Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за договором суборенди нежитлового приміщення [NUMBER] від 31 грудня 2010 року в сумі 86.709 гривень 68 копійок та 3 відсотка річних у сумі 2.462 гривні. 47 копійок. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням з боку відповідача умов договору укладеного між сторонами, в частині своєчасної та повної оплати за користуванням приміщення. У судове засідання учасники процесу не з'явились, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, однак від представника позивача [PERSON] надійшла заява, в якій він позовні вимоги підтримує та просить суд справу розглядати за його відсутністю. Вислухавши пояснення представника позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 31 грудня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір суборенди нежитлового приміщення [NUMBER], відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] в суборенду частину нежитлового приміщення площею 50 кв.м., що складається з однієї кімнати, за адресою: [ADDRESS], для використання в господарських цілях (а. с. 5). Передача орендованого майна відповідачу підтверджується актом прийому-передачі від 01 січня 2011 року, який засвідчено підписами обох сторін (а. с. 7). Відповідно до п. 4.1 Договору, суборендна плата складає 80 гривень за 1 кв.м. Орендар щомісячно повинен сплачувати суборендну плату на умовах передплати у повному розмірі до 5-го числа поточного місяця. За умовами п. п. 1.2 - 1.3 Договору, цей договір набуває чинності з дати підписання його сторонами та діє з 01 січня 2011 року до 30 листопада 2011 року. Пунктом 7.4 Договору передбачено, що якщо одна із сторін за 30 днів до спливу строку дії даного договору не заявить про намір його розірвати, то даний Договір вважається пролонгованим на той же строк або підписується додаткова угода про продовження строку дії Договору на інший строк, який за взаємною згодою встановлять сторони. Відповідач [PERSON] письмово не звертався до [PERSON] з пропозицією розірвати договір суборенди та продовжував користуватися орендованим приміщенням. Відповідно до ст. 746 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Таким чином, зазначений договір суборенди був пролонгований на той самий строк. Згідно із ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Положеннями ч. 1 ст. 762 ЦК України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Положеннями ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що відповідач за весь час користування об'єктом суборенди за договором здійснював на користь позивача часткові оплати. Однак, починаючи з листопада 2011 року відповідач [PERSON] належним чином не виконував взяті на себе за вищевказаним договором зобов'язання, а саме не здійснював погашення заборгованості у терміни, передбачені встановленим договором суборенди. Крім того, [PERSON] неодноразово направляв вимоги [PERSON] щодо сплати боргу та звільнення даного нежитлового приміщення для подальшої здачі в суборенду. Вказані вимоги [PERSON] отримував наручно, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями, втім жодних відповідей не надав, заборгованість не сплатив та приміщення не звільнив (а. с. 15-22). Відтак, суд вважає, що загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON], згідно наданих розрахунків за договором суборенди [NUMBER] від 31 грудня 2010 року за період з листопада 2011 року по 21 серпня 2013 року становить 86.709 гривень 68 копійок. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Перевіривши розрахунок позивача, суд вважає за необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 3 відсотків річних у сумі 2.462 гривні 47 копійок. За подачу позову [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 892 гривні, який підлягає стягненню з [PERSON] на його користь на підставі ст. 88 ЦПК України. Отже, з урахуванням вищевказаного, оцінивши всі доводи у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що вимоги [PERSON] є обґрунтованими, які підлягають задоволенню у повному обсязі з підстав, викладених у мотивованій частині цього рішення.

Outcome: approved