Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із позовом до [PERSON] у якому, уточнивши свої позовні вимоги, просить суд: встановити факт його проживання однією сім'єю разом із [PERSON], починаючи з 15 червня 2010 року; поділити спільне сумісне майно квартиру [ADDRESS] (попереднє найменування пр. Газети «Правда») в м. Дніпро, і визнати за ним та відповідачкою [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] (попереднє найменування пр. Газети «Правда») в м. Дніпро за кожним; вселити його до квартири [ADDRESS] (попереднє найменування пр. Газети «Правда») в м. Дніпро, та визначити порядок користування цією квартирою між співвласниками, виділивши йому у користування житлову кімнату, площею 12,9 кв.м., та вирішивши порядок користування іншими приміщеннями квартири загального користування. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує на те, з червня 2010 року він проживав разом з відповідачкою однією сім'єю, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет і спільно нажили сімейне майно. У 2014 році, порадившись із відповідачкою вони вирішили переїхати проживати до власного житла і придбати для подальшого сумісного проживання квартиру, оскільки хтіли проживати окремо. Кожний із них мав накопичені заощадження та зібравши потрібну суму коштів вони почали підшукувати собі квартиру. У жовтні 2014 року на підставі договору купівлі-продажу, за спільні кошти, ними була придбана спірна квартира. Договір купівлі-продажу вони вирішили оформлювати на відповідачку за обопільною згодою. Про їхні взаємовідносини як чоловіка і жінки, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, знало багато людей. В 2015 році їхні з відповідачкою взаємовідносини зіпсувалися і вони розлучилися, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають. Відповідачка усілякими способами намагалася вигнати його із придбаної ними квартири та в один із днів, коли він повів онуку відповідачки до школи, остання просто замінила замки на дверях та він не зміг потрапити до житла, де залишилися його речі та майно. Оскільки шлюб між ними не був офіційно зареєстрований він змушений звернутися до суду з вказаним позовом за захистом своїх прав. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив його позов задовольнити у повному обсязі. Зазначив, що з відповідачкою вони пять років жили як чоловік і жінка, фактично між ними склалися сімейні відносини. Вони вели спільне господарство, опікувалися один одним, разом вирішували спільні життєві питання. Коли їм стало незручно мешкати із сином відповідачки від першого шлюбу, вони вирішили купити собі власну квартиру та переїхати проживати туди. Для цього він почав підшукувати потрібний варіант житла, для чого оглядав багато пропозицій на ринку нерухомого майна міста Дніпра. Знайшовши потрібний варіант квартири вони з відповідачкою оглянули її та вирішили купити. Перед придбанням квартири він зняв грошові кошти з депозитного рахунку у банку та разом із відповідачкою купили спірну квартиру у гр. [PERSON]. У спірній квартирі обопільними зусиллями та за власні кошти вони здійснювали ремонт та облаштовували квартиру для сумісного проживання. Через певний час відносини між ним та відповідачкою погіршилися, остання почала вигонити його із житла, умови спільного проживання ставали все більш нестерпними. Після того, як він не зміг потрапити до квартири, через зміну відповідачкою замків, він вимушений проживати у підвальному приміщенні цього будинку, оскільки іншого житла він немає. Спірну квартиру вони з відповідачкою вирішили оформлювати на останню лише через те, що він, як військовий пенсіонер перебував на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов та він не бажав втратити своє право на отримання житла. Відповідачка [PERSON] та її представник проти задоволення позову заперечували посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог [PERSON] [PERSON] зазначила, що з позивачем у них ніколи не було справжньої сім'ї, а відносини вони із ним підтримували лише як коханці. Позивач не приймав участі у придбанні квартири,жодних зусиль до ремонту та облаштування спірного житла не прикладав. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, вивчивши письмові докази, які містяться у матеріалах справи та прослухавши аудіозаписи розмов сторін, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що 29.10.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]Правда», а нині пр. Слобожанському, в м. Дніпро, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] Право власності на вказану квартиру в цілому зареєстроване за відповідачкою. Продаж квартири на користь відповідачки було вчинено за 187771,00 гривень. Спірна квартира являє собою трикімнатну квартиру із загальною площею приміщень - 58,2 кв.м., загальною 57,4 кв.м., житловою 41, 5 кв.м. та має у своєму складі: приміщення 1 - коридор, площею 3,8 кв.м.; приміщення 2 санвузол, площею 4,1 кв.м.; приміщення 3 кухню, площею 6,0 кв.м.; приміщення 4 житлову кімнату, площею 17,9 кв.м.; приміщення 5 житлову кімнату, площею 10,7 кв.м., приміщення 6 коридор, площею 2,1 кв.м.; приміщення 7 житлову кімнату, площею 12.9 кв.м., приміщення І балкон, площею 0,8 кв.м. Зазначені обставини підтверджуються технічним паспортом, долученим до матеріалів справи у копії. Як вбачається із наданих позивачем у судове засідання виписок по банківським рахункам відкритих на його ім'я у ПАТ «[PERSON] Дніпро», ПАТ КБ «ПриватБанк», АТ «Ощадбанк», позивач на момент купівлі спірної квартири мав достатні кошти для її придбання. Завчасно, перед придбанням квартири, отримував від вказаних банківських установ свої кошти частинами у готівковій формі. Зокрема у період з серпня по вересень 2014 року позивач отримав у ПАТ КБ «ПриватБанк» належні йому кошти у сумі 19562,40 доларів США, які були розміщені на його особистому рахунку. Станом на 29.10.2016 року вказану сума була еквівалентна 253333,08 грн. згідно з офіційним курсом НБУ (100 доларів США = 1295.2482 гривень), що значно перевищувало вартість спірної квартири згідно з умовами договору купівлі-продажу. Після придбання спірної квартири позивач приймав участь у оплаті житлово-комунальних послуг, у здійсненні облаштування квартири, про що ним були додані до справи відповідні квитанції. Також в період 2015 року позивач звертався до комунальних служб із вимогами та запитами щодо виконання певних робіт за адресою: м. Дніпро, пр. Газети «Правда», 103, про що до справи додані відповіді підприємств, зокрема від ПАТ «Укртелеком», КВЖРЕП Індустріального району, із зазначенням адреси проживання позивача у спірній квартирі, що підтверджує той факт, що позивач дійсно мешкав за адресою: м. Дніпро, пр. Газети «Правда», 103/41, та отримував там поштову кореспонденцію. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] вказала, що вона є сусідкою сторін. Бачила, що [PERSON] та [PERSON] узимку 2014 року заселилися до будинку № 103 по пр. Газети «Правда» в місті Дніпропетровську як сім'я. Сторони проживали однією сім'єю тільки удвох, разом кудись їздили на машині. На теперішній час [PERSON] проживає у підвалі будинку. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] зазначив, що [PERSON] та [PERSON] є його сусідами по під'їзду у будинку № 103. Йому відомо, що сторони разом придбавали спірну квартиру та разом однією сім'єю у ній мешкали. [PERSON] та [PERSON] разом вирішували комунальні і побутові питання щодо спірної квартири у будинку. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що відповідачка є її подругою та вони знайомі з 1983 року. Їй відомо, що з 2010 року сторони знайомі один з одним, оскільки підтримували з того часу інтимні стосунки між собою. З 2014 року відповідачка у спірній квартирі живе із донькою та онукою. Позивача у квартирі вона бачила, той приходив та йшов до своєї спальні. У кімнаті позивача були якісь речі, клунки, мотлох постіль. Їй відомо, що відповідачка готувала їжу і собі, і позивачу, прала останньому білизну. Позивач був для відповідачки невиправданою надією на сильне чоловіче плече. Відповідачка сама вирішила купити житло. Відповідачка їй казала, що із сином в них погіршувалися стосунки і через це вона вирішила купити окреме житло. Вона бачила на дні народженні відповідачки і позивача, але це було лише один раз. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що десь рік тому, тобто улітку, або восени 2014 року, сторони з'явилися на вул. Універсальну в місті Дніпропетровську, де [PERSON] шукав квартиру. Він бачив сторін разом і лише один раз. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працює вчителем у НВК № 41. Онука відповідачки [PERSON] є її ученицею та навчається у вищевказаному навчальному закладі. Марину до школи зазвичай приводить її мати, але вона бачила, що декілька разів [PERSON] до школи також приводив [PERSON] Вона бачила, що [PERSON] сидів у школі з дитиною перед початком навчальних занять. На запитання хто її приводив до школи, дитина казала що її привів до шкоди дідусь Валєра. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] підтвердив обставини, на які відповідачка [PERSON], яка приходиться йому матір'ю, посилалася у своїх запереченнях проти позову. Зазначив, що він познайомився із позивачем тоді, коли із [PERSON] познайомилася його матір, це було десь 5-6 років назад. Вони улітку разом їздили на дачу по вихідним дням. Узимку [PERSON] приїздив рідше, 2-3 рази у місяць, в той час коли його не було вдома. У його квартирі позивач не мешкав, оскільки між ними відносини не складалися. З грудня 2014 року позивач мешкав із його матір'ю у спірній квартирі, але нічим не допомагав по господарству, ремонту, поліпшенню умов проживання, та нічого не вкладав. У спірній квартирі були присутні особисті речі позивача. Його матір разом із позивачем їздили у відпустки. Він ніколи не бачив, щоб позивач передавав його матері якісь грошові кошти, або дорогі подарунки. Він казав матері, що позивач йому не подобався і якщо матір хоче із ним зустрічатися і жити то нехай купляє собі квартиру. Улітку 2014 року матір почала шукати собі квартиру. Матір та позивач разом періодично ходили за покупками по магазинам, матір прала речі позивачу, а той періодично приймав участь у приготуванні їжі. Коли позивач приїздив, то спав із його матір'ю в одному ліжку. У його матері були свої заощадження, за рахунок яких вона й придбала спірну квартиру. Він допомагав матері підшукувати квартиру із допомогою мережі інтернет. Позивач допомагав переїжджати до нової квартири його матері. Позивачу пропонували піти із новопридбаної квартири добровільно, щоб не застосовувати до нього фізичної сили. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] зазначив, що у жовтні 2014 року він вирішив продати свою квартиру у звязку із чим він звернувся до агентства нерухомості. Покупцем його квартири виявилася відповідачка [PERSON] Один раз позивач разом із оповідачкою приходили і дивилися квартиру. Через 3-4 дні відтоді відповідачка сама прийшла і він надав їй документи на квартиру. Він 2-3 рази бачив позивача, перший раз [PERSON] прийшов разом із відповідачкою дивитися квартиру, другий раз вони зустрічалися із ним та обговорювали завдаток. Всього він бачив позивача і відповідачку разом приблизно 3-4 рази. Він отримав від [PERSON] ту суму коштів, яка зазначена у договорі купівлі-продажу і продав їй квартиру. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] зазначила, що вона бачила сторін разом, оскільки вони заходили до неї в магазин за придбанням продуктів як постійні покупці. З ними часто була маленька дитина дівчинка шкільного віку початкових класів. Вони заходили до неї в магазин декілька разів на місяць, при цьому поводили себе як родина. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що [PERSON] є її кращою подругою, а [PERSON] вона бачила лише декілька разів. Сторони познайомилися у 2010 році та перший раз разом сторін вона побачила у відповідачки на дачі. Їй [PERSON] не сподобався та справив на неї негативне враження. Потім вона бачила сторін разом на святкуванні дня народження відповідачки. Подарунків позивач не дарував відповідачці та не приділяв їй належної уваги. Відповідачка їй казала, що [PERSON] приходив до неї періодично, а згодом вони перервали свої стосунки. Через певний час знову поновлювали спілкування. Потім виникло питання щодо придбання квартири. Улітку та восени 2014 року [PERSON] просила друзів допомогти їй підшукати квартиру. Їй відомо, що восени 2014 року [PERSON] все ж таки придбала квартиру. Вони приходили та допомагали їй робити ремонт. [PERSON] вона там не бачила. Відповідачка їй розповідала, що позивач попросився на певний час до неї пожити у квартирі, оскільки сам мав певні проблеми із житлом. Їй відомо, що [PERSON] купляла квартиру для себе, доньки та онуки. Коли [PERSON] полишив квартиру [PERSON] то він певний час мешкав на площадці облаштувавши собі із картону місце, а коли позивач почав дорікати відповідачці, та переїхала до сина на вул. Калинову. Через свари і конфлікти із позивачем у [PERSON] почалися розлади із здоров'ям. Їй відомо, що [PERSON] завжди працювала, а тому завжди мала грошові кошти, також їй відомо, що син позивачки недолюблював [PERSON], а онука відповідачки називала позивача «Валєрочка». Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що відповідачка є її матір'ю. [PERSON] та ї мати [PERSON] зустрічалися приблизно 5-6 років, а може й більше. До вересня 2015 року вона жила окремо. Коли матір жила у квартирі сина, то вони із позивачем просто зустрічалися. Після придбання квартири вони почали разом жити. Спірну квартиру вирішила і придбавала особисто її матір. Її матір запропонувала [PERSON] пожити у неї деякий час. Під час сумісного проживання вони сварилися, матір постійно жалілася на позивача, та вони не могли налагодити нормальних стосунків. У позивача із її матір'ю не було спільного бюджету, та [PERSON] не допомагав по господарству, а лише водив її дитину декілька разів до школи. Якось вони із матір'ю знайшли у новій квартирі пачки з грошима у різних валютах. Ці кошти виявилися позивача та він їх забрав. Це було вже після придбання спірної квартири. У її матері були власні заощадження за допомогою яких вона придбала квартиру. Кожного дня [PERSON] жарив картоплю і сам її коштував. При переїзді [PERSON] допомагав перевозити меблі. [PERSON] допустили до нової квартири тільки на певний час для тимчасового мешкання допоки він не вирішить свої життєві проблеми із житлом. Не планувалося, щоб позивач залишався у новопридбаній квартирі на постійне проживання. Згідно із дослідженого у судовому засіданні протоколу допиту [PERSON], остання будучи допитаною слідчим під час досудового розслідування кримінального провадження у якості свідка показала, що восени 2014 року у квартиру № 41, що розташована у під'їзді будинку де вона мешкає, заїхала нова сім'я. Згодом вони познайомилися із новими сусідами, яких звали [PERSON] та [PERSON] Вони постійно бачили [PERSON] та [PERSON] удвох, вони удвох займалися вирішенням усіх сімейних питань. [PERSON] брав на себе ініціативу по встановленню лічильника у під'їзді, також [PERSON] та [PERSON] удвох їздили господарювати на дачу. Як вбачається із наданих позивачем фотознімків, копії яких були долучені до матеріалів справи, позивач був обізнаний про місце поховання близьких родичів відповідачки [PERSON], відвідував їхні місця поховання. Заперечуючи проти позову, відповідачка посилається на те, що вони з позивачем спільно постійно не проживали, а лише тимчасово, не вели спільного господарства, не мали спільного побуту та взаємних прав і обов'язків, а тому не були сім'єю, а лише були друзями та коханцями. Однак, такі твердження повною мірою спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами, в тому числі і наданим позивачем аудіозаписом спільних розмов сторін під час вирішення питань у звязку із спільним проживанням. Відповідно до частини 2 статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно із частиною 1 статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази, зокрема: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення сторонами спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї. А стаття 60 СК України презюмує, що майно, набуте під час шлюбу, належить чоловікові і жінці на праві спільної сумісної власності. Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Дослідженими у судовому засіданні доказами підтверджується факт спільного проживання та ведення спільного господарства, існування спільного побуту та взаємних прав і обов'язків, дані факти та обставини підтвердили допитані у судовому засіданні свідки, свідчення більшості з яких про взаємини сторін узгоджуються між собою в повному обсязі і у суду немає підстав їм недовіряти. Відповідач у судовому засіданні стверджувала, що вона лише зустрічалася з позивачем, мала близькі стосунки, але ж до таких її тверджень суд відноситься критично та не приймає до уваги, оскільки в судовому засіданні встановлено, що сторони фактично однією сім'єю проживали у спірній квартирі, яку придбали за спільні кошти, були обєднані спільним побутом та господарством. Суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що сторони спільно витрачали кошти на придбання спірного нерухомого майна, до придбання квартири сторони мали відповідні заощадження, що підтверджується виписками по банківським рахункам та з яких видно, що сторони обоє перед придбанням квартири знімали з рахунків значні суми грошей. Таким чином, оцінюючі наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт проживання з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу на час придбання спірної квартири, а тому є всі підстави для задоволення позову, а саме підлягає встановленню факт проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] починаючи з 15 червня 2010 року, у звязку із чим підлягає поділу спільне сумісне майно квартира [ADDRESS], та слід визнати за [PERSON] і [PERSON] право власності на 1/2 частку спірної квартири за кожним з них, припинивши їх право спільної сумісної власності на цю квартиру. Згідно ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року N 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. За встановлених в судовому засіданні обставин, позовні вимоги у цій частині підлягають повному задоволенню та суд вважає необхідним вселити [PERSON] у квартиру [ADDRESS] (попереднє найменування пр. Газети «Правда») в м. Дніпро, та визначити наступний порядок користування цією квартирою між співвласниками: виділити [PERSON] в користування житлову кімнату (приміщення № 7), площею 12,9 кв.м.; виділити [PERSON] в користування житлову кімнату (приміщення № 5), площею 10,7 кв.м. У спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] слід залишити всі інші приміщення квартири [ADDRESS] (попереднє найменування пр. Газети «Правда») в м. Дніпро, а саме: приміщення 1 - коридор, площею 3,8 кв.м.; приміщення 2 санвузол, площею 4,1 кв.м.; приміщення 3 кухню, площею 6,0 кв.м.; приміщення 4 житлову кімнату, площею 17,9 кв.м.; приміщення 6 коридор, площею 2,1 кв.м.; приміщення І балкон, площею 0,8 кв.м. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі відносяться на рахунок відповідачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved