Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до АТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. У позовній заяві позивач посилається на те, що 26.11.2020 року із листа приватного виконавця Табінського О.В. йому стало відомо про існування виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. від 24.01.2020 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4892, про стягнення з нього [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості за кредитним договором № 006-06502-250214 від 25.02.2014 року, що був укладений між ним та АТ «Дельта Банк», у загальній сумі 48053,01 грн. Позивач вважає, що виконавчий напис нотаріуса від 24.01.2020 року за № 4892 є таким, що не підлягає виконанню, виходячи з того, що у спірному виконавчому написі вказана сума заборгованості, яка не відповідає сумі фактичної заборгованості, оскільки вона визначена без врахування спливу строку позовної давності по стягненню тіла кредиту та відсотків. Крім того, не враховано, що кредит було частково погашено, невідомо, яка сума боргу залишилася не сплаченою на момент закінчення строку дії кредитного договору 25.02.2016 року й проведення останнього платежу. Зазначає, що визначена у спірному виконавчому написі сума у нього викликає сумніви та з ним не узгоджена, що повністю виключає можливість стягнення спірної заборгованості шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Нотаріус зазначає, що стягувана заборгованість утворилася за період з 08.02.2018 року по 23.01.2020 року, при цьому не враховує, що строк дії кредитного договору закінчився 25.02.2016 року, й з цього моменту він більше нічого не погашав, тоді де поділася заборгованість за період з 25.02.2016 року до 08.02.2018 року, чи включена вона у стягнену суму, а якщо включена, чому вказано період тільки останні два роки. За твердженням позивача, стягувана сума є спірною й її розмір повинен бути визначений в судовому порядку, оскільки за умовами кредитного договору погашення повинно було відбуватися рівними частинами протягом двох років, а відтак суттєве значення для встановлення строку виникнення права вимоги по примусовому стягненню заборгованості має дата останнього внеску, тобто дата від якої починається відрахування строку позовної давності. Як зауважує позивач, жодної письмової вимоги про погашення заборгованості щодо усунення порушень основного зобов`язання він від відповідачів не отримував. Відповідачі ввели нотаріуса в оману щодо безспірності його заборгованості, не надіслали йому вимоги про існуючий борг, а також не надали нотаріусу можливості встановити строки позовної давності, оскільки за його даними з дня настання права вимоги за даним кредитним договором (з останнього платежу) на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом вже минуло три роки. Вказує, що про недобросовісність відповідачів свідчить і той факт, що про відступлення права вимоги він дізнався тільки зі спірного виконавчого напису нотаріуса, хоча ч. 2 ст. 516 ЦК України визначає необхідність письмового повідомлення про це боржника. Боржник має знати, на користь кого він повинен виконати зобов`язання. Жоден із кредиторів даної вимоги закону не виконав, проте безпідставно обидва кредитора звернулися до нотаріуса за протиправним виконавчим написом нотаріуса поза межами строків позовної давності зі спірною сумою заборгованості. На підставі наведеного, позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. від 24.01.2020 року, зареєстрований у реєстрі за № 4892, про стягнення з нього на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості за кредитним договором № 006-06502-250214 від 25.02.2014 року, що був укладений між ним та АТ «Дельта Банк», у загальній сумі 48053,01 грн. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.12.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів надіслано учасникам справи. Позивач у судове засідання не з`явився, при цьому подав до суду заяву, згідно з якою просить розглянути справу по суті без його участі та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Разом з тим, позивач повідомив суд про спробу з боку відповідача вирішити питання про мирне врегулювання спору, з яким він категорично не погоджується. Вважає, що спроба мирного врегулювання даної справи повністю підтверджує мотиви його позовної заяви щодо спірності суми, заборгованості та пропуску строку позовної давності права вимоги примусового стягнення такої шляхом вчинення виконавчого нотаріуса. Із листа відповідача вбачається, що загальна сума заборгованості становить 48053,01 грн., при цьому відповідач пропонує добровільно сплатити суму 8600 грн. в строк до 18.02.2021 року для подальшого списання частини боргу та визнання заборгованості за кредитом погашеною, тоді як судове засідання призначено на 24.03.2021 року й мирову угоду слід укладати в суді з постановленням відповідної ухвали. Викладена у листі пропозиція свідчить про те, що 8600 грн. це тіло відсотки, а інші майже 40000 грн. штрафні санкції, для стягнення який встановлена спеціальна позовна давність в один рік з моменту останнього платежу та нарахування яких суперечить нормам ст. 551 ЦК України, якою передбачено, що розмір неустойки не може значно перевищувати суму збитків, завданих банку, тобто суму тіла кредиту та відсотків. Тобто, відповідач, розуміючи, що його дії є протиправними, а його позовна заява обґрунтованою, намагається отримати хоч якусь суму, вводячи його та суд в оману щодо своїх намірів, розуміючи, що сплатою запропонованої частини боргу він автоматично визнає заборгованість у повному обсязі та перерве дію строку позовної давності. З огляду на викладене, позивач просить суд розглянути дану справу по суті та ухвалити рішення, яким із врахуванням всіх обставин справи та зазначеного листа відповідача, задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача АТ «Дельта Банк» у судове засідання не з`явився, хоча про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином шляхом надіслання судових повісток про виклик рекомендованими поштовими відправленнями, про причини неявки не повідомлено, відзив на позов не подано, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія управління активами» у судове засідання не з`явився, при цьому надіслав до суду клопотання врегулювання спору за участі судді, в якому зазначив, що, на думку відповідача, даний спір можливо вирішити в мировому порядку за умов взаємних поступок, оскільки наявність заборгованості за кредитним договором позивачем не спростовується, лише містяться посилання щодо надмірно великої суми заборгованості, у зв`язку із чим пропонують вирішити даний спір в мировому порядку на наступних справедливих умовах. Зокрема, станом на сьогоднішній день заборгованість за кредитним договором № 006-06502-250214 від 25.02.2014 року складає 48053,01 грн. У разі сплати коштів у розмірі 8600 грн. на розрахункові рахунки ТОВ «Фінансова компанія управління активами», у строк до 18 год. 00 хв. 18.02.2021 р. частина заборгованості у розмірі 8648,52 грн. буде списана, а заборгованість за кредитним договором № 006-06502-250214 від 25.02.2014 року та виконавчим написом № 4892 вважатиметься такою, яка погашена в повному обсязі. Вважає за необхідне зазначити, що в разі погодження позивачем з вказаними вище умовами, ТОВ «Фінансова компанія управління активами» гарантує підписання на вказаних вище умовах мирову угоду та/або вважати вказані вище умови договором часткового прощення боргу. Звертає увагу, що заборгованість за якою минув строк позовної давності в разі, якщо відповідні заходи щодо її стягнення не привели до позитивних наслідків в розумінні положень підпункту «а» пп. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України підлягає списанню та оподаткування в розмірі 18 %, а тому розмір податкового боргу позивача перед державою складатиме 8649,54 грн. (48053,01 грн. * 18 % = 8649,54 грн.). При цьому, у разі списання заборгованості інформація з бюро кредитних історій про наявність проблемної непогашеної заборгованості не зникає. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. у судове засідання не з`явився, хоча про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином шляхом надіслання судових повісток про виклик рекомендованими поштовими відправленнями, про причини неявки не повідомлено, письмові пояснення щодо позову не подано, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. Разом з тим, ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.12.2020 року постановлено задовольнити клопотання позивача про витребування доказів та витребувати від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. первинні документи, на підставі яких 24.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 4892, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості у сумі 48053,01 грн. відповідно до кредитного договору № 006-06502-250214 від 25.02.2014 року, укладеного з АТ «Дельта Банк». Копію ухвали для виконання направлено до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. і витребувані ухвалою документи постановлено надіслати до суду до 18.01.2021 року. Однак, вимоги ухвали в частині витребування доказів не виконано та приватним нотаріусом не повідомлено про не можливість надання витребуваних документів. За приписами ч. ч. 1, 2, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 24.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 4892, згідно з яким запропоновано стягнути з [PERSON] , невиплачені в строк грошові кошти на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», якому товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відступлено право вимоги на підставі договору відступлення прав вимоги № 20/01/20-1/1 від 20.01.2020 року, якому в свою чергу публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» на підставі договору відступлення прав вимоги № 195/К від 09.02.2018 року відступлено право вимоги за кредитним договором № 006-06502-250214 від 25.02.2014 року, укладеного між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] . Запропоновано задовольнити вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», стягнути з [PERSON] за період з 08.02.2018 року по 23.01.2020 року, включно, суму у розмірі: 31361,17 грн. заборгованість за тілом кредиту; 16541,84 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією; 150 грн. плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 48053,01 грн. На підставі заяви ТОВ «Фінансова компанія управління активами» про примусове виконання судового рішення від 10.09.2020 року оригінал зазначеного виконавчого напису пред`явлено до виконання приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Табінському О.В., яким 29.09.2020 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 63150085). З наявної у матеріалах справи копії виписки за кредитним договором № 006-06502-250214 від 25.02.2014 року за період з 08.02.2018 року по 23.01.2020 року, складеною ТОВ «Фінансова компанія управління активами», вбачається, що станом на 23.01.2020 року заборгованість за кредитним договором не погашена, залишок заборгованості складає 47903,01 грн., з яких: 31361,17 грн. заборгованість за тілом кредиту; 16541,84 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. При цьому ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів за якими стягнення проводиться у безспірному порядку. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88Закону України« Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88Закону України«Про нотаріат» у такому спорі необхідно перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Позивач, звертаючись до суду з відповідним позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтовує свої позовні вимоги не дотриманням принципу безспірності. Відповідно до п. 1.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок), перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. п. 3.1-3.2, 3.4 глави 16 розділу ІІ Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік). Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Пунктом 2 Переліку документів передбачено, що такими документами є кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Системний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. Отже, однією з основних умов вчинення виконавчих написів є наявність документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника. Ознакою безспірності є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутність будь-яких суперечностей у поданих документах. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172. Судом встановлено, що у виконавчому написі нотаріуса від 24.01.2020 не зазначено, на підставі яких документів його здійснено, а лише вказано, що грошові суми, які пропонується стягнути, є заборгованістю за кредитним договором. Надання Заявником неповної інформації та документів приватному нотаріусу мало наслідком порушення нотаріусом при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» та п. 1 Глави 13 Порядку № 296/5, згідно з яким на нотаріуса покладається обов`язок відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Крім того, стягнення з позивача боргу, який не є безспірним з порушенням процедури повідомлення його про його наявність, відбулося у позасудовому порядку і він був позбавлений можливості заперечувати щодо вчинення нотаріусом виконавчого напису. Письмової вимоги відповідача про погашення заборгованості позивач не отримував, що є порушенням вимог закону, яке істотно вплинуло на його права та обов`язки. Вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, про яку не було проінформовано боржника та визнання такої заборгованості безспірною суперечить вимогам закону. Згідно з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в постанові від 20.05.2015 року у справі № 6-158цс15, можна говорити про правильність вчиненої нотаріальної дії у вчиненні виконавчого напису лише за умови що: 1) нотаріусу надані всі необхідні документи, визначені Переліком, що підтверджують безспірність заборгованості; 2) за наявності доказів належного направлення відповідачем письмової вимоги про усунення порушень; та 3) наявності доказів належного отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п.2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року за результатами розгляду касаційних скарг Кабінету Міністрів України та публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 вказана постанова залишена без змін. Таким чином, судом було скасовано п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, відповідно до якого встановлювалася можливість здійснювати стягнення за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Постановою Великої палати Верховного суду від 20.06.2018 року у справі № 826/20084/14 рішення Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року залишено без змін. Враховуючи викладене, з 22.02.2017 року законодавством України не було передбачено можливості здійснювати стягнення за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. У постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 суд зазначено, що нотаріус, перш ніж вчинити виконавчий напис, повинен перевірити чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який йдеться в Переліку № 1172, чи подані всі передбачені Переліком документи, чи оформлені такі документи належним чином, чи підтверджують подані документи безспірність заборгованості боржника перед кредитором та прострочення виконання зобов`язання, чи не виник спір між зацікавленими особами, чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису. Оскаржуваною постановою Кабінету Міністрів України внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, відповідно до п. 2 яких, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Тобто, в своїй постанові Кабінетом Міністрів України, якому законом надано повноваження щодо встановлення переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, встановлено перелік документів, які необхідно надати нотаріусу для одержання виконавчого напису, що фактично нівелює вимогу законодавства щодо необхідності підтвердження наявності та безспірності заборгованості, набуття чинності кредитним договором та повноважень іпотекодержателя. Разом з тим, слід врахувати, що згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Параграфом 1 встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Однак, як вбачається з матеріалів справи, Зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджені оскаржуваною постановою, не передбачають обов`язку подання нотаріусу разом із оригіналом кредитного договору доказу на підтвердження факту укладення такого договору (шляхом передачі грошей або інших речей), що свідчить про суперечливість та невідповідність вказаних положень Змін наведеним нормам Закону. Разом з тим, Зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, не враховують положень п. 6 ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з яким, якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність. Таким чином, законодавець забезпечує право боржника на захист його інтересів шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, у пункті 2 Переліку відсутня вимога про надання нотаріусу документів, які б підтверджували повідомлення боржника кредитором про наявність заборгованості та необхідність її погашення, що безперечно є порушенням прав боржника. Водночас, доповнений Постановою розділ Переліку «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» дозволяє кредиторам без повідомлення боржника здійснювати «односторонній» розрахунок заборгованості та звільняє кредитора від обов`язку доведення безспірності боргу, його суми та факту прострочення. За таких обставин нотаріус не може здійснювати захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису. Крім того, доповнений оскаржуваною постановою розділ Переліку «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» дозволяє кредиторам без повідомлення боржника здійснювати односторонній розрахунок заборгованості та звільняє кредитора від обов`язку доведення безспірності спору, його суми та факту прострочення. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Проте, незважаючи на вказані вимоги закону, відповідач звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, а приватний нотаріус в свою чергу всупереч правилам, встановленим Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, вчинив виконавчий напис від 24.01.2020 року, згідно з яким стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованість в розмірі 48053,01 грн. Разом з тим, в порушення вимог ст. 81ЦПК України відповідачем ТОВ «Фінансова компанія управління активами» суду не надано доказів того, що позивачу направлялась письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором № 006-06502-250214 від 25.02.2014 року. У зв`язку з чим позивач був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги товариства або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої для стягнення. Доказів того, що при вчиненні напису нотаріус отримував від товариства первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, чеки тощо), відповідачем не надано, тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед товариством, суми процентів, зазначені у написі, є безспірними. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, та чи яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем та приватним нотаріусом не подано до суду належних та достовірних доказів безспірності заборгованості. Таким чином, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат». Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а вимоги позивача визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Підстав для проведення врегулювання спору за участю судді, визначених Главою 4 Розділу ІІІ ЦПК України, судом не встановлено. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім і підтверджені документально судові витрати у вигляді судового збору у загальному розмірі 1261,20 грн., з яких: за подання позовної заяви в сумі 840,80 грн., за подання заяви про забезпечення позову в сумі 420,40 грн.

Outcome: approved