Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до ПАТ «Фідобанк» та [PERSON] про визнання поруки припиненою за договором від 13.11.2009 року. Позивач в судові засідання 06.09.2016р., 19.10.2016р. (клопотання про відкладення, без доручення доказів на обґрунтування неможливості явки в судове засідання) та 09.11.2016р. (клопотання про відкладення, без доручення доказів на обґрунтування неможливості явки в судове засідання) не з'явився, позов не відкликав, а тому зважаючи на явку представника позивача, який заперечив щодо відкладення, та враховуючи те, що кожна сторона зобов'язана належним чином дотримуватись процесуальних прав та обов'язків, а доказів до позову позивач надав достатньо, що свідчить про взаємовідносини сторін, строки розгляду справ судом визначені ЦПК України, суд вважав за можливе проведення розгляду справи за відсутності позивача тричі належно повідомленого про розгляд справи судом за наданими ним доказами до справи. Представник відповідача 1 в судовому засіданні вимоги позову не визнав, подавши також письмове заперечення від 06.09.2016р.. Відповідач 2 в судові засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне. 13.10.2008 року між ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір з фізичною особою №014/0321/3/24684 (а.с.5-8), відповідно до якого кредитор відкрив позичальнику не відновлювальну кредитну лінію у сумі 192000 доларів США, строком користування до 14.12.2011р., зі сплатою 12.5% річних. 13.11.2009р. між ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», та [PERSON] була укладена додаткова угода №1 до кредитного договору з фізичною особою №014/0321/3/24684, згідно якої кредитор надав позичальнику суму 165 656.65 доларів США, зі сплатою 12.5% річних, зі строком користування до 14.12.2012 року, та передбачено окрім майнової поруки і фінансову поруки з 5-ма особами, в т.ч. з [PERSON] (а.с.30). В забезпечення виконання зобов'язань 13.11.2009 року між ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», як кредитором, [PERSON], як позичальником, та [PERSON], як поручителем, було укладено трьохсторонній договір поруки №014/0321/3/24684/3 (а.с.9), за умовами якого поручитель відповідає солідарно за зобов'язаннями позичальника, що виникли з кредитний договір з фізичною особою від 13.10.2008 року на суму 165 656.65 доларів США, зі сплатою 12.5% річних. При цьому, п.6.2 підпунктом 6.2.3 договору поруки, сторони домовилися про те, що договір діє до настання однієї з наступних обставин: в т.ч. порука припиняється якщо кредитор в межах трьохрічного строку з дня настання терміну виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя (п.4 ст.559 ЦК України). 15.01.2010р. та 14.12.2010р. було укладено між кредитором та позичальником Додаткову угоду №2 та Додаткову угоду №23 до кредитного договору з фізичною особою №014/0321/3/24684 (а.с.31-33), якими змінено в т.ч. графік платежів,. 14.12.2010р. було укладено трьохсторонню між кредитором, позичальником та поручителем Додаткову угоду №1 до договору поруки №014/0321/3/24684/3 (а.с.10) якою змінено графік платежів. 28.12.2011 року було укладено між кредитором та позичальником Додаткову угоду №4 до кредитного договору з фізичною особою №014/0321/3/24684 (а.с.34), якою змінено строк зобов'язання до 11.12.2015р. та графік. 28.12.2011 року було укладено трьохсторонню між кредитором, позичальником та поручителем Додаткову угоду №2 до договору поруки №014/0321/3/24684/3 (а.с.11), якою змінено строк зобов'язання до 11.12.2015р. та графік. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач покликається на те, що останній платіж за кредитним договором був внесений позичальником 31.01.2014 року, а тому за ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється якщо кредитор протягом 6-ти місяців від дня настання основного зобов'язань не пред'явить вимоги до поручителя. Будь-яких вимог до поручителя кредитор з часу порушення строків внесення платежів не пред'являв, а отже порука є припиненою. Такий строк на його думку, сторонами договору, не визначено, а припинення поруки після повного виконання зобов'язань позичальником, не є встановленим строком. Такі доводи позивача суд відхиляє, враховуючи встановлені договірні відносини сторін договору поруки та визначення ними терміну її дії цим договором. Щодо цього слід зазначити те, що поняття поруки закріплено у ст. 553 ЦК, відповідно до якої порукою є договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Можливе також укладення договору поруки за участі трьох суб'єктів - кредитора, поручителя і боржника. Такому договору притаманні ознаки змішаного, оскільки ним врегульовуються різні відносини: по-перше, між кредитором і поручителем щодо встановлення обов'язку останнього відповідати за порушення зобов'язання боржником; по-друге, між боржником і поручителем про оплату послуг за надану поруку; по-третє, між усіма суб'єктами у визначенні питань стосовно окремих умов поруки (часткова відповідальність поручителя чи у повному обсязі, солідарна чи субсидіарна тощо). Саме такий вид поруки притаманний даному спору за трьохсторонніми договорами поруки. Відповідно до ст. 541 ЦК солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, крім випадків, коли поручитель зобов'язався відповідати за виконання зобов'язання частково (ч. 2 ст. 553, ч. 2 ст. 554 ЦК). За своєю правовою природою порука є зобов'язанням, у зв'язку з чим до таких правовідносин застосовуються загальні правила про припинення зобов'язання, визначені у гл. 50 розд. 1 кн. 5 ЦК, а саме: в результаті виконання поручителем договору поруки; за домовленістю сторін тощо. Крім того, ЦК України у ст. 559 передбачає спеціальні підстави припинення поруки. Так, порука припиняється (ч.4): після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Верховний Суд України за результатами розгляду цивільної справи, 19.09.2014 року зробив правовий висновок щодо цього. Як слідує з матеріалів справи, при укладанні договору поруки, що є предметом спору, сторони включили пунктом 6.2 до них умову а саме про те, що договір діє до настання однієї з наступних обставин: в т.ч. порука припиняється якщо кредитор в межах трьохрічного строку з дня настання терміну виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя (п.4 ст.559 ЦК України). Тобто передбачена альтернативність випадків припинення поруки, в т.ч. за збільшеним строком (до 3-х років) прав вимоги кредитора до поручителя. Слід мати на увазі також, що порука - це строкове зобов'язання і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Такий висновок зроблений Верховним Судом України у справі № 6-6цс14-1 (постанова від 17 вересня 2014 р.). З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Цей правовий висновок зроблений Верховним Судом України за результатами розгляду справи № 6-53цс14, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за кредитним договором (постанова від 17 вересня 2014 р.). Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» ( п.24 в редакції зі змінами від 07.02.2014р.) зазначається, що при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Отже, при несплаті щомісячного платежу, у кредитора настає право, а не обов'язок, на повернення кредиту достроково, або очікувати строку визначеного договором кредиту. Як суду пояснив представник кредитора, строк дії поруки визначено сторонами - 3 роки з дня настання терміну виконання основного зобов'язання тобто з 11.12.2015р., а отже дія поруки визначена сторонами за ч.4 ст.559 ЦК України, що відповідає як нормі закону, так і договірним відносинам. За змістом статей 559, 598 ЦК припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати. Уживаний законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК термін «порука» використовується в розумінні зобов'язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки. Зважаючи на те, що договором поруки визначено строк її дії, вимоги позову про припинення поруки, є безпідставними. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 16, 559 Цивільного Кодексу України,

Outcome: dismissed