Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] в якій, з урахуванням уточнень, просить стягнути з відповідача в якості матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням 69057,00 грн., моральну шкоду в розмірі 20000 грн. , та витрати по сплаті судового збору в розмірі 899,50 грн. В обґрунтування позову зазначив, що ухвалою судді Комінтернівського районного суду м. Харкова Онупко М.Ю. у справі № 641/10977/15-к за розглядом кримінального провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 191 КК України, останнього було звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. [PERSON] було роз`яснено, що застосування ст. 49 КК України не є реабілітуючою підставою звільнення від кримінальної відповідальності та не звільняє його від обов`язку відшкодування спричиненої шкоди в порядку цивільного судочинства. У кримінальному провадженні він був визнаний потерпілою стороною як директор кафе « Деметра » та засновник юридичної особи ПФ «Деметра-ЮІС». 08.10.2020 року [PERSON] на підставі наказу № 10 від 01.08.2013 року був прийнятий на посаду бармена до ПФ «Деметра-ЮІС» у кафе « Деметра », що розташоване за адресою: [ADDRESS] . 01.08.2013 року [PERSON] був ознайомлений зі своїми функціональними обов`язками, згідно яких [PERSON] , працюючи на посаді бармена кафе « Деметра », взяв на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення схоронності ввірених йому матеріальних цінностей та грошових коштів і у зв`язку з цим зобов`язується дбайливо ставитися до переданих йому для зберігання або інших цілей матеріальними цінностями і вживати заходи до запобігання шкоди, своєчасно повідомляти керівництву про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження ввірених йому матеріальних цінностей, вести облік. Так в період з 24.04.2015 по 29.07.2015 року [PERSON] , знаходячись на робочому місці, привласнив грошові кошти, належні кафе, шляхом видалення позицій з торгового термінала та оформлення непривального замовлення на суму 45441,78 грн. [PERSON] дізнавшись пароль торгового терміналу кафе та в час, коли знаходився на зміні, оформляв неправильні замовлення, анулюючи після отримання коштів частину вже оплаченого покупцями замовлення, а кошти від операції залишав собі. Оскільки спричинені збитки є грошовим зобов`язанням, яке відповідач порушив, то останній має відшкодувати спричинену шкоду з урахуванням інфляційних витрат, які за період з 27.09.2015 по 01.09.2020 року складають 23616,00 грн. Загальна сума спричинено шкоди становить 69057,00 грн. Крім того, йому була спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що він прийняв на роботу бармена, враховуючи його намагання працевлаштування в м. Харкові, як молодого чоловіка, який намагається вирватися з сільської місцевості. Організував йому навчання, але після виявлення факту привласнення коштів, працівники кафе почали обговорювати його, надаючи негативну характеристику як керівникові. Вони піддавали критиці його професіоналізм, що вдарило по його репутації та психо-емоційному стану. Саме кримінальне провадження забрало у нього багато сил та енергії. Йому знадобилось багато часу та сил для відновлення ділової репутації. Він сам став себе гірше почувати, внаслідок нервової напруги на роботі. Спричинену моральну шкоду він оцінює у 20000,00 грн. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.11.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Також зазначив, у разі неявки в судове засідання відповідача на підставі ст. 280 ЦПК України не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши подані матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, перевіривши матеріали кримінального провадження № 641/10977/15-к, провадження № 1-кп/641/17/2020, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України також передбачено, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ч. 1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Пленум ВСУ роз`яснив судам, що «розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст.440,450 ЦК(ст.ст.1166,1187 ЦК України) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.» Аналіз вказаних норм свідчить про те, що законодавцем встановлена презумпція вини завдавача шкоди, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкода була завдана не з його вини. При цьому, потерпілий повинен надати докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка, відповідно до закону, зобов`язана відшкодувати шкоду. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З аналізу наведених вимог закону можна дійти висновку про те, що позивач повинен надати докази, як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності відповідача, так і докази спричинення йому матеріальної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08.10.2020 року клопотання [PERSON] про звільнення його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України задоволено. Звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження, відомості про кримінальне правопорушення у якому внесені до ЄРДР за № 12015220540002403 від 12.10.2015 року за обвинуваченням [PERSON] , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України - закрито на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України. Ухвала суду набрала законної сили 16.10.2020 року. Закон не пов`язує можливість застосування правил ч.1 ст.49 КК України із визнанням особою вини, обов`язковою передумовою для закриття провадження у справі є наявність згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав. Судом було встановлено, що обвинувачений [PERSON] цілком розуміє свої права та підставу звільнення від кримінальної відповідальності, та наполягає на звільненні його від кримінальної відповідальності згідно ст.49 КПК України та закритті кримінального провадження. Положеннями ст.285КПК України встановлено, що особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення. Підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. Отже, обвинувачений, щодо якого передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, має як право на таке звільнення, так і право на проведення судового провадження в повному обсязі в загальному порядку. В даному випадку обвинувачений [PERSON] скористався своїм правом щодо звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України та має право на таке звільнення. Суд в свою чергу роз`яснив обвинуваченому його право на звільнення від кримінальної відповідальності та правові наслідки щодо реалізації цього права, в тому числі і те, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності не має реабілітуючого характеру. Крім того, Верховний Суд у своїй Постанові від 24.05.2018 (справа № 531/2332/14-к) також зазначив: «У разі закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності цивільний позов не розглядається, а вимоги потерпілого можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.» [PERSON] не скористався своїм правом на продовження розгляду кримінального провадження та домогтися при цьому довести свою невинуватість та виправдання. Судом зокрема встановлено, що на підставі наказу № 10 від 01.08.2013 року [PERSON] був прийнятий на посаду бармена до приватної фірми «Деметра-ЮІС» у кафе « Деметра », що розташоване за адресою: [ADDRESS] , видом діяльності якого є здійснення виробничо-господарської, комерційної та іншої діяльності. 01.08.2013 року з [PERSON] був ознайомлений зі своїми функціональними обов`язками, згідно яких [PERSON] , працюючи на посаді бармена кафе « Деметра » взяв на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення схоронності ввірених йому матеріальних цінностей та грошових коштів і у зв`язку з цим зобов`язується дбайливо ставитися до переданих йому для зберігання або інших цілей матеріальним цінностям і вживати заходів до запобігання шкоди, своєчасно повідомляти керівництво про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження ввірених йому матеріальних цінностей, вести облік. Так в період, з 24.04.2015 року по 29.07.2015 року [PERSON] , знаходячись на робочому місці, маючи злочинний намір, спрямований на привласнення чужого майна, привласнив грошові кошти зазначеного кафе, шляхом видалення позицій з торгового терміналу та оформлення неправильного замовлення, що підтверджується «звітом про видалення позицій по касі кафе « Деметра » за період з 24.04.2015 року по 29.07.2015 року» на суму 45441,78 грн., а саме [PERSON] дізнавшись пароль до торгового терміналу кафе, та в час коли знаходився на зміні, оформлював неправильні замовлення, анулюючи (за допомогою паролю адміністратора) після отримання коштів частину вже оплаченого покупцями замовлення, а кошти від операції залишав собі. Згідно висновку судово-економічної експертизи № 133 від 26.10.2015 року, [PERSON] спричинив кафе « Деметра » матеріальної шкоди на суму 45441,78 грн. На наявність вини в діях [PERSON] вказують результати проведеної судово-економічної експертизи № 133 від 26.10.2015 року, за результатами, якої, встановлено, що [PERSON] спричинив кафе « Деметра » матеріальну шкоду на суму 45441,78 грн. На думку суду, позивачем доведено умови та підстави покладення цивільної відповідальності, а саме: причинний зв`язок між діями відповідача та спричиненням шкоди позивачу, чим виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 листопада 2019 року по справі № 757/31418/15-ц(провадження № 61-17928св18) викладено таку позицію, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Разом із тим, платежі, встановлені статтею 625 ЦК України є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер (неустойку тощо). Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Позивач просить стягнути 23616 грн. 00 коп. у відшкодування інфляційного збільшення боргу за період з 27.09.2015 року по 01.09.2020 року. Суд погоджується з наданим розрахунком, тому ця сума підлягає стягненню з відповідача. Суд дійшов до висновку, що позивач надав суду докази на підтвердження своїх вимог відносно спричинення йому матеріальної шкоди, у зв`язку із чим, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 69057,00 грн. в повному обсязі. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За статтею 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Обґрунтовуючи розмір спричиненої моральної шкоди позивач посилався на те, що він організував навчання [PERSON] , прийняв його на роботу, але після виявлення факту привласнення коштів, працівники кафе почали обговорювати його, надаючи негативну характеристику як керівникові. Вони піддавали критиці його професіоналізм, що вдарило по його репутації та психо-емоційному стану. Саме кримінальне провадження забрало у нього багато сил та енергії. Йому знадобилось багато часу та сил для відновлення ділової репутації. Згідно ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги [PERSON] про стягнення відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в розмірі 20000,00 грн. за недоведеністю, оскільки розмір, завданої моральної шкоди, підлягає доказуванню на загальних підставах, при цьому позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження розміру спричиненої йому моральної шкоди. Питання про судові витрати вирішуються судом у відповідності до норм ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial