Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», в якому просить захистити його права як споживачам визнати недійсним правочин,а саме кредитний договір №ZRZ0АЕ00003978 від 19 червня 2007 року,мотивуючи свої позовні вимоги тим,що 19.06.2007 року між ним та представником Житомирського регіонального відділення ЗАТ КБ «Приватбанк» [PERSON] в м.Радомишлі був укладений кредитний договір №ZRZ0АЕ00003978,згідно якого [PERSON]отримав в банку кредит в сумі 18 844,52 доларів США.В 2014 року позивач дізнався,що у [PERSON]була відсутня довіреність на представлення інтересів юридичних осіб,тому він не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності,s не був уповноваженим на вчинення даного правочину. Позивач в судове засідання не з»явився,про день та час слухання справи був належним чином повідомлений. Представник відповідача в судове засідання не з»явився,про день та час слухання справи був належним чином повідомлений,надіслав до суду заяву,в якій просить слухати справу без участі їх представника. Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 19 червня 2007 року, між «Приватбанком» в особі [PERSON] та [PERSON].в м.Радомишлі був укладений кредитний договір №ZRZ0АЕ00003978, згідно якого позичальник [PERSON] отримав в банку кредит в сумі 18 844,52 доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором, або не випливає із суті змішаного договору. За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Таким чином, відповідно до Умов та правил надання банківських послуг визначено, що Заява разом з Пам'яткою Клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами становить укладений Договір про надання банківських послуг. Згідно ч. 1 ст 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а відповідно до ч. 2 цієї ж статті, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей Згідно ч.2 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Позивачем ставиться під сумнів обсяг цивільної дієздатності сторони договору про надання банківських послуг, а саме представника ЗАТ «Приватбанк» [PERSON] при укладенні договору. Однак, ставлячи дане повноваження банку під сумнів, позивач не доводить належними доказами відсутність такого повноваження, натомість банком було виконано зобовязання за договором. Крім того, немаючи належних повноважень по вчиненню правочинів зі сторонни банку його представником, банк не вчиняв би подальші дії щодо виконання умов укладеного договору. Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з вимогами ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є безпідставними, та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed