Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до Лисичанського міського суду з позовною заявою до [PERSON] спілки «Лисичанська кредитна спілка» про стягнення заборгованості з заробітної плати та компенсацію за час затримки розрахунку. Після уточнення позовних вимог, позивач посилається на те, що він працював в [PERSON] спілці «Лисичанська кредитна спілка» з 18 листопада 2009 року. Звільнений 30 січня 2015 року по п.1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штату. За період роботи з листопада 2014 року по січень 2015 року в [PERSON] спілці «Лисичанська кредитна спілка» утворилась заборгованість. На підставі вищевикладеного просив суд, стягнути з відповідача на його користь заборгованість з заробітної плати в розмірі 12\~794 грн. 20 коп. та компенсацію за час затримки розрахунку в розмірі 22\~516 грн. 20 коп. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надав письмову заяву, у якій просив справу розглядати за його відсутності, позов підтримав. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, раніше пояснив, що проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно з трудовою книжкою, заповненою 07 серпня 1989 року серії БТ-І № 7850458, 18.11.2009 року [PERSON] на підставі наказу № 117-с від 18.11.2009 року прийнятий до [PERSON] спілки «Лисичанська кредитна спілка» на посаду начальна відділу безпеки кредитів та стягнення боргів. 30.01.2015 року [PERSON] на підставі наказу № 43-к від 29.01.2015 року звільнений в звязку з скороченням чисельності штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем [PERSON] спілкою «Лисичанська кредитна спілка» з 18.11.2009 року по 30.01.2015 року. Відповідно до ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII (2148-08) від 19.10.73), Держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно з довідкою № 46-А від 11.06.2015 року, заборгованість з виплати заробітної плати підприємства перед [PERSON] станом на 07.07.2015 року складає 12\~794 грн. 20 коп. За таких обставин суд вважає, що позов в частині стягнення заборгованості по заробітній платі заявлено обґрунтовано, доводи, викладені позивачем на підтвердження своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, звязку з чим позов у частині стягнення з [PERSON] спілки «Лисичанська кредитна спілка» на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі у розмірі 12\~794 грн. 20 коп. підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до абз. 3 п. 2 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна зарплата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно з наказом № 10 від 27.12.2013 року про режим роботи, встановлено час закінчення робочого дня та перерви на обід та відпочинок: початок робочого дня 08.00 годині; перерва 12.00 години 13.00 годину; закінчення робочого дня 17.00 годині. Згідно з довідкою № 35 від 09.06.2015 року наданою [PERSON] спілкою «Лисичанська кредитна спілка» [PERSON], за грудень 2014 року нарахована заробітна плата складає 4180,02 грн., за січень 2015 року нарахована заробітна плата 5041,05 грн. Кількість робочих днів згідно графіка роботи та кількість відпрацьованих робочих днів за грудень 2014 року складає 23 дні, за січень 2015 року 20 днів, відповідно середньоденний заробіток позивача становить 214,44 грн. (4180,02 грн. + 5041,05 грн.)/(23+20). Отже, середній заробіток позивача за час затримки розрахунку за період з 31.01.2015 року по 07.07.2015 року, тобто по день прийняття рішення, за 105 робочих днів (лютий 2015 року 20 днів + березень 2015 року 21 день + квітень 2015 року 21 день + травень 2015 року 18 днів + червень 2015 року 20 днів + липень 2015 року 5 днів) складає 22\~516 грн. 20 коп. (214,44 грн. х 105 днів). За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] спілки «Лисичанська кредитна спілка» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 31.01.2015 року по день прийняття рішення по справі підлягають задоволенню у сумі 22\~516 грн. 20 коп. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до підп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру ставки судового збору встановлюються в таких розмірах: 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Тому судовий збір за подання до суду [PERSON] позовної заяви майнового характеру із ціною позову 35\~310, 40 грн. складає 353 гривні 10 копійок. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 353 гривні 10 копійок. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Outcome: approved