Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на боці позивача Кілійський РС ГУ ДМС України в Одеській області про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] та скасування реєстрації його місця проживання у вказаному житловому будинку. Обгрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що йому належить на праві власності житловий будинок [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу від 25.07.1997 року, однак 28.10.2012 року він дізнався, що невідомий йому [PERSON] зареєстрований у вищезазначеному будинку, однак згоди на реєстрацію власник не надав, в зв'язку з чим, просить суд визнати особу [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняти його з реєстраційного обліку. Позивач в судове засідання не з'явився, подав відповідне клопотання про розгляд справи у його відсутність. Відповідач, повідомлений належним чином про дату та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з'явився, заяви про розгляд справи у його відсутність не надходило. Завідувач Кілійським РС ГУ ДМС України в Одеській області Ткаченко В.В. в судове засідання не з'явився, однак надав на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності /а.с. 13/. На підставі письмової заяви позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без фіксації ходу судового засідання звукозаписувальним технічним пристроєм, що відповідає положенням ст. ст. 169, 197, 224 ЦПК України. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як зазначено у ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Дослідивши позовну заяву та докази по справі, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Відповідно до договору купівлі - продажу № 2095 від 25.07.1997 року посвідченого експертом представництва Одеської товарної біржі в місті Ізмаїл за реєстровим № 2095 від 14.08.1997 року, [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] В паспорті громадянина України [PERSON] серії [NUMBER] виданого Кілійським РВ ГУМВС України в Одеській області 30.12.2011 року міститься відмітка про реєстрацію з 06.02.1998 року місця проживання за адресою: [ADDRESS] /а.с. 4/. З довідки відділу ведення державного реєстру виборців за вих. № 166 від 18.10.2012 року, вбачається, що за даними Кілійського РВ ГУМВС України в Одеській області [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. В статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року (в подальшому Закон) визначено: місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік; реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Таким чином, реєстрацією встановлюється офіційне місце проживання особи. Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. В судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON], місце реєстрації якого: [ADDRESS] у вказаному житловому будинку не мешкає, що підтверджується зворотнім поштовим повідомленням від 16.04.2014 року та 30.04.2014 року. Відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували поважність причин його відсутності у спірному житловому будинку понад встановлений законом термін у один рік, у зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що [PERSON], втратив право користування житловим будинком [ADDRESS], а позов в цій частині обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 6 Закону, громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. Згідно зі ст. 7 Закону, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Оскільки на момент розгляду справи відсутнє рішення суду яке набрало законної сили про позбавлення [PERSON] права користування житловим будинком в [ADDRESS], а також суду не надано доказів, які б підтверджували наявність інших передбачених ст. 7 Закону підстав для зняття з реєстрації, позов в частині скасування реєстрації відповідача у спірному житловому будинку задоволенню не підлягає.

Outcome: partial