Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом до [PERSON] . В обґрунтування позову посилається на те, що 4 вересня 2004 року він та відповідачка зареєстрували шлюб, актовий запис № 527. Від шлюбу мають двох дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 30.09.2020 року шлюб розірвано. В період шлюбу їх родина він та відповідачка за спільно нажиті кошти купили чотирьохкімнатну квартиру розташовану за адресою [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу даної квартири було укладено 30.08.2011 року та посвідчено приватним нотаріусом Скалун Р.В. за реєстраційним № 2786. Покупцем за цим договором вказана [PERSON] . В цій квартирі він мешкає з відповідачкою з моменту її придбання та до цього часу. Оскільки придбана в період шлюбу квартира [ADDRESS] належить йому та відповідачці на праві спільної сумісної власності, то вона підлягає розподілу шляхом визнання за ним та відповідачкою права власності на 1\\2 частини за кожним. З посиланням на ст.ст.60,63,66,69,70,71 СК України просить розділити спільне нажите майно визнавши за [PERSON] право власності на 1\\2 частину квартири [ADDRESS] , визнати за [PERSON] право власності на 1\\2 частину квартири [ADDRESS] . Також з посиланням на ст. 358 ЦК України, яка визначає здійснення права спільної часткової власності, просить визначити порядок користування квартирою, яка складається з чотирьох ізольованих кімнат, а саме: виділити [PERSON] в користування кімнату 6 площею 8,1 кв.м. та кімнату 7 площею 17,4 кв.м. загальною площею 25,5 кв.м., [PERSON] виділити в користування кімнату 2 площею 12,5 кв.м. та кімнату 3 площею 12,2 кв.м. загальною площею 24,7 кв.м. Приміщення: кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор залишити в спільному користуванні. У судове засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Маросін М.О. не з`явилися, надали заяву з проханням розглянути справу без їх участі, просили суд задовольнити позовні вимоги. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі. Суду пояснила, що між нею, позивачем та дітьми склався саме такий порядок користування квартирою. Не заперечувала проти визначення такого порядку користування квартиру та розподілу квартири шляхом визнання права власності за позивачем та нею по 1\\2 частини квартири. Ухвалою суду від 09.11.2021 року відкрито провадження по даній цивільні справі. Вислухавши відповідачку, дослідивши письмові матеріали справи суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 4 вересня 2004 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, актовий запис № 527. Від шлюбу мають двох дітей [PERSON] [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 30.09.2020 року шлюб розірвано. В період шлюбу 30.08.2011 року позивачем та відповідачкою за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського нотаріального округу, реєстраційний номер 2786, придбано квартиру [ADDRESS] . Відповідно до\~ст.ст.\~60,70\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи вищевикладені норми права, визнання відповідачкою позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, дійшов висновку про обґрунтованість позову в цій частині, внаслідок чого суд задовольняє позов [PERSON] та визнає за [PERSON] та за [PERSON] право власності по 1\\2 частини квартири [ADDRESS] за кожним. Відповідно до\~ст.\~358\~ЦК України 1. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. 2. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. 3. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої\~статті 358 ЦК України\~при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У даному випадку\~спірні правовідносини стосуються не поділу квартири,\~а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому\~допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним\~у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-1500цс15 від 17 лютого 2016 року і підстав для відступлення від неї колегія суддів не знаходить. Враховуючи, що між сторонами вже склався порядок користування квартирою [ADDRESS] , який запропонований позивачем в позові, а також вищевикладені норми права, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині визначення порядку користування квартирою, який зазначений в позові, що не буде змінювати розміром часток співвласників у праві власності на спільне майно та не порушує права позивача та відповідачки як власників квартири. Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: approved