Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він є власником житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яку купив у [PERSON] . У вищезазначеній квартирі залишився зареєстрований відповідач [PERSON] , який не є членом сім`ї позивача. Відповідач в зазначеній квартирі не проживає, та до теперішнього часу не виконав свої зобов`язання щодо зняття з реєстраційного обліку, передбачені умовами договору купівлі-продажу квартири. Наявність реєстрації відповідача у квартирі порушує права та інтереси позивача, як власника квартири, оскільки створює перешкоди у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оскільки відповідач вже не є власником спірної квартири, тому втратив право користування нею, у зв`язку з тим, що воно є похідним від права власності. Просив визнати відповідача [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, до початку розгляду справи надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, до суду надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій визнав позовні вимоги. Своїм правом на подачу відзиву не скористався. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 року по справі №6-57цс11 за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. В судовому засіданні встановлено, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 10.01.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Єпіфанцевою Н.В., № в реєстрі 97, та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.01.2020 року №195906620. З копії вищевказаного договору купівлі-продажу квартири від 10.01.2020 року вбачається, що [PERSON] купив вказану квартиру у [PERSON] . Згідно з п. 16 вказаного договору купівлі-продажу квартири [PERSON] зобов`язався знятися з реєстрації місця проживання до 12.02.2020 року. Відповідно до копії довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 08.01.2020 року №241, виданої Відділом адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку Сєвєродонецької міської ради Луганської області, за адресою: [ADDRESS] , станом на 08.01.2020 року зареєстрований [PERSON] , [INFO] . Оскільки відповідач [PERSON] перестав бути власником спірної квартири, то, відповідно, він втратив право користування цією квартирою. Таким чином, реєстрація відповідача у квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на праві приватної власності, створює перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності. При цьому суд враховує визнання позову відповідачем, яке не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно із ч. 1, 3 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України та положеннями ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» з урахуванням визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50% судового збору у сумі 420,40 грн., сплаченого при поданні позову, та стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 50% у сумі 420,40 грн., у зв`язку з їх документальним підтвердженням.

Outcome: approved