Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з позовом, в якому просить суд стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Життя» (далі ПрАТ «СК «Оранта-Життя») на його користь 34894,19 грн страхової суми, 6349,98 грн пені, 1175,88 грн трьох процентів річних та 2445,59 грн втрат внаслідок інфляційних процесів, а всього 44862,64 грн. Позивач [PERSON] подав суду письмову заяву, в якій просить суд розглянути справу без його участі. У разі неявки в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Представник ПрАТ «СК «Оранта-Життя» в судове засідання не зявився. Про час і місце судового засідання відповідач був оповіщений у встановленому порядку. Заперечення проти позову відповідач не подав. Повідомлення про причини неявки представника від відповідача до суду не надійшло. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю. Судом встановлено, що 07 травня 2008 року між дружиною позивача [PERSON] - [PERSON] (страхувальник) та ПрАТ «СК «Оранта-Життя» (страховик) укладено договір страхування життя сина позивача - [PERSON] (застрахована особа) (далі - Договір), що підтверджується страховим полісом № 1005533. За умовами вказаного договору позивач [PERSON] є вигодонабувачем. Зі змісту страхового поліса вбачається, що він засвідчує факт укладення договору страхування згідно з Правилами № 8 добровільного страхування життя дітей «Оранта-Життя-Юніор» від 12 липня 2005 року (далі - Правила). На виконання умов вказаного Договору страхувальником було сплачено всі страхові платежі, що підтверджується квитанціями №№ 1,2 від 25 квітня 2008 року, № 13 від 29 жовтня 2008 року, № 55 від 07 травня 2009 року, № NOX 1839463 від 30 червня 2010 року, № NOX1839332 від 19 жовтня 2010 року, № NOSBW34597 від 16 грудня 2010 року, № NOH5M33210 від 04 травня 2011 року, № N111j36882 від 04 листопада 2011року, № NOH5M41471 від 16 травня 2012 року, № NOH 5M58652 від 19 жовтня 2012 року, № NOH5M35513 від 04 червня 2013 року, № NOH5M58819 від 04 листопада 2013 року, № NOH5M58306 від 23 травня 2014 року та № NOH5M57449 від 06 листопада 2014 року. Відповідно до статті 16 Закону України «Про страхування», статті 979 ЦК України, договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов'язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Згідно частини другої статті 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до підпункту 2.1.1 пункту 2.1 Правил страховим випадком за укладеним договором є дожиття застрахованої особи (дитини) до закінчення терміну дії Договору страхування. За умовами Договору строк дії договору до 06 травня 2015 року. Пунктом 8.1.1 Правил передбачено, що після закінчення строку страхування, страхувальнику громадянину, який уклав Договір про страхування дитини, або за його згодою застрахованій дитині виплачується страхова сума. Водночас, на страхові відносини за участю вигодонабувача розповсюджуються положення статті 636 ЦК України (договір на користь третьої особи). Частиною першою статті 636 ЦК України визначено, що договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Згідно зі статтею 985 ЦК України страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі настання страхового випадку. Зазначене положення міститься і у статті 3 Закону України «Про страхування», якою передбачено, що страхувальники мають право при укладанні договорів особистого страхування призначати за згодою застрахованої особи фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів) для отримання страхових виплат, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування. Судом також встановлено, що будь-яких виплат за Договором страховик ні позивачу, ні страхувальнику, ні застрахованій дитині не виплатив, у звязку з чим страхувальник [PERSON] звернулася до ПрАТ «СК «Оранта-Життя» з відповідною заявою. Як слідує з листа ПрАТ «СК «Оранта-Життя» № 1.1.3 4/3350 від 15 вересня 2015 року, у відповідь на це письмове звернення відповідач, погодившись з тим, що всі страхові платежі сплачені і страховий випадок настав, повідомив про те, що розрахована страхова сума склала 34894,19 грн, однак виплатити її відповідач неспроможний через скрутне фінансове становище. Викладене свідчить про те, що відповідач свої зобовязання щодо виплати страхової суми в порушення вимог укладеного Договору страхування не виконав. Відповідно до статті 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а згідно статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Стаття 611 ЦК України встановлює, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 8.3 Правил передбачено, що у випадку затримки виплати страхової суми з вини страховика виплачується пеня у розмірі 0,1% від суми, що підлягає виплаті, але не більше подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення. Згідно проведеного позивачем розрахунку, за порушення зобовязання із виплати страхової суми пеня складає 6349,98 грн. Крім того, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно проведеного позивачем розрахунку, три проценти річних становлять 1175,88 грн, а втрати внаслідок інфляційних процесів 2442,59 грн. Оскільки розрахунки пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат проведені позивачем відповідно до умов Договору та вимог чинного законодавства, вони приймаються судом до уваги при вирішенні спору.

Outcome: approved