Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду із позовною заявою до ПрАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, мотивуючи вимоги тим, що позивач [PERSON] працював на ПрАТ «СО «Азот» на посаді слюсаря-ремонтника. 23.08.2017р. позивач [PERSON] був звільнений із займаної посади на підставі наказу №0319 за ч.3 ст.38 КЗпП України. Розрахунок на день звільнення з позивачем, відповідачем по справі не здійснено. Тому, позивач [PERSON] звернувся з позовом до суду і просить суд стягнути з відповідача ПрАТ «СО «Азот» на його користь невиплачену заробітну плату у розмірі 31598,88грн. та середній заробіток за час затримки з розрахунком при звільненні у загальному розмірі 11474,74грн., та стягнути з відповідача сплачений судовий збір у розмірі 640грн.. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, додаткових пояснень не мав, просив задовольнити позов. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, просив відмовити у задоволенні даних позовних вимог [PERSON] оскільки затримка виплати заробітної плати сталася не з вини відповідача, а через форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи , суд прийшов до висновку , що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Оскільки позивача [PERSON] було звільнено 23.08.2017р. без проведення належних розрахунків з працівником при звільненні, а до суду він звернувся з позовом 03.11.2017р., то суд приходить до висновку, що позивачем [PERSON] не пропущено строк звернення до суду з даним позовом. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії трудової книжки серії [NUMBER], [PERSON] 23.08.2017р. звільнений за власним бажанням за ч.3 ст.38 КЗпП України з ПрАТ «СО «Азот» у звязку з невиконанням власником або уповноваженим органом умов колективного договору. Відповідно до копії довідки ПрАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» №3168 від 14.09.2017р., сума заборгованості з виплати заробітної плати перед [PERSON] на момент звільнення складає 31598,88грн.. Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, за положеннями статті 117 КЗпП України, обовязковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Згідно зі статтею 4 КЗпП України, законодавство про працю складається із цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Оскільки трудовим законодавством не врегульовані відносини з приводу відшкодування майнової шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на такі відносини. Ураховуючи позовні вимоги у цій справі, зокрема вимоги щодо виплати компенсації у звязку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, а також відшкодування моральної шкоди, що регулюються главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України, наведено ознаки непереборної сили як надзвичайної або невідворотної за даних умов події. Отже, непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобовязання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків. Відповідно до ст.10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс- мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобовязань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення субєкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для субєктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що обєктивно унеможливлюють виконання зобовязань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обовязків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо. Висновком Торгово-промислової палати України від 28.11.2017р. №3800/2/21-10.2, засвідчено настання обставин непереборної сили (наявність воєнного конфлікту на території Луганської області та здійснення у звязку із цим антитерористичної операції) з 25 травня 2014 року для Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке обєднання Азот», що унеможливило виконання обовязку, передбаченого ст.ст.47, 116 КЗпП України, при звільненні працівників, які, у тому числі, мали місце 23.08.2017р.. При цьому, як зазначено у висновку, обставини непереборної сили мають місце і на час його складання. Таким чином, на думку суду, настання обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), що встановлені висновком Торгово-промислової палати України від 28.11.2017р. №3800/2/21-10.2, свідчить про відсутність вини підприємства у затримці виплат позивачу належних при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України. Частиною 1 ст.14 Закону України «Про торгово-промислові палати в України» встановлено, що Торгово-промислова палата України здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, інших законів, нормативно-правових актів та свого Статуту. При цьому, згідно із ч.2 ст.11 вказаного Закону, методичні та експертні документи, видані торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень, є обов'язковими для застосування на всій території України. Як вже зазначалось раніше, відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат. Разом із тим, пунктом 3.3. Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18 грудня 2014р. № 44(5), встановлено, що сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) це документ, за затвердженими Президією ТПП України відповідними формами, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом. При таких обставинах суд вважає, що висновок Торгово-промислової палати України (у тому числі і науково-правовий) є різновидом сертифікату Торгово-промислової палати України та належним чином засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). При цьому, суд звертає увагу на позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 23.03.2016р. та сформовану при касаційному перегляді справи №6-364цс16, де підтвердженням форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) зазначено саме висновок Торгово-промислової палати України. Крім того, Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України від 27.09.2017р. №3029/2/21-10.2. є саме документом, що засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданим згідно з чинним законодавством. Таким чином , у судовому засіданні було встановлено , що факти, викладені позивачем [PERSON] в обґрунтування позову знайшли своє часткове підтвердження в матеріалах справи. Отже, з урахуванням вищевикладеного, позовна заява [PERSON] до ПрАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, підлягає частковому задоволенню в частині стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за відпрацьований час. На підставі ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позивачем [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 640грн., то дана сума підлягає до стягнення з відповідача ПрАТ «СО «Азот» на користь позивача.

Outcome: partial