Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-25 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 13.02.1990 року між ним та відповідачкою укладено шлюб, який зареєстровано в виконкомі Тереблянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області за актовим записом № 09. Неповнолітніх дітей від шлюбу не мають. Розірвати шлюбу шляхом подання заяви до органів РАЦСу відповідачка не бажає. Зазначає, що причиною розірвання шлюбу є те, що на протязі багатьох років їх шлюб існує тільки формально. Відносини між ними погіршились і вони не підтримують ніяких сімейних стосунків, як чоловік і жінка не проживають, майже не бачаться та не спілкуються. Кожен з них працює окремо за кордоном та вони втратили один до одного будь які почуття довіри та поваги. Ніхто з них не намагається примиритися. На підставі викладеного, позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою, та розглянути справу без його участі, у зв`язку з необхідністю виїзду за кордон. Позивач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився. Про причини неявки суду не повідомив. Разом з позовними вимогами просив розгляд справи провести у його відсутності. Відповідачка будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася та про причини неявки суду не повідомила. Правом на подання відзиву не скористалася. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 13.02.1990 року між сторонами укладено шлюб, що стверджується свідоцтвом про шлюб видане повторно серії [NUMBER] від 25.09.2002 року, який було зареєстровано у виконкомі Тереблянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області за актовим записом № 09. Неповнолітніх дітей від шлюбу сторони не мають. Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося. Про це свідчать ті обставини, що вони сімейних стосунків не підтримують та разом не проживають, позивач наполягає на розірванні шлюбу, про що зазначає у позовній заяві, відповідачка відзиву на позовну заяву не подала та не виявила бажання на участь у розгляді справи, що може свідчити про її байдуже ставлення та відсутність бажання зберегти шлюб. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони втратили почуття поваги, любові і довіри один до одного. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем, відповідачка не довела обставин щодо доцільності збереження шлюбу, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, їх сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Позовних вимог щодо поділу спільного майна сторін не заявлено. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає до стягнення сплачений останнім судовий збір у сумі 840,80 грн.

Outcome: approved