Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача суму заборгованості за розписками про отримання в борг грошових коштів від 15.04.2011 року та 20.08.2011 року з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою нараховані відповідно до облікової ставки НБУ; три проценти річних від простроченої суми, а всього 17907347,80 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 15 квітня 2011 року між сторонами укладено договір, позики грошових коштів, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 3 000 000,00 грн., про що складено відповідну розписку. 20 серпня 2011 року укладена розписка про надання відповідачу 3 000 000,00 грн. Відповідно до умов договору позики повернення боргу повинно здійснюватися шляхом повернення всієї суми боргу у строк до 01.09.2013 року. Однак, відповідач у визначений сторонами строк борг не повернув, у зв'язку з чим позивач також просить стягнути з відповідача індекс інфляції - 5 392 991,61 грн., 3 % річних - 530 630,14 грн., проценти за позикою нараховані відповідно до облікової ставки НБУ - 5 983 726,02 грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, щодо застосування ч. 2 ст. 625, ч. 1 ст. 1050 ЦК України покладалась на розсуд суду. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Як вбачається із матеріалів справи, між [PERSON] та [PERSON] 15.04.2011 року укладено договір позики, оформлений розпискою, відповідно до якої [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти на суму 3 000 000,00 грн. Згідно умов розписки від 15.04.2011 року [PERSON] зобов'язався повернути всю суму боргу у строк до 01.09.2013 року. 20.08.2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, оформлений розпискою, відповідно до якої [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти на суму 3 000 000,00 грн. Згідно умов розписки від 20.08.2011 року [PERSON] зобов'язався повернути всю суму боргу у строк до 01.09.2013 року. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зіст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання , то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином свої зобов'язання не виконував, у визначені сторонами строки погашення заборгованості не здійснив, внаслідок чого у відповідача перед позивачем склалась заборгованість у розмірі 6 000 000,00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм, матеріалів справи та враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконує, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача боргу на загальну суму 6 000 000, 00 грн., а також індекс інфляції - 5 392 991,61 грн., 3 % річних - 530 630,14 грн., проценти за позикою нараховані відповідно до облікової ставки НБУ - 5 983 726,02 грн. Питання про стягнення витрат зі сплати судового збору суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved