Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просить встановити факт належності йому права власності на квартиру за адресою : [ADDRESS] . В обґрунтування своєї заяви заявник зазначив, що 13.04.1994 року між ним та його батьками: [PERSON] та [PERSON] був укладений договір довічного утримання , відповідно до якого право власності на квартиру [ADDRESS] , перейшло до нього. [INFO] [PERSON] померла і в квартирі залишилися мешкати заявник з батьком. Через деякий час позивач створив родину та знявся з реєстрації по [ADDRESS] , але продовжував навідувати батька, забезпечував необхідним, але той, почав зловживати алкогольними напоями. [INFO] батько заявника помер. 21.03.2007 року заявник переїхав мешкати до квартири і проживає в ній по теперішній час, зареєстрований в ній, право власності та користування ніким не оспорюється. Упорядковуючи документи заявнику стало відомо про те, що Комінтернівським районним судом м. Харкова було винесено заочне рішення по справі № 2-362 від 13.04.2006 року про розірвання договору довічного утримання між ним та його батьком, про що відомо нічого не було. Звернувшись до суду з заявою про перегляд заочного рішення стало відомо про те, що матеріали справи знищені в зв`язку з закінченням строку зберігання. Звернувшись до Департаменту реєстрації Харківської міської ради- позивачу було відмовлено у внесенні інформації щодо права власності в реєстр, так як в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» знаходиться заочне рішення, яке було надіслано судом про розірвання договору довічного утримання. Сам покійний [PERSON] не звернувся до реєстратора та не зареєстрував за собою право власності, рішення суду не виконав і не відомо чи мав намір його виконувати. Також в рішенні про відмову Департамент реєстрації посилається на те, що не надано документ, що підтверджує чинність договору довічного утримання. Заявник звернувся до Сьомої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, однак нотаріусом видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, так як на момент смерті батька, позивач не був зареєстрований в квартирі та звернувся до нотконтори із заявою про прийняття спадщини спадщини з порушення встановленого строку. За таких обставинах, єдиним способом реалізації заявником своїх спадкових прав після смерті [PERSON] є встановлення факту, що право власності на майно зареєстроване за ним у судовому порядку. Заявник вказує, що він є власником квартири є позивач, виконав всі умови договору довічного утримання від 13.04.1994 року, рішення суду покійний не мав наміру виконувати та не виконав, спадкове майно зареєстроване за покійним - відсутнє. Інших спадкоємців, або будь-кого, хто б оспорював право власності заявника - немає. Заявник користується квартирою, мешкає в ній, сплачує всі комунальні послуги, але розпорядитися не може, так як інформація не внесена в реєстр нерухомого майна. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02.10.2019 року провадження по вказаній справі відкрито. Заявник та його представник в судовому засіданні підтримали доводи заяви та просили її задовольнити. Представник зацікавленої особи в судове засідання не з`явився, про день та слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суду не повідомив. Представником зацікавленої особи до суду поданий відзив, в якому просив відмовити в задоволені заяви [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, посилаючись на її необґрунтованість та не доведеність заявлених вимог. Суд, заслухавши доводи заявника та його представника, ознайомившись з відзивом на заяву представника ХМР, допитавши свідка та вивчивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до висновку про відмову у задоволені заяви [PERSON] виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема на підставі п.1 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.4 ст. 77 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, що не стосується предмета доказування. Судом встановлено, що 13.04.1994 року між [PERSON] , [PERSON] та заявником по справі - [PERSON] був укладений договір довічного утримання, відповідно до якого право власності на квартиру [ADDRESS] , перейшло до заявника. ( а.с.8-9) Згідно копії заочного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.04.2006 року, договір довічного утримання від 13.04.1994 року, що укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано та Першу Харківську державну нотаріальну контору, а також КП « Харківське міське бюро технічної інвентаризації» зобов`язано зробити записи про розірвання договору довічного утримання, що укладений 13.04.2006 року між [PERSON] та [PERSON] та зареєструвати квартиру [ADDRESS] . Вказане заочне рішення набрало законної сили 23.04.2006 року.( а.с.16-17) Крім того, вищевказаним судовим рішенням встановлено, що [PERSON] померла [INFO] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 09.11.2006 року, [PERSON] помер [INFO] . ( а.с.13) Згідно наданих суду довідок про реєстрацію місця проживання особи від 24.10.2019 року, [PERSON] зареєстрований в квартирі [ADDRESS] з 21.03.2017 року по теперішній час. Тобто на день смерті [PERSON] заявник не був зареєстрований з померлим за однією адресою. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22.01.2019 року встановлено, що справа № 2-362/2006 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання - знищена у зв`язку з закінченням строку зберігання. Також вказаною ухвалою суду відмовлено у відновленні втраченого провадження по вищевказаній справі . ( а.с.18-19) Згідно ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06.03.2019 року ,у задоволенні заяви [PERSON] про перегляд заочного рішення суду по цивільній справі № 2-362/2006 рік за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання, відмовлено. ( а.с.20-21) Постановою державного нотаріуса Сьомої Харківської державної нотаріальної контори від 04.04.2019 року, заявнику було відмовлено у вчинені нотаріальної дії, щодо видачі свідоцтва про право на прийняття спадщини після смерті [PERSON] , з причин пропуску встановленого законом строку на подання заяви про прийняття спадщини. Згідно довідки КП « Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 15.11.2019 року, що надана згідно паперових носіїв до 31.12.2012 року вбачається, що квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на підставі договору довічного утримання від 13.04.1994 року. Крім того вказана довідка містить примітку, що до матеріалів інвентаризаційної справи додане заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.04.2006 року по справі 3 2- 362, яким вирішено розірвати договір довічного утримання від 13.04.1994 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , та КП « Харківське міське бюро технічної інвентаризації» зобов`язано зареєструвати квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] . Станом на 31.12.2012 року документи на реєстрацію права власності на ім`я [PERSON] не надходили. Однак з вказаної довідки є незрозумілим чому не було виконано заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.04.2006 року, тоді як з вказаної довідки вбачається, що таке рішення мається в матеріалах інвентаризаційної справи. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначив, що постійно [PERSON] мешкає за адресою : [ADDRESS] та сплачує комунальні послуги. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Враховуючи викладені обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви за недоведеністю заявлених вимог, оскільки факт належності заявнику права власності на квартиру за адресою : [ADDRESS] на підставі договору довічного утримання від 13.04.1994 року, спростовується заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.04.2006 року, що набрало законної сили, згідно якого вказаний договір був розірваний. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed