Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сокирянського районного суду Чернівецької області з вказаним вище позовом до [PERSON] про скасування запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку. Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що він є власником домоволодіння по [ADDRESS] на підставі договору дарування ВКА №361553 від 13.11.2007 року. Житловий будинок з господарськими спорудами зведено на земельній ділянці, загальною площею 0,1587 га., що підтверджується витягом із генерального плану технічного паспорта, виготовленого 31.01.1963 року Сокирянським БТІ. Власником житлового будинку та суміжної земельної ділянки по [ADDRESS] є відповідач [PERSON] , яка придбала вказане будинковолодіння у [PERSON] , що належав останньому на підставі договору дарування АВА №622826 від 30.06.1999 року. Наприкінці червня 2019 року йому стало відомо про існування договору купівлі-продажу земельної ділянки від 02.09.1935 року, відповідно до якого [PERSON] , мешканець міста Секурені Хотинського повіту, продав та передав у повну власність [PERSON] , мешканцю того ж самого населеного пункту, орендовану земельну ділянку для будівництва будинку площею дев`ятсот десять квадратних метрів, яка знаходилась у місті Тирг-Секурені Хотинського повіту та з трьох боків обмежувалась дорогами та місцем розташування покупця [PERSON] . Право власності продавця підтверджувалось відомостями, наведеними у свідоцтві № [NUMBER] , виданим товариством «Каса ноастра» (Хотинський повіт) та квитанцією №121142 від 27.10.1927 року, виданої управлінням фіскальної служби міста Секурені Хотинського повіту. Таким чином, 02.09.1935 року [PERSON] отримав у власність земельну ділянку площею дев`ятсот десять квадратних метрів, на якій побудував у 1936 році житловий будинок з господарськими спорудами. За вказаним домоволодіння, згідно технічного паспорту на будинок, фактично в користуванні на момент проведення інвентаризації в 1963 році була закріплена земельна ділянка, площею 2187,0 кв.м., що підтверджується викопіюванням з генерального плану технічного паспорта, виготовленого 31.01.1963 року Сокирянським БТІ. Після одруження доньки [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] було виділено останній земельну ділянку 600 кв.м., з загальної площі присадибної ділянки 2187,0 кв.м., під будівництво житлового будинку. Зменшення загальної площі земельної ділянки також підтверджується викопіюванням з генерального плану технічного паспорта, виготовленого 31.01.1963 року Сокирянським БТІ. В подальшому наведену обставину було відображено в технічному паспорті, згідно якого в графі «загальна земельна площа» внесено зміни, а саме: олівцем перекреслено «2187,0» та змінено на «1587,0». При цьому, Сокирянською міською радою, за життя [PERSON] , жодних рішень про припинення права користування [PERSON] частиною земельної ділянки, площею 600 кв.м. по [ADDRESS] не приймалося. Посилаючись на Інструкцію Міністерства комунального господарства УРСР від 31.01.1966 року «Про порядок реєстрації будинків і домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», п.6 розділу Х «Перехідних положень» Земельного Кодексу України та рішення Конституційного Суду України у справі №1-17/2005 від 22.09.2005 року, позивач вважає, що право постійного користування земельною ділянкою для ведення особистого підсобного господарства зберігалося за [PERSON] та відповідно зберігається і за ним. Згідно плану присадибної ділянки належний відповідачу будинок та земельна ділянка, площею 600 кв.м. є суміжною по відношенню до його земельної ділянки по [ADDRESS] , яка в 2017 році була відгороджена відповідачем металевою огорожею. 20.02.2018 року за його заявою стосовно виготовлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку по [ADDRESS] , Чернівецькою регіональною філією ДП ДЗК Сокирянського виробничого відділу було здійснено обміри земельної ділянки, визначено її площу по фактичному користуванню 0,163 га. та встановлено проходження її межі між належними сторонам суміжних ділянок згідно схеми, у зв`язку з чим у нього з відповідачем виник спір. Адже суміжний землекористувач [PERSON] стала власником земельної ділянки по [ADDRESS] більшого розміру, ніж їй було передано у власність. 10.05.2018 року комісією в складі начальника відділу з питань земельних ресурсів та комунальної власності міської ради Микитюка М.В., спеціаліста з питань земельних ресурсів та комунальної власності міської ради Скутельника М.С. та спеціаліста відділу з питань будівництва, архітектури, житлово-комунального господарства та охорони довкілля міської ради Балахонової А.І., на присадибній земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] було проведено обстеження, в ході якого з`ясовано, що площа та конфігурація даної земельної ділянки не співпадає з схематичним планом в технічному паспорті, в якому чітко наведена конфігурація та площа земельної ділянки, план розташування будівель та відмічено наявність забору на межі із сусідньою земельною ділянкою, яка перебуває у приватній власності [PERSON] . Враховуючи викладене, просив суд визнати незаконним та скасувати в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно запис №22560350 про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку, загальною площею 0,1 га, кадастровий номер 7324010100:01:003:1181, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване на підставі рішення Сокирянської міської ради Чернівецької області від 20.03.2014 року №586/43-14 щодо передачі [PERSON] безкоштовно у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1 га за адресою: [ADDRESS] . Сторони, третя особа та їх представники в судове засідання не з`явилися, оскільки звернулися до суду з письмовими заявами, які містяться в матеріалах справи, про її розгляд без їхньої участі. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити з огляду на таке. Судом встановлено, що відділом Держземагенства у Сокирянському районі Чернівецької області 29.01.2014 року було проведено державну реєстрацію земельної ділянки, площею 0,1 та (0,0916 га - під житловою забудовою та 0,0084 та - малоповерхова забудова), кадастровий номер 7324010100:01:003:1181, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на праві приватної власності за [PERSON] . Зі змісту копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на рухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за №117240024 від 15.03.2018 року встановлено, що державний реєстратор Долінська А.О. 25.09.2017 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 37307462 від 28.09.2017 року внесла до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформацію про те, що [PERSON] є власником земельної ділянки (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1364017973240), площею 0,1 га, кадастровий номер: 7324010100:01:003:1181, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] . Підстава виникнення права власності: Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, серія та номер: НВ-7302197982017, виданий 22.09.2017 року Відділом у Сокирянському районі міськрайонного управління у Сокирянському районі та м.Новодністровську Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області; рішення органу місцевого самоврядування №586/43-14, виданий 20.03.2014 року Сокирянською міською радою Чернівецької області. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) інших учасників справи, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачених законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них (пункти 2 і 3 частини другої статті 175 ЦПК України). Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина 2 статті 48 ЦПК України). Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц. Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених в частинах 1 та 2 цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Отже, наведеними нормами процесуального закону визначено, що вирішення питання щодо заміни належного відповідача, залучення до участі у справі співвідповідача здійснюється лише під час розгляду справи в суді першої інстанції до початку розгляду справи по суті. Із позовної заяви вбачається, що [PERSON] зазначив відповідачем лише [PERSON] , не зазначивши належним співвідповідачем державного реєстратора Сокирянської міської ради Долінську А.О., яка здійснювала державну реєстрацію права власності [PERSON] на спірну земельну ділянку. Відповідного клопотання, у встановленому процесуальним законом порядку, про залучення співвідповідача позивач також не заявляв. Згідно зі статтею 175 ЦПК України позивач формулює позовні вимоги і зобов`язаний зазначити належний склад відповідачів у позові, а суд згідно вимог пункту 4 частини другої статті 197 ЦПК України - уточнити склад осіб, які беруті участь у справі. Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Тобто, відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин, суд відмовляє у задоволенні позову. Окрім цього, Верховний Суд у складі колегії Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові №761/30025/16-ц номер провадження 61-43404св18 від 30.01.2020 року зазначив, що за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Враховуючи викладене, суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Згідно ч.ч.9,10 ст.158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. Оскільки судом було ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову [PERSON] заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 22.09.2020 року шляхом накладення арешту на земельну ділянку, площею 0,1 га, кадастровий номер 7324010100:01:003:1181, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності [PERSON] , слід скасувати. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed