Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання державного акту недійсним. Свої вимоги обґрунтовують тим, що 03.12.2013 року на підставі акту про придбання майна з прилюдних торгів від 24.12.2013 року та протоколом № 09-В/284/13/А-3 від 03.12.2013 року, ним придбано земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 1000,00 кв.м. (с. Боголюби, Луцький район, Волинська область) та незавершене будівництво житлового будинку (літери А-1), загальною площею 72,83 кв.м., ступінь готовності 44 % (с. Боголюби, Луцький район, Волинська область), що належало [PERSON] 20.02.2014 року приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Гордійчук М.В. згідно вимог ст. 182 ЦК України йому було видано свідоцтва № 193, 194 та витяги з ДРРПНМ № 18041882, 18036107 про реєстрацію права власності на вищезазначені об'єкти нерухомості. Вказує, що 19.08.2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,10 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої за адресою: с. Боголюби, Луцький район, Волинська область, кадастровий номер [NUMBER]. Крім того, 19.08.2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,10 га із цільовим призначенням для - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої за адресою: с. Боголюби, Луцький район, Волинська область, кадастровий номер [NUMBER]. Зазначає, що в обох договорах, а саме у пункті 4.1зазначено, що право власності на придбану земельну ділянку виникає у покупця (тобто [PERSON].) з моменту одержання ним державного акту на право власності на земельну ділянку та його державної реєстрації. Крім того, в обох договорах, а саме у пункті 5.10зазначено, що договір є підставою для видачі покупцю (тобто [PERSON].) державного акту на право приватної власності на землю. Однак, відповідач, порушивши умови пунктів 4.1 та 5.10 вищевказаних договорів, не подав документи для оформлення, реєстрації та видачі йому державних актів на право власності на придбані ним земельні ділянки. Проте, 24.10.2008 року [PERSON] за його заявою було видано державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку площею 0,2000 га із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану за адресою: с. Боголюби Луцького району Волинської області, кадастровий номер - [NUMBER]. Підставами видачі зазначеного державного акту був договір купівлі- продажу земельної ділянки від 19.08.2008 року ВКР № 663431, 663432, реєстр. № 2457, 2455, що свідчить про утворення земельної ділянки площею 0,2000 га із кадастровим номером [NUMBER] у результаті об'єднання земельної ділянки площею 0,1000 га із кадастровим номером [NUMBER] та земельної ділянки площею 0,1000 га із кадастровим номером [NUMBER]. Позивач вважає, що об'єднання земельної ділянки площею 0,1000 га із кадастровим номером [NUMBER] із земельною ділянкою площею 0,1000 га із кадастровим номером [NUMBER] та видача 24.10.2008 року відповідачу державного акту серії [NUMBER] на право власності на новоутворену земельну ділянку площею 0,2000 га із кадастровим номером [NUMBER] є незаконним, так як відповідно до норм чинного на момент об'єднання земельних ділянок законодавства [PERSON] повинен був спочатку належним чином зареєструвати своє право власності на придбані ним земельні ділянки, тобто одержати державні акти на право власності на кожну з придбаних земельних ділянок, а потім уже об'єднувати їх. Він же свідомо об'єднав земельні ділянки, право власності на які у нього на момент об'єднання так і не виникло, тобто вчинив протиправні дії, що у свою чергу призвело до незаконної видачі йому 24.10.2008 року державного акту серії [NUMBER] на право власності на новоутворену земельну ділянку площею 0,2000 га із кадастровим номером [NUMBER]. Просить суд визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 24.10.2008 року, виданий на ім'я [PERSON] Ухвалою суду від 01.07.2016 року до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача управління держгеокадастру у Луцькому районі Волинської області. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовну заяву з підстав в ній зазначених. Просив суд позов задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Просив суд відмовити в задоволенні позову за безпідставністю вимог. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача управління держгеокадастру у Луцькому районі Волинської області - Мірчук М.Ф. в судовому засіданні в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позов безпідставний та не підлягає до задоволення. Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації, а відповідно до статті 126 ЗК України (в редакції на час отримання земельної ділянки позивачем) таким документом був державний акт, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (стаття 155 ЗК України). В судовому засіданні встановлено, що 19.08.2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,10 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої за адресою: с. Боголюби, Луцький район, Волинська область, кадастровий номер [NUMBER] (а.с. 15). Крім того, 19.08.2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,10 га із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої за адресою: с. Боголюби, Луцький район, Волинська область, кадастровий номер [NUMBER] (а.с. 16). Згідно пункту 5.10договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення та є підставою для видачі покупцю державного акту на право приватної власності на землю. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,2000 розташовану в с. Боголюби, Луцький район, Волинська область, з кадастровим номером [NUMBER]. На підставі заяви [PERSON] дана земельна ділянка була утворена в результаті об'єднання земельної ділянки площею 0,1000 га із кадастровим номером [NUMBER] із земельною ділянкою площею 0,1000 га із кадастровим номером [NUMBER]. Технічна документація відповідає правовстановлючим документам на право власності на вищевказані земельні ділянки. 24.10.2008 року [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2000 розташовану в с. с. Боголюби, Луцький район, Волинська область серії [NUMBER] (а.с. 17). З матеріалів справи вбачається, що на підставі акту про придбання майна з прилюдних торгів від 24.12.2013 року та протоколом № 09-В/284/13/А-3 від 03.12.2013 року, [PERSON] придбав земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 1000,00 кв.м., що знаходиться в с. Боголюби, Луцький район, Волинська область, кадастровий номер [NUMBER] незавершене будівництво житлового будинку (літери А-1), загальною площею 72,83 кв.м., ступінь готовності 44 % в с. Боголюби, Луцький район, Волинська область (а.с. 10). 20.02.2014 року приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Гордійчук М.В. згідно вимог ст. 182 ЦК України [PERSON] видано свідоцтва № 193, 194 та витяги з ДРРПНМ № 18041882, 18036107 про реєстрацію права власності на вищезазначені об'єкти нерухомості (а.с. 11, 13). При цьому слід зауважити, що на момент придбання позивачем земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 1000,00 кв.м., що знаходиться в с. Боголюби, Луцький район, Волинська область, кадастровий номер [NUMBER] з прилюдних торгів, які відбулись 03.12.2013 року по реалізації належного [PERSON] майна, остання не являлась її власником. Згідно ч. 1 ст. 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8, 124 Конституції України, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України, статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками; про визнання недійсними угод купівлі-продажу, дарування, застави, обміну, ренти земельних ділянок, договорів довічного утримання, за якими набувачеві передаються у власність земельні ділянки, укладених із порушенням встановленого законом порядку. Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки (на час виникнення спірних відносин) визнавалися документами, що посвідчують право власності й видавалися на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень або цивільно-правових угод. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце уразі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України.) Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення (ст. 212 ЦПК України). Доказів, які б свідчили, що видача відповідачу оспорюваного державного акту відбулася з порушенням вимог закону та порушує права позивача, останнім суду не надано. Крім того, суд вважає безпідставними посилання позивача, що [PERSON] повинен був спочатку отримати державні акти на право власності на кожну з придбаних земельних ділянок, а потім уже об'єднувати їх, оскільки [PERSON], як власник даних земельних ділянок, які набуті ним у власність на підставі договорів купівлі-продажу, скористався наданим йому, як власнику правом на їх об'єднання та отримання відповідного державного акту на новостворену ділянку. При цьому суд враховує, що договори купівлі-продажу вищевказаних земельних ділянок, які є підставою набуття відповідачем права власності на них, ніким не оспорюються і є чинними на час ухвалення рішення. Таким чином, врахувуючи вищенаведе суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю вимог.

Outcome: dismissed