Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про визнання його батьком дитини [PERSON], [INFO] та зобов'язання внести зміни до актового запису про народження. Позов мотивований тим, що позивач та відповідачка з 2002 року спільно проживали у помешканні позивача та вели спільне господарство. Однак, після вагітності позивачки відносини між сторонами погіршились, вони втратили почуття любові, взаєморозуміння та поваги. [INFO] відповідачка народила сина [PERSON], який є сином позивача, однак у свідоцтві про народження дитини відповідачка вказала своє прізвище та дитина отримала прізвище Романів. Позивач звертався до відповідачки із проханням подати до органу реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про походження дитини, однак відповідачка відмовляється. За клопотанням позивача 20 листопада 2014 року ухвалою суду було призначено судово-біологічну експертизу. Відповідачка з сином не з'являлись до ДП «ГРП АСМУ» для відбору крові, тому 23 грудня 2014 року судом ухвалено застосувати до відповідачки примусовий привід. Ухвала суду про примусовий привід відповідачки працівниками органів внутрішніх справ не виконана, оскільки неможливо встановити місце перебування відповідачки та її сина. Ухвала суду про проведення експертизи не виконана, експертиза не проведена, оскільки відповідачка ухилялась від проведення експертизи, не з'являлась для відбору крові, що підтверджується неодноразовими повідомленнями ДП «ГРП АСМУ». В судовому засіданні 24 квітня 2015 року позивач та його представник вимоги позову підтримали з мотивів викладених у позовній заяві. Просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, 23 квітня подала до суду заяву в якій вказала, що дійсно, починаючи з 2000 року вони з позивачем були знайомі і дружили, але не проживали однією сім'єю. Під час вагітності позивач не цікавився нею та станом її здоров'я, тому відповідачка дала дитині своє прізвище. Відповідачка вказує, що ніколи не ставила під сумнів хто є біологічним батьком дитини [PERSON] та ніколи не заявляла позивачу протилежне. Син названий по батькові [PERSON] - на ім'я свого батька. Також відповідачка вважає, що відсутній предмет спору, просить розгляд справи проводити у її відсутності. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Як вбачається із копії акту про народження № 2252 від 22.10.2009 року, позивачка [INFO] народила дитину - [PERSON] (а.с.34). Батьком дитини записано - [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (далі СК України), при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Позивач та відповідачка у шлюбі не перебували, тому запис про батька дитини було здійснено на підставі ст. 135 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Спільної заяви сторони не подавали. Відповідно до ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Як роз'яснено в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статей 213, 215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст. 146 ЦПК може визнати факт, для з'ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). Якщо відповідач у такій справі ухиляється від участі у проведенні судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, суд вправі постановити ухвалу про його примусовий привід. Відповідачка ухилялась від проведення експертизи, не з'являлась на відібрання крові, не повідомляла про зміну свого місця перебування, а тому суд прийшов до висновку, що позивач є батьком дитини [PERSON]. Крім того, відповідачка у своїй заяві від 23.04.2015 року фактично не заперечує вказаного факту. Стаття 57 ЦПК України вказує на те, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідачка в судові засідання не з'являлась, доказів на спростування фактів викладених в позовній заяві суду не надала. Статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов'язковою. Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та Єдиного державного демографічного реєстру в обсязі, визначеному Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус». Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до цього Закону, Цивільного та Сімейного кодексів України та інших актів законодавства органами державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», органами державної реєстрації актів цивільного стану є також відділи державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану). За змістом ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану. Статтею 134 СК України визначено, що на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Таким чином, судом встановлено, що факти, викладені позивачем у своїй позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню. На підставі вищенаведеного, відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст. 16 Цивільного кодексу України, ст. ст. 125, 128, 134, 135 Сімейного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ст. ст. 3, 4, 10, 57, 61 ч.1, 146 ЦПК України,

Outcome: approved