Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON].) звернулась до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON].) про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, в якій просила стягнути з відповідача на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову позивач вказала, що від зареєстрованого шлюбу з відповідачем у них народилася спільна дитина - [PERSON], [INFO]. Зазначила, що після розірвання шлюбу вона з дитиною проживає окремо. Враховуючи, що між сторонами не досягнуто згоди з приводу способу виконання відповідачем обов'язку по утриманню дитини, позивач просила позовні вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 21 вересня 2018 року було відкрито провадження у вказаній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що аліменти необхідно для забезпечення дитини харчуванням, одягом, взуттям, для розвитку, відвідування гуртків, за необхідності для лікування. Відповідач в судове засідання не з'явився, однак надіслав відзив на позовну заяву, в якому позов визнав частково та не заперечував проти стягнення з нього аліментів в мінімальному рекомендованому розмірі на одну дитину та просив розгляд справи проводити за його відсутності. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 травня 2005 року по 13 квітня 2009 року. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження, копія якого наявна в матеріалах справи. Судом також встановлено, що сторони проживають окремо. Дитина проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки малолітня дитина проживає з матір'ю, батько - відповідач по справі зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на її утримання та виховання. Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. А частиною 3 цієї статті встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду (07.09.2018 року) та до досягнення дитиною повноліття. При цьому суд враховує стан здоров'я дитини, її матері, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у відповідача аліментних зобов'язань, інші обставини, що мають істотне значення при вирішенні даного спору. На думку суду, розмір аліментів у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу) є необхідним і достатнім для забезпечення належного утримання дитини, оскільки рівнозначний обов'язок щодо утримання сина покладається також на позивача по справі (ст. 141 СК України). Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього кодексу. Враховуючи те, що законодавець встановив імперативне правило, відповідно до якого доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, які не тільки не підтверджуються жодними фактичними даними, а й потребують самостійного доказування, суд дійшов висновку, що обставина, що відповідач добровільно допомагає дитині не може свідчити про те, що відповідач її повністю утримує. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Крім того, суд вважає за необхідне на підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судові витрати у справі, оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом. На підставі викладеного,

Outcome: partial