Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві зазначено, що 25 червня 1999 року між сторонами по справі у виконавчому комітеті Конюшківської сільської ради було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис за № 5. Діти від спільного проживання у шлюбі не народилися. Сімейні відносини між сторонами поступово погіршувалися, що призвело до фактичного припинення подружніх відносин. Тривалий час проживають окремо. Шлюб носить формальний характер. Позивач вважає, що примирення між сторонами неможливе, збереження сім'ї суперечитиме їхнім інтересам, просить позов задовольнити. У судове засідання позивач не прибув, направив на адресу суду письмове клопотання про слухання справи без його участі. Позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, не повідомила суд про причини своєї неявки, про місце, день і час розгляду справи повідомлялася через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Конюшківської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області, 25 червня 1999 року було зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], про що зроблено актовий запис за № 5. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON]. За статтею 16 «Загальної декларації прав людини» від 10.12.1948 року чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності, чи релігії вступати у шлюб і створювати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо вступу в шлюб, під час перебування у шлюбі і під час його розірвання. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. За ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дані положення закріплені у ст.55 Сімейного кодексу України. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до вимог ст.112 СК України при розірванні шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову. Бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. За ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За статтею 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що сторони припинили спільне проживання, у позивача наявне стійке волевиявлення, направлене на припинення сімейних відносин. Викладені обставини свідчать, що подальше спільне проживання подружжя і збереження сім`ї неможливе, суперечитиме інтересам позивача, що має істотне значення, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Із заявою про відновлення свого дошлюбного прізвища відповідачка до суду не зверталася. Згідно ч.7 ст.135 ЦПК України у випадку задоволення позову суд ухвалює рішення про повернення позивачу внесеної суми судового збору.

Outcome: approved