Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про встановлення порядку зустрічі з дитиною та визначення місця проживання дитини. У позовній заяві позивач посилається на те, що 25.09.2008 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб в Ужгородському міському відділі державної реєстрацій актів цивільного стану. Від цього шлюбу народилися дві доньки [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Зазначає, що 25.02.2015 року шлюб між ним та [PERSON] було розірвано рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, а діти залишені проживати з батьком. 23.12.2015 року рішенням апеляційного суду Закарпатської області обидві доньки залишені проживати з [PERSON] За твердженням позивача з 23.12.2015 року і по сьогоднішній день [PERSON] забрала тільки здорову доньку [PERSON] та ні в який спосіб не цікавилася [PERSON], яка є з особливими потребами діагноз легка розумова відсталість з елементами аутизму, сенсорна алалія, і яка зареєстрована та проживає разом з ним у належній йому на правах приватної власності двохкімнатній квартирі, що підтверджується свідоцтвом про право власності серії ЯЯЯ № 702838 від 11.08.2010 року. Позивач вказує, що з часу проживання доньки [PERSON] з [PERSON], яка проживає без реєстрації за адресою: м. Ужгород, вул. Дайки, 6, він та [PERSON] не мали можливості бачитися з донькою/сестрою за місцем її проживання, оскільки [PERSON] перешкоджала сестрам бачитися. Незважаючи на це, для забезпечення можливості двом сестрам побачитися, він з [PERSON] неодноразово відвідували [PERSON] в школі № 11, проте навіть там [PERSON] створювала перешкоди для побачень між сестрами, які до того все своє життя проживали разом. Також позивач зазначає, що з 2005 року і по сьогоднішній день він працює в Інституті електронної фізики НАН України. На сьогодні обіймає посаду молодшого наукового співробітника відділу квантової електроніки і має час та фінансову можливість утримувати та виховувати доньку [PERSON], яка й так не потрібна її матері. В той же час суддя Дергачова Н.В. розглядає справу № 308/2969/16-ц про стягнення заборгованості за кредитом, наданим ПАТ «Акцент-Банк» [PERSON] на суму близько 20000 грн. На підставі викладеного позивач просив суд призначити побачення їм сестрі [PERSON]/батьку [PERSON] з сестрою/донькою [PERSON], [INFO], кожної середи з 17.00 год. до 19.00 год. та кожної неділі з 10.00 год. до 17.00 год., в день народження [PERSON] 17 грудня, з 16.00 год. до 19.00 год. Оскільки донька [PERSON] і так зареєстрована та проживає з ним, в його власній квартирі, у нього є постійна, стабільна робота, а саме рішення апеляційного суду Закарпатської області й так не виконується, позивач просить визначити місце проживання [PERSON], [INFO], з ним батьком [PERSON], [INFO], за його місцем проживання. Під час розгляду справи позивач змінив позовні вимоги, про що подав відповідну заяву (а.с. 43), в якій зазначив, що у звязку із зміною місця проживання доньки [PERSON] на інше, а саме: Закарпатська область, Міжгірський район, с. Пилипець, 101, просить змінити позовну вимогу про побачення між [PERSON]/[PERSON] та [PERSON] на наступну: кожної третьої неділі лютого, травня, серпня та листопада з 11.00 год. до 16.00 год. Позивач [PERSON] у даному судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на викладені у позовній заяві та заяві про зміну позовних вимог обставини, та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання неодноразово не зявилася, хоча про час і місце слухання справи була повідомлена належним чином шляхом надіслання рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу та через оголошення у пресі (газета «Новини Закарпаття», № 84 (4699) від 14.11.2017 року), про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. За приписами ч. 5 ст. 74 ЦПК України в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ч. 9 ст. 76 ЦПК України якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Згідно з ч. 9 ст. 74 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Статтею 51 Конституції України встановлено, що сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сімї (ст. 7 СК України). Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Статтею 153 СК України визначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. За змістом ст. 154 СК України батьки мають право на самозахист своєї дитини, повнолітніх дочки та сина. Батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. У судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. У сторін народилося двоє дітей доньки [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.02.2015 року у справі № 308/10121/14-ц шлюб, зареєстрований 25.08.2008 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції, між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 547, розірвано, неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], залишено проживати з батьком [PERSON] (а.с. 3). Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 23.12.2015 року ухвалено рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.02.2015 року в частині визначення місця проживання малолітніх дітей скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] разом з матірю [PERSON], [INFO]. В решті рішення суду залишено без змін (а.с. 4-6). З довідки, виданої дирекцією Ужгородської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІІ ступенів від 14.06.2016 року за № 01-271 вбачається, що [PERSON], [INFO], з 01.09.2014 року по 27.05.2016 року проходила навчання та виховання в дошкільній групі даного закладу. За час перебування в дошкільній групі дитину щодня приводив в садок та забирав батько [PERSON]. [PERSON] була завжди чиста, охайна та доглянута. [PERSON] постійно консультувався з класним керівником [PERSON], вихователями групи та лікарем щодо питань розвитку дитини. Всіх порад колективу спецшколи батько дотримувався вчасно і регулярно. Маму дитини [PERSON] дирекція та педагогічний колектив школи за 2 роки бачили один раз, під час розгляду в суді питання про визначення місця проживання [PERSON], справа № 308/10121/14-ц. Проте, незважаючи на те, що згідно з рішенням апеляційного суду від 23.12.2015 року дитина має проживати з мамою, [PERSON] навіть після винесення рішення судом не переймалася станом доньки, не відвідувала її та навіть по телефону і в будь-який інший спосіб не цікавилася перебуванням [PERSON] в навчальному закладі. Отже, можна зробити висновок, що тільки батько, [PERSON], опікувався [PERSON] та приймав участь у її навчанні, вихованні та лікуванні (а.с. 9). Згідно з характеристикою учениці 2-В класу Ужгородської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 20 ліцею «Лідер» Ужгородської міської ради Закарпатської області, [PERSON] [INFO], що видана директором школи та класним керівником 2-В класу, [PERSON] навчається у даній школі з 1 вересня 2014 року. До школи дівчинку привів батько [PERSON], який проживає разом із донькою за адресою м. Ужгород, пл. Корятовича 17/7. У свідоцтві про народження записана мама [PERSON], яку класний керівник протягом навчального року жодного разу не бачила. Вона не цікавилася життям і навчанням дитини і по телефону. До школи дівчинка приходить завжди вчасно. Вона чисто одягнена, причесана, охайна, спокійна, врівноважена та вихована. Учениця має хороший фізичний і розумовий розвиток, достатній та середній рівень навчальних досягнень. Батько постійно відвідував батьківські збори учнів. Він бере активну участь у вирішенні класних питань, постійно цікавиться поведінкою своєї доньки у класі, як пройшла її адаптація у колективі, адже вона молодша від своїх однокласників. [PERSON] щоденно допомагав доньці у навчанні. Якщо він чогось не розумів з програмового матеріалу, тоді дзвонив класному керівнику за поясненнями. Отже, можна зробити висновок, що тільки батько опікувався [PERSON] та брав активну участь у її вихованні та навчанні (а.с. 22). Довідкою, виданою завідувачем дошкільним навчальним закладом № 6 управління освіти Ужгородської міської ради від 30.07.2015 року за № 01-08/54 підтверджується, що діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], відвідували ДНЗ № 6 у період з 11.07.2012 року по 29.08.2014 року. За цей період дітей щоразу приводив в дошкільний заклад і забирав додому батько [PERSON]. Батько охоче співпрацював не тільки з вихователями груп, а й з керівником закладу. [PERSON] цікавився життям доньок у дитячому колективі, їх проблемами та успіхами. Позитивно реагував на зауваження, відразу підпорядковувався певним інструкціям і слідував порадам з боку педагогів. Маму дітей [PERSON] вихователь молодшої групи [PERSON] бачила всього один раз, і відмітила її негативне ставлення до персоналу групи, грубість, схильність до скандалів. Дитина негативно та гостро реагувала на присутність матері, відштовхувала її. Вихователь старшої групи [PERSON] не бачила [PERSON] жодного разу, тільки зі слів дитини чула, що мама є. Навіть на святкові ранки з нагоди жіночого свята 8-го Березня приходив тато, щоб діти не відчували себе одиноко. У період, коли діти хворіли, в дитячу поліклініку водив їх тато, вдома також дітей лікував тато. Виходячи з вищенаведеного та знаючи обстановку в цій сімї на протязі двох років, можна зробити однозначний висновок, що тільки тато, [PERSON], опікується дітьми та займається їх вихованням (а.с. 23). З матеріалів справи також встановлено, що 30.08.2016 року відповідач [PERSON] звернулася до директора БПЛ «Інтелект» [PERSON] ст. № 11 із заявою, в якій просила видати документи її доньки [PERSON], учениці [INFO], у звязку з переїздом в с. Пилипець, 101, Міжгірського району (а.с. 24). Довідкою, виданою [PERSON] Пилипецькою загальноосвітньою школою [PERSON] ступеня Міжгірської районної ради Закарпатської області від 26.08.2016 року, підтверджується, що її дочка [PERSON], [INFO], дійсно має можливість навчатися в Пилипецькій загальноосвітній школі [PERSON] ступеня Міжгірського району Закарпатської області. Довідка видана для предявлення в багатопрофільний ліцей «Інтелект» загальноосвітня школа І-ІІІ ст. № 11 м. Ужгорода (а.с. 25). Між сторонами на даний час існує спір щодо участі у вихованні доньки [PERSON] та спілкуванні з нею, місця проживання доньки [PERSON]. Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обовязковим до виконання. Згідно зі ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоровя одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою (ст. 160 СК України). За приписами ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 11.07.2016 року за № 361/12-34 стверджується, що виконавчий комітет, як орган опіки та піклування, розглянувши заяву [PERSON] щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON], [INFO], разом з ним та відносно визначення способів його участі у вихованні малолітньої [PERSON], [INFO], яка проживає окремо від нього, встановив наступне. Зокрема, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано рішенням суду та апеляційним судом Закарпатської області від 23.12.2015 року їхні діти малолітні [PERSON] та [PERSON] залишені проживати з [PERSON] Однак, незважаючи на рішення суду, малолітня [PERSON] і надалі проживає разом з батьком. Мати [PERSON] забрала лише здорову доньку [PERSON], та ні в який спосіб не цікавиться [PERSON] (дитина з особливими потребами, у якої діагноз легка розумова відсталість з елементами аутизму, сенсорна алалія). Органом опіки та піклування встановлено, що як вбачається з пояснень, наданих [PERSON], мати дітей [PERSON] протягом тривалого періоду не займалася вихованням дітей та фактично не проживала разом з ними з 2012 року, здоровям їх не цікавилась, матеріальної допомоги не надавала. Вищезазначені обставини також підтверджуються наступними документами: довідкою від 14.06.2016 року № 01-271 Ужгородської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІІ ступенів про те, що мати не брала участі у вихованні малолітньої [PERSON], [INFO], та не піклувалася про свою доньку; свідченнями сусідів [PERSON] та [PERSON] від 17.06.2016 року. Батько дітей [PERSON] майном забезпечений на праві приватної власності та проживає за адресою: [INFO] (свідоцтво про право власності ЯЯЯ № 702838), за цією ж адресою зареєстровані малолітні доньки [PERSON], [INFO], та [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою ЖРЕР № 2 «Підзамок» № 1633 від 21.06.2016 року, працевлаштований та має постійний дохід (працює в Інституті електронної фізики НАН України на посаді молодшого наукового співробітника із середньою заробітною платою в розмірі 3553,52 грн., що підтверджується довідкою від 16.06.2016 року № 82, виданою Інститутом електронної фізики НАН України). Органом опіки та піклування також встановлено, що акт обстеження, проведений за даною адресою, вказує на те, що умови проживання знаходяться в задовільному стані, є необхідні комунальні зручності, необхідні меблі, побутова техніка, дитячі іграшки та розвиваючі ігри, для дітей створені необхідні умови для нормального виховання та розвитку, стосунки в сімї традиційні. Питання визначення