Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернулася з позовом про розірвання шлюбу до [PERSON] (далі - Відповідач), покликаючись на те, що 23 серпня 1999 року вони зареєстрували шлюб, від якого народилася двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та донька Марія, [INFO], відносно яких вони позбавлені батьківських прав. За час подружнього життя сімейні стосунки у них не склалися, часто виникали непорозуміння, сварки, суперечки. Понад десять років сторони проживають окремо, не підтримують жодних стосунків. З огляду на вказане Позивач просить розірвати шлюб, змінювати прізвище на дошлюбне не бажає. Сторони в судове засідання не зявилися. Позивач подала заяву з проханням справу слухати у її відсутності, позовні вимоги задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату і час розгляду справи, повторно в судове засідання не зявився, причин неявки не повідомив. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії І-БВ №134812, виданим 12 лютого 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Волочиського районного управління юстиції Хмельницької області, 23 серпня 1999 року зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON], після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «Кушнерік». Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку Марію, [INFO], відносно яких вони позбавлені батьківських прав, про що свідчать рішення Волочиського районного суду Хмельницької області №2-1241-2007р. від 20 вересня 2007 року та Підволочиського районного суду Тернопільської облсті №2-506-07р. від 13 грудня 2007 року. Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до чч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Сімейні відносини між сторонами відсутні. Позивач, як і Відповідач, враховуючи його неявки до суду, не мають бажання зберегти сімю та дальше перебувати у шлюбі. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши обєктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобовязань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сімї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності, як того вимагає ст. 55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має важливе значення, бажання зберегти сімю відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, для цього не встановлено. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Кушнерік», в своїй заяві зазначила про бажання його залишити. З огляду на вказане, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення.

Outcome: approved