті [PERSON]. Позивач просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, однак подав письмову заяву про те, що на спірну квартиру він не претендує. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року померла мама позивача та відповідача - [PERSON], що посвідчується Свідоцтвом про смерть (а.с.6-8) За життя, вона отримала Свідоцтво про прийняття спадщини за законом від 13.01.2006 року, після смерті чоловіка (батька сторін) [PERSON], спадкове майно складалося з ? частини квартири (а.с.9). Інша частина 1/2 частки належала померлій за Свідоцтвом про право власності на житло від 30.04.1993 р. (а.с.10). Після смерті [PERSON] квартиру прийняв в порядку спадкування за законом її син позивач по справі, відповідач від права на частку квартири в порядку спадкування відмовився. За відсутності права власності на дану квартиру у померлої позивач не оформив спадкові права на дане житло в нотаріуса, оскільки не представив правовстановлюючий документ в оригіналі - свідоцтво про право власності на житло від 30.04.1993 р., а також успадкована частка згідно Свідоцтва про прийняття спадщини за законом від 13.01.2006 року не була зареєстрована померлою в установленому порядку. На підставі чогоь нотаріусом видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.5). За вимогами ст. 1261 ЦК України 2003р., чинного на час відкриття спадщини, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. За статтею 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. А стаття 1297 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування». При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно суд керується положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування» та іншими нормативними актами. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Отже даний спір розглядається судом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, коли документ померлою [PERSON] не був зареєстрований в відповідних органах реєстрації (на 1/2 частки), а також відсутній оригінал правовстановлюючого документа (на 1/2 частки). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. На підставі наведеного, відповідно до ст. 1226, 1261, 1268, 1296, 1297 ЦК України,

Outcome: approved