Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Державного підприємства «Мисливське господарство «Звірівське» про стягнення компенсації за невикористані дні відпустки, середній заробіток за час затримки розрахунку після звільнення та заборгованості по авансових звітах. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що з 01.08.2008 року він працював директором ДП «Мисливське господарство «Звірівське» та 04.11.2014 року був звільнений із займаної посади у звязку з припиненням трудового договору. За час роботи на ДП «Мисливське господарство «Звірівське» він жодного разу не перебував у відпустці. Покликаючись на те, що при звільненні з роботи з ним не було проведено повного розрахунку, а його заява від 02.03.2015 року з вимогою про виплату компенсації за невикористані дні відпустки залишена відповідачем без задоволення, просив стягнути з відповідача на його користь 36 693 грн. 30 коп. компенсації за невикористані дні відпустки за період часу з 01.08.2008 року по 04.11.2014 року; з врахуванням уточнених позовних вимог, стягнути з відповідача 45 832 грн. 50 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку після звільнення, починаючи з наступного дня після предявлення ним вимог про розрахунок - 03.03.2015 року по день постановлення рішення. Крім того, посилаючись на наявність у відповідача заборгованості перед ним по сплаті коштів по авансових звітах, які подавались ним до бухгалтерії підприємства у підтвердження використання ним власних коштів на потребу ДП «Мисливське господарство «Звірівське» та відображені в бухгалтерському обліку підприємства, просить стягнути вказану заборгованість в сумі 43 172 грн. 32 коп. з відповідача у його користь. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] заявлені вимоги підтримали в повному обємі, давши пояснення за обставинами, викладеними в позові та просили його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. Посилаючись на відсутність на підприємстві первинних документів (заяв, наказів, особових рахунків та особової картки [PERSON]М.), якими б підтверджувались або спростовувались твердження позивача щодо факту невикористання щорічної відпустки протягом всього періоду перебування в трудових відносинах з підприємством, не відображення в бухгалтерському обліку сум компенсації за невикористані колишнім директором дні щорічної відпустки, відсутність належного бухгалтерського обліку в розрахунках з підзвітними особами та порушення в оформленні авансових звітів, в задоволенні позову просить відмовити. Ухвалою суду від 07.07.2015 року задоволено клопотання представника позивача щодо витребування доказів та зобов'язано Державне підприємство «Мисливське господарство «Звірівське» надати суду особову справу та особову картку [PERSON], табель обліку робочого часу, оригінал журналу - ордеру № 3 «Підзвітні особи» за період часу з 2008 року по 2014 рік включно; Управління Пенсійного фонду України у Ківерцівському районі та Ківерцівську ОДПІ ГУ ДФС України у Волинській області надати суду належним чином завірені додатки №6 до Звітів та звіти про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування до фіскальних органів Державного підприємства «Мисливське господарство «Звірівське» щодо сум нарахованої заробітної плати [PERSON] за період часу з 2008 року по 2014 рік включно. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач згідно наказу Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства № 32-к від 28.07.2008 року з 01.08.2008 року призначений на посаду т.в.о. директора ДП «МГ «Звірівське». З 15.06.2009 року [PERSON] призначений на посаду директора ДП «МГ «Звірівське» за контрактом ( наказ Державного Комітету лісового господарства України № 324-к від 15.06.2009 року та № 282-к від 01.06.2010 року). Наказом Державного Агенства лісових ресурсів України від 04.11.2014 року за № 652-к трудовий договір зі [PERSON] припинений і останній був звільнений з посади директора ДП «МГ «Звірівське». Як передбачено ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. В силу ч.1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Аналогічна норма міститься в ст. 24 ЗУ «Про відпустки». Згідно п. 19 укладених з позивачем контрактів керівнику підприємства надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 28 календарних днів та відпустка за ненормований робочий день тривалістю 7 календарних днів з наданням матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі його середньомісячного заробітку. З наданих до суду Управлінням Пенсійного фонду України у Ківерцівському районі та Ківерцівською ОДПІ ГУ ДФС України у Волинській області відомостей про нарахування заробітної плати (доходу) застрахованим особам за 2008-2014 роки ( Звіти про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування Державного підприємства «Мисливське господарство «Звірівське»), де за кодом «10» типу нарахувань вказується нарахована сума заробітку за дні відпустки (Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України 14.04.2015 р. №435, зареєстрований Мінюстом України 23.04.2015р. №460/26905), встановлено відсутність такого типу нарахувань у застрахованої особи [PERSON]М.(т.т.2,3). Той факт, що позивачу не надавалась відпустка протягом часу роботи в Державному підприємстві «Мисливське господарство «Звірівське», також стверджується копіями особистих рахунків за № 1 [PERSON] щодо нарахування та виплати заробітної плати за 2009-2014 роки (т.1), де відсутні дані про нарахування відпускних та матеріальної допомоги на оздоровлення. Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про неналежність вказаних доказів оскільки Звіти про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування є державною звітністю встановленого зразка, містять інформацію щодо предмета доказування у даній справі, і в силу ст.