Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» Центральний РЕМ, [PERSON] , третя особа [PERSON] , в якому просить суд про визнання незаконним та скасування рішення комісії Центрального РЕМ, яке оформлено протоколом № 93/1 від 10 листопада 2016 року засідання комісії по розгляду Акту про порушення правил користування електричною енергією № 033809 від 24.06.2016 року; визнати недійсною додаткову угоду до договору № 7131 від 21.09.2011 року про постачання електричної енергії від 11.07.2014 року; визнати недійсним договір позички та акт прийому-передачі, укладені між [PERSON] та [PERSON] 10 липня 2014 року . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що жодні договірні відносини з ПАТ «Одесаобленерго» Центральний РЕМ про постачання електричної енергії по адресу: [ADDRESS] на дату складання Акту про порушення ПКЕЕ № 033809 від 24.06.2016 року у позивача відсутні, а додаткова угода до договору № 7131 від 21.09.2011 року про постачання електричної енергії від 11.07.2014 року, договір позички та акт прийому-передачі, укладені з [PERSON] позивачем не підписувались. В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги просять суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» Центральний РЕМ в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог посилаючись на їх необґрунтованість. Відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд, вислухавши учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що рішенням комісії Центрального РЕМ, яке оформлено протоколом № 93/1 від 10 листопада 2016 року засідання комісії по розгляду Акту про порушення правил користування електричною енергією № 033809 від 24.06.2016 року складений на споживача Фізичну особу-підприємця [PERSON] , проведений розрахунок недорахованої електричної енергії на суму 902152,91 гривень. Відповідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Оскарження протоколу засідання комісії з розгляду актів про порушення, що є різновидом претензії, та визнання вимоги про оплату збитків незаконною не передбачено чинним законодавством, оскільки сама вимога носить рекомендаційний характер і сторони у разі необхідності можуть вжити заходів для досудового врегулювання спору. Складений протокол засідання комісії по розгляду акту про порушення правил користування електричною енергією також є лише фіксацією заподіяних внаслідок необлікованого використання електроенергії збитків. Вказані документи (акт та протокол) у разі звернення постачальника електричної енергії із позовом до суду про відшкодування вказаних збитків можуть бути надані як докази, які повинні оцінюватись судом у сукупності з іншими належними доказами, а їх самостійне оскарження не передбачено чинним законодавством. Оскарження порядку визначення розміру і відшкодування збитків, завданих енергопостачальнику внаслідок порушень правил користування електричною енергією повинно відбуватися виключно під час звернення постачальника електричної енергії з позовом до суду про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок необлікованого використання електроенергії. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 12 вересня 2011 року № 6-25цс11. Враховуючи викладене, правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення комісії Центрального РЕМ, яке оформлено протоколом № 93/1 від 10 листопада 2016 року засідання комісії по розгляду Акту про порушення правил користування електричною енергією № 033809 від 24.06.2016 року відсутні, оскільки визнання протиправним та скасування акта про порушення, а також рішення комісії з розгляду вказаного акта, оформленого у вигляді протоколу, не є самостійним способом захисту порушеного права, обставини незаконності акта та рішення комісії встановлюються під час звернення до суду з позовом постачальника електричної енергії та підстави скасування можуть бути доведеними позивачем під час розгляду справи. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним додаткової угоди до договору про постачання електричної енергії та визнання недійсним договору позички та акту прийому-передачі суд виходить з наступного. Як вбачається з матеріалів справи стороною додаткової угоди до договору № 7131 від 21.09.2011 року про постачання електричної енергії від 11.07.2014 року, договору позички та акту прийому-передачі є Фізична особа-підприємець [PERSON] . За частиною першою статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням. За положеннями статті 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин. Відповідно до статті 52 ЦК України ФОП відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, державна реєстрація підприємницької діяльності Фізичної особи-підприємця [PERSON] припинена. За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, частини восьмої статті 4 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Таким чином, виходячи з суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін, суд приходить до висновку, що позивач необґрунтовано звернувся з позовом за захистом своїх прав не як фізичної особи - підприємця, яка є стороною спірних правовідносин, а як фізичної особи, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed