Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив суд стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на його користь борг за договором позики у сумі 1107960 гривень. В обґрунтування якого зазначив, що 18.06.2008 р. відповідач [PERSON] на підставі усного договору позики, позичила у позивача 60000,00 дол. США. За умовами договору [PERSON] зобов`язана повернути [PERSON] грошові кошти у сумі 80000,00 дол. США до кінця 2009 р. Сума боргу складається з суми позичених грошових коштів та процентів за договором позики. За виконання обов`язку [PERSON] поручились її батьки: [PERSON] та [PERSON] . До 04.03.2010 р. співвідповідачі сумлінно виконували боргові зобов`язання, повертаючи проценти від суми боргу та борг частинами. Позивачу повернуто грошові кошти у сумі 38000, 00 дол. США, з яких 20000,00 дол. США процентів від суми позики та 8000,00 дол. США суми позики. Позивач вказує, що вищевказані обставини, в тому числі і визнання боргу підтверджується борговими розписками відповідача [PERSON] та нотаріально посвідченим відзивом відповідача [PERSON] . Позивач неодноразово намагався зустрітись з відповідачами з метою повернення залишку боргу, але вони уникають зв`язку та зустрічі з ним, а тому він вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Представник позивача - адвокат Попов І.Д. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача - [PERSON] у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 18.10.2019 р. на адресу суду надійшов відзив відповідача [PERSON] , у якому зазначив, що не визнає позовні вимоги, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі 25.10.2019 р. на адресу суду надійшла відповідь [PERSON] , у якій вона зазначила, що позовні вимоги не визнає, просить суд відмовити у задоволенні позову та розглянути справу за її відсутності. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України (ч. 1 ст. 1050 ЦК України). За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Під час судового розгляду позивачем не доведено, що між сторонами виникло зобов`язання, з якого випливло у наступному написання відповідачем розписки, що в сукупності дає підстави для висновків про необґрунтованість заявлених позовних вимог. Суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд вважає, позовні вимоги позивача безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed