Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

[PERSON] , звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що вони з відповідачем [PERSON] з 09.11.2013 року по теперішній час проживають однією сім`єю, ведуть спільне господарство та пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. [INFO] у них народилась донька - [PERSON] , у свідоцтві про народження якої, [PERSON] , вказаний як батько дитини. 16.08.2018 року з його, як власника 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] , згоди зареєстровано місце мешкання [PERSON] та їх доньки. За вказаною адресою вони мешкають постійно. [INFO] у них також народилась донька [PERSON] . [PERSON] визнав своє батьківство щодо доньки [PERSON] ще до її народження. Він, як батько дитини був присутній на партнерських пологах. Після народження дитини, він забрав [PERSON] з новонародженою донькою до себе додому. Вони з відповідачем спільно утримують та виховують доньку [PERSON]. Вони з відповідачем звернулись до Бердянського МРВ ДРАЦС ГТУЮ у Запорізькій області з питанням реєстрації народження доньки [PERSON] та повідомили, що бажають щоб при реєстрації народження дитини її походження було визначено від батька [PERSON] . Проте запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень здійснено відповідно до ч.1 ст.135 СК України, тобто за прізвищем матері, а батька дитини зазначено за вказівкою матері. Також 18.04.2019 року вони зверталися до Бердянського МРВ ДРАЦС ГТУЮ у Запорізькій області із заявою про визнання батьківства щодо доньки [PERSON] . Письмовою відповіддю Бердянського МРВ ДРАЦС ГТУЮ у Запорізькій області йому відмовлено у внесенні змін до актового запису про народження дитини у зв`язку з тим, що для внесення змін необхідно надати зокрема паспорт матері, який є документом, що посвідчує особу. Відповідач [PERSON] , громадянка Республіки Казахстан, надавала зокрема посвідку на постійне проживання для іноземців та осіб без громадянства так і паспорт громадянина Республіки Казахстан, строк дії якого до 14.07.2013 року. Просить визнати батьківство щодо дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 03.12.2019 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження і призначено проведення підготовчого засідання (а.с. 32). У підготовчому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позов та викладені в ньому обставини визнала. Третя особа Бердянський МРВ ДРАЦС ГТУЮ у Запорізькій області повідомив суд, що з`явитись у підготовче засідання не має можливості (а.с.39). Відповідно до ч.3,4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши пояснення присутніх осіб, дослідивши матеріали справи та докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно зі ст.ст. 12 та 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб. Відповідно до ч.2, 4 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині 1 ст.82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судом встановлено, що [PERSON] , громадянка Республіки Казахстан, документована паспортом громадянина Республіки Казахстан [NUMBER] виданим 15.07.2003 року та дійсним до 15.07.2013 року, з 03.11.2009 року має посвідку на постійне проживання для іноземців та осіб без громадянства серії [NUMBER] «безстроково», місце проживання зареєстровано в [ADDRESS] з 16.08.2018 року (а.с.8-14). [PERSON] та [PERSON] , допитані в судовому засіданні як свідки, кожен окремо, суду показали, що з 09.11.2013 року мешкають разом як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу в будинку, який належить на праві власності позивачу. Вони мають двох малолітніх доньок, [PERSON] - 2014 року народження, та [PERSON] - 2019 року народження. [PERSON] завжди визнав своє батьківство щодо [PERSON] , очікував на її народження та був присутній при пологах. Він повністю утримує родину, піклується про дітей. Вони не змогли подати спільну заяву до органу РАЦС про реєстрацію народження [PERSON] через закінчення строку дії паспорту [PERSON] . Через вік та стан здоров`я [PERSON], [PERSON] не може виїхати до Республіки Казахстан для належного оформлення паспорта. Згідно світлокопії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] в м. Бердянськ. Її батьками є сторони у справі [PERSON] та [PERSON] (а.с.15). [PERSON] також є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується світлокопією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.16). Відомості про батька [PERSON] зазначені відповідно до ч.1 ст.135 СК України (а.с.16-17). Станом на день розгляду справи [PERSON] проживає зі сторонами у справі та рідною сестрою за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира належить на праві власності позивачу [PERSON] (а.с.19, 20). Факт батьківства [PERSON] стосовно [PERSON] визнається відповідачкою. Відповідно до п.3 ч.2 ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду. Згідно ст.128 СК України, за відсутності заяви про визнання батьківства, що подана жінкою та чоловіком, які не перебувають у шлюбі між собою, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Частиною 1 ст.135 СК України визначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до ст. 134 СК України, на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Частинами 1, 3 ст.145 СК України передбачено, що прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно з частинами 4, 5 ст.148 СК України, за заявою батьків або одного з них, якщо другий помер, оголошений померлим, визнаний недієздатним або безвісно відсутнім, дитині, яка не досягла чотирнадцяти років та якій при реєстрації народження присвоєне прізвище одного з батьків, може бути змінено прізвище на прізвище другого з батьків. У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. Статтею 147 СК України встановлено, що по батькові дитини визначається за іменем батька. По батькові дитини, народженої жінкою, яка не перебуває у шлюбі, за умови, що батьківство щодо дитини не визнано, визначається за іменем особи, яку мати дитини назвала її батьком. Європейський суд з прав людини зазначає, що по батькові як частина особистого імені традиційно походить від імені батька відповідної особи. Суд зауважує, що українська система зміни імен видається доволі гнучкою та особа може змінити своє ім`я, дотримуючись спеціальної процедури, яка передбачає тільки мінімальні обмеження, які застосовуються у дуже конкретних випадках, здебільшого пов`язаних з кримінальним судочинством. У той самий час, як видається, будь-яких ширших міркувань для накладення обмежень на зміну імені особи - таких як точний облік населення або зв`язок носіїв певного імені з сім`єю - державними органами не висувається. За такої ситуації майже повної свободи зміни імені або прізвища особи обмеження, накладені на зміну по батькові, не видаються належним чином та достатньою мірою мотивованими національним законодавством (Справа «Гарнага проти України», № 20390/07, § 40-41, ЄСПЛ, від 16 травня 2013 року). Суд також взяв до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини щодо визначення кращих інтересів дитини, а саме: підтримання зв`язків із сім`єю є в кращих інтересах дитини, крім випадків, коли сім`я виявляється явно неналежною або не функціонуючою; розвиток дитини в безпечному і надійному оточенні, яке дійсно функціонує, є в кращих інтересах дитини (Справа «М.С. проти України», № 2091/13, § 76, ЄСПЛ, від 11 липня 2017 року). Також суд бере до уваги вжиті позивачем заходи задля визнання батьківства в досудовому порядку, його звернення з відповідними заявами до Бердянського МРВ ДРАЦС ГТУЮ у Запорізькій області та ГТУЮ у Запорізькій області (а.с.22,23). За правилами ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких обставин, які не заперечуються відповідачем та не були спростовані останньою, підтверджені належними і допустимими доказами, відсутність у суду будь-яких сумнівів щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання відповідачем, враховуючи необхідність забезпечення законних прав та інтересів позивача, як батька, так і законних прав та інтересів дитини щодо права мати батька, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved