Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на житловий будинок загальною площею 147,3 кв.м., житлової площею 91,1 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] року матері [PERSON]. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що є спадкоємцем після померлої матері [PERSON] і прийняв спадщину, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] року, яка прийняла, але не оформила своїх спадкових прав за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] Позивач [PERSON] та його представник в судове засідання не з'явилися, однак подали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю та просять їх задоволити. Представник відповідача Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області в судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, щодо задоволення позовних вимог не заперечує. Представник Тернопільської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні обставини справи. [INFO] померла [PERSON] у с. Гніздички Тернопільського району Тернопільської області, що стверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданим Лозівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 04 грудня 1989 року, актовий запис про смерть №44 від 04.12.1989 року. Померлою [PERSON] за життя був складений заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Лозівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області 20 лютого 1988 року та зареєстрований в реєстрі за №15. Згідно вказаного заповіту померла належний їй на праві особистої власності жилий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в селі Гніздичка Тернопільського району, заповіла [PERSON]. [INFO] року померла мати позивача [PERSON] у селі Шляхтинці, Тернопільського району Тернопільської області, що стверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданим виконавчим комітетом Байковецької сільської ради Тернопільського району 29.08.2017 року, актовий запис про смерть №71. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на наступне спадкове майно: житловий будинок 1987 року побудови, загальною площею приміщень 147,3 кв.м, житловою площею 91,1 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS], який належав її матері [PERSON], після якої вона спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не прийнялися внаслідок його смерті ( ст. 1218 ЦК України). 20 жовтня 2009 року [PERSON] склала заповіт, який посвідчений секретарем Шляхтинецької сільської ради Тернопільського району та зареєстрований в реєстрі за №23, зі змісту якого вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті все своє майно, що буде належати на день її смерті, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, а також усе те, на що за законом вона матиме право заповіла - [PERSON]. Таким чином, спадкоємцем майна за заповітом [PERSON] є позивач [PERSON] Ч. 3 ст. 1268 ЦК України, передбачає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до довідки Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 29 січня 2018 № 64 на день смерті [PERSON] (померла [INFO] проживали і були зареєстровані разом з померлою в житловому будинку в [ADDRESS] [PERSON], [INFO], син; [PERSON], [INFO], невістка; [PERSON], [INFO], внучка; [PERSON], [INFO], внук; [PERSON], [INFO], внучка; [PERSON], [INFO], правнучка; [PERSON], [INFO], правнук. Таким чином, син померлої - позивач [PERSON] вважається таким, що спадщину прийняв в силу ст. 1268 ЦК України, відмови від її прийняття не заявляв та подав до Тернопільської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, після смерті матері [PERSON] від 24 січня 2018 за №94. Маючи намір отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, представник позивача за довіреністю [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу на ім'я позивача свідоцтва про право на спадщину на вказаний будинок. Однак, державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Захарків Т.Б. 07 березня 2018 року винесено постанову за вих. № 617/02-14 про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] року, яка прийняла, але не оформила своїх спадкових прав за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO], з посиланням на п.1 розділу 1 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, згідно якого видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. Згідно інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації (далі - ТРГБТІ) від 05 лютого 2018 року № 129 вбачається, що станом на 02.02.2018 року по обліку бюро будинковолодіння №54 по вул. Набережна в с. Шляхтинці Тернопільського району належить [PERSON]. Раніше будинковолодіння рахувалось в селі Гніздичка. 05 лютого 2018 року ТРГБТІ на замовлення позивача виготовлено технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS] у якому вказана характеристика будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до експлікації приміщень до плану житлового будинку літера «А» загальна площа приміщень становить 147,3 кв.м., житлова - 91,1 кв.м. В будинковолодінні самочинних добудов та перепланувань не виявлено. Відповідно до інформаційної довідки ТРГБТІ від 05 лютого 2018 року №131 за матеріалами бюро станом на 01.01.2013 року, житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого Тернопільською районною радою 14 червня 1989 року на підставі рішення виконкому № 124 від 26 травня 1989 року та записано в реєстрову книгу [NUMBER] за реєстровим №186. Оригінал свідоцтва втрачено при житті спадкодавців. 21 березня 2018 року Архівним відділом Тернопільської районної державної адміністрації Тернопільської області надано копію витягу з рішення виконкому Тернопільської районної ради народних депутатів Тернопільської області № 124 від 26 травня 1989 року «Про оформлення права власності на житлові будинки с. Гніздичка, Курники, Лозова» про встановлення факту належності і визнання права власності на житлові будинки, на підставі якого було видано свідоцтво на право особистої власності Тернопільською районною радою 14 червня 1989 року та зареєстровано вказаний житловий будинок за [PERSON] Відповідно до довідки Байковецької сільської ради від 12 березня 2018 року № 139 [PERSON], яка померла [INFO], проживала та була зареєстрована в житловому будинку за адресою [ADDRESS] Суспільна група господарства робітнича. На день смерті [PERSON], проживали і були зареєстровані разом з померлою в житловому будинку в [ADDRESS]: [PERSON], [INFO], дочка (померла [INFO]); [PERSON], [INFO], зять (помер [INFO]); [PERSON], [INFO], внук; [PERSON], [INFO], невістка; [PERSON], [INFO], правнучка; [PERSON], [INFO], правнук (відповідно до довідки Байковецької сільської ради від 06 березня 2018 року № 131). Згідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщини визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Пунктом 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна як це передбачає ст. 392 ЦК України може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З приписів ч. 1 ст. 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. При цьому, відповідно до ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV рішення суду, що набрало законної сили є однією з підстав для реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна. Зважаючи на викладене та враховуючи, що позивач не має можливості реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку, оскільки спадкодавець не отримав за життя правовстановлюючий документ на належне майно та не здійснив державної реєстрації свого права власності, тому позивач змушений звертатись в суд за захистом своїх невизнаних прав. Таким чином, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки зазначені позивачем обставини унеможливлюють іншим способом захистити його права та інтереси, тому слід визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок загальною площею 147,3 кв.м., житлової площею 91,1 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом, після померлої [INFO] року матері [PERSON] На підставі наведеного,

Outcome: approved