Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, в якому просить стягнути з відповідача суму авансу у розмірі 235\~060,33 грн., а також судовий збір у розмірі 2\~350,60 грн. В обґрунтування свого позову [PERSON] зазначає, що у вересні 2013 року він, будучи сином [PERSON] - співвласника домоволодіння № 32, розташованого по вул.Осипенка в м.Новомосковську Дніпропетровської області, дізнавшись, що відповідач має намір продавати свою частину домоволодіння, а його батько має переважне право на придбання цієї частини увідповідності до ст. 362 ЦК України, вирішив придбати для себе ? частку вказаного житлового будинку, яка належить [PERSON] Після огляду вказаної частини нерухомого майна, між сторонами було досягнуто усної попередньої домовленості про купівлю-продаж ? частини житлового будинку № 32, розташованого по вул.Осипенка в м.Новомосковську Дніпропетровської області, що належить [PERSON] за 15 000,00 доларів США, з розстрочкою, терміном на один рік, та досягнуто усіх істотних умов щодо строку та порядку передачі у власність нерухомого майна. Для укладення договору купівлі-продажу позивач мав сплатити відповідачу аванс у розмірі 8 000,00 доларів США, а продавець в свою чергу мав оформити всі документи,необхідні для відчуження. Термін укладення нотаріального договору купівлі-продажу було визначено до 15.12.2014 року. Від відповідача було надано згоду вселення позивача в спірну частину житлового будинку та надано згоду на проведення поточного ремонту частини домоволодіння. Так, 09.09.2013 року позивач, в присутності свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] передав відповідачу [PERSON] в якості авансу за купівлю вказаної частини домоволодіння 8 000,00 доларів США, про що [PERSON] власноручно було складено відповідну розписку, і позивач почав використовувати спірну частину домоволодіння за своїм розсудом, проводити поточний ремонт, тощо. 29.04.2014 року, за проханням відповідачки, їй були надані грошові кошти в розмірі 2000,00 доларів США, в присутності свідка [PERSON]. Таким чином загальна сума авансу за частину домоволодіння № 32, розташованого по вул.Осипенка в м.Новомосковську Дніпропетровської області, склала 10000,00 доларів [PERSON], який позивач повинен був доплатити за частину домоволодіння, склав 5000,00 доларів США. Позивач зазначає, що сплативши суму авансу в зазначеному вище розмірі, він виконав зобов'язання за усною домовленістю сторін. Однак, через значне підвищення курсу долара США на міжбанківському ринку, у визначений сторонами строк, нотаріальну угоду купівлі-продажу нерухомого майна укладено не було. Через зазначені обставини позивач запропонував [PERSON] доплатити грошові кошти в розмірі 3000,00 доларів США та все ж таки укласти угоду купівлі-продажу нерухомості, однак відповідач відмовилась, через що [PERSON] запропонував відповідачу вважати їх угоду розірваною та добровільно повернути йому кошти, отриманні останньою за розписками від 09.09.2013 року та 29.04.2014 року в якості авансу, але [PERSON] відмовилася повертати кошти, посилаючись на те, що вказана сума є завдатком та вона не повинна її повертати, після чого надіслала на адресу батька позивача та самого позивача нотаріальну заяву про продаж належної їй частини домоволодіння, в звязку з чим позивач змушений звернутися до суду із зазначеним позовом за захистом своїх законних прав та інтересів. В судовому засіданніпредставник позивача позов підтримав, просив його задовольнити, мотивуючи обставинами, викладеними в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлена належним чином, причина неявки суду не відома, тому суд, з погодження позивача, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, провів заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Суду надано розписку, згідно з якою, 09.09.2013 року [PERSON]отримала від [PERSON] кошти в сумі 8 тис. доларів США, як завдаток за продаж будинку № 37/2, розташованого по вул. Осипенко в м. Новомосковську Дніпропетровської області.А 29.04.2014 року [PERSON] отримала від [PERSON] кошти в сумі 2 тис. доларів США, як аванс за продаж будинку № 37/2, розташованого по вул. Осипенко в м. Новомосковську Дніпропетровської області. [PERSON] складає 5 тис. доларів США(а.с.6, 170). Суду надано нотаріально посвідчену заяву [PERSON] від 03.03.2015 року, яка повідомила [PERSON] та [PERSON] про намір продати належну їй ? частину домоволодіння № 32, розташованого по вул.Осипенка в м.Новомосковську Дніпропетровської області. В заяві [PERSON] також зазначила, що [PERSON] та [PERSON], у відповідності до ст.362 ЦК України, мають переважне право накупівлю належної [PERSON] ? частки вказаного житлового будинку (а.с.7). Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України однією із загальних вимог додержання яких є необхідним для чинності правочину являється відповідність правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства. Згідно із ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 1 ст. 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Пунктом 4 ч. 1 ст. 635 ЦК України передбачено, що попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена - у письмовій формі. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації (ст.ст.209, 657 ЦК). Згідно з ч. 3 ст. 208 ЦК України угоди між фізичними особами на суму, яка перевищує в 20 та більше разів неоподатковуваний податком мінімальний дохід громадян здійснюється у письмовій формі. Згідно з ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин); у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. З аналізу вищевказаних норм вбачається, що оскільки об'єктом основного договору є будинок, то основний договір, а отже - і попередній договір, мають бути укладені у письмовій формі і посвідчені нотаріально. Отже, усний попередній договір від 09.09.2013 року укладений між [PERSON] та [PERSON] є нікчемним в силу зазначених положень. Правові наслідки недійсності (нікчемності) правочину, встановлені у ст. 216 ЦК України, зокрема у ч. 1, яка встановлює, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю; у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Статтею 236 ЦК України передбачено, що нікчемний правочин є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Оскільки договору купівлі-продажу будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, то сплачена позивачем в рахунок виконання договору відповідачу сума у розмірі 10 000,00 доларів США є авансом і повинна бути повернута в тому розмірі, в якому вона передавалась. Оскільки сам договір про зобовязання укласти в майбутньому договір купівлі-продажу та отримання коштів у якості авансу є нікчемним, то сторони підлягають поверненню у первісний стан, а отже, 10\~000,00 доларів США підлягають стягненню з відповідача в еквіваленті встановленому НБУ на день розгляду справи. Так, згідно з наданою позивачем довідкою № 2353189 від 08.04.2015 року про встановлення курсу купівлі-продажу зарубіжної валюти за гривню,станом на 08.04.2015 року за1 долар США 23,506033 грн. (а.с.8). Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні, однак, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, а згідно ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача повинна бути стягнута сума авансу у розмірі 235\~060,33 грн. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, відповідач повинен відшкодувати на користь позивача понесені ним судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме, сплачений судовий збір у розмірі 2\~350,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved