Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкоди у користуванні житловим будинком шляхом виселення. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є власником частини житлового будинку в [ADDRESS] в якій він проживає. Власником іншої часини даного будинку є його брат [PERSON], який разом зі своєю дружиною [PERSON] чинять перешкоди в користуванні належною йому частиною будинку, а саме: самоправно змінюють замки від вхідних дверей та не надають ключів від цих замків, фізично не допускають до житла. На звернення до органів внутрішніх справ з приводу протиправних дій [PERSON] йому було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду, оскільки спір носить цивільно-правовий характер. Враховуючи те, що відповідачі своїми діями чинять перешкоди в користуванні належною йому частиною житлового будинку і добровільно відмовляються з неї виселитися, просить суд усунути створені відповідачами перешкоди, шляхом їх виселення з належної йому частини житлового будинку в [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує, просить розгляд справи проводити без його участі та не заперечує щодо ухвалення заочного рішення /а.с. 17/. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належними чином, заяв чи заперечень до суду не подали. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з цим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. На підставі ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши обставини спору та надані докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Правовідносини, що виникли між сторонами у справі регулюються нормами ЦК України (глава 28). Статтями 319, 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Разом з тим, права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. У статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Отже, закон встановлює пріоритет прав власника житла над правами інших осіб щодо нього. Аналіз вище наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, в тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку в [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.09.2010 року, що стверджується повідомленням КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» від 09.09.2014 року /а.с. 12/. Згідно рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 29.10.2012 року, вищезгаданий житловий будинок був поділений між співвласниками [PERSON] та [PERSON] і кожному з них виділено окремі приміщення /а.с. 2-4/. Як вбачається із заяви позивача, яка зареєстрована в ЖЄОЗП № 2958 від 29.07.2014 року, висновку старшого ДІМ Ківерцівського РВ УМВС України у Волинській області майора міліції Гаврилюка О.Р. від 19.06.2014 року, відповідачі перешкоджають позивачу вільно користуватися належною йому частиною житлового будинку в [ADDRESS] створюють перешкоди та умови, які унеможливлють реалізовувати права власника майна. З огляду на викладене, оскільки позивач є власником 1/2 частини житлового будинку, що розташований по м. Ківерці, вул. Мічуіна, 53 Волинської області, а відповідачі протиправно використовують належне позивачу житлове приміщення і чинять йому перешкоди у доступі до житла, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову з урахуванням обраного позивачем способу захисту порушених прав. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної вимоги. Тому судовий збір, у відповідності до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» розмір якого складає 243, 60 грн., підлягає стягненню з відповідачів в дохід держави для зарахування до спеціального фонду державного бюджету України. На підставі ст. 3, 11, 15, 30, 60-62, 85, 197, 212, 213, 215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 15, 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 64, 116, 150, 156, 157 ЖК України, ст. 41 Конституції України, суд

Outcome: approved