Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення процентів за користування грошовими коштами та витрат від інфляції. Позов мотивовано тим, що 18.03.2013року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики (розпискою) від 04.11.2009 року в сумі 174 247,40 грн., та за договором позики (розпискою) від 05.11.2009 року в сумі 739743,68 грн., всього 913 991,08 грн. та 5405, 47 грн. судового збору - 919 396,55 гривень. 13.05.2013 року вказане судове рішення було залишено без змін відповідно до ухвали апеляційним судом Вінницької області. 29.05.2013року на підставі виконавчого листа № 232/4754/12 від 23.05.2013 року Ленінським відділом виконавчої служби було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження. В ході виконавчого провадження розпорядженням державного виконавця від 14.06.2013 року на розрахунковий рахунок позивача були перераховані грошові кошти в сумі 6400,00 грн. Також внаслідок виконавчих дій та реалізації майна боржника, згідно розпорядження державного виконавця від 25.11.2013 року на розрахунковий рахунок позивача були перераховані отримані внаслідок реалізації майна кошти в сумі 16 650,34 гривень. Таким чином, в період з 13.05.2013року по червень 2015 року відповідач в примусовому порядку погасив лише незначну суму наявного боргу. Залишок грошових коштів після часткового погашення становить 896\~346, 21 грн. 27.06.2015 [PERSON] з метою повного погашення наявного боргу перед позивачем перерахував всі належні грошові кошти на спеціальний рахунок державної виконавчої служби. Тобто, виключно станом на 27.06.2015 року можна стверджувати, що боржник розрахувався в повному обсязі за даним грошовим зобовязанням визначеним відповідним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 березня 2013 року. Судовим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області була визначена повна сума грошового зобовязання з урахуванням процентів та інших штрафних санкції за період з настання моменту повернення грошових коштів і аж до дати винесення судом відповідного рішення. Вказане судове рішення набрало своєї законної сили з 13 травня 2013 року, а отже, враховуючи ту обставину, що до цього часу боржник не повернув борг, можна повністю стверджувати, що весь цей час боржник продовжує користуватись належними позивачу грошовими коштами, і має сплатити відповідні проценти за користування згідно положень ст. 625 ЦК України. 27.10.2014року Вінницьким міським судом Вінницької області було ухвалено рішення яким задоволено позов до [PERSON] про стягнення відсотків за користування коштами та інфляційні витрати. Вказане рішення суду було залишено без змін відповідною ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 08.01.2015 року. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ своєю ухвалою від 27 травня 2015 року відмовив [PERSON] у задоволені його касаційної скарги та залишив без змін рішення суду першої та апеляційної інстанцій. У заявленому позові ставилось питання про стягнення з [PERSON] відсотків за користування коштами та інфляційні витрати в період з 13.05.2013 року по 16.09.2014 року. Надалі в період з 16 вересня 2014 року по 27 червня 2015 року [PERSON] так само продовжував користуватись грошовими коштами, а отже відповідно до вище зазначеної норми позивач маю право на стягнення з нього З % річних та інфляційних витрат за вказаний період часу. Втрати від інфляції за період з 01.10.2014 року до 31.05.2015 року в сумі 453\~765,47грн. Проценти за користування коштами за період з 17.09.2014 року до 27.06.2015 року в сумі 20\~922,93грн. Просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг по процентам за користування коштами за період з 16.09.2014 року по 27 червня 2015 року на загальну суму 20\~922, 93гривні, борг по витратам від інфляції за період з 16.09.2014 року по 27 червня 2015 року на загальну суму 453\~765, 47 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали за обставин викладених в ньому, просили позов задовольнити, не заперечували щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин. Враховуючи думку позивача та його представника ,вимоги ст. ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, постановивши по справі заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18.03.2013 року, яке ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 13.05.2013 року залишено без змін, у цивільній справі №232/4754/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики позов задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] за договором позики (розпискою) від 04.11.2009 року в сумі 174\~ 247,40 грн., з яких: 159\~ 860 грн. основного боргу та 14\~ 387,40 грн. 3% річних; та за договором позики (розпискою) від 05.11.2009 року в сумі 739\~ 743,68 грн., з яких: 694\~ 595 грн. основний борг та 45\~ 148,68 грн. 3% річних, а всього 913\~ 991,08 грн.; та судовий збір у розмірі 5\~ 405,47 грн. (а.с.6-7, 8-9). Як вбачається з довідки Головного Управління юстиції у Вінницькій області від 02.07.2015 року № 5179/02.2-27/8 станом на 02.07.2015 року в процесі примусового виконання зведеного виконавчого провадження на користь стягувача фактично перераховано 23050,34грн. Разом з цим, станом на 02.07.2015 року на депозитному рахунку у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області перебувають кошти в розмірі 994340,84грн., які надійшли від боржника 30.06.2015 року, розподіл яких в порядку ст. ст. 43, 44 ЗУ «Про виконавче провадження» станом на 02.07.2015 року не проводився (а.с.18). У відповідності ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтею 530 ЦК України визначається, що зобов'язання повинні бути виконанні у встановлений строк його виконання. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (ч.1 ст.625 ЦК України). Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18.03.2013 року стягнуто з відповідача на користь позивача повну суму грошового зобовязання з урахуванням відсотків та інших штрафних санкцій за період з настання моменту повернення грошових коштів і до дати винесення судом відповідного рішення. Враховуючи, що вказане рішення суду набуло законної сили 13.05.2013 року, та враховуючи те, що боржник до цього часу не повернув борг, можна стверджувати, що весь цей час боржник продовжує користуватись належними позивачу грошовими коштами, а відтак має сплатити відповідні відсотки та інфляційні втрати за користування останніми відповідно до вимог ст.625 ЦК України. Так, відповідні індекси інфляції розраховуються Державним комітетом статистики України (раніше Міністерство статистики України), починаючи з серпня 1991 року щомісячно і публікуються, зокрема, у газеті Урядовий курєр. Повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на Державний комітет статистки України ці показники згідно зі ст.ст.19, 21, 22 Закону України Про інформацію є офіційними. Індекс інфляції становить добуток щомісячних індексів інфляції за відповідний період. Втрати від інфляції розраховуються за формулою: (сума боргу) х (індекс інфляції) /100% (сума боргу). Відсотки за користування коштами розраховуються за формулою: (сума боргу) х (відсоткову ставку) / 100% / 365 днів х (кількість днів). З огляду на вищенаведене, суд погоджується з методикою розрахунку інфляційних втрат та 3% річних, наданих позивачем, та який виглядає наступним чином: період з 01.10.2014року по 31.05.2015року втрати від інфляції становить 453 765,47 грн., 3% річних за період з 17.09.2014 року по 27.06.2015 року 20\~922,93грн. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Таким чином, з огляду на вищенаведене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду даної справи, а відтак підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 3654гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved