Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Свої вимоги мотивує тим, що 25.01.2016 року [PERSON] надав в борг кошти [PERSON] в сумі 100000,00 грн., про що останнім у розписці власноручно зазначено. В розписці визначено терміни повернення та визначено розмір відсотків, які необхідно буде сплачувати на місяць. На даний час відповідач не повернув [PERSON] позичені кошти та відсотки за їх користування. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] суму заборгованості за борговою розпискою від 25.01.2016 року в розмірі 141040,00 грн. Сторони в судове засідання не зявилися. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 13.12.2016 року, подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON], будучи повідомлений про день, час та місце розгляду справи належним чином своєчасно через ЗМІ, в судове засідання з невідомих суду причин повторно не з'явився і від нього не надійшло жодного клопотання про відкладення слухання справи або поважні причини неявки, тому на підставі ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що позивач [PERSON] позичив відповідачу [PERSON] 100000,00 гривень. Факт передачі коштів стверджується розпискою, даною відповідачем від 25.01.2016 року. Згідно даної розписки відповідач [PERSON] зобовязувався повернути кошти за договором позики від 25.01.2016 року в строк до 10.07.2016 року, зі сплатою 5% в місяць. У даній розписці жодних застережень про погашення заборгованості, чи часткового погашення заборгованості не зазначено. Зобов'язання за договором позики відповідач [PERSON] не виконав, грошові кошти в установлений строк на повернув. Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані Цивільним кодексом України. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 202 ЦК України зазначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Згідно ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Частиною 1 статті 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Підтвердженням укладення договору позики між сторонами та отримання коштів відповідачем є розписка від 25.01.2016 року. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. За змістом частин 1,2 статті 207 і частини 2 статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов'язанням її повернення), так і дати її отримання. Аналогічні правові позиції містяться в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року (справа 6-79 цс 14), які відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України. У постанові Верховного Суду України від 18.03.2013 року зазначено, що відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, ч.1 ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. При перевірці тексту оригіналу розписки від 25.01.2016 року з'ясовано, що відповідач [PERSON] отримав 100000,00 грн., які зобов'язався повернути до 10.07.2016 року та сплачувати 5 % в місяць. Отже, заборгованість по даній розписці складає 100000,00 грн. боргу та 30000,00 грн. відсотків (100000,00:5%=5000,00 грн. х 6 місяців=30000,00 грн.). Крім того, позивач у своїй заяві просить стягнути з [PERSON] інфляційні втрати в розмірі 11040,00 грн. за період з січня по грудень 2016 року. Так, ч.2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, слід визнати також підставність позовних вимог щодо стягнення з відповідача за період з січня по грудень 2016 року суми 11040,00 грн. інфляційних нарахувань. Отже, загальна заборгованість по розписці від 25.01.2016 року складає 100000,00 грн. основного боргу, 30000,00 грн. відсотків та 11040,00 грн. інфляційний нарахувань (втрати від інфляції). За вказаних обставин, суд вважає, що позов є підставним і таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved