Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 14.12.2011 року по 03.07.2015 року він працював слюсарем механо-складальних робіт в цеху основного виробництва на ЗАТ «Азовський машинобудівний завод», яке наказом №20 від 20.02.2012 року перейменовано у Приватне акціонерне товариство «Азовський машинобудівний завод». Наказом №35 від 03.07.2015 року він був звільнений з роботи за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію. Але в день звільнення з ним не проведений розрахунок по заробітній платі. Відповідно до розрахункового листка заборгованість відповідача перед ним станом на 30.06.2015 року складає 14309,29 грн., яка не виплачена до теперішнього часу. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість з заробітної плати з урахуванням індексації в розмірі 14439,79 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати в розмірі 1924,46 грн. Представник відповідача, повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав до суду письмові заперечення на позов. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як встановлено судом [PERSON] з 14.12.2011 року по 03.07.2015 року працював в ПрАТ «Азовський машинобудівний завод» і був звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію. При звільненні [PERSON] з ним не був проведений розрахунок і відповідно до довідки ПрАТ «Азовський машинобудівний завод» №189 від 14.12.2016 року заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] складає 10546,09 грн., в тому числі індексація заробітної плати в сумі 1288,31 грн. Структуру заробітної плати визначено у ст. 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій (ч. 2 ст. 2 Закону України «Про оплату праці»). У рішенні Конституційного суду України від 15 жовтня 2013 №9-рп/2013 зазначено, що держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг. На підставі положень частини шостої ст. 95 КЗпП України, статей 33, 34 Закону України «Про оплату праці» такими заходами є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати. Відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку , встановленому чинним законодавством. На підставі аналізу наведених положень законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації працівникам частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв'язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Також, Конституційний Суд України дійшов висновку, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців. Розмір компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати складає 1418,45 грн. і підтверджується розрахунком відповідача. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог. Так, з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Outcome: partial