overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 25 червня 1993 року між ним та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Неповнолітніх дітей не мають. Останні п'ять років вони не проживають разом та не спілкуються,мешкають в різних містах. Позивач вважає, що подальше збереження шлюбу не можливе та суперечить їхнім інтересам. Спору про поділ майна не має. На підставі вищевикладеного позивач просив суд розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав та просив суд задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи без її участі не надала. В порядку ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до таких висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. 25 червня 1993 року Верхньодніпровським районним відділом ЗАГС Дніпропетровської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний актовий запис за № 74 та видано свідоцтво про укладення шлюбу серія [NUMBER] (а.с. 5). Неповнолітніх дітей подружжя не має. Сторони не проживають разом з 2010 року, стосунки не підтримують, не ведуть спільне господарство. Причинами припинення шлюбних відносин є взаємне непорозуміння сторін та взаємне небажання зберегти шлюб. Згідно з ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні взаємини подружжя свідчать, що між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, отже збереження шлюбу неможливе та суперечило б інтересам подружжя. А тому вимоги позивача про розірвання шлюбу, укладеного між ним та відповідачем є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також на виконання вимог ст. 115 Сімейного кодексу України, суд вважає за необхідне надіслати копію рішення суду після набрання ним законної сили органу державної реєстрації актів цивільного стану для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки від відповідача не надійшло заяви про відновлення їй дошлюбного прізвища, суд вважає за необхідне залишити їй прізвище «[PERSON]».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 27 жовтня 1979 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Спільних неповнолітніх дітей не мають. Останні вісім років сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу позивач вважає неможливим. Спору про поділ майна не має. Сторони в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідач подала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач у своїй заяві позов визнала, проти розірвання шлюбу не заперечувала. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 27 жовтня 1979 року Золотоніським районним відділом ЗАГС Черкаської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 379 та видано свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER] (а.с. 4). Спільних неповнолітніх дітей подружжя не має. Судом встановлено, що сторони не проживають разом з 2007 року, стосунки не підтримують, не ведуть спільне господарство. Причинами припинення шлюбних відносин було взаємне непорозуміння та небажання зберегти подружжя шлюб та сім'ю. Згідно з ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні взаємини подружжя свідчать, що між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, отже збереження шлюбу неможливе та суперечило б інтересам подружжя. А тому вимоги позивач про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Спору про поділ майна подружжя не має. Також на виконання вимог ст. 115 Сімейного кодексу України, суд вважає за необхідне надіслати копію рішення суду після набрання ним законної сили органу державної реєстрації актів цивільного стану для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Оскільки від відповідача не надійшла до суду заява про відновлення їй дошлюбного прізвища, суд у відповідності до ст. 113 Сімейного кодексу України вважає за необхідне залишити їй прізвище «[PERSON]». Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами у відповідності до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 30 серпня 2014 року між позивачем та [PERSON] зареєстровано шлюб. Спільних дітей подружжя не має. Вони тривалий час не проживають однією сім'єю, спільне господарство не ведуть. Подальше збереження шлюбу позивач вважає неможливим. На підставі вищевикладеного позивач просив суд розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON]. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив суд задовольнити позовні вимоги. Вважає збереження шлюбу неможливим, оскільки вони тривалий час не проживають разом, а саме з листопада 2015 року. Спільних дітей вони не мають. Просив суд не надавати час на примирення, оскільки рішення про розірвання шлюбу є остаточним. Відповідач в судовому засіданні позов визнала, проти розірвання шлюбу не заперечувала, підтвердила, що в листопаді 2015 року було припинено шлюбні відносини з відповідачем та з того часу вони разом не проживають, дітей вони не мають. Просила суд не надавати час на примирення, оскільки збереження шлюбу, на її думку є неможливим. Суд, вислухавши пояснення сторні, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні до них правовідносини. 30 серпня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що складено відповідний актовий запис № 85 та видано свідоцтво про шлюб (а.с.8). Подружжя дітей не має. Судом встановлено, що сторони не проживають разом з листопада 2015 року, з того часу стосунки не підтримують та не ведуть спільне господарство. Причинами припинення шлюбних відносин є взаємне непорозуміння та небажання зберегти шлюб. Згідно з ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні взаємини подружжя свідчать, що між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, отже збереження шлюбу неможливе та суперечило б інтересам подружжя. А тому вимоги позивача про розірвання шлюбу, зареєстрованого між ним та відповідачем є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Спору про поділ майна подружжя не має. Враховуючи те, що від відповідача не надійшло заяви про відновлення їй дошлюбного прізвища, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 31 серпня 2010 року між позивачем та [PERSON] зареєстровано шлюб. Вони мають спільну дитину - доньку [PERSON], [INFO]. З липня 2014 року вони однією сім'єю не проживають, спільне господарство не ведуть, відносини не підтримують. Спроби зберегти сім'ю не дали позитивного результату. Подальше збереження шлюбу позивач вважає неможливим. Відповідач фактично утворила нову сім'ю та тривалий час мешкає з іншим чоловіком. Позивач також має намір створити нову сім'ю. спору про місце проживання дитини та поділ майна не має. На підставі вищевикладеного позивач просив суд розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON]. В судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач позов підтримав, просив суд задовольнити заявлені позовні вимоги, подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи без її участі не надала. У відповідності до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлені такі обставини та відповіді до них правовідносини. 31 серпня 2010 року виконавчим комітетом Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 44 та видано свідоцтво про шлюб (а.с.7). Подружжя має спільну малолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.8). Судом встановлено, що сторони не проживають разом з липня 2014 року, з того часу стосунки не підтримують та не ведуть спільне господарство. Причинами припинення шлюбних відносин є взаємне непорозуміння та небажання сторін зберегти шлюб. Згідно з ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні взаємини подружжя свідчать, що між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, отже збереження шлюбу неможливе та суперечило б інтересам подружжя. А тому вимоги позивача про розірвання шлюбу, зареєстрованого між ним та відповідачем є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Спору про місце проживання дитини та поділ майна подружжя не має. Враховуючи те, що від відповідача не надійшло заяви про відновлення їй дошлюбного прізвища, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 4 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Вони мають спільну малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Між подружжям постійно виникали сварки через взаємне непорозуміння. 31 січня 2016 року вони вкотре посварилися та дружина разом із дітьми поїхала від відповідача. Примирення між ним позивач вважає неможливим. На підставі вищевикладеного позивач просив суд розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON]. В судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, кожний окремо подав заяву про розгляд справи без їх участі. Позивач позов підтримав та просив суд задовольнити заявлені позовні вимоги. Відповідач позов визнала, проти розірвання шлюбу не заперечувала. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. 4 жовтня 2013 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що складено відповідний актовий запис за № 559 та видано свідоцтво про шлюб [NUMBER] (а.с. 5). Подружжя має спільну дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.7). Судом встановлено, що сторони не проживають разом з лютого 2016 року, спільне господарство не ведуть, стосунки не підтримують. Причинами припинення шлюбних відносин є взаємне непорозуміння та небажання сторін зберегти шлюб. Згідно з ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні взаємини подружжя свідчать, що між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, отже збереження шлюбу неможливе та суперечило б інтересам подружжя. У зв'язку з чим вимоги позивача про розірвання шлюбу, укладеного між ним та відповідачем є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Спору про місце проживання дитини та поділ майна не має. На виконання вимог ст. 115 Сімейного кодексу України, суд вважає за необхідне надіслати копію рішення суду після набрання ним законної сили органу державної реєстрації актів цивільного стану для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Оскільки від відповідача не надійшло заяви про відновлення їй дошлюбного прізвища, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 5 листопада 2005 року між позивачем та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Під час шлюбу в них народилося двоє дітей: [PERSON], 26 травня 2006 року, та [PERSON], [INFO]. Майже чотири роки тому припинено шлюбні відносини з відповідачем і з того часу вона не спілкуються. У звязку з чим позивач вважав неможливим збереження шлюбу та сімї. Спору про поділ майна та місце проживання дітей не має. На підставі вищевикладеного позивач просив суд розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив суд задовольнити заявлені позовні вимоги. Суду пояснив, що він не проживає разом з відповідачем з 2010 року, а тому не вважає за неможливе збереження їхньої сімї та шлюбу. Спору про місце проживання дітей та поділ майна не має. Відповідач в судовому засіданні позов визнала, проти розірвання шлюбу не заперечувала, підтвердила те, що вони з позивачем не проживають приблизно з 2010 року. причинами припинення шлюбних відносин вважає взаємне непорозуміння. Спору про місце проживання дітей та поділ майна не має. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до таких висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 5 листопада 2005 року виконкомом Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 46 (а.с. 4). Подружжя має двох спільних дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.5-6). Судом встановлено, що з 2010 року припинено шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON], з того часу сторони разом не проживають, спільне господарство не ведуть. Причинами припинення шлюбних відносин є взаємне непорозуміння та небажання сторін зберегти шлюб. Згідно з ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні взаємини подружжя свідчать, що між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, отже збереження шлюбу неможливе та суперечило б інтересам подружжя. А тому вимоги позивача про розірвання шлюбу, укладеного між ним та відповідачем є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Спору про поділ майна та місце проживання дітей подружжя не має. Також на виконання вимог ст. 115 Сімейного кодексу України, суд вважає за необхідне надіслати копію рішення суду після набрання ним законної сили\~\~органу державної реєстрації актів цивільного стану для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Оскільки від відповідача не надійшло заяви про відновлення їй дошлюбного прізвища, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 6 березня 1992 року між ним та [PERSON] було зареєстровано шлюб. У шлюбі було народжено двоє дітей: син [PERSON], який вже є повнолітнім, та донька [PERSON], [INFO]. З липня 2014 року припинилися шлюбні відносини з відповідачем та вони стали проживати окремо. Дружина зрадила позивачу та з жовтня 2014 року мешкає з іншим чоловіком. Позивач вважає подальше життя з відповідачем неможливим. Спору про місце проживання дитини та про поділ майна не має. У звязку з цим позивач просив суд розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем. У судовому засіданні позивач підтримав позов та просив суд задовольнити позовні вимоги, підтвердив обставини, викладені в позовній заяві, просив суд не надавати час на примирення, оскільки вважав, що збереження шлюбу не можливе. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи у відповідності до ч. 5 ст. 74 Цивільного процесуального кодексу України повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи без її участі не надала. У відповідності до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 6 березня 1992 року Баглійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що складено відповідний актовий запис за № 59 (а.с. 6). Подружжя має одну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с 7). Судом встановлено, що сторони не проживають разом з липня 2014 року, проте шлюбні відносини припинено з жовтня 2014 року, стосунки не підтримують, не ведуть спільне господарство. Причинами припинення шлюбних відносин є взаємне непорозуміння та взаємне небажання зберегти шлюб. Окрім того відповідач проживає з іншим чоловіком. Згідно з ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні взаємини подружжя свідчать, що між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, отже збереження шлюбу неможливе та суперечило б інтересам подружжя. Отже, вимоги позивача про розірвання шлюбу, укладеного між ним та відповідачем є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Спору про поділ майна та місце проживання дитини подружжя не має. Оскільки від відповідача не надійшло заяви про відновлення їй дошлюбного прізвища, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 6 квітня 1985 року між позивачем та [PERSON] зареєстровано шлюб. Неповнолітніх дітей подружжя не має. з грудня 2015 року сторони однією сім'єю не проживають, спільне господарство не ведуть. Подальше збереження шлюбу позивач вважає неможливим, окрім того він проживає однією сім'єю з іншою жінкою. На підставі вищевикладеного позивач просив суд розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON]. В судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач позов підтримав, просив суд задовольнити заявлені позовні вимоги. Відповідач причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи без її участі не надала. У відповідності до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлені такі обставини та відповіді до них правовідносини. 6 квітня 1985 року Дмитрівською сільською радою Верхньодніпровського району Дніпропетровської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний актовий запис № 5 та видано свідоцтво про укладення шлюбу (а.с.6). Подружжя неповнолітніх дітей не має. Судом встановлено, що сторони не проживають разом з грудня 2015 року, з того часу стосунки не підтримують та не ведуть спільне господарство. Причинами припинення шлюбних відносин є взаємне непорозуміння та небажання позивача зберегти шлюб. Згідно з ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні взаємини подружжя свідчать, що між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, отже збереження шлюбу неможливе та суперечило б інтересам подружжя. А тому вимоги позивача про розірвання шлюбу, зареєстрованого між ним та відповідачем є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Спору про поділ майна подружжя не має. Враховуючи те, що від відповідача не надійшло заяви про відновлення їй дошлюбного прізвища, суд,

Outcome: approved