Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Лисичанського міського суду із позовною заявою до ПАТ «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу Шахта «ім. Д.Ф.Мельникова» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що 26.03.2013 року він був прийнятий підземним гірником до ПАТ «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу Шахта «ім. Д.Ф.Мельникова» на підставі наказу № 392к від 26.03.2013 р. 30.11.2015 року він звільнився з роботи у зв'язку з виходом на пенсію на підставі ст. 38 КЗпП України. На день звільнення відповідач повинен був нарахувати розрахункові та провести їх виплату, але розрахунок було проведено лише 09.02.2016 року. Відповідно дол. ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Сума середнього заробітку, яку відповідач повинен сплатити на його користь за час затримки розрахунку складає 9951,06 грн. (231,42 грн. - середній заробіток; 43 - кількість днів затримки (231,42 х43= 9 951,06 грн). На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 9 951,06 грн. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся, причини неявки невідомі. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, надав пояснення аналогічні обставинам викладеним в позові, після уточнення позовних вимог, просив стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.12.2015 р. по 09.02.2016 р. в сумі 11 108,16 грн. Представник відповідача Кузьминова І.І. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала заперечення, в яких посилалась на скрутне фінансове становище підприємства. Згодна з розрахунком відповідача, розрахунок не оспорює. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно з трудовою книжкою, серії [NUMBER], заповненою 26 березня 2013 року, на підставі наказу № 392к від 26.03.2013 року, [PERSON] 26.03.2013 року прийнятий підземним гірником. 18 грудня 2014 року переведений гірничим майстром на підставі наказу №1226к від 17.12.2014 року. 30.11.2015 року, на підставі наказу № 1193к від 30.11.2015 року, [PERSON] звільнений за ст. 38 КЗпП України за віком. Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем з 26.03.2013 року до 30.11.2015 року. Відповідно до ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII (2148-08) від 19.10.73), Держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно довідки № 411 від 31.03.2016 р., виданої ПАТ «Лисичанськвугілля» в особі ВП «Шахта ім. Д.Ф.Мельникова», станом на 30.03.2016 року заборгованості з заробітної плати перед [PERSON] не має. Повний розрахунок по заробітній платі проведено 09.02.2016 р. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем з 26.03.2013 року до 30.11.2015 року. Відповідно до довідки № 640 від 30.12.2015 р., виданої ПАТ «Лисичанськвугілля» в особі ВП «Шахта ім. Д.Ф.Мельникова», середньоденний заробіток [PERSON] з двох останніх календарних місяців складає 231,42 грн. У судовому засіданні встановлено, що середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 01.12.2015 року по 09.02.2016 року становить: 48 дня х 231,42 грн.=11 108,16 грн., що не заперечувалося представником відповідача у судовому засіданні. Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна зарплата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Отже, середній заробіток позивача за час затримки розрахунку по заробітній платі за період з 01.12.2015 року по 09.02.2016 року, тобто за 48 робочих дня становить 11 108,16 грн. (48дн.х231,42 грн.). Представник відповідача не довела відсутність вини відповідача в несвоєчасній виплаті позивачу всіх належних йому сум при звільненні з роботи, що є обов'язком відповідача відповідно до засад змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України. При цьому суд створив всі умови для змагального процесу, роз'яснив сторонам їх права та обов'язки. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу Шахта «ім. Д.Ф.Мельникова» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 551,20 грн.

Outcome: approved