Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить визнати них такими, що втратили право на користування жилим приміщенням - житловим будинком на [ADDRESS] . [PERSON] позовні вимоги обгрунтовував тим, що відповідачі, його син [PERSON] з дружиною [PERSON] , з 2014 року не проживають в [ADDRESS] , а виїхали на постійне місце проживання до [PERSON] . В зв`язку із постійним проживанням відповідачів із 2014 року в Новій Зеландії, вони втратили право на користування житловим будинком на [ADDRESS] , власником якого є позивач. Майна, яке б належало відповідачам в будинку немає. Відповідачі участі в утриманні житлового будинку, господарських будівель, споруд, не приймають. Позивач [PERSON] в поданій до суду письмовій заяві позов підтримав, просить його задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в скерованих до суду письмових заявах заявлений [PERSON] позов визнали, просять суд розглянути виниклий спір по суті у їх відсутності. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд приходить до наступного. В силу вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Достовірність доводів позивача [PERSON] підтверджується довідкою виданою Велимченською сільською радою Ковельського району Волинської області, актом обстеження, копією будинкової книги, з яких встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , будучи зареєстрованими в житловому будинку на [ADDRESS] , власником якого є позивач, з 2014 року і по даний час не проживають в йому. У відповідності до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження свої майном - ст.391 ЦК України. Статтею 2 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні (далі - Закон) визначено, що громадянам України, а також іноземцям, особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території. Статтею 3 Закону встановлено, що місцем проживання фізичної особи є адміністративно - територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом - ч.2 ст.405 ЦК України. Громадянин України, іноземець, особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання - ч.1 ст.6 Закону. Статтею 7 Закону передбачено знаття з реєстрації місця проживання особи на підставі судового рішення. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] більше року, з 2014 року в належному на праві власності позивачу [PERSON] житловому будинку на [ADDRESS] , не проживають і жилим приміщенням не користується, як члени сім`ї власника житла, що стверджується дослідженими в справі доказами, в зв`язку із чим відповідачі втратили право на користування даним жилим приміщенням. А тому суд приходить до висновку, що заявлений позов слід задовольнити. Відповідачів [PERSON] , [PERSON] слід визнати такими, що втратили право на користування жилим приміщенням в [ADDRESS] . Понесені позивачем [PERSON] судові витрати у справі, пов`язані зі сплатою в дохід держави судового збору при подачі позову в суд, у розмірі 908 грн. 00 коп., позивач залишає за собою.

Outcome: approved