Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулася до Казанківського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) про розірвання договору оренди землі, в якій зазначила що 29 березня 2012 року між нею та відповідачем було укладено договір оренди землі за реєстровим № 538 терміном на 49 років, належної їй на праві власності земельної ділянки площею 6,3508 га за кадастровим номером № [NUMBER] згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданого 27 січня 2012 року Казанківською районною державною адміністрацією згідно розпорядження за № 824-р від 23 грудня 2011 року та зареєстрований у відділі Держкомзему України в Казанківському районі Миколаївської області. Позовні вимоги обґрунтовуються тими обставинами, що у зв'язку з недотриманням відповідачем вимог пунктів 2.3.7, 2.3.8, 4.3.3, 4.3.5, 4.6, 5.1, 7.1 Договору оренди землі від 29 березня 2012 року до теперішнього часу ним було виплачено позивачу одноразову орендну плату в розмірі 65000 грн., але без врахування інфляції та 3 % річних. У зв'язку з наведеним, позивач просить суд: розірвати нотаріально завірений Договір оренди землі за реєстром № 538 від 29 березня 2012 року між [PERSON] та [PERSON]. Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 30 липня 2018 року у справі було відкрито провадження. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін. Роз'яснено учасникам справи зміст ч. 5 ст. 279 ЦПК України щодо права подати клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Визначено строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень та всіх доказів, на підтвердження позовних вимог та заперечень. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву позивача, з якого вбачається, що 29 березня 2012 року між ним та позивачем (власником земельної ділянки) було укладено Договір оренди земельної ділянки площею 6,3508 га строком на 49 років, який посвідчено нотаріально за р/№ 538. Згідно п.п.1.5, 2.3.1. Договору нормативна грошова оцінка орендованої земельної ділянки становить 114 967 грн. Розмір щорічної орендної плати визначено в сумі 3449 грн. (3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки). На весь період оренди, плата становить 169 002,08 грн. Пунктом 2.3.3 Договору передбачено, що орендар може вносити орендну плату за майбутній період. На прохання орендодавця [PERSON] згідно до умов п.2.3.3 Договору остання отримала від відповідача орендну плату за майбутній період оренди (авансовий платіж) в розмірі 65 000 грн. (станом на 2012 рік дана сума грошових коштів була еквівалентна 8000 доларів США). Відповідач зазначив, що в своєму позові орендодавець [PERSON] визнає виплату їй зазначеної суми. Означена сума орендної плати, що була виплачена орендодавцеві на майбутній період згідно до умов п.2.3.3 Договору, не підлягає перегляду (збільшенню або зменшенню), а також індексації з будь-яких підстав, оскільки розмір орендної плати може переглядатися за взаємною згодою сторін в разі справляння такої плати щорічними платіжними внесками та у випадках, передбачених п.2.3.7 Договору. Крім того відповідач зазначив, що станом на 2018 рік орендна плата, що підлягала виплаті орендодавцю [PERSON] з урахуванням індексації нормативної грошової оцінки орендованої земельної ділянки становила: 2012 рік - (3% від 114 967,4 грн.) - 3449,02 грн.; 2013 рік - (3% від 130 256,42 грн.) - 3907,70 грн.; 2014 рік - (3% від 162 690,26 грн.) - 4880,71 грн.; 2015 рік - (3% від 195 228,31 грн.) - 5856,85 грн.; 2016 рік - (3% від 195 228,31 грн.) - 5856,85 грн.; 2017 рік - (3% від 195 228,31 грн.) - 5856,85 грн.; 2018 рік - (3% від 195 228,31 грн.) - 5856,85 грн., а всього 35 664,83 грн., тоді як орендодавцеві сплачено орендну плату за майбутній період в сумі 65 000,00 грн. На підставі наведеного, відповідач просить суд у задоволенні вимог позивача щодо розірвання договору оренди землі від 29.03.2012 року відмовити. Враховуючи відсутність клопотань від учасників справи щодо проведення судового засідання з повідомленням сторін, суд вирішує справу згідно з ч.8 ст.279 ЦПК України на підставі дослідження доказів і письмових пояснень, викладених сторонами в заявах по суті справи. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України в зв`язку з відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалося. Так, на підставі поданих сторонами обґрунтувань своїх позовних вимог та заперечень, наданих доказів, які були досліджені судом, встановлено наступне. 29 березня 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки, площею 6,3508 га за кадастровим номером № [NUMBER], терміном на 49 років, належної позивачу на праві власності. Суд зазначає, що копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданого 27 січня 2012 року, який підтверджує право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку суду надано не було, проте сторонами факт належності права власності на таку земельну ділянку саме [PERSON] не заперечувалось. Даний договір оренди земельної ділянки від 29.03.2012 року було посвідчено Приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрований в Державному реєстрі правочинів, що підтверджується копією витягу № 11156374 від 29.03.2012 року. Яв вбачається із пояснень сторін наданих в позовній заяві та відзиві на позовну заяву, на виконання умов договору оренди земельної ділянки, позивач отримала від відповідача 65 000,00 грн. в рахунок сплати оренди земельної ділянки за попередні 7 років. Наведені обставини визнаються та підтверджуються сторонами, а тому за приписами ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає в позові, що з 2013 року вартість земельної ділянки збільшилась, у зв'язку з чим, розмір орендної плати повинен був становити: в 2013 році - 3907,70 грн.; в 2014 році - 4880,71 грн.; з 2015- 2018 роки - 5856,85 грн. Так, згідно довідки Відділу у Казанківському районі ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 28.02.2018 року № 158/113-18, середній розмір земельної частки (паю) по Казанківській селищній раді КСП «Петровський» складає 6,94 умовних кадастрових гектарів, вартість яких станом на: 2013 рік становить 130 256,42 грн.; 2014 рік становить 162 690,26 грн.; 2015-2018 роки становить 195 228,31 грн. Таким чином, позивач вказує, що сплачена відповідачем орендна плата наперед, не враховувала 3% річних та збільшення вартості земельної ділянки з 2013-2018 роки, а отже повинна складати 51 015,57 грн. Вирішуючи спірні правовідносини сторін у даній цивільній справі, суд враховує наступне. Відповідно до ст.792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі» (далі - Закон). Відповідно до ст. 13 Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Стаття 21 Закону передбачає, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. ЇЇ розмір, форма і строки внесення встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Згідно умов дослідженої судом копії договору оренди земельної ділянки від 29.03.2012 року, договір між позивач та відповідачем було укладено на 49 років (п.п. 2.2.1 договору). Орендну плату вносить орендар у грошовій формі у розмірі: 3% від нормативної грошової оцінці щорічно, що становить на день посвідчення цього договору 3449,02 грн. (п.п. 2.3.1 договору). Орендар на визначених в цьому розділі умовах може вносити плату за майбутній період (п.п. 2.3.3 договору). Згідно з п.п. 2.3.7 договору визначено, що розмір орендної плати щорічно переглядається у випадках і з моменту: зміни умов господарювання, передбачених договором, підвищення цін, тарифів у тому числі внаслідок інфляції, погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документально, збільшення розмірів ставки земельного податку, в інших випадках передбачених законодавчими актами України. З огляду на п.п. 4.2.7 договору, підставою припинення договору оренди земельної ділянки є систематична несплата орендної плати. Загальні підстави для розірвання договору передбачені ст. 651 ЦК України та включають положення про те, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Підстави припинення договору оренди землі передбачені ст. 31 Закону, зокрема згідно ч. 3 цієї статті на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Припинення договору оренди землі шляхом його розірвання врегульовано положеннями ст. 32 Закону. Відповідно до ч. 1 цієї статті на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст. ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. З аналізу наведених правових норм вбачається, що підставою для розірвання укладеного договору оренди є невиконання сторонами їх обов'язків, визначених ст. ст. 24, 25 Закону та умовами самого договору, у тому числі несвоєчасного внесення орендної плати. Підстави припинення права користування земельною ділянкою передбачені ст. 141 ЗК України, зокрема, відповідно до п. «д» ч. 1 цієї статті, такою підставою є систематична несплата орендної плати. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної несплати орендної плати як підстави для розірвання як договору оренди, тобто двох і більше разів, несплати орендарем орендної плати. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України у справі №6-977цс16 від 28.09.2016 року. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, зокрема, позовної заяви позивача та відзиву проти позову, позивач отримала від відповідача 65 000,00 грн. в рахунок сплати оренди земельної ділянки за попередні роки. Наведені обставини визнаються та підтверджуються сторонами, а тому за приписами ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Згідно зі статтею 531 ЦК боржник має право виконати свій обов'язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Законодавством про оренду землі не заборонено сплачувати орендну плату за земельну ділянку наперед за майбутні періоди, а самим договором оренди земельної ділянки таке право орендаря навпаки передбачено. Таким чином, суд вважає не доведеним обставини щодо систематичної несплати відповідачем орендної плати позивачу та порушення істотних умов договору, оскільки орендар виконав своє зобов'язання зі сплати орендної плати за земельну ділянку за майбутній період достроково. З приводу того, що позивач звертався 05.03.2018 року на адресу відповідача щодо перегляду умов договору та перерахунку розміру орендної плати, суд зауважує, що такі обставини не можуть вважатися систематичною несплатою орендної плати та підставою для розірвання договору. В такому випадку позивач має право вимагати від відповідача перерахунку орендної плати, а не ставити питання про розірвання договору оренди землі. Будь-яких інших обставин, на предмет доказування обґрунтованості позовних вимог позивачем не зазначено та не наведено. Отже, з огляду на встановлені судом обставини, суд вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Оскільки підстави для задоволення позовних вимог судом не встановлені, судові витрати, відповідно вимог ст. 141 ЦПК України, суд залишає по фактично понесеним.

Outcome: dismissed