Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Маневицький районний сектор управління Державної міграційної служби України у Волинській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зобовязання вчинити певні дії. Свої вимоги обґрунтував тим, що квартира № 4, що знаходиться по вул. Луцька, 3 в смт. Маневичі Волинської області, належить йому на праві приватної власності. У вказаній квартирі, крім інших членів сімї позивача, зареєстровані його сестра [PERSON], її донька [PERSON] та співмешканець сестри - [PERSON], однак за цією адресою вони більше року не проживають. В добровільному порядку [PERSON], [PERSON], [PERSON] з квартири, що належить позивачу, не виписалися і не збираються цього робити. Факт непроживання відповідачів в квартирі, яка належить [PERSON] на праві приватної власності, понад один рік без поважних причин підтверджується актами, що складались комісією за участю депутата Маневицької селищної ради [PERSON], сусідів [PERSON] та [PERSON] Вважає, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] втратили право користування квартирою № 4 по вул. Луцька, 3 в смт. Маневичі в звязку з відсутністю в ній без поважних причин понад один рік і повинні бути виписані з даного помешкання. Посилаючись на зазначені обставини, [PERSON] просив суд визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою № 4 по вул. Луцька, 3 в смт. Маневичі Волинської області, а також зобовязати Маневицький районний сектор управління Державної міграційної служби України у Волинській області зняти [PERSON], [PERSON], [PERSON] з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у поданій до суду заяві, просив визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою № 4 по вул. Луцька, 3 в смт. Маневичі Волинської області, а також зобовязати Маневицький районний сектор управління Державної міграційної служби України у Волинській області зняти [PERSON], [PERSON], [PERSON] з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Маневицького районного сектору управління Державної міграційної служби України у Волинській області [PERSON] в судовому засіданні щодо вирішення позовних вимог покладається на думку суду. Підтвердив, що позивач [PERSON] до Маневицького районного сектору управління Державної міграційної служби України у Волинській області по даний час із заявами про зняття [PERSON], [PERSON], [PERSON] з реєстрації місця проживання [INFO] не звертався, будь-яких рішень по даному питанню не приймалося. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] на виклик в судове засідання не зявилися і не повідомили суд про причини неявки, хоча у встановленому законом порядку завчасно повідомлялися судом про час та місце слухання справи судовими повістками рекомендованим листом. Враховуючи думку позивача [PERSON], представника третьої особи [PERSON], які не заперечують щодо розгляду справи у відсутності відповідачів, а також те, що в справі є достатньо доказів для вирішення її по суті, суд ухвалив - розглядати справу у відсутності відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], представника третьої особи [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Згідно ст. 405 Цивільного кодексу України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що квартира № 4, що знаходиться по вул. Луцька, 3 в смт. Маневичі Волинської області, належить [PERSON] на праві приватної власності. У вказаній квартирі, крім інших членів сімї позивача, з 22.03.2004 року зареєстровані його сестра [PERSON] та її донька [PERSON], а з 23.09.2005 року - співмешканець сестри [PERSON], однак за цією адресою вони більше року не проживають. Будь-які їх речі в даній квартирі відсутні. В добровільному порядку [PERSON], [PERSON], [PERSON] з квартири, що належить позивачу, не виписалися і не збираються цього робити. Факт непроживання відповідачів в квартирі, яка належить [PERSON] на праві приватної власності, понад один рік без поважних причин підтверджується актами, що складались комісією за участю депутата Маневицької селищної ради [PERSON], сусідів [PERSON] та [PERSON] Зазначені обставини підтвердив позивач в судовому засіданні, вказані обставини не оспорюються відповідачем та третьою особою, а також це встановлено з досліджених судом договору купівлі-продажу квартири серії ВАС № 446695 від 11.02.2003 року, посвідченого Маневицькою державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за № 346, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ВАА № 600670 від 26.02.2003 року, довідки Маневицької селищної ради № 2965 від 15.06.2015 року, актів обстеження місця проживання від 11.06.2014 року, 17.07.2014 року, 21.08.2014 року, 16.09.2014 року, 23.10.2014 року, 6.11.2014 року, 24.12.2014 року, 22.01.2015 року, 12.02.2015 року, 20.03.2015 року, 23.04.2015 року, 14.05.2015 року та 10.06.2015 року, будинкової книги для прописки громадян, що проживають [INFO]. Проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що оскільки [PERSON], [PERSON], [PERSON] відсутні в квартирі [ADDRESS], що належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності, більше одного року без поважних причин, вони втратили право користування вказаною квартирою, а тому позовні вимоги в частині визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою № 4 по вул. Луцька, 3 в смт. Маневичі Волинської області, підлягають до повного задоволення. Вирішуючи позовні вимоги в частині зобовязання Маневицького районного сектору управління Державної міграційної служби України у Волинській області зняти [PERSON], [PERSON], [PERSON] з реєстрації місця проживання [INFO] суд виходить з наступного. Згідно п. 1, 3 ч. 1, ч. 3 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: 1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Суди розглядають справи, визначені у частині першій цієї статті, в порядку позовного, наказного та окремого провадження. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні позивачем не подано будь-яких доказів у підтвердження того, що Маневицьким районним сектором управління Державної міграційної служби України у Волинській області порушуються, не визнаються чи оспорюються його права, свободи чи інтереси. Відсутні докази у підтвердження вказаних обставин і в матеріалах, що додаються до позовної заяви. Відповідно до ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оскільки рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації компетентним органом, тобто питання щодо зняття з реєстрації вирішується в порядку виконання даного судового рішення, вимога про зняття з реєстрації місця проживання чи зобовязання зняти з реєстрації може бути заявлена у випадку відмови уповноваженого органу вчинити такі дії, в задоволенні позовних вимог про зобовязання Маневицького районного сектору управління Державної міграційної служби України у Волинській області зняти [PERSON], [PERSON], [PERSON] з реєстрації місця проживання [INFO] слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON]Р підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] відповідно з кожного по 81 гривень 20 копійок судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову.

Outcome: partial