Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно договору позики-застави з майновим поручителем від 28.04.2010 року позичив [PERSON] грошові кошти в сумі 100 000,00 грн. які відповідач зобовязався повернути в наступні порядок та строки: 20 000,00 грн. до 31.12.2010 року, 20 000,00 грн. до 31.12.2011 року, 20 000,00 грн. до 31.12.2012 року, 20 000,00 грн. до 31.12.2013 року, 20 000,00 грн. до 01.02.2015 року, але не пізніше 01.04.2015 року. Майновий поручитель [PERSON] передав позивачу в заставу як забезпечення повернення позики транспортний засіб марки Nissan, модель TEANA, 2007 року випуску, шасі JN1BBUJ31U0302089, чорного кольору, номер даржавної реєстрації АК 4243 АХ, заставною вартістю 100 000,00 грн., який належить на праві власності майновому поручителю згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 26.09.2007 року. Відповідач повернув позивачу 20 000,00 грн., проте наступні чергові платежі за договором не здійснив та до цього часу ухиляється від сплати боргу за договором позики. Положеннями договору позики-застави з майновим поручителем передбачено право позикодавця у випадку невиконання позичальником зобовязань за договором, одержати задоволення своїх вимог шляхом примусового стягнення боргу так і за рахунок предмета застави. Представник позивача в судове засідання не зявився, попередньо подав до суду заяву, відповідно до якої просив розгляд справи проводити без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.84). Відповідачі в судове засідання не з'явилися повторно, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 78). З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов договору позики-застави з майновим поручителем, внаслідок чого позивач позивається про його відновлення шляхом звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 28 квітня 2010 року між [PERSON], позикодавцем, [PERSON], позичальником, та [PERSON], майновим поручителем, був укладений договір позики-застави з майновим поручителем, за умовами якого позикодавець надає позичальнику для придбання транспортного засобу позику в розмірі 100 000,00 грн. з строком повернення до 01.04.2015 року, а майновий поручитель передає позикодавцю в заставу як забезпечення повернення позики транспортний засіб марки Nissan, модель TEANA, 2007 року випуску, шасі JN1BBUJ31U0302089, чорного кольору, номер даржавної реєстрації АК 4243 АХ, заставною вартістю 100 000,00 грн., який належить на праві власності майновому поручителю згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 26.09.2007 року. Позичальник зобовязався повернути всю суму позики позикодавцю в наступні порядок та строки: 20 000,00 грн. до 31.12.2010 року, 20 000,00 грн. до 31.12.2011 року, 20 000,00 грн. до 31.12.2012 року, 20 000,00 грн. до 31.12.2013 року, 20 000,00 грн. до 01.02.2015 року (а.с. 2). Згідно ст. 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до копії заочного рішення Івано-Франківського міського суду від 12.05.2015 року 28 квітня 2010 року відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] у позику суму коштів у розмірі 100 000,00 грн., про що свідчить оригінал розписки, який знаходиться в матеріалах справи (а.с. 49). Відповідачем було повернуто позивачу 20 000,00 грн., інша сума позики у строк, вказаний у розписці та договорі позики-застави з майновим поручителем, відповідачем позивачу не була повернута та до цього часу відповідач ухиляється від сплати боргу за договором позики (а.с.88, 89). Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Незважаючи на взяті на себе за договором позики-застави з майновим поручителем зобов'язання, позичальник(відповібач) 80 000,00 грн. боргу позикодавцеві (позивачу) так і не повернув. За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). В силу дії ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов'язання визначені ч. 1 ст. 546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. В забезпечення належного виконання зобов'язань по договору позики-застави з майновим поручителем майновий поручитель([PERSON]О.) передав позикодавцю в заставу як забезпечення повернення позики транспортний засіб марки Nissan, модель TEANA, 2007 року випуску, шасі JN1BBUJ31U0302089, чорного кольору, номер даржавної реєстрації АК 4243 АХ, заставною вартістю 100 000,00 грн., який належить на праві власності майновому поручителю згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 26.09.2007 року (а.с.2). Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. ст. 19, 20 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Статтею 589 ЦК України встановлено, що у разі невиконання зобовязання забезпеченого заставою, заставодержатель (іпотекодержатель) набуває право звернення стягнення на предмет застави (іпотеки). За рахунок предмета застави, іпотеки він має право задовольнити в повному обсязі свої вимоги з урахуванням сплати відсотків, неустойки, збитків та іншого. Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» закріплено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для предявлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для предявлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Позивач звертався до Івано-Франківського міського суду із позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, [PERSON] про стягнення заборгованості, який 12.05.2015 року заочним рішенням був задоволений. Відповідно до довідки 11.11.2015/02-19/04-В3/30205 виданої начальником ВДВС Івано-Франківського МУЮ [PERSON], виконавчі листи №344/3644/2015 року видані Івано-Франківським міським судом 24.06.2015 року про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] 80 000,00 грн. боргу та судових витрат в розмірі 800,00 грн. на виконання до ВДВС Івано-Франківського МУЮ станом на 11.11.2015 року не надходили. Будь-яких стягнень з [PERSON] на користь [PERSON] ВДВС Івано-Франківського МУЮ не проводилось (а.с.85). Представником позивача до матеріалів справи було долучено оригінал виконавчого листа №344/3644/2015 року виданого Івано-Франківським міським судом 24.06.2015 року про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] 80 000,00 грн. боргу (а.с.86, 87). Згідно висновку Верховного суду України у спорі про звернення стягнення на предмет іпотеки (справа 6-73 цс 13, постанова від 04.09.2013 року) наявність рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, яке не виконане, не може бути перешкодою для звернення стягнення на майно, передане в іпотеку з метою забезпечення виконання зобовязання позичальника за кредитним договором. Враховуючи вищенаведене та наявність доказів, які підтверджують неналежне виконання [PERSON] своїх зобовязань за договором позики-застави з майновим поручителем, суд приходить до переконання, що позивач набув права звернення стягнення на предмет застави. Відповідно п.7 договору позики-застави з майновим поручителем позикодавець має право звернути стягнення на предмет застави згідно судового рішення, або шляхом продажу предмета застави на аукціоні, або продати предмет застави від імені майнового поручителя будь-якій особі, або набути право власності на предмет застави. Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач просить суд звернути стягнення на предмет застави шляхом надання позивачу всіх повноважень необхідних для здійснення продажу предмету застави, надання права продажу предмету застави будь-яким способом третій особі покупцю, з правом зняття з реєстраційного обліку в органах ДАІ МВС України. Приймаючи до уваги, що даний порядок звернення стягнення на рухоме майно, не суперечить закону, суд дійшов висновку про те, що ця вимога позивача підлягає до задоволення. Відповідно до положень ст.ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку позивач просить про захист його порушеного права шляхом звернення стягнення на предмет застави. З відповідачів слід стягнути в дохід держави 800,00 гривень судового збору (згідно п. п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» із змінами, внесеними згідно із Законом № 590-VII від 19.09.2013 розмір судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру з 23.10.2013 року становить1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати). На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. ст. ст. 19, 20 Закону України «Про заставу», Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст.ст. 11, 15, 16, 61, 526, 527, 530, 548, 589, 590, 610-112, 1046, 1047 ЦК України,

Outcome: approved