ст.57,58 ЦПК України є належними доказами, наявна в яких інформація підтверджується іншими доказами по справі (особистими рахунками [PERSON] щодо нарахування та виплати заробітної плати за 2009-2014 роки). Беручи до уваги те, що тривалість відпустки, яка відповідно до контрактів, надається керівнику підприємства, складає 35 календарних днів, за час роботи на підприємстві позивач пропрацював повних 6 років, кількість невикористаних днів відпустки становить 210 днів. Відповідно до п.п. 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або компенсації за невикористані відпустки, шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців на відповідну кількість календарних днів року (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством), з перемноженням результату на число календарних днів відпустки. Згідно довідки про заробітну плату (а.с.25) заробітна плата позивача за січень-жовтень 2014 року складає 51197 грн.44 коп. Відповідно до відомостей про нарахування заробітної плати (доходу) застрахованим особам за листопад, грудень 2013 року (т.3 а.с.7,25) розмір заробітної плати [PERSON] за листопад 2013 року становить 4 491,30 грн., за грудень 2013 року 6 992,86 грн., що також відповідає даним про нараховану заробітну плату позивача , зазначеним в особовому рахунку №1 за 2013 рік. Загальний розмір заробітної плати [PERSON] за останні 12 місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або компенсації за невикористані відпустки склав 62681грн. 60 коп. Середньоденна заробітна плата при цьому становить 176 грн.57 коп. ( 62681,60 : 355 днів). З врахуванням числа днів невикористаної щорічної відпустки (210днів) розмір компенсації за невикористані дні щорічної відпустки складає 37 079, 70 грн. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Як встановлено з рішення Ківерцівського районного суду від 27.02.2015 року у справі за позовом [PERSON] до Державного Агенства лісових ресурсів України про поновлення на роботі (справа № 158/2669/14-ц) в період з 03 по 12 листопада 2014 року [PERSON] перебував на лікарняному. 05.11.2014 року Волинське обласне управління лісового та мисливського господарства листом за № 956 (а.с.53) запропонувало [PERSON] зявитися до ДП «МГ «Звірівське» для одержання трудової книжки та проведення повного розрахунку. Не скориставшись запропонованим позивач лише 02.03.2015 року звернувся до відповідача із заявою, в тому числі, про виплату компенсації за невикористану відпустку за період роботи з 01.08.2008 по 13.11.2014 року та заборгованості по авансових звітах за 2012-2014 роки (а.с.55). Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Із роз'яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 29 січня 2014 року № 6-114цс13, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні визначається у відповідності з вимогами абзацу 3 п. 2 та п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно з якими середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. Враховуючи те, що позивач із заявою про виплату компенсації за невикористані дні відпустки звернувся до відповідача 02.03.2015 року, тому період затримки, за який слід стягнути середній заробіток, належить рахувати з наступного дня, тобто з 03.03.2015 року по день постановлення рішення. Заробітна плата за останні два повних місяці роботи [PERSON] (вересень-жовтень 2014 року) становить 6870,06 грн. + 4917,55 грн. = 11 787,61 грн. (а.с.25). Кількість робочих днів протягом вересня-жовтня 2014 року - 45. Середня заробітна плата становить 261,95 грн. ( 11787,61 : 45). Середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 03.03.2015 по день постановлення судового рішення складає 45 841,25 грн. ( 261,95 х 175 робочих днів). За таких обставин суд приходить до висновки про те, що вимоги позивача в частині стягнення компенсації за невикористані дні щорічної відпустки середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають до задоволення в розмірі, визначеному судом. Разом з тим, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог позивача щодо стягнення заборгованості по авансових звітах, як така, що не доводиться зібраними доказами. Надані позивачем в обґрунтування заявлених вимог копії та досліджені в судовому засіданні оригінали реєстру авансових звітів по ДП «Мисливське господарство «Звірівське»(т.1 а.с.45-46), не є бухгалтерською звітністю. Інформація, що міститься в копіях, належним чином не завірених Журнал-ордерів №3 «Підзвітні особи»(т.1 а.с.75-87), як і показання свідка [PERSON], яка в судовому засіданні підтверджувала наявність у ДП «Мисливське господарство «Звірівське» заборгованості перед [PERSON] за авансовими звітами, спростовуються долученими до матеріалів справи стороною відповідача копіями звітів про використання коштів, наданих на відрядження або під звіт, які також заявлені позивачем в реєстрі авансових звітів, та оформлені з порушенням Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, без підтверджуючих документів або з відсутністю підписів керівника, головного бухгалтера чи підзвітної особи. З зазначених вище підстав, суд не бере до уваги ДП «Мисливське господарство «Звірівське» від 09.09.2015 року № 56 «Про підтвердження заборгованості по підзвітних коштах перед колишнім керівником [PERSON] в сумі 43172,32 грн. та Журнал-ордер № 3 «Підзвітні особи» за грудень 2014 року (том. 1 а.с. 157-158). В судовому засіданні т.в.о. директора ДП «Мисливське господарство «Звірівське» - [PERSON] просив не брати до уваги зазначені докази, як такі, що є недостовірними, через відсутність первинних бухгалтерських документів та неналежне їх оформлення. За таких обставин в задоволенні вимог позивача, в частині стягнення заборгованості за авансовими звітами слід відмовити. В силу ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини витрат. З врахуванням того, що позов [PERSON] задоволено частково, стягненню з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в сумі 829,21 грн. Крім того з позивача [PERSON] підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 431,27 коп. з вимог, в задоволенні яких було відновлено.

Outcome: partial