Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із вказаним вище позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором поворотної грошової позики. На обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилався на те, що 07.02.2017 року він уклав договір поворотної грошової позики (в подальшому - Договір) з [PERSON] . Відповідно до п.1.1 цього Договору він позичив [PERSON] 545200,00 гр., що еквівалентно 20000,00 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути суму грошових коштів, яка буде еквівалентна 20000,00 доларів США по курсу НБУ станом на день повернення цих коштів. Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується його підписом на договорі позики від 07.02.2017 року та розпискою від 07.02.2017 року. В п.2.2 Договору встановлений кінцевий строк повернення позики - 07.05.2017 року. На день написання позовної заяви [PERSON] отримані грошові кошти йому не повернув, свої зобов`язання не виконав, а тому він вимушений звернутись до суду з цим позовом. З огляду на умови Договору позики від 07.02.2017 року строк повернення позики сплинув 01.05.2017 року. Відповідачем [PERSON] не виконано свої зобов`язання, чим порушено його права, заборгувавши йому грошові кошти в еквіваленті 20000,00 доларів США. Станом на 17.12.2019 року курс національної валюти відповідно наявної інформації на офіційному сайті НБУ https://www.bank.gov.ua становить: 100 доларів США - 2 349,0376 грн. Таким чином, сума заборгованості становить 469807,52 грн. ( 20000,00 доларів США х 23,490376 грн. = 469807,52 грн.) З огляду на порушення зобов`язання з повернення позики як грошового зобов`язання, він як позивач має право вимагати, а відповідач зобов`язаний сплатити 3% річних в порядку ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Курс валют на дату спливу строку виконання зобов`язання - на 01.05.2017 року, відповідно до наявної інформації на офіційному сайті Національного Банку України https://www.bank.gov.ua становив: 100 доларів США - 2 655,1453 грн., відтак сума заборгованості 20 000 доларів США множимо на 26,551453 грн. дорівнює 531 029,06 грн. з яких має вирахуватися 3% річних. Розрахунок 3 % річних проводиться за наступною формулою: розмір боргу, помножується на кількість днів прострочення грошового зобов`язання, помножується на 3, ділиться на 100 та ділиться на 365 (днів у році). Таким чином, сума заборгованості відповідача перед ним становить 587144,02 грн., з яких 545200,00 грн. - сума позики, 41944,02 грн. - 3 % річних. [PERSON] неодноразово звертався в телефонному режимі до відповідача [PERSON] з проханням повернути борг в добровільному порядку, однак врегулювати спір мирним шляхом йому не вдалося. Відповідач відмовився повертати йому борг згідно укладеного між ними договору грошової позики, мотивуючи це відсутністю вільних коштів. 15.11.2019 року позивач відправив на адресу відповідача [PERSON] претензію щодо невиконання зобов`язання, але станом на 17.12.2019 року зобов`язання не виконано. Просить стягнути з [PERSON] на його користь, несплачену суму боргу за Договором поворотної грошової позики у сумі 587144,02 грн., з яких 545200,00 грн. - сума позики, 41944,02 грн. - 3 відсотки річних, понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 5931,44 грн. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала та з наведених у позові підстав просила їх задовольнити в повному об`ємі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнав частково, підтвердивши при цьому обставини щодо укладення між ним та позивачем 07.02.2017 року договору поворотної грошової позики та одержання ним на виконання умов вказаного договору грошових коштів в розмірі 545200 грн. Часткове визнання позовних вимог обґрунтовував тим, що 28.11.2018 року на території автовокзалу м.Хмельницький він передав батькові позивача - [PERSON] 10000 доларів США в рахунок часткового повернення суми позики за вказаним вище договором. Вказане часткове повернення суми позики у письмовій формі ними не оформлялося. Крім цього, заперечував щодо позовних вимог в частині нарахованих 3% річних, оскільки умовами укладеного договору не було передбачено його обов`язку сплати вказаного розміру відсотків. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, а також дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлені наступні обставини. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України, ч.1 ст.4 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При цьому, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України). Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не тільки факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2017 року у справі №6-79цс14, відповідно до норм 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У контексті статей 524,533-535,625 ЦК України можна зробити висновок, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Судом встановлено, що 07.02.2017 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір поворотної грошової позики (далі-Договір). Відповідно до п.1.1. Договору Позикодавець зобов`язався надати Позичальнику у власність грошові кошти в розмірі 545200 грн., що еквівалентно 20000 доларів США по курсу НБУ станом на 07.02.2017 року, що складає 27,26 грн. за 1 долар США, а Позичальник зобов`язався повернути Позикодавцеві суму грошових коштів, яка буде еквівалентна 20000 доларів США по курсу НБУ станом на день повернення цих коштів, або повернення коштів можливе іншим способом за письмовою домовленістю сторін. Згідно п.2.1. Договору позика надається шляхом отримання суми грошових коштів, визначеної в п.1.1. Договору готівкою з обов`язковим написанням власноручно Позичальником розписки про отримання позики. На виконання вказаних умов Договору, 07.02.2017 року відповідачем [PERSON] власноручно написана розписка, відповідно до якої відповідач згідно Договору отримав від позивача грошові кошти в розмірі 545200 грн., що еквівалентно 20000 доларів США по курсу НБУ станом на 07.02.2017 року, що складає 27,26 грн. за 1 долар США. Обставини щодо укладення Договору та отримання на виконання його умов грошових коштів у відповідності до вимог ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню, оскільки в судовому засіданні визнані позивачем [PERSON] . Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Пунктами 2.2. та 3.2. Договору передбачено, що термін, на який надається позика Позичальнику, становить до 01.05.2017 року або на першу вимогу Позичальника. Позика повертається шляхом передачі грошових коштів Позикодавцеві або повернення коштів можливе іншим способом за домовленістю сторін шляхом написання Позикодавцем власноручної розписки. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. З огляду на викладені вище умови Договору та норми закону, а також враховуючи наявність у позивача [PERSON] оригіналу боргової розписки від 07.02.2017 року, суд вважає доведеними обставини як щодо отримання відповідачем [PERSON] предмету позики, так і щодо неповернення ним боргу станом на час пред`явлення позову до суду. При цьому, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача [PERSON] щодо часткового повернення ним позики в розмірі 10000 доларів США, оскільки на підтвердження вказаних обставин відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів. На підставі ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 524 ЦПК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до п.3.1. Договору, після закінчення терміну, зазначеного в п.2.2. Договору, Позичальник зобов`язаний повернути суму отриманої позики, визначеної в п.1.1. Договору сумою грошовими коштами, яка буде еквівалентна 20000 доларів США по курсу НБУ станом на день повернення цих коштів. Враховуючи умови договору та положення ст.533 ЦК України, суд приходить до висновку про стягнення суми боргу, відповідно до умов договору та положень цієї норми, визначену за курсом долара США станом на 02.06.2020 року, тобто станом на день ухвалення судового рішення, що узгоджується із висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.03.2017 року по справі №6-284цс17. Як вбачається з витягу із офіційного сайту Національного Банку України, станом на 02.06.2020 року офіційний курс гривні щодо долара США становить 26,8181 грн. за 1 долар США. Таким чином, сума основного боргу за договором позики від 07.02.2017 року, яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] , становить 536362 грн. (20000 доларів США х 26,8181 грн. = 531028 грн.). У відповідності до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно п.2.2. Договору термін, на який надається позика Позичальнику, становить до 01.05.2017 року або на першу вимогу Позичальника. Як вбачається з витягу із офіційного сайту Національного Банку України, станом на 01.05.2017 року офіційний курс гривні щодо долара США становив 2655,1453 грн. за 100 доларів США, тобто 26,5514 грн. за 1 долар США. Отже, сума позики, яка підлягала поверненню позивачу відповідачем [PERSON] станом на 01.05.2017 року, становила 531028 грн. (20000 доларів США х 26,5514 грн. = 531028 грн.). Із урахуванням вимог ч.2 ст.625 ЦК України, суд вважає, що з відповідача [PERSON] , який прострочив виконання грошового зобов`язання в розмірі 531028 грн., підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] сума боргу з урахуванням 3% річних від простроченої суми, які за період з 01.05.2017 року по 17.12.2019 року складають 41943,93 грн., розрахованих за вказаний період прострочення виконання зобов`язання. При цьому, суд вважає безпідставними доводи відповідача [PERSON] щодо необґрунтованості позовних вимог в частині стягнення 3% річних, оскільки правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору позики, є грошовим зобов`язанням і, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором поворотної грошової позики від 07.02.2017 року підлягають частковому задоволенню в розмірі 578305,93 грн., в тому числі основний борг в розмірі 536362 грн., що станом на 02.06.2020 року згідно офіційного курсу, визначеного НБУ, становить 20000 доларів США, та 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 41943,93 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір на користь позивача [PERSON] пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 5783,06 грн. Згідно Закону України «Про судовий збір», а саме за правилом ч.2 ст.7 цього Закону, у випадку внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми. Оскільки позивачем при подачі позову до суду підлягав сплаті судовий збір відповідно до визначеної ціни позову в розмірі 5871,44 грн., а фактично ним було сплачено судовий збір в розмірі 5931,44 грн., тому суд вважає, що переплачена сума судового збору в розмірі 60 грн. підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Статтею 246 ЦПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні зробила усну заяву про те, що протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду нею буде подано докази, що підтверджують розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне для вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу призначити судове засідання на 14.00 год. 15.06.2020 року, надавши представнику позивача строк п`ять днів з дня ухвалення рішення суду для подання доказів щодо розміру понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу. На підставі 16, 207, 524, 530, 533-535, 545, 610, 625, 626, 629, 1046-1050 ЦК України,

Outcome: partial