місця проживання малолітньої [PERSON], [INFO], разом з ним та відносно визначення способів його участі у вихованні малолітньої [PERSON], [INFO], яка проживає окремо від нього, розглядалися на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Ужгородського міськвиконкому 05.07.2016 року. На засідання зявився [PERSON], було вислухано його думку щодо вирішення даного спору. Мати на засідання комісії не зявилася. Заслухавши пояснення батька стосовно розгляду питань членами комісії з питань захисту прав дитини Ужгородського міськвиконкому одноголосно було прийнято рішення: про доцільність визначення місця проживання малолітньої [PERSON], [INFO], разом з батьком [PERSON] за адресою його місця проживання, матері малолітніх доньок рекомендовано встановити графік зустрічей з дитиною; про доцільність встановлення [PERSON] наступного порядку зустрічі з його донькою [PERSON]: кожну середу з 17.00 год. до 19.00 год.; кожну першу та третю неділю місяця з 10.00 год. до 16.00 год.; дві години в день народження [PERSON] 17 грудня. Враховуючи вищенаведені обставини, а також той факт, що мати дитини [PERSON] протягом тривалого часу не переймалась долею дитини, її фізичним та духовним станом, орган опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому дійшов висновку за доцільність визначення місця проживання малолітньої [PERSON], [INFO], разом з батьком [PERSON] за адресою його місця проживання та доцільним встановити [PERSON] вищевказаний порядок зустрічі з його донькою [PERSON], [INFO] (а.с. 26-28). Як вбачається із змісту рішення апеляційного суду Закарпатської області від 23.12.2015 року, в судді апеляційної інстанції в присутності обох із батьків малолітня Софійка висловила думку, що вона бажає залишатися проживати біля своєї мами [PERSON] В процесі розгляду справи по суті встановлено, що дочка [PERSON] в силу відповідного стану здоровя недоступна мовному контакту (поки що відсутня мова), наявні ознаки легкого аутизму, але одночасно є привязана емоційно і психологічно до старшої сестрички Софійки. Апеляційним судом констатовано, що як встановлено матеріалами справи [PERSON] є працевлаштована та отримує постійний дохід, на час розгляду справи знімає квартиру і згідно з актом обстеження матеріально-побутові умови по місцю її проживання є задовільні, відсутні дані, що така зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, та веде або може вести аморальний спосіб життя, який би міг зашкодити розвитку двох малолітніх дочок, в силу чого колегія суддів дійшла до переконання, що необхідно визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], разом з матірю [PERSON], [INFO] (а.с. 5 на звороті). Судом встановлено, що після розірвання шлюбу сторін та на даний час їх малолітня донька [PERSON], [INFO], залишилася проживати разом з батьком, а малолітня донька [PERSON], [INFO] з матірю. Виходячи з наявних матеріалів справи та досліджених судом письмових доказів, а також того, що позивач має можливість та бажання приймати активну участь у вихованні малолітньої доньки [PERSON], а також враховуючи інтереси дитини, те, що виховання дитини, участь у піклуванні про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток є не лише правом, але і обовязком позивача, з врахуванням висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 11.07.2016 року за № 361/12-34, суд вважає, що позивачу слід встановити наступний порядок зустрічі з донькою [PERSON], [INFO]: кожну третю неділю лютого, травня, серпня та листопада з 11.00 год. до 16.00 год. На переконання суду встановлення саме такого порядку зустрічей з дитиною для позивача буде повністю відповідати інтересам дитини доньки [PERSON], враховуючи її вік (доньці [PERSON] на даний час неповні девять років), віддаленість її місця проживання (с. Пилипець Міжгірського району Закарпатської області) від місця проживання позивача. При цьому, будь-яких доказів того, що зазначений порядок зустрічей позивача з донькою [PERSON] не буде відповідати інтересам дитини та буде якимось чином обмежувати інтереси відповідача, з якою проживає донька, матеріали справи не містять та відповідачем суду не представлено. Що стосується позовних вимог позивача [PERSON] щодо побачення між сестрами [PERSON] та [PERSON], то у даному випадку позивачем не доведено, що будь-які перешкоди у цьому на даний час вчиняються з боку відповідача [PERSON] Відтак, суд вважає, що наведені вимоги позивача є недоведеними та передчасними, у звязку з чим до задоволення не підлягають. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Матеріалами справи встановлено, що незважаючи на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 23.12.2015 року малолітня донька сторін [PERSON] надалі проживає разом з батьком, а мати забрала доньку [PERSON] і не цікавиться донькою [PERSON], яка тривалий час, а саме з грудня 2015 року постійно проживає з батьком, який повністю здійснює опіку над дитиною, доглядає її, утримує та піклується її здоровям. Враховуючи фактичні обставини справи, наявні у справі докази в їх сукупності, пояснення позивача і його ставлення до інтересів доньки [PERSON] (реальні дії та вчинки), з урахуванням висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 11.07.2016 року за № 361/12-34, суд приходить до висновку, що місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO], у даний час необхідно, виходячи виключно з інтересів дитини, враховуючи при цьому її вік, стан здоровя та потреби у повсякденному житті, визначити з батьком [PERSON] При цьому, суд виходить з того, що донька [PERSON] тривалий час проживає з батьком, який забезпечує належні умови проживання, виховання та розвиток дитини, позивач має постійне місце роботи, стабільний заробіток та забезпечений власним житлом. Будь-яких доказів, що свідчили б про те, що визначення місця проживання дитини разом з позивачем може зашкодити інтересам малолітньої [PERSON] в ході розгляду справи не здобуто. Разом з тим, суд зауважує, що Конвенція про права дитини у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовими рішеннями, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до вимог Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, в якій міститься принцип 6, дитина може бути розлучена з матірю лише у винятковій ситуації. Проте, даний принцип не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так і зі змісту Конвенції про права дитини. Поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягненню нею віку чотирнадцяти років. Сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо наявні обставини, за яких дитині краще проживати з батьком, ніж з матірю. Відповідач надав суду відповідні докази того, що саме він має перевагу перед матірю дитини доньки [PERSON] при визначенні місця її проживання. Обставин, за яких малолітня [PERSON] не може продовжувати проживати з батьком, судом не встановлено. У той же час відповідач жодних доказів своїх переваг перед батьком дитини при визначенні місця проживання доньки [PERSON] суду не надала, доводів позивача не спростувала та у судове засідання для розгляду справи по суті не зявилася, що, на думку суду, свідчить про її байдуже ставлення до малолітньої [PERSON]. Водночас поведінка відповідача, яка не намагалася бачитись з донькою [PERSON] і приймати участь у її житті, викликає обґрунтований сумнів у її належній поведінці щодо подальшого виконання нею своїх батьківських обовязків, а також обґрунтовані побоювання того, що дитина отримає від неї належну увагу, турботу, розвиток та захист. Статтями 10, 11 ЦПК України регламентовано, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. За приписами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Такими чином, беручи до уваги вищевикладене, виходячи з рівності прав та обовязків матері й батька щодо дітей, врахувавши фактичні обставини справи та, в першу чергу інтереси дітей, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та встановлення наступного порядку зустрічі позивача [PERSON], що проживає за адресою: [INFO], з донькою [PERSON], [INFO]: кожну третю неділю лютого, травня, серпня та листопада з 11.00 год. до 16.00 год., а також визначення місця проживання доньки сторін [PERSON], [INFO], разом з батьком. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення понесені позивачем документально підтверджені судові витрати у розмірі 1102,40 грн. сплаченого судового збору (а.с. 14), а саме: 551,20 грн. за вимогу про встановлення порядку зустрічі з дитиною + 551,20 грн. за вимогу про визначення місця проживання дитини = 1102,40 грн. На підставі ч. 3 ст.\~209, ч. 1 ст.\~218 ЦПК України\~24.11.2017 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 28.11.2017 року.

Outcome: partial