Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до Вишгородського районного суду із позовом до Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області про визнання права власності на земельну ділянку. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він є співвласникомземельної ділянки розташованої за адресою: Київська область, Вишгородський район, Новосілківська сільська рада СТ «Наука», кадастровий номер 3221886400:36:080:0201. Іншим співвласником даної земельної ділянки є його матір [PERSON], яка померла 12.07.2006 року. Позивач є єдиним спадкоємцем після померлої [PERSON] Пояснив, що починаючи з 2005 року до моменту своєї смерті матір постійно проживала на території Російської Федерації в м. Звенигород і будь-якої участі в обслуговуванні та управлінні спільним майном не приймала. Позивач пояснив, що за весь час спільного часткового володіння вказаною земельною ділянкою, одноособово здійснює догляд та обслуговування всієї ділянки, несе всі повязані з цим витрати, що свідчить про прийняття ним спадщини, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майно. В позасудовому порядку оформити свої права не може, а тому звернувся до суду та просиввизнати за ним право власності на ? частину земельної ділянки з кадастровим номером 3221886400:36:080:0201, яка належала за життя [PERSON]. Згодом уточнивши свої позовні вимоги, просив суд визнати за ним в порядку ч. 1 ст. 344 ЦК Україниправо власності на ? частину земельної ділянки з кадастровим номером 3221886400:36:080:0201, яка належала за життя [PERSON], за набувальною давністю. Обґрунтовуючи, це тим, що він більше 15 років відкрито і безперервно володіє вказаною земельною ділянкою. Позивач та його представник в судове засідання не заявилися, від представника надійшла до суду заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про місце, день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, які знаходяться в матеріалах справи. Заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що уточненні позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено,\~що згідно\~свідоцтва про\~право на\~спадщину за\~законом виданого\~державним нотаріусом\~Сьомої Київської\~державної нотаріальної\~контори від\~18.05.2000\~року,\~[PERSON]\~та [PERSON]\~в рівних\~частинах кожний\~є власниками\~земельної ділянки\~площею 0,\~0566\~га,\~кадастровий номер\~3221886400:36:080:0201,\~розташованої на\~території Новосілківської\~сільської ради\~СТ «Наука»,\~яка належала\~[PERSON],\~померлого 10.05.1999\~року, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-КВ № 114234, виданого Новосілківською сільською радою народних депутатів 31 липня 1998 року (а.с. 20). 11 липня 2006 року померла матір позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії ІІІ-ИК № 535252 виданого Звенигородським відділом Головного Управління РАЦС Московської області 12.07.2006 року (а.с. 5). З довідки виданої Головою правління ГО СТ «Наука» [PERSON] від 10.12.2017 року вбачається, що [PERSON] є членом ГО СТ «Наука», який фактично володіє та користується земельною ділянкою, яка розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Новосілки, вул. Друга Дачна, 10, кадастровий номер 3221886400:36:080:0201. [PERSON] більше пятнадцяти років систематично обробляє земельну ділянку, проводить земельні роботи, скошує траву, обрізає гілля, висаджує велику кількість плодових дерев, саджає городні культури, а також утримує земельну ділянку і зелені насадження у відповідному до Статуту садівницького товариства стані. [PERSON] приймає активну участь у діяльності садового товариства (а.с. 13). Позивач пояснив, що починаючи з 2005 року до моменту своєї смерті матір постійно проживала на території Російської Федерації в м. Звенигород і будь-якої участі в обслуговуванні та управлінні спільним майном не приймала. Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом зокрема визнання права та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за субєктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. У відповідності із п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦІК України, правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Згідно п.п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або предявлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2001 року. Згідно п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Можливість предявлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У звязку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у звязку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Отже, враховуючи, той факт, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і понад 15 років продовжує відкрито, безперервно володіти ? частиною земельної ділянкиплощею 0,0566 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, Новосілківська сільська рада СТ «Наука», суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на ? частину земельної ділянки з кадастровим номером 3221886400:36:080:0201, яка належала за життя [PERSON], за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved