Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суд з позовом до Комісії з припинення юридичної особи Комунального ремонтно-ескплуатаційного підприємства «Центральне», яка приєднана до Житлово-ремонтно експлуатаційного підприємства «Житлосервіс» в особі голови Комісії - Рогожина Сергія Миколайовича. В якому, з урахуванням зміни позовних вимог, просив: -скасувати наказ № 96 о/с від 22 липня 2020 року; -поновити його на посаді юриста в КРЕП «Центральне» з 05 серпня 2020 року; -стягнути з КРЕП «Центральне» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05 серпня 2020 року до дня поновлення його на роботі. В обґрунтуванні позовних вимог зазначив, що наказом № 96 о/с від 22 липня 2020 року його було звільнено з роботи з 05 серпня 2020 року у зв`язку з скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважає його звільнення незаконним та таким, що відбулося з порушенням норм трудового законодавства. Ухвалою Конотопського міськрайонного суду від 07 вересня 2020 року відкрито провадження у справі. 11 вересня 2020 року на адресу суду надійшло клопотання [PERSON] про заміну неналежного відповідача з КРЕП «Центральне» на Житлово-ремонтно експлуатаційного підприємства «Житлосервіс». Ухвалою Конотопського міськрайонного суду від 14 вересня 2020 року замінено первісного відповідача КРЕП «Центральне» на Житлово-ремонтно експлуатаційного підприємства «Житлосервіс». 05 жовтня 2020 року на адресу суду надійшло клопотання [PERSON] про заміну неналежного відповідача з Житлово-ремонтно експлуатаційного підприємства «Житлосервіс» на . Ухвалою Конотопського міськрайонного суду від 06 жовтня 2020 року замінено відповідача Житлово-ремонтне експлуатаційне підприємство «Житлосервіс» на Комісію з припинення юридичної особи Комунального ремонтно-ескплуатаційного підприємства «Центральне», яка приєднана до Житлово-ремонтно експлуатаційного підприємства «Житлосервіс» в особі голови Комісії - Рогожина Сергія Миколайовича. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, та просив їх задовольнити. Наполягав на тому, що належним відповідачем у справі є Комісія з припинення юридичної особи Комунального ремонтно-ескплуатаційного підприємства «Центральне», яка приєднана до Житлово-ремонтно експлуатаційного підприємства «Житлосервіс» в особі голови Комісії - Рогожина Сергія Миколайовича, яка є юридичною особою. Представник відповідача позову не визнав, посилаючись на те, що під час звільнення позивача було дотримано процедуру звільнення. Зазначив, що позовні вимоги не обґрунтовані. Наголосив, що Комісія з припинення юридичної особи Комунального ремонтно-ескплуатаційного підприємства «Центральне», яка приєднана до Житлово-ремонтно експлуатаційного підприємства «Житлосервіс» в особі голови Комісії - Рогожина Сергія Миколайовича є неналежним відповідачем за даним позовом, оскільки жодних дій щодо оскаржуваних правовідносин не вчиняла. Крім того, голова комісії не може виступати відповідачем у даних правовідносинах, а Комісія не є юридичною особою. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.ст. 2, 4 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Відповідно ч. 2 ст. 48 Цивільного процесуального кодексу України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Як вбачається зі змісту ст. 51, 175 ЦПК України, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позивач помилився відносно обов`язку відповідача щодо поновлення порушеного права, суд має виходити із положень ст. 51 ЦПК України та з урахуванням ч. 5 ст. 12 ЦПК України роз`яснити позивачеві право на заміну неналежного відповідача. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згодний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згодний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. Таким чином, суд, як державний орган, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов`язаний визначити суб`єктний склад учасників процесу залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено п. 1 ч. 1 ст. 189 ЦПК України та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів. Звертаючись до суду із позовом про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення коштів за час вимушеного прогулу, позивач самостійно визначив як відповідача Комісія з припинення юридичної особи Комунального ремонтно-ескплуатаційного підприємства «Центральне», яка приєднана до Житлово-ремонтно експлуатаційного підприємства «Житлосервіс» в особі голови Комісії - Рогожина Сергія Миколайовича. Судом встановлено, що 11.09.2019 року наказом № 60 о/с позивача призначено на посаду головного інженера КРЕП «Центральний» з 12.09.2019. Наказом № 73 о/с від 30.09.2020 року [PERSON] переведено на посаду юриста КРЕП «Центральний» з 01.10.20196 року. Згідно з наказом № м96 о/с від 22.07.2020 [PERSON] було звільнено з посади юриста з 05.08.2020 року із скороченням штату працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. Дані обставини підтверджуються відомостями трудової книжки позивача, копіями наказів, а також не оспорюються сторонами. Отже, як встановлено в ході судового розгляду, фактично мали місце трудові відносини між позивачем, як працівником, та КРЕП «Центральне», як роботодавцем. Таким чином, відділ Комісія з припинення юридичної особи Комунального ремонтно-ескплуатаційного підприємства «Центральне», яка приєднана до Житлово-ремонтно експлуатаційного підприємства «Житлосервіс» в особі голови Комісії - Рогожина Сергія Миколайовича не можє бути стороною (відповідачем) у справі, тому суд вважає, що позов пред`явлено до неналежного відповідача. Разом із цим, під час судового розгляду суд неодноразово наголошував позивачу на те, що Комісія з припинення юридичної особи Комунального ремонтно-ескплуатаційного підприємства «Центральне», яка приєднана до Житлово-ремонтно експлуатаційного підприємства «Житлосервіс» в особі голови Комісії - Рогожина Сергія Миколайовича не може виступати відповідачем у даних правовідносинах та не має статусу юридичної особи. Натомість позивач в суді наполягав на тому, що належним відповідачем виступає саме Комісія з припинення юридичної особи Комунального ремонтно-ескплуатаційного підприємства «Центральне», яка приєднана до Житлово-ремонтно експлуатаційного підприємства «Житлосервіс» в особі голови Комісії - Рогожина Сергія Миколайовича, оскільки відповідно до Порядку роботи комісії з припинення юридичної особо КРЕП «Центральне» шляхом приєднання до ЖРЕП «Житлосервіс» який є додатком до рішення міської ради 7 скликання (41 сесії) від 07.09.2020 року на голову комісії покладено повноваження щодо забезпечення дотримання трудового законодавства в частині оформлення трудових відносин із працівниками (п.2.2 Порядку). Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, а встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Такий правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справах № 570/3439/16-ц та № 372/51/16-ц. Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 Цивільного процесуального кодексу України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності, суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом, повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не взмозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача). Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року справа № 727/1561/16-ц. Зважаючи на викладене, з урахуванням того, що судом при розгляді справи встановлено, що Комісія з припинення юридичної особи Комунального ремонтно-ескплуатаційного підприємства «Центральне», яка приєднана до Житлово-ремонтно експлуатаційного підприємства «Житлосервіс» в особі голови Комісії - Рогожина Сергія Миколайовича є неналежним відповідачами, позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, тому у задоволенні позову слід відмовити. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що у разі звернення його до суду з позовом до належного відповідача, він, на думку суду, матиме право на часткове стягнення невиплаченої додаткової оплати праці за роботу в нічний час та за роботу у святкові і неробочі дні у визначеному законом порядку. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed