Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовною заявою в якій просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої його малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Позивач в судове засідання не з'явилася про причини своєї неявки суд не повідомила направила до суду заяву в якій пояснила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити та розглянути справу у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив надав до суду заяву в якій пояснив, що позовні вимоги позивача визнає у повному обсязі не заперечує проти їх задоволення та просить суд розглядати справу у його відсутність. Представник служби у справах дітей Іванівської районної державної адміністрації в Одеській області в судове засідання не з'явилася про причини своєї неявки не повідомила надала до суду заяву в якій пояснила, що не заперечують проти задоволення позовних вимог позивача та просили суд розглядати справу у її відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних встановлених судом обставин і визнаних відповідно до них правовідносин. 17 листопада 2007 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрували у відділі реєстрації актів цивільного стану Іванівського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №78 (а.с.12). Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають малолітню дитину [PERSON] (а.с.5). 30 вересня 2014 року Тульчинським районним судом Вінницької області було постановлено рішення яким [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно її малолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с.6). З довідки від 27 жовтня 2014 року №987 вбачається, що [PERSON] проживає в [ADDRESS] (а.с.13). Згідно довідки про склад сім'ї і реєстрації від 25 вересня 2014 року №854 вбачається, що [PERSON] зареєстрована та проживає в [ADDRESS] (а.с.11). З акту обстеження умов проживання від 27 жовтня 2014 року вбачається, що в кв.58 розташованої в будинку 92/2 по вул. Академіка Філатова в м. Одесі позивач має усі необхідні умови для створення сприятливих умов для проживання та розвитку дитини (а.с.10). З характеристики на [PERSON] виданої Іванівською селищною радою Іванівського району Одеської області від 20 листопада 2014 року №02-15/410 вбачається, що за місцем мешкання характеризується посередньо (а.с.19). З висновку служби у справах дітей Іванівської районної державної адміністрації в Одеській області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON] від 18 грудня 2014 року № 740, вбачається, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітньої дитини повністю відповідають інтересам дитини. Вирішуючи питання про застосування норм матеріального права, суд виходив з такого. Зі змісту ст. 150 СК України вбачається, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Застосовуючи зазначенні в рішенні нормативно-правові акти, беручи до уваги пояснення сторін, письмові докази, відмовляючи в задоволенні позову суд виходить з таких мотивів. Виходячи з системного аналізу наведених в рішенні норм СК, Закону України «Про охорону дитинства», суд констатує, що наявність обставин порушення прав дитини та не виконання батьківських обов'язків має бути підставою для позбавлення батьківських прав даних осіб. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню своєї дитини, що виражається в не прояві заінтересованості в її подальшій долі, не зацікавленості її успіхами, станом здоров'я, не піклуванням про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, оскільки не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання. За весь час перебування дитини у позивача відповідач жодного разу не спілкувався з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надавав дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяв засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляв інтересу до її внутрішнього світу. Такий висновок підтверджується виходячи з практики Верховного Суду України. Так, в п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 19.12.2008 року «Про практику розгляду судами України справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» пленум роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитині, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу та не створюють умов для отримання нею освіти. В абзаці 3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» пленум роз'яснив, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. В абзаці 2, 3 п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють правовідносини у справі до судового розгляду» пленум роз'яснив, що у разі визнання відповідачем (або його представником за відсутності у дорученні відповідних обмежень) позову можливе лише ухвалення рішення про задоволення позову, а не про задоволення позову частково чи про відмову в його задоволенні. Якщо для цього немає законних підстав, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує розгляд справи. Визнання позову повинно бути безумовним, а якщо у справі беруть участь кілька відповідачів, то ухвалення рішення про задоволення позову за наявності для цього законних підстав можливе лише у разі визнання позову всіма відповідачами. В абзаці 6 п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» пленум роз'яснив, що за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Вирішуючи справу

Outcome: approved