Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області із первісним позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання майна таким, що не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права особистої приватної власності. 16.01.2014 року судом об'єднано позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] у одне провадження із первісним позовом [PERSON] Зустрічний позов [PERSON] мотивований тим, що 19.05.2007 року між сторонами було зареєстровано шлюб, який проіснував до 10.01.2013 року, коли був розірваний рішенням Вінницького міського суду Вінницької області по справі № 232/3706/12. В той же час позивачка зазначає, що шлюбні відносини між нею та колишнім чоловіком почали руйнуватись фактично ще влітку 2010 року, коли вони перестали вести спільне господарство, [PERSON] почав проживати окремо, а [PERSON] самостійно утримувала та доглядала спільну доньку. У зв'язку із розривом стосунків із чоловіком, у позивачки виникла необхідність пошуку помешкання для проживання із дитиною, а тому вона звернулась по допомогу до батька [PERSON]останній надав [PERSON] кошти у розмірі 350 000,00 грн. під зобов'язання придбати за них собі у власність квартиру, що позивачка і зробила. [PERSON] стверджує, що саме за батькові кошти нею була придбана спірна квартира [ADDRESS]. Враховуючи наведені обставини та беручи до уваги вимоги первісного позову [PERSON], [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому просила суд визнати квартиру [ADDRESS] її особистою приватною власністю. Ухвалою суду від 13.05.2014 року, у зв'язку із повторною неявкою позивача та його представника, залишено без розгляду первісний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Ухвалою суду від 13.05.2014 року залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача за зустрічним позовом [PERSON] В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник за договором про надання правової допомоги адвокат [PERSON] вимоги позову підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Третя особа [PERSON] не заперечував проти задоволення позову [PERSON] Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник за договором про надання правової допомоги адвокат [PERSON] в судове засідання повторно не з'явились, причини своєї неявки суду не повідомили. В ході судового розгляду справи позов [PERSON] не визнали з підстав, викладених у письмових запереченнях. Суд ухвалив проводити розгляд справи за відсутності відповідача [PERSON] та його представника. В ході судового розгляду по справі встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 19.05.2007 року відділом ЗАГС Красногвардійського району комітету у справах ЗАГС уряду Санкт-Петербургу РФ, [PERSON] уклав шлюб із [PERSON], якій після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище «[PERSON]». [INFO] народилась [PERSON], батьками якої, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом РАЦС Теплицького районного управління юстиції Вінницької області 13.09.2007 року, є [PERSON] та [PERSON] Згідно письмової розписки від 05.09.2010 року, складеної власноручно [PERSON], вона отримала від [PERSON] кошти в сумі 350 000,00 грн. під зобов'язання придбати у свою приватну власність квартиру. 14.09.2010 року [PERSON] уклала з [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу, на підставі якого [PERSON] придбала у власність квартиру [ADDRESS]. Даний договір купівлі-продажу того ж дня було посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 3455. Відповідно до умов пункту 2.1. Договору, за домовленістю сторін продаж вчинено за 343 650,00 грн., які продавці отримали від покупця до підписання договору. 14.09.2010 року за заявою [PERSON] було проведено державну реєстрацію її права власності на спірну квартиру, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 27318525, виданому КП «ВМБТІ». Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10.01.2013 року по справі № 232/3706/12 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] Згідно довідки, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення Теплицької районної державної адміністрації Вінницької області № 321 від 06.05.2014 року, [PERSON] в період з 28.11.2007 року по 31.05.2010 року перебувала на обліку в управлінні та отримувала допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. Відповідно до копії трудової книжки серії [NUMBER], [PERSON] починаючи з 01.02.2007 року прийнятий на посаду виконавця робіт у ТОВ «Шатро». Згідно листа № 1-4/04 від 04.04.2011 року надано дозвіл на в'їзд на територію урочища «Межигір'я» начальнику дільниці [PERSON] В судовому засіданні в якості свідка було допитано батька [PERSON] - [PERSON] Останній пояснив суду, що він за фахом є інженером будівельником, і тривалий час офіційно працює бригадиром або начальником дільниці в різних будівельних фірмах, в тому числі і за кордоном, а саме в Німеччині та Російській Федерації у м. Санкт-Петербург. З 2002 року по 2006 рік він працював у РФ на посаді прораба у БК «Прагма-Строй», а також був помічником депутата. За цей час він зібрав певні грошові заощадження. Крім того, з 2007 року він працював виконавцем робіт та начальником дільниці у ТОВ «Шатро», яке було генеральним підрядником при будівництві маєтку колишнього Президента України В. Януковича в урочищі «Межигір'я», де теж отримував значну заробітну плату. У 2010 році до нього звернулась донька [PERSON], яка пояснила, що вони із чоловіком [PERSON] фактично разом вже не проживають та мають намір розірвати шлюб. Оскільки їй з дитиною не буде де проживати, вона попросила кошти на придбання іншого житла, а тому він надав їй необхідну суму під розписку. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона була присутньою при передачі коштів її чоловіком доньці [PERSON] на придбання квартири. Додатково пояснила, що її колишній зять [PERSON] постійного офіційного місця роботи не мав, а тому в нього не було можливості самостійно зібрати суму коштів, необхідну для придбання квартири. [PERSON] теж не мала можливості зібрати відповідні кошти, оскільки вона тривалий час перебувала у відпустці по догляду за дитиною. Пунктом 3 частини 1 статті 57 Сімейного кодексу України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до положень пункту 23 Постанови пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Пунктом 24 цієї ж постанови Пленуму ВС України судам рекомендовано при вирішенні судових спорів даної категорії враховувати, що до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Відповідно до вимог частини 2 статті 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно положень частини 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 2 статті 59 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно частини 4 цієї ж статті, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до вимог частини 3 статті 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Заслухавши думку сторін та пояснення свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд прийшов до переконання про задоволення позову [PERSON] з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони в період з 19.05.2007 року по 10.01.2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну доньку [PERSON], [INFO]. Фактично шлюбні відносини між сторонами почали погіршуватись, а з літа 2010 року сторони припинили ведення спільного господарства. В даний період [PERSON] звернулась до свого батька [PERSON] та отримала від нього згідно розписки від 05.09.2010 року кошти у розмірі 350 000,00 грн. під зобов'язання придбати за них квартиру для себе та своєї доньки. 14.09.2010 року [PERSON] уклала договір купівлі-продажу та придбала у власність квартиру [ADDRESS] ум. Вінниці. Під час укладення даного договору, позивачка дозволу від [PERSON] не брала. В судовому засіданні було доведено той факт, що подружжя [PERSON] не мало фінансової можливості зібрати кошти у необхідному розмірі для придбання власної квартири, оскільки [PERSON] перебувала у відпустці по догляду за дитиною, а [PERSON] не мав постійного офіційного місця роботи, а періодично виїжджав до РФ на роботу будівельником різноробочим. В той же час, батько позивачки [PERSON], який залучений до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, довів документально, а також показами свідка розмір своїх доходів, які надали йому змогу зібрати коштів достатньо для придбання квартири. Враховуючи наведене, суд вважає зустрічний позов [PERSON] доведеним та таким, що підлягає до задоволення. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до положень статті 88 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved