Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] , в якому просив визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтовано тим, що йому на праві власності належить вищевказана квартира, в якій зареєстрований відповідач, однак не проживає протягом двох років. Оскільки за вказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються, чим порушуються права позивача. З цих підстав просить позов задовольнити. 08 грудня 2020 року відповідачем подано відзив на позовні заяву, згідно якого відповідач заперечує, щодо задоволення позову, оскільки він зареєстрований та проживає в [ADDRESS] . Проте, так як ситуація в Україні з роботою і її оплатою є складною, відповідач вимушений їздити на заробітки до Польщі, однак інтересу до помешкання не втрачає ніколи, і висилає кошти своїй матері, яка оплачує комунальні послуги і утримує дану квартиру. Стверджує, що за вказаною адресою в нього є особисті речі (одяг, предмети особистої гігієни, речі побутового вжитку, техніка, тощо). Так, в квартирі наявна техніка, яку купував він особисто, наприклад мікрохвильова піч. Таким чином, не доведено факту його відсутності у квартирі на протязі одного року. Щодо заявлення позову позивачем задля захисту його порушеного права в частині надмірної сплати коштів за комунальні послуги через реєстрацію в квартирі як проживаючого власного сина, відзначає, що такого порушеного права немає. Відтак, суд і захистити позивача від відсутніх порушень прав можливості не має, ні в частині процесуального, ні в частині матеріального права. З цих підстав, просить в задоволені позову відмовити. Ухвалою судді від 26 серпня 2020 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено справу до розгляду. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав, викладених в ньому та просили його задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечили з підстав зазначених у відзиві. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Згідно довідки №508 від 03.07.2020 року виданої ДП1 ЖЕК13 ЖБК, за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , власник; [PERSON] , син; [PERSON] , син, [PERSON] , батько. Відповідно до Акту від 02 липня 2020 року, комісія в складі майстрів дільниці [PERSON] , [PERSON] , склали даний акт про те, що ними відвідано квартиру [ADDRESS] , в результаті перевірки вияснили, що [PERSON] , 1994 р.н., зареєстрований по даній адресі, але не проживає. Будучи допитаною в судовому засіданні свідок [PERSON] , суду показала, що відповідач не проживає за її адресою проживання, в с.Кутківці, Тернопільського району. За даною адресою, вона проживає з батьками та дітьми. Їй відомо, що [PERSON] час від часу їздить за кордон. Бачила його влітку та на свята в жовтні місяці. Відомо, що робив ремонт в квартирі. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] та [PERSON] , проживають за адресою [ADDRESS] , вже давно. Вона постійно спілкується із відповідачем, та їй відомо, що він робив ремонт у квартирі. Бачить його часто. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що проживає за адресою [ADDRESS] , з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . ЇЇ колишній чоловік, вже років 5-6 не проживає за вказаною адресою. Стверджує, що її син [PERSON] , проживає за даною адресою з народження. Час від часу їздить за кордон, купляє меблі, робив ремонт в квартирі, провів інтернет, платить комунальні послуги. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що відповідача знає давно, її діти ходили разом із ним в школу. За адресою [ADDRESS] , він проживає з дитинства. Час від часу їздить за кордон, робив в квартирі ремонт. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , суду показав, що проживає в квартирі [ADDRESS] , лише в одній кімнаті, в іншій кімнаті проживає його невістка [PERSON] . Відповідач по справі, який являється його внуком, в даній квартирі не проживає. Одного разу, квартиру було затопило, то відповідач побілив стіни. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , суду показав, що декілька разів в тиждень приїжджає до своєї матері, яка проживає по [ADDRESS] , та час від часу бачить автомобіль відповідача, що на його думку свідчить про те, [PERSON] є вдома. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , суду показала, що в п`ятницю, між 3 та 4 годиною, в двері її квартири подзвонив сусід, який попросив підписатися в документах для того щоб отримати субсидію. Позивач попросив підписатися ще за когось. Проте, що це був акт їй відомо не було, даний документ був не заповнений. В квартирі, якій проживає відповідач вона ніколи не була. Допитана в судовому засіданні в якості свідка позивач [PERSON] суду пояснив, що проживає у даній квартирі з народження. На даний час, рідко приїжджає на квартиру, оскільки проживає в Рівненській області. Квартплату за квартиру ніхто не платить. Оцінивши надані сторонами докази, а також встановлені на підставі них обставини справи, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з наступного. Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування житлом інакше як на підставах і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення,\~яке вони\~мають право\~займати,\~визначається його\~власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч. 2 ст. 405 ЦК України). Як встановлено судом з досліджених в судовому засіданні доказів, відповідач [PERSON] є сином позивача [PERSON] , та відповідно є членом його сім`ї, в розумінні ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР. Виходячи з зазначених положень закону та встановлених обставин справи, [PERSON] , як член сім`ї власника квартири зберігає право користування займаним приміщенням саме на тих умовах, на яких він поселився в житлове приміщення і користується ним нарівні з членами сім`ї власника. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доводи позивача про те, що він, як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права власності квартирою від відповідача, шляхом визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, суд вважає необґрунтованими, з огляду на наступні обставини. Так, відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Разом з тим, суд враховує, що право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог стст.405, 406 ЦК України. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення, або через відсутність без поважних причин члена сім`ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо іншого не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, у відповідача, як члена сім`ї власника, на підставі ч. 1 ст. 405 ЦК України, виникло право користування чужим майном, а саме вказаною квартирою по [ADDRESS] , тому припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог ст.ст.405, 406 ЦК України. Із Акту, долученому позивачем в якості доказу, який підтверджує факт не проживання відповідача по справі в спірному житлі, то Суд звертає увагу на те, що у даному Акті відсутня інформація про те, скільки часу відповідач по справі [PERSON] не проживає за адресою [ADDRESS] . Що в свою чергу не може вважатися належним та допустимим доказом в розумінні статтей 77, 78 ЦПК України. Інших доказів на підтвердження того, що відповідач не проживає у спірній квартирі понад один рік позивачем не надано. Навпаки, як встановлено судом, з показань свідків, [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] , проте час від часу їздить на роботу до Польщі, у квартирі у нього знаходяться особисті речі. Відтак, відсутні підстави, передбачені ч. 2 ст. 405 ЦК України, для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. За таких обставин, суд доходить переконання, що позов до задоволення не підлягає. Крім цього, враховуючи те, що у задоволенні позову відмовлено, відповідно до\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на позивача. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed