Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Липовецького районного суду Вінницької області із позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до рішення виконавчого комітету Вахнівської сільської ради від 24 травня 2013 року з № 25, технічним паспортом від 02 грудня 2010 року являється власником житлового будинку за [ADDRESS]. [PERSON] за попередньою домовленістю з [PERSON] зареєстрував останнього до вищевказаного будинку, з умовою його проживання в ньому, сплати орендної плати та комунальних платежів. Але відповідач після його реєстрації за вказаною адресою перестав проживати і виїхав за іншим місцем проживання. Більше року відповідач не повертається та не збирається повертатись до с. Вахнівка. Позивач тяжко захворів, тому вимушений продати житловий будинок для лікування, але перешкодою є реєстрація відповідача. Просить суд постановити рішення, яким усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення та виписки відповідача з будинку [ADDRESS] та звільнити від сплати судового збору, як інваліда першої групи. Представник позивача - [PERSON], реєстраційний номер фізичної особи за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків - [NUMBER], що проживає в [ADDRESS], в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити. Представник позивача - [PERSON], який діє на підставі договору - дорученню про надання правової допомоги № 16 від 26 лютого 2015 року, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, на що вказує наявне у матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення направлене за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання. Інформації щодо зміни місця проживання до суду не подав. Відповідно до ч.4 ст.169, ч. 1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши та дослідивши матеріали справи та усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд прийшов до наступних висновків, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із рішення виконавчого комітету Віхнівської сільської ради від 24 травня 2013 року за № 25 та технічного паспорту від 02 грудня 2010 року КП ВООБТІ позивач являється власником житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 4-5 ). [PERSON] зареєстрований за вищевказаною адресою, але за даною адресою не проживає, про що засвідчує довідка, видана Вахнівською сільською радою від 29 січня 2015 року № 17 ( а.с. 6 ). Позивач є інвалідом першої групи, що підтверджує довідка до акта огляду медико - соціальною експертною комісією, яка видається інваліду Серія 12 ААА № 005383 від 31 жовтня 2014 року (а.с. 3). Відповідно до п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди І та ІІ груп, законні представники дітей - інвалідів інедієздатних інвалідів І та ІІ груп. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Зі змісту ст. ст. 150, 155 ЖК України, слідує, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд; жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не можуть бути в них вилучені, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вказані норми передбачають усунення будь-яких порушень права власності. Згідно ст. 71 ч. 1 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а згідно ст. 72 цього кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи п. 11 положення Пленуму Верховного суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це.Разом з тим належить враховувати, що згідно п.5 ст.71 ЖК (в редакції Закону від 18 грудня 1991 р. ( 1993-12 ) інваліди, влаштовані в будинки-інтернати або інші установи соціальної допомоги, мають право на збереження за ними жилої площі протягом 12 місяців. ( Абзац перший пункту 11 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України N 13 ( v0013700-92 ) від 25.12.92 ). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошеною її померлою. Відповідно до ст. 169 Житлового кодексу України у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Стаття 163 Житлового кодексу України передбачає, що у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім'ї не звільняє їх від виконання обов'язків за договором найму жилого приміщення. Отже, у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи зреєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим вимогу про виселення. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини вказані ним в позовній заяві належними та допустимими доказами доданими до позовної заяви, які ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, що регулюють вказані правовідносини, а тому суд вважає, що позов підлягає до задоволення. На підставі вищевикладеного та ст. ст. 16, ч. 1 ст. 321, 319, 391 Цивільного кодексу України; ст. ст. 150, 155, 163, 168, 169 Житлового кодексу України; відповідно до рекомендацій постанови Пленуму Верховного суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»;

Outcome: approved