Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

[PERSON], звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що розпорядженням № 103 виконавчого комітету Шепетівської міської ради від 16.11.2010 року було передано в спільну часткову власність позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON] (по 1/2) приміщення житлового блоку [ADDRESS].На підставі зазначеного розпорядження 19.11.2010 року було оформлено свідоцтво про право спільної часткової власності на зазначене приміщення серії [NUMBER] та 19.11.2010 року здійснено державну реєстрацію права власності.Вважає, що розпорядження виконавчого комітету Шепетівської міської ради в частині передачі 1/2 частки вказаного житлового блоку у власність [PERSON] є незаконним і підлягає скасуванню з наступних підстав. Оскільки в 2010 році він тимчасово перебував за межами України, то доручив своєму сину здійснити на нього приватизацію житлового блоку гуртожитку, який було надано йому під час роботи в Службі Безпеки України, для чого ним було надано йому нотаріально посвідчене доручення. Зазначену приватизацію сином було зроблено, про що він усно його повідомив, але жодних документів з цього приводу він не передав в силу виниклого в подальшому сімейного конфлікту. 26.02.2014 року його брат [PERSON] на підставі його доручення направив запит до комунального підприємства «Шепетівське бюро технічної інвентаризації» про те, яким чином здійснено приватизацію житлового блоку [ADDRESS] та хто являється його власником. З відповіді КП «Шепетівське районне бюро технічної інвентаризації» йому стало відомо про те, що крім нього співвласником вказаної квартири, в якій на той час зареєстрований був тільки він один, з незрозумілих причин являється і його колишня дружина [PERSON]. Вважає, що відповідачка не мала права на безоплатне отримання зазначеного житла. Просить суд визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Шепетівської міської ради № 103 від 16.11.2010 року в частині передачі та оформлення 1/2 частки права власності на блок [ADDRESS] за [PERSON] Визнати недійсним свідоцтво серії [NUMBER] від 19.11.2010 року про право власності на приміщення житлового блоку [ADDRESS] в частині права власності [PERSON] на 1/2 частки права власності на блок [ADDRESS] та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності від 19.11.2010 року запис № 7237 в цій же частині та визнати за [PERSON] право власності на приміщення житлового блоку [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали пред'явлений позов та просили суд задовольнити його в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просить суд застосувати строк позовної давності до заявлених позовних вимог та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з підстав пропущення строку позовної давності. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала. Заслухавши пояснення сторін по справі та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що розпорядженням № 103 виконавчого комітету Шепетівської міської ради від 16.11.2010 року було передано в спільну часткову власність [PERSON] та [PERSON] (по 1/2) приміщення житлового блоку [ADDRESS].19.11.2010 року було оформлено свідоцтво про право спільної часткової власності на зазначене приміщення серії [NUMBER] та 19.11.2010 року здійснено державну реєстрацію права власності. З матеріалів справи вбачається а саме із запиту адвоката Костюка В.В., в інтересах [PERSON], від 09.12.2011 року № 20 до начальника КП Віницьке міське БТІ в якому він просив надати інформацію щодо права власності [PERSON] на нерухоме майно. З матеріалів інвентарної справи на житловий блок [ADDRESS], а саме із заяви від 14.11.2011 року [PERSON], вбачається, що останній просить видати йому довідку хто є власником квартири [ADDRESS] для надання до Шепетівського районного суду. Допитаний в судовому засіданні начальник БТІ [PERSON], суду показав, що в 2011 році [PERSON], звернувся до БТІ із заявою, дана заява не розглядалася ним та як вона відповідно до інструкції не була проплачена. Для [PERSON], надавався рахунок на проплату. Будь-яких перешкод з ознайомленням матеріалами інвентарної справи не було в той час у особи. За правилами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.26 постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» №2 від 12 червня 2009 року під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Так, відповідно до положення ст.256 та ст.257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За правилами ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Таким чином, положення ч.1 ст.261 ЦК України щодо початку перебігу позовної давності, поширюються на звернення позивача до суду із позовною заявою. Перебіг позовної давності в такому разі починається від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення його інтересів. Тому, суд погоджується з доводами представника відповідача, що відлік строку позовної давності щодо спірних правовідносин слід рахувати з 2011 року. Враховуючи викладене, строк позовної давності за даними позовними вимогами сплинув. За правилами ч.1 та ч.4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Також, вказівка представника позивача на те, що строк позовної давності для звернення з даним позовом не пропущено, не обґрунтовано жодними належними та допустимими доказами. На такі позови поширюються положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли позивач, довідався або міг довідатися про порушення прав і законних інтересів. Крім цього, суд звертає увагу на те, що позивач об'єктивно не був позбавлений можливості знати про факти існування оскаржуваних рішень та розпоряджень виконавчого комітету Шепетівської міської ради. Враховуючи, що даний позов пред'явлено позивачем поза межами позовної давності,тому суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed