Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області із позовом до [PERSON] за участю Служби у справах дітей Вінницької міської ради про встановлення порядку участі батька у вихованні малолітньої дитини та відшкодування моральної шкоди. Позов мотивований тим, що 26.09.2001 року у сторін народився син [PERSON], що підтверджуєтья свідоцтвом про народження серії1-АМ №149728, виданим 06.11.2001 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницької міської ради. 14.01.2008 року у сторін народився другий син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-АМ №094619, виданим 24.01.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.02.2015 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішення набрало законної сили. З грудня 2014 року діти проживали у спільній квартирі сторін. Згодом, відповідач з дітьми стали проживати у квартирі її батьків. Також, з вказаного періоду [PERSON] перестала надавати позивачу можливість спілкуватися з дітьми, оскільки між сторонами склалися неприязні відносини. З метою забезпечення свого батьківського обовязку та права щодо утримання, забезпечення, догляду та виховання дітей, [PERSON] звернувся до Служби у справах дітей Вінницької міської ради для правового вирішення конфлікту. Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 14.05.2015 №998 позивачу визначили спосіб участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, при цьому [PERSON] була попереджена про відповідальність за порушення законодавства щодо захисту прав дитини. Проте відповідач не стала виконувати рішення виконкому і зовсім перестала давати позивачу бачитися з синами. Позивач неодноразово намагався врегулювати питання щодо усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дітьми, однак все було марно. А тому позивач просить суд встановити порядок участі батька у вихованні дітей. Крім того, позивач вважає, що йому була заподіяна моральна шкода. Відповідач відкрито, вперто та тривало порушує його права, позбавляючи його права зустрічатися з дітьми. Він перебував у сильному психотравмуючому стресі, викликаним хвилюванням, повязаним із відновленням його прав, душевними стражданнями. Моральна шкода полягає у психічних переживаннях, які переніс [PERSON], порушенні звичайного стану життя у звязку з тим, що [PERSON] забрала спільних дітей до своїх батьків. Відтак позивач оцінює моральну шкоду у 10000 грн. Ухвалою суду від 26.01.2016 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку участі позивача у вихованні малолітньої дитини [PERSON], 26,09.2001 року народження, залишено без розгляду. В судовому засіданні позивач та його представник заявлений позов підтримали та просили його задовольнити, посилаючись на обставини, викладенні в позовній заяві. В судовому засіданні відповідач та її представник позов не визнали. Згідно з поясненнями відповідача [PERSON] позивачу не створюються перешкоди у вихованні сина [PERSON]. В будні дні, визначені в рішенні виконавчого комітету Вінницької міської ради, [PERSON] навіть за час провадження справи у суді нерегулярно забирав [PERSON] зі школи після закінчення уроків о 13 год. 10 хв. Син змушений був очікувати когось з батьків або бабу зі сторони матері [PERSON], аби його забрали зі школи. Достеменно знаючи про проведення батьківських зборів [PERSON] на такі збори не з»являється. Не завжди і у вихідні дні, як це визначено в рішенні виконкому, позивач з»являється забрати сина [PERSON] до себе. В період перебування сина [PERSON] у батька він не займається з [PERSON] уроками, внаслідок чого, він повертається після 20 год. додому з невиконаним домашнім завданням і [PERSON] змушена до 22 год. 30 хв. вчити з сином уроки. Позивач нерегулярно та не в повній мірі надає кошти на утримання меншого сина, відмовився дати гроші, щоб зібрати [PERSON] в школу у вересні 2015 р., щомісячно на сина мати витрачає біля 1570 грн., а батько в цих витратах участі не приймає. Внаслідок таких дій позивача у сина [PERSON] пригнічений психологічний стан, він не завжди бажає йти до батька, тоді [PERSON] кричить на дитину, намагається силоміць забрати з собою. В сім»ї двоє синів : [PERSON] та [PERSON], вони гарно спілкуються між собою, але батько [PERSON] розділяє старшого сина [PERSON] на поганого та меншого [PERSON] на доброго, що також негативно впливає на психологічний стан обох дітей. Не зважаючи на будні дні : вівторок і четвер, визначені у рішенні виконкому, [PERSON] забирає сина [PERSON] зі школи в інші дні, при цьому не попередивши матір дитини [PERSON] Підсумовуючи відповідач не проти зустрічей батька з сином та прийняття участі у його вихованні, але не завжди сам син прагне до такого спілкування з батьком. Представник третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради підтримала рішення Органу опіки і піклування, просила задовольнити позов. Згідно з її поясненнями батько та мати мають рівні права і обов»язки відносно дитини. Батько і син мають право на спілкування між собою. Всі взаємні образи і звинувачення сторін відображаються на їх дітях. Стосунки батьків закінчились у зв»язку з розірванням шлюбу залишилось виховання батьками дітей. Допитані в судовому засіданні свідки дали такі показання. Свідок [PERSON] розповіла про те, що [PERSON] приходив у школу у вівторок у грудні 2015 р., тоді склалась шумна ситуація. О 13 год. 15 хв. зазвичай батьки чи бабусі забирають дітей зі школи. Свідок побачила [PERSON] бабусю онуки [PERSON], яка попросила зателефонувати [PERSON] з приводу конфлікту. [PERSON] підійшов до [PERSON], а той не захотів з ним залишатись і підійшов до бабусі [PERSON], на що [PERSON] став кричати на бабу і махати якимось папером. Ініціатором скандалу був [PERSON] Свідок [PERSON] раніше бачила батька [PERSON] у школі, він був на святі 1 Вересня. Коли приходить до школи [PERSON] [PERSON] стає заляканий, до батька йде неохоче. Щодня [PERSON] зі школи забирала його бабуся [PERSON]. Свідок [PERSON] дала показання про те, що позивач її бувший зять, в відповідач дочка. Як мати вона допомагає своїй дочці, щодня забирає онука [PERSON] зі школи на автомобілі, водить його на плавання в спортивний комплекс «Авангард», в гурток англійської мови «Флеш», в секцію дзю-до, робить разом з ним уроки. Свідок вважає, що ніхто дітям батька не замінить, вона чула як дочка [PERSON] казала дітям : «Тато завжди залишиться Вашим татом». У грудні 2015 р. відбулась зустріч [PERSON] В,К. з [PERSON] у ЗОШ №4. Дочка [PERSON] попросила забрати онука [PERSON] зі школи, на що свідок погодилась. В цей же час задирати [PERSON] зі школи приїхав і батько [PERSON], але дитина виявила бажання їхати з бабусею і сіла до неї в автомобіль. При цьому [PERSON] став кричати у вестибюлі школи на свідка та класного керівника, це бачили діти, їх батьки, діди, баби, вчителі. Він кричав на класного керівника класу, в якому навчається [PERSON], чому у вівторок і четвер вона дозволяє забирати його сина [PERSON] бабі [PERSON]. Останній час [PERSON] зі школи забирає мати [PERSON] На запитання осіб, які беруть участь у справі, свідок повідомила, що вона як баба не заперечує проти побачень сина з батьком, але [PERSON] сам не хоче йти до нього, просить бабу чи матір забрати його зі школи у вівторок і четвер. Бували випадки, коли [PERSON] у ці дні сина зі школи не забирав, тоді [PERSON] чекав у школі, доки його забере бабуся чи матір. Свідок [PERSON] повідомила суду про те, що працює вчителем початкових класів у ЗОШ №4. В дошколярику у неї з»явився учень [PERSON] [PERSON]. Мати дитини повідомила про те, що шлюб між нею та батьком дитини розірвано. Навчанням дитини займається мати і бабуся, забирають його зі школи. З батьком дитини вчитель спілкувалась декілька разів, він приніс листа про те, щоб забирати дитину зі школи по вівторках і четвергах, на що вона не заперечувала. В останній раз [PERSON] прийшов забирати сина, але той не хотів йти з батьком. Після зустрічей з батьком [PERSON] стає замкнутим, боїться висловитись. [PERSON] в приміщенні школи непристойно поводився в присутності дітей, батьків і вчителів. А спір виник з приводу того, він чи баба буде задиратиме в цей день [PERSON] зі школи. Конфлікт з цього приводу виникає не вперше. Його ініціатором виступає [PERSON] [PERSON] не був радісним від зустрічей з батьком. А в присутності завуча та директора школи він казав, що не хоче йти до батька. Свідок [PERSON] повідомила про те, що позивач [PERSON] її син, а відповідач [PERSON] бувша невістка. Весь час з двох місяців від народження вона проводила з онуком [PERSON], але після розлучення [PERSON] перестала давати [PERSON]. Свідку відомо про те, що відповідач перешкоджає давати позивачу сина [PERSON]. У [PERSON] забрали мобільний телефон, щоб він не міг спілкуватись з батьком. Від сусідів вона чула про те, що [PERSON] викидає подарунки, які дарує [PERSON] своєму сину. Син [PERSON] щоразу ставить до відома свідка про те, що забиратиме [PERSON] зі школи до себе додому у вівторок і четвер. Але бувша сваха [PERSON] навмисно забирає [PERSON] зі школи, щоб не дати батьку забрати сина до себе. Свідок [PERSON] батько позивача суду пояснив, що до школи онук [PERSON] часто був у них, але після розірвання шлюбу невістка [PERSON] перестала давати онуків. Декілька разів свідок їздив з позивачем на квартиру, щоб побачитись з онуками, але сваха [PERSON] двері не відкрила. В присутності свідка позивач телефонував до відповідача, домовлявся про зустріч з дітьми, але зі слів сина так і не зустрівся з дітьми, тому що двері в квартирі, де мешкають діти, не відкривали. Свідок [PERSON]»я Сергіївна дала показання про таке. Вона є дочкою позивача від іншого шлюбу. відповідно [PERSON] та [PERSON] її брати. Після розлучення сторін брати не беруть мобільний телефон, коли до них телефонує їх сестра [PERSON] Свідку відомо, що коли батько [PERSON] приходив до школи, щоб забрати [PERSON], відповідач [PERSON] та її мати тримали [PERSON] за руки, щоб той не підійшов до батька. Зі слів позивача свідку відомо, що він не може побачитись з дітьми за їх місцем проживання та передати подарунки. Одного разу свідок зустрілась в магазині з братом [PERSON] в супроводі його матері, і вони мали можливість поговорити. Свідок [PERSON] повідомив суду про те, що декілька раз вони з позивачем приїздили по вул. Ленських подій в м. Вінниці додому до відповідача і один раз до школи, щоб [PERSON] побачився з дітьми. Свідок при цьому залишався у машині, але через деякий час позивач повертався і казав, що йому не дали забрати сина [PERSON]. Свідок [PERSON] старший син сторін дав показання про те, що спочатку він бажав спілкуватись з батьком, але потім батько став називати його «зрадником», не завжди брав мобільний телефон, коли телефонував син [PERSON], не платив аліменти, не давав ключі від квартири, де залишився комп»ютер сина. Батько забрав у [PERSON] закордонний паспорт. Менший брат [PERSON] теж ображений на батька, тому що він ображає матір, не дає гроші на гуртки. [PERSON] боїться батька. Мати відповідач [PERSON] дозволяє дітям бачитись з батьком, не заперечує спілкуватись з ним по телефону. На думку свідка, відносини між батьком і дітьми могли б налагодитись аби батько залишив їм з матір»ю квартиру, в якій він тепер проживає, а їх не пускає. При судовому розгляді по справі встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 26.09.2001 року у сторін народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії1-АМ №149728, виданим 06.11.2001 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницької міської ради. 14.01.2008 року у сторін народився другий син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-АМ №094619, виданим 24.01.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.02.2015 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради №998 від 14.05.2015 року встановлено наступний порядок участі [PERSON]. у вихованні малолітньої дитини [PERSON], [INFO]: щовівторка, щочетверга з 13-00 год. до 20-00 год.; щосуботи з 10-00 год. до 21-00 год.; канікулярний час та святкові дні батьки ділять між собою порівно. Також зобовязано батьків попереджати один одного про свої дії щодо дитини та узгоджувати їх із урахуванням режиму дня, стану здоровя та інтересів дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно зі ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Статтею 151 Сімейного кодексу України визначено, що батьки мають переважне право перед іншим особами на особисте виховання дитини. Частиною 3 цієї ж статті визначено, що батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно з ч. 1 статті 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.ч.1-2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина (діти), не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною (дітьми) та брати участь у її (їх) вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Відповідно до ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки і піклування є обов»язковим для виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно з ч. 1 ст. 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною в присутності іншої особи. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Заслухавши осіб. які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши матеріали справи, та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв «язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Сторони від спільного шлюбу мають двох синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Оскільки спільне життя у сторін не склалось, шлюб між ними було розірвано у судовому порядку. Рішенням виконавчого комітету вінницької міської ради від 14.05.2015 року сторонам запропонований порядок участі батька у вихованні сина [PERSON], яким визначено, що спілкування дитини з батьком має відбуватись щовівторка, щочетверга з 13-00 год. до 20-00 год.; щосуботи з 10-00 год. до 21-00 год.; канікулярний час та святкові дні батьки ділять між собою порівно. Місця зустрічей не визначено. Порядок участі у вихованні дитини, запропонований [PERSON], на переконання суду, є розумний та такий, що відповідатиме інтересам самої дитини. З наведених підстав позов в частині встановлення порядку участі батька у вихованні сина [PERSON], 14.01.2008 року підлягає задоволенню у повному обсязі. Наданими сторонами доказами судом встановлено, що відповідач створює перешкоди в участі позивача у вихованні сина [PERSON], що, на переконання суду, зумовлено не вирішенням бувшим подружжям майнових питань після розірвання шлюбу. Спроби суду за досить тривалий час розгляду справи примирити сторони виявились марними. Створення позивачу перешкод у спілкуванні з сином негативно впливає на психоемоційний стан дитини, підриває авторитет батька в уявленні сина. Тому є правильним, законним і справедливим надати можливість обом батькам брати участь у вихованні дитини. І таке рішення суду відповідатиме критеріям ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року), в якій наголошується, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди задоволенню не підлягають. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини душевних та фізичних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральну шкоду, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Згідно з Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року міститься роз»яснення про те, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Суд звертає увагу, що позивачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння діями відповідача моральної шкоди, а тому у задоволенні позовних вимог про її відшкодування суд відмовляє. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до положень статті 88 ЦПК України. Позивач на компенсації судових витрат за рахунок відповідача не наполягав. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial