Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів. Свій позов мотивує тим, що у квітні 2013 року між ним та відповідачем укладено договір позики, згідно з умовами якого останній отримав від нього грошові кошти в сумі 56 000 грн. терміном повернення до 01 червня 2013 року. Усі умови договору позики були погоджені сторонами та викладені в розписці, підписаній відповідачем 19.04.2013 року Однак в порушення договірних зобов'язань, відповідач борг не повернув, всіляко ухиляється від виконання обов'язку, уникає розмов. Відтак, враховуючи уточнення до позовних вимог, просить стягнути з [PERSON] в його користь борг в розмірі 56 000 (п'ятдесят шість тисяч) гривень, заборгованість по процентам за користування коштами в сумі 18 182 (вісімнадцять тисяч сто вісімдесят дві) гривні 11 коп., грошову суму коштів з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 40 712 (сорок тисяч сімсот дванадцять) грн., 3% річних від простроченої суми - 3 783 (три тисячі сімсот вісімдесят три) гривні 45 коп., а також понесені судові витрати. Позивач у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач будучи належно повідомленим про час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, тому суд на підставі ст.ст.224, 225 ЦПК України провів заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, про що судом винесено ухвалу. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін та відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу. Оцінивши зібрані матеріали, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Встановлено, що відповідач [PERSON] взяв в борг 56 000 грн. у позивача [PERSON], та зобов'язався повернути вказану суму до 01 червня 2013 року, що підтверджується письмовою розпискою від 19.04.2013 року, складеною відповідачем. За змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов'язанням її повернення), так і дати її отримання. Оскільки розписка підписана особисто відповідачем, суд приходить до висновку, що в даному випадку дотримана письмова форма договору позики. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Зазначена правова позиція викладена у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Як регламентовано ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Однак, як вбачається із змісту позовної заяви, відповідач кошти позивачу не повернув, тому суд приходить до висновку, що вимоги про повернення основної суми боргу за договором позики підлягають до задоволення. Щодо вимог про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами, то суд вирішив наступне. Як передбачено ст.1048 ЦК України , позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Отже, у ч.1 ст.1048 ЦК, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК, іншими законодавчими актами або конкретним договором. З розписки вбачається, що такою не встановлено розмір процентів за користування позикою , також у ній (розписці) не вказано про безаплатність такої позики. Відтак, суд вважає, що розмір процентів повинен визначатисяна рівні облікової ставки Національного банку України. Суд приймає до уваги наданий представлений суду розрахунок процентів за користування коштами, обчислений за період з 19.04.2013 року по 01.09.2015 року, оскільки такий ґрунтується на нормах права та повністю відображає порядок нарахування. З розрахунку суми процентів за користування позиковими коштами вбачається, що їх розмір становить 18 182,11 грн. відповідно до наступної формули: (борг*облікова ставка НБУ/100*дні прострочки/365) та наведеного нижче розрахунку: за період з 20.04.2013 р. по 09.06.2013 р. складають 56 000*7,5/100*50/365=575,3 грн.; за період з 10.06.2013 р. по 12.08.2013 р. складають 56 000*7/100*63/365=676,6 грн.; за період з 13.08.2013 р. по 14.04.2014 р. складають 56 000*6,5/100*245/365=2443,2 грн.; за період з 15.04.2014 р. по 16.07.2014 р. складають 56 000*9,5/100*92/365=1340,9 грн.; за період з 17.07.2014 р. по 12.11.2014 р. складають 56 000*12,5/100*118/365=2263,01 грн.; за період з 13.11.2014 р. по 05.02.2015 р. складають 56 000*14/100*84/365=1804,3 грн.; за період з 06.02.2015 р. по 03.03.2015 р. складають 56 000*19,5/100*25/365=747,9 грн.; за період з 04.03.2015 р. по 01.09.2015 р. складають 56 000*30/100*181/365=8330,9 грн. Загальна сума заборгованості по процентам складає 18 182,11 грн. За таких обставин, суд дійшов висновку, що вказана сума підлягає стягненню з відповідача. Що стосується вимог про стягнення 3 % річних від простроченої суми боргу в зв'язку з прострочення грошового зобовязання та інфляційних втрат суд прийшов до такого висновку. Відповідно до положень ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом зазначеної правової норми нарахування інфляційних втрат на суму боргу входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримані компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. З розрахунку 3 % річних вбачається, що їх розмір 3 783,45 грн. вірно обчислений за період прострочення, зокрема з 01.06.2013 року по 01.09.2015 року виходячи із розрахунку: 822*56000/365*3/100, де: 56 000 грн. - сума заборгованості за договором позики; 3 % - річні проценти від простроченої суми; 365 - кількість календарних днів на рік; 822 - кількість прострочених календарних днів з 01.06.2013 р. (дата початку прострочення виконання грошового зобов'язання) до 01.09.2015 р. (дата звернення до суду). З розрахунку інфляційних втрат вбачається, що їх розмір становить 40 712 грн., а саме: (56 000 грн. х 172,7%) - 56 000 грн. = 40 712 грн., де 56 000 грн. - сума заборгованості за договором позики; 172,7 % - загальний індекс інфляції за період з 01.06.2013 р. по 01.09.2015 р. розрахований шляхом множення всіх показників інфляції за даний період. За наведених обставин суд приходить до переконання про стягнення з відповідача в користь позивача грошової суми коштів з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 40 712,00 грн. та трьох процентів річних у розмірі 3 783,45 грн. Разом з тим, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача [PERSON]

Outcome: approved