Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

[PERSON] з 7 травня 2010 року по 8 травня 2013 року працювала у товаристві оператором котельної 3-го розряду та у листопаді 2012 року незаконно була звільнена з роботи за п.3 ст. 40 КЗпП України. Рішенням суду від 25 березня 2013 року була поновлена на роботі з оплатою вимушеного прогулу. В зв'язку з невиконання працедавцем своїх обов'язків за трудовим договором вона подала заяву та наказом № 33-к від 8 травня 2013 року звільнена з роботи за ч. 3 ст. 38 КЗпП України з зобов'язанням бухгалтерії виплатити компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу. Всупереч ст. 116 КЗпП України кошти їй у день звільнення виплачені не були, як і впродовж декількох місяців. Тому рішенням суду від 16 жовтня 2013 року на її користь була стягнута вихідна допомога в розмірі 5985,82 грн. та компенсація за невикористану відпустку в розмірі 1322,71 грн. Позивачка, посилаючись на те, що вказані суми були фактично нею отримані 1 квітня 2014 року, просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 8 травня 2013 року по 1 квітня 2014 року в сумі 21432,98 грн., виходячи з розміру середнього заробітку в сумі 1995,27 грн., а також витрати по справі за надання правової допомоги в сумі 1000 грн. На підтримку своїх вимог позивачка пояснила, що навіть після судового рішення відповідач не виконував своїх зобовязань, не зважаючи на неодноразові звернення до нього. Крім того останній запропонував виплатити кошти у квітні 2014 року лише після написання нею заяви встановленого зразка, де вказано про відсутність будь-яких претензій до товариства в майбутньому. Представник відповідача позов не визнав повністю, посилаючись на те, що перед виплатою позивачці належних їй коштів станом на 1 квітня 2014 року між сторонами фактично було досягнуто мирової угоди, яка при відсутності судового спору не могла бути визнана судом, а тому її було укладено у вигляді заяви позивача на ім'я директора товариства. В зв'язку цим представник відповідача просив визнати укладену між сторонами мирову угоду та відмовити позивачу у позові. Заявлений позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника власник чи уповноважений ним орган повинен виплатити в день звільнення всі належні йому кошти або ту їх частину, що ним не оспорюється. Як передбачено ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України підприємство, установа, організація повинні виплатити йому його середній заробіток за весь час затримки по день його фактичного розрахунку. В судовому засіданні встановлено, що під час звільнення позивачки розрахунок з нею проведений не був, в зв'язку з чим вона звернулась до суду і на її користь ці кошти було стягнуто за судовим рішенням. Звернення до суду було викликано не спором щодо розміру належних сум, а неотриманням їх позивачкою. Вказане судове рішення також було виконане відповідачем лише 1 квітня 2014 року, а тому затримка розрахунку виникла з вини товариства та становить 10 місяців 23 дні. Розмір середнього заробітку був встановлений попереднім судовим рішенням в розмірі 1995,27 грн., а тому виходячи з нього загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку становить 21432,98 грн. Суд не може прийняти до уваги посилання представника відповідача на те, що позивач подала заяву, яка фактично свідчить про мирне врегулювання питання та відсутність у неї в подальшому будь-яких вимог до товариства, оскільки з пояснень позивачки вбачається, що заява була переписана з друкованого бланка, що надав відповідач. Вона не відповідала внутрішній волі позивачки, а також в іншому випадку вона не отримала б тих коштів, що їй були виплачені саме під умовою написання цієї заяви. Крім того законодавство не передбачає обмеження особи у праві, яке їй належить, в тому числі і щодо звернення до суду та отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку з працівником. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення з другої сторони стягуються всі судові витрати, а якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, в зв'язку з чим з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. Позивачкою заявлені вимоги щодо стягнення на її користь витрат за надання правової допомоги, проте вони підлягають частковому задоволенню з рахуванням складності справи, часу підготовки до неї та тривалості судових засідань. На підставі наведеного і ст.ст. 47, 115, 116, 117 КЗпП УКраїни,

Outcome: approved