Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що він є власником житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] . У вищезазначеному житловому приміщенні разом з ним зареєстрований [PERSON] , який в зазначеному житловому приміщенні не проживає понад один рік без поважних причин. [PERSON] виїхав з вказаної квартири до іншого місця проживання, забравши свої речі, він працює в Литовській Республіки. Наявність реєстрації відповідача у квартирі порушує його права та інтереси, як власника квартири, оскільки створює перешкоди у здійсненні ним права користування вказаною квартирою. Просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити. Додатково пояснив, що відповідач [PERSON] доводиться йому пасинком. Останній був зареєстрований в спірній квартирі приблизно в 2006 році, однак фактично ніколи в даній квартирі не проживав, власних речей не зберігає. В 2012 року [PERSON] виїхав до Литви, де одружився, працює водієм, придбав житло, тому повертатися до м. Сєвєродонецьк не збирається. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час і місце судового засідання справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність не надходило. Своїм правом на подачу відзиву не скористався. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він знайомий з [PERSON] , який є його сусідом і проживає у по [ADDRESS] . У вказаному житловому приміщенні був зареєстрований [PERSON] - пасинок [PERSON] . Як йому відомо, [PERSON] в спірній квартирі тривалий час не проживає, приблизно 15 років, оскільки виїхав до Литви. Від матері [PERSON] - [PERSON] він знає, що [PERSON] одружився, працює водієм, тому провертатися до дому не збирається. Останній виїхав з квартири за власним бажанням, його речей в квартирі немає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він знайомий з [PERSON] , який є його сусідом і проживає по [ADDRESS] . У вказаному житловому приміщенні був зареєстрований [PERSON] - пасинок [PERSON] , який приблизно десять років назад виїхав з вказаної квартири за власним бажанням. 06.07.2020 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 року по справі №6-57цс11 за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. В судовому засіданні встановлено, що спірна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] , що підтверджується копією договору дарування квартири від 26.07.2002 року, посвідченого нотаріусом Першої Сєвєродонецького міського нотаріального округу Рубан Н.С. в реєстрі №1237. Згідно з копією домової книги для реєстрації громадян, що проживають за адресою: [ADDRESS] , за вказаною адресою зареєстрований [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії довідки від 26.05.2020 року №7770, виданої відділом адміністративних послуг Центром надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьк, за адресою: [ADDRESS] , станом на 26.05.2020 року зареєстрований [PERSON] з 31.01.1997 року. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у спірній квартирі понад рік, оскільки переїхав проживати до іншого місця проживання. Зазначена обставина підтверджується свідченнями свідків [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили, що пасинком [PERSON] є [PERSON] , який приблизно останні десять років не проживає у спірній квартирі, оскільки виїхав з квартири за власним бажанням до Литви, де працевлаштувався та постійно мешкає. Аналізуючи свідчення свідків у сукупності з іншими обставинами, встановленими під час розгляду справи, суд приходить до висновку, що відповідач виїхав з житлового приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , на проживання до іншого постійного місця проживання. Наведене свідчить про те, що відповідач не проживає в спірній квартирі без поважних причин понад один рік, а отже втратив інтерес до вказаного житлового приміщення. Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи та свідченнями свідків. Застосовуючи вищевказані норми матеріального права, суд враховує роз`яснення надані Пленумом Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року. Зокрема, в тій частині, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Оскільки відповідач [PERSON] не проживає за місцем його реєстрації понад один рік і переїхав проживати до іншого місця проживання, то, відповідно, він втратив право користування спірним житловим приміщення. Таким чином, реєстрація відповідача у квартирі за адресою: [ADDRESS] , який на праві приватної власності належить позивачу [PERSON] , створює перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності та враховуючи, що відповідач не проживає в спірній квартирі без поважних причин понад один рік, а отже втратив інтерес до вказаного житлового приміщення. Згідно із ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судовий збір у сумі 840,80 грн.

Outcome: approved