Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировинною Кабінету Міністрів України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі. В позові посилається на те, що на посаду начальника Обласного управління «Закарпаттяекоресурси» Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною КМ України (далі ДП «Укрекоресурси») його було призначено наказом ДП «Укрекоресурси» від 14.02.2002 р. № 122-к. Звільнений із займаної посади згідно наказу ДП «Укрекоресурси» від 23.04.2015 р. № 127-к за п. 1 ст. 40 КЗпП України (у звязку з реорганізацією підприємства) з 05.05.2015 р. На день звільнення з ДП «Укрекоресурси» відповідно до розрахункових відомостей та довідки йому було нараховано, але не виплачено заробітну плату (в т.ч. індексацію, компенсацію на здешевлення харчування) у квітні 2015 року на суму 2177.85 грн., а у травні 2015 року заробітну плату (в т.ч. індексацію, компенсацію за невикористані дні щорічних відпусток, вихідну допомогу) на суму 19373.18 грн. Загальна заборгованість по заробітній платі на суму 21551.03 грн. Заробітну плату в розмірі 21551.03 грн. ДП «Укрекоресурси» повинно було йому сплатити 05.05.2015 р., але станом на 03.03.2016 р. з вини ДП «Укрекоресурси» вказана сума заробітної плати йому не виплачена. Згідно поданої ним заяви Ужгородський міськрайонний суд 20.08.2015 р. у справі № 308/9676/15-ц виніс судовий наказ, яким передбачено стягнути з ДП «Укрекоресурси» на його [PERSON]В користь нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 21551.03 грн. та 121.8 грн. судового збору. Відповідно до довідки про доходи його заробітна плата за два місяці перед звільненням складає 8378.03 грн., а середня заробітна плата за один робочий день становить 253.88 грн., що підтверджується рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 10.11.2015 р. у справі № 308/8103/15-ц, яке набрало законної сили 11.12.2015 р. Вказаним рішенням суду від 10.11.2015 р. у справі № 308/8103/15-ц охоплено період невиплати середньої заробітної плати з 06.05.2015 р. по день постановления рішення, тобто по 10.11.2015 р. Станом на 03.03.2016 р. ДП «Укрекоресурси» не виконано ні судовий наказ від 20.08.2015 р. у справі № 308/9676/15-ц, ні судове рішення від 10.11.2015 р. у справі № 308/8103/15-ц. Вказує, що на підставі ст. 117 КЗпП ДП «Укрекоресурси» повинно додатково оплатити на його користь середній заробіток за період з 11.11.2015р. по 03.03.2016 р., тобто за 80 робочих днів. На день предявлення позову до суду сума середнього заробітку за час затримки розрахунку з 11.11.2015 р. по 03.03.2016 р., яку ДП «Укрекоресурси» зобовязане сплатити на його користь, складає 20310.4 грн. Під час розгляду справи позивач неодноразово збільшував позовні вимоги. На підставі доповнення до позовної заяви № 3 про збільшення суми позову, вказуючи на те, що станом на 29.06.2016 р. відповідач наявну заборгованість перед позивачем не погасив, остаточно просить стягнути з Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировинною Кабінету Міністрів України на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.11.2015 р. по 29.06.2016 р. в сумі 40620.8 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав посилаючись на викладені в позовній заяві та доповненнях до неї про збільшення суми позову обставини і просить їх задовольнити та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.11.2015 р. по 29.06.2016 р. в сумі 40620.8 грн. Представник відповідача Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировинною Кабінету Міністрів України в судове засідання не зявився, так як відповідно до надісланої заяви просить розглянути справу без участі представника відповідача. Згідно надісланих письмових заперечень на позовну заяву відповідач просить відмовити у задоволенні позовних [PERSON] в повному обсязі посилаючись на те, що Державним підприємством з питань поводження з відходами як вторинною сировиною в повному обсязі була нарахована належна заробітна плата та інші передбачені законодавством виплати. Дана обставина, зокрема, підтверджується довідками та розрахунковими відомостями, які надав позивач. Однак, у звязку з арештом спеціального рахунку підприємства, відкритого в Державному казначействі України з якого безпосередньо здійснюється виплата заробітної плати працівникам підприємства та обовязкові платежі до бюджету, не проведено виплат. З метою виплати заробітної плати та обовязкових платежів до бюджету підприємство листом від 29.05.2015 р. № 528/09 надало УДКСУ у Печерському районі платіжні доручення та підтвердні документи для здійснення відповідних виплат. Проте платіжні доручення й досі залишаються без виконання та знаходяться в УДКСУ у Печерському районі яке повідомило підприємство, що оплата згідно з поданими платіжними дорученнями буде здійснена лише після списання, у повному обсязі, коштів за рішенням суду, незважаючи на те, що ч. 3 ст. 15 Закону Україну «Про оплату праці» від 24.03.1995 р. № 108/95-ВР передбачено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку, всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобовязань щодо оплати праці. Окрім того, з боку УДКСУ у Печерському районі вбачається неврахування та порушення ряду вимог нормативно правових актів та законів України, однак УДКСУ у Печерському районі не виконує виплати заробітної плати. У звязку з вищевикладеним підприємство звернулося до Окружного адміністративного суду з позовом про визнання дій УДКСУ у Печерському районі неправомірними та зобовязати УДКСУ у Печерському районі здійснити оплату праці в першочерговому порядку. За наслідками розгляду даного позову Окружним адміністративним судом міста Києва було відкрито провадження в адміністративній справі за № 826/12585/15. Відповідно до постанови від 23.12.2015 р. № 826/12585/15 Окружного адміністративного суду міста Києва позов було задоволено частково та визнано протиправною бездіяльність Державної казначейської служби у Печерському районі м. Києва щодо нездійснення оплати праці працівникам підприємства у першочерговому порядку. Тобто, підприємством здійснено всі заходи щодо виплати позивачу заробітної плати, отже його право не порушено. Проте, зважаючи на вищевикладені обставини підприємство не вбачає своєї вини у невиплаті позивачу належних до виплати при звільненні сум, а отже, і не вбачає підстав у нарахуванні виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до наказу ДП «Укрекоресурси» № 122-к від 14.02.2002 р., позивача [PERSON] призначено з 14.02.2002 р. начальником Закарпатського обласного управління з утилізації відходів як вторинної сировини «Закарпаттяекокомресурси» Державної компанії «Укрекоресурси». Наказом Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною від 23.04.2015 р. за № 127-к «Про звільнення [PERSON]В.» позивача, начальника Обласного управління «Закарпаттяекоресурси» Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною, звільнено 05.05.2015 р. у звязку із змінами в організації виробництва і праці, згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України. 20.08.2015 р. Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області видано судовий наказ про стягнення з ДП «Укрекоресурси» на користь [PERSON] нарахованої, але не виплаченої заробітної плати станом на 10.08.2015 року в розмірі 21551.03 грн. Даний судовий наказ набрав законної сили 28.09.2015 р. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.11.2015 р. у цивільній справі № 308/8103/15-ц за позовом [PERSON] до Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації за невикористані відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, що набрало законної сили 11.12.2015 р., стягнуто з Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною «Укрекоресурси» на користь [PERSON] 32750.04 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку та 10000 грн. моральної шкоди. Згідно змісту вказаного рішення судом встановлено факт порушення відповідачем строків розрахунку при звільненні позивача у вказаній справі, які тривали і на день прийняття даного рішення, у звязку з чим на підставі ст. 117 КЗпП України з відповідача на користь [PERSON] стягнуто середній заробіток за затримку розрахунку за період з 06.05.2015 р. по 10.11.2015 р. (день постановлення рішення суду). Вказані обставини враховуються судом за правилами ч. 3 ст. 61 ЦПК України, відповідно до якої обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що на день предявлення даного позову та станом на 29.06.2016 р. фактичний розрахунок з позивачем не проведений, судовий наказ від 20.08.2015 р. тарішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.11.2015 р. відповідачем не виконано. Іншого відповідачем під час розгляду справи належними та допустимими доказами не спростовано. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозвязку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу, невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 29 січня 2014 року у справі № 6-144ц13, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. На підставі викладеного суд вважає, що позов є підставним та з відповідача Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировинною Кабінету Міністрів України на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.11.2015 р. по 29.06.2016 р. Разом з тим, в частині визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за вказаний період [PERSON] просить стягнути суму в розмірі 40620.8 грн., однак розмір цієї суми, відповідно до проведеного позивачем розрахунку, суд вважає помилковим виходячи з наступного. Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Під час його проведення слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана дана виплата. Як вбачається з рішення Ужгородського міськрайоного суду Закарпатської області від 10.11.2015 р. середньоденна заробітна плата [PERSON] за квітень-травень 2015 року склала (3264.16 грн. + 5113.87 грн.) / 33 робочі дні = 253.88 грн. Кількість робочих днів за період з 11.11.2015 р. по 29.06.2016 р. складає 157 (листопад 2015 року 14, грудень 2015 року 23, січень 2016 року 19, лютий 2016 року 21, березень 2016 року 22, квітень 2016 року 21, травень 2016 року 19, червень 2016 року 18). Звідси за період з 11.11.2015 р. по 29.06.2016 р. середній заробіток за весь час затримки розрахунку становить в загальній сумі 39859.16 грн. (157 робочих днів х 253.88 грн. = 39859.16 грн.), а відтак до стягнення підлягає 39859.16 грн. Враховуючи приписи ч. 2 ст. 214 ЦПК України, застосовуючи положення ст. 117 КЗпП України, суд враховує висновки Верховного Суду України, що викладені ним у постанові від 03 липня 2013 року № 6-64цс13, за якими відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, відтак доводи відповідача з приводу неможливості виконання обовязку щодо виплати належних сум звільненому працівнику відхиляються як необгрунтовані. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави до спеціального фонду Державного бюджету України 551.2 грн. судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial