Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позов мотивовано тим, що згідно договору позики від 16.12.2015 року, оформленого розпискою, [PERSON] отримав у позивача в борг 4800доларів США, які зобовязався повернути 16.02.2016 року, що станом на 10.01.2017р. еквівалентно 129700грн. На даний час відповідач не розрахувався з позивачем та не повернув борг, в звязку з чим позивач просить стягнути з відповідача на його користь 129700гривень. 14.02.2019 року на адресу суду представник позивача надав суду заяву про збільшення позовних вимог, згідно яких просив стягнути з [PERSON] на користь позивача 155398,54грн., з яких: 129\~700,32 сума основного боргу, 3901,54грн. заборгованість по 3%: річних, 21\~796,68грн. відсотки за користування коштами. В судовому засіданні 10.03.2017 року представник позивача надав суду заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої просив стягнути з [PERSON] на користь позивача 315\~297,76гривень, з яких:259 680,00грн. сума основного боргу, 7822,31грн- заборгованість по 3% річних, 47\~795,45грн. відсотки за користування коштами. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав за обставин викладених в ньому, просив позов задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин. Враховуючи думку представника позивача, вимоги ст. ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає за необхідне розглядати справу у відсутність відповідача, постановивши по справі заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 16.12.2015року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON]\~ передав, а [PERSON]\~ отримав грошові кошти в сумі 4800 доларів США на строк до 16.02.2016 року. На підтвердження укладення вказаного договору позики, 16.12.2015р. відповідачем було видано розписку, з якої вбачається, що [PERSON] взяв у\~ [PERSON] грошові кошти в сумі 4800 доларів США та зобовязався повернути їх у повному обсязі до 16.02.2016р. (а.с. 38). Згідно зі\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Таким чином, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Отже, у разі предявлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобовязання. Для цього, з метою правильного застосування статей\~1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. У той самий час за змістом частин 1, 2 статті 207\~і частини другої статті\~1047 ЦК України\~дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобовязанням її повернення), так і дати її отримання. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України\~повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України\~міститься в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс13, та в постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15. Відповідно до ст. 1051 ЦК України\~позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця, або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Таким чином, суд приходить до висновку, що договір позики який було укладено між сторонами, відповідач в установленому порядку не оспорив з тієї підстави, що грошові кошти насправді не були одержані ним від позикодавця, тому даний договір є дійсним і підлягає виконанню. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). (ст. 610 ЦК України). За приписами статті 629 ЦК України,\~ договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до\~ частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідач прострочив виконання зобов'язання, визначеного договором позики від 16.12.2015 року, оскільки не виконав зобовязання у повному обсязі у встановлений договором строк, а тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу підлягають задоволенню в розмірі 9600 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 28.02.2017року становить 259\~680,00грн., оскільки як вбачається з розписки [PERSON] зобовязався повернути кошти в розмірі 4800 долара США до 16.02.2016року. У випадку неповернення вказаної суми грошей у встановлений термін зобовязався повернути гроші у подвійному розмірі від загальної суми боргу 9600доларів США до 16.03.2016року (а.с.38). Разом з чим, згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних заявлені правомірно. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. \~ \~ \~ \~Частиною другою статті 1048 ЦК України передбачено, що договір позики вважається безпроцентним, якщо: він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін;\~ позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. \~ \~ \~ \~Враховуючи те, що договір позики, укладений між сторонами не стосуються речей визначених родовими ознаками, сума договору позики перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян та в самій розписці відсутні посилання на те, що позика безпроцентна, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача щодо стягнення процентів за користування коштами. \~ \~ \~ \~ Зазначений висновок узгоджується з правовою позиціє Верховного суду України висловлену у постанові від 2 вересня 2015 року при розгляді справи №6-369цс15, яка в силу положень частини другої статті 360-7 ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Судом встановлено, що право позивача порушено, неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобовязань, тому підлягає захисту, шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 315\~297,76гривень, з яких:259 680,00грн. сума основного боргу, 7822,31грн- заборгованість по 3% річних, 47\~795,45грн. відсотки за користування коштами. Згідно ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON] 3152,98грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 202, 204, 207, 625, 638, 639, 1046, 1047, 1049, 1050ЦК України, ст. 61 Конституції України,

Outcome: approved