Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому прохає визнати за ним право власності на самочинно збудовані: будівлю з ремонту обладнання (загальною площею 38,2 кв.м.), будівлю гаражу (загальною площею 36,1 кв.м.) та навіс (площею забудови 100,2 кв.м.), що розташовані на земельній ділянці кадастровий номер 5310200000:50:006:0071 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 643587753102). Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до договору, укладеного між ним та Горішньоплавнівською міською радою, йому передано в оренду земельну ділянку площею 0,0930 га у [ADDRESS] . На вказаній земельній ділянці позивачем за власні кошти , без порушення будівельних норм і правил, але без документів, які дають право на виконання будівельних робіт, було здійснено будівництво будівлі з ремонту обладнання, будівлі гаражу та навісу. Наразі, позивач має намір ввести в експлуатацію закінчене будівництво, з огляду на що йому необхідне рішення суду про визнання права власності на самочинне будівництво. Ухвалою суду від 17.07.2020 провадження у справі за позовом [PERSON] відкрито з призначенням справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, сторони в судове засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] звернувся на адресу суду з клопотанням про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області звернувся на адресу суду з клопотанням про розгляд справи у його відсутність. Не заперечував проти позовних вимог. Представник третьої особи Шкопотко М.М. звернувся на адресу суду з клопотанням про розгляд справи за його відсутності. Не заперечував проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, прийнявши визнання позову відповідачем, оскільки це не буде суперечити закону і не порушуватиме прав сторін та свобод чи інтересів інших осіб, вважає, що позов доведений та обґрунтований і його необхідно задовольнити в повному обсязі. До такого висновку суд дійшов з наступного. Відповідно до договору оренди землі № 56/10 від 23.07.2010 укладеного між Комсомольською міською радою та [PERSON] , орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку землі некомерційного використання , яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В оренду передається земельна ділянка площею 0,0930 га , для розташування станції по розливу кисню - кадастровий номер 5310200000:50:006:0071, у тому числі 0,0930 га забудовані землі. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 274350,00 грн. Договір укладено з 24.02.200 до 01.03.2015. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 1,5 відсотка від нормативної грошової оцінки землі, що складає 4115,25 грн на рік, щомісячно до 30 числа наступного за звітним роком. Відповідно до акту приймання-передачі земельної ділянки від 24.02.2010, Комсомольська міська рада надала, а [PERSON] прийняв на умовах оренди в строкове платне користування земельну ділянку площею 0,0930 га із земель комунальної класності в межах [ADDRESS] . 11.03.2015 між Комсомольською міською радою Полтавської області за [PERSON] було укладено додаткову угоду № 2/15 до договору оренди землі № 56/10 від 23.07.2010, згідно з умовами якої поновлено договір оренди землі № 56/10 від 23.07.2010 з 01.03.2015 до 01.03.2025. 25.05.2015 позивач отримав Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень серії ЕЕО № 846174 на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5310200000:50:006:0071, площею 0,093 га, з цільовим призначенням: землі іншої комерційної діяльності. 28.05.2020 ТОВ «Індастріал Констракшн Груп» було виготовлено технічний паспорт на виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до висновку про вартість майна складеного ТОВ «Колсантінгова компанія «Форекс» ринкова вартість нежитлових будівель загальною площею 74,3 кв.м., що являють собою будівлю з ремонту обладнання та будівлю гаражу складає 158000 грн. За повідомленням Управління архітектури і містобудування Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області, розташування об`єктів розташованих по [ADDRESS] , а саме виробничого будинку з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами відповідає вимогам державних будівельних норм. Управління архітектури і містобудування Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області у прийнятті в експлуатацію закінченого об`єкта [PERSON] відмовив, у зв`язку з тим, що у заявника були відсутні документи на право на виконання підготовчих та будівельних робіт, а отже вказані будівлі є самочинно збудованими. [PERSON] роз`яснено право звернення до суду для вирішення питання щодо визнання права власності на самочинно збудований об`єкт. Відповідно до звіту про проведення технічного обстеження будівлі з ремонту обладнання з прибудовою, будівлі гаражу та навісу, розташованих по [ADDRESS] , встановлено технічну можливість надійної та безпечної експлуатації вказаної будівлі. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав є визнання права. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору є власником цієї речі. Частина 2 цієї норми передбачає особливості набуття права власності на новостворене нерухоме майно. Відповідно до ст.375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Відповідно до ч.2 ст.5 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. За змістом ст.26 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування. Отже, до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов`язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку. Особа, яка здійснила самочинне будівництво об`єкта на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, не може набути право власності на нього в порядку статті 331 ЦК України. Згідно ч.1,2,3 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Зазначена норма поширюється на випадки, коли самочинне будівництво здійснено на ділянці, що не була відведена для цієї мети (длябудівництва відповідного обєкта) незалежно від того, хто є власником цієї земельної ділянки (особа, яка здійснила самочинне будівництво, чи інша особа). Суд може визнати право власності на самочинне будівництво тільки за умови надання земельної ділянки особі, що здійснила самочинне будівництво, у встановленому порядку, зокрема, у випадках: безоплатної передачі земельної ділянки громадянину із земель державної або комунальної власності (стаття 121 ЗК України); набуття особою, що здійснила самочинне будівництво, земельної ділянки, що надана для даної цілі іншій особі, у власність; укладення договору оренди, іншого цивільно-правового договору, що дає право забудови земельної ділянки; прийняття відповідним органом виконавчої влади чи місцевого самоврядування рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки тощо. У п.п. 9, 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» (далі Постанова) роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до ст. 26 ЗУ «Про основи містобудування» спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. Відповідно до п.14 вказаної Постанови, на підставі частини третьої статті 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК). При цьому суд має враховувати, що відсутність заперечень власника проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво, чи визнання такого позову має бути обґрунтовано відповідними доказами, що підтверджують право на вчинення таких процесуальних дій, зокрема, договорами купівлі продажу земельної ділянки, оренди, міни. Отже, до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов`язана у встановленому законом порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка передана [PERSON] згідно договору орензи для комерційного використання. Горішньоплавнівська міська рада Полтавської області не заперечує проти позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, так як будівництво відбулося за кошти позивача згідно з проектом, під час будівництва не було порушено архітектурні, будівельні, санітарні, екологічні та інші норми і правила; відхилення від цільового призначення земельної ділянки не суперечать суспільним інтересам й будівництво не порушує права інших осіб, самочинно збудовані будівлі, розташовані по [ADDRESS] , придатні до подальшої експлуатації. Судові витрати, згідно заяви позивача залишено за ним. На підставі викладеного та

Outcome: approved