Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Гукливської сільської ради, треті особи: Воловецька державна нотаріальна контора, реєстраційна служба Воловецького РУЮ, про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. Свою заяву мотивував тим, що його свекор [PERSON] у 1991 році побудував житловий будинок №231 в с. Гукливий Воловецького району. 04.05.1998 року [PERSON] помер. Згідно заповіту складеного 02.11.1990 року та посвідченого Гукливською сільською радою за №13, [PERSON] все своє майно, в тому числі і житловий будинок №231 в с. Гукливий Воловецького району заповів позивачу [PERSON] За життя [PERSON] належним чином не оформив право власності на житловий будинок та не отримав свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Через цю обставину позивач не може оформити спадщину, тому просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування на житловий будинок №302 (старий номер 231) в с. Гукливий Воловецького району. Позивач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причини його неявки суду невідомі. До судового засідання надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача - голова Гукливської сільської ради в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причини його неявки суду невідомі. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Представник Реєстраційної служби Воловецького РУЮ в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, до судового засідання надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Завідуюча Воловецькою державною нотаріальною конторою в судове засідання не з»явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, щодо задоволення позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, зазначений Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Таким чином, спірні правовідносини, щодо набуття права власності на житловий будинок №302 (старий номер 231) в с. Гукливий Воловецького району Закарпатської області регулюються нормами ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що будинок №302 (старий номер 231) в с. Гукливий Воловецького району побудований [PERSON], що підтверджується також технічним паспортом на житловий будинок (а.с.14-24), висновком відділу містобудування, архітектури та цивільного захисту Воловецької РДА №84 від 21.03.2016 р. та погосподарською книгою ( а.с.8-9), однак належним чином будинок зареєстрований не був. Як вбачається із свідоцтва про смерть серії І-ФМ №067912 від 28.03.2001 року (а.с.28) [PERSON] помер 05.05.1994 року, залишивши по собі письмове розпорядження на випадок своєї смерті - заповіт посвідчений Гукливською сільською радою за №13, яким все своє майно, в тому числі і житловий будинок №231 в с. Гукливий Воловецького району заповів позивачу [PERSON] Даний заповіт не було змінено чи скасовано. Відповідно до вимог ст.9 ЦК Української РСР в редакції 1963 року правоздатність громадянина виникає в момент народження і припиняється з смертю. Після смерті [PERSON], позивач в порядку передбаченому діючим на той час ЦК УРСР (1963 рік), як спадкоємець за заповітом, а також у відповідності до ст.549 зазначеного Кодексу спадщину прийняв, оскільки фактично вступили в управління та володіння спадковим майном протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини, а саме позивач фактично постійно проживав у вказаному спадковому житловому будинку, однак оформити спадщину на себе не має можливості, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на нього, оскільки на момент його побудови існував інший порядок узаконення прав на нерухоме майно, однак дані документи обов'язково необхідно подати нотаріусу для оформлення права на спадщину та видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. ВССУ в своєму узагальненні судової практики розгляду цивільних справ про спадкування № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року відзначив, що судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини)…. Якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. В п.3.1 даного узагальнення відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 - що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об'єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім'я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Крім того, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Так, 16.03.2016 року, при зверненні позивача до нотаріуса для видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, нотаріусом було відмовлено із-за відсутності правовстановлюючого документа на спадковий будинок і реєстрації права власності за спадкодавцем. Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно, а згідно статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Враховуючи викладене суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обгрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved