Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Хустської міської ради, [PERSON], [PERSON], державної служби реєстрації речових прав, третя особа: приватний нотаріус Хустського РНО Ляшко В.О., в якому просить: - визнати [PERSON] особою, яка фактично прийняла спадщину після смерті батька [PERSON], померлого [INFO]; - визнати недійсним та скасувати рішення № 710 6 сесії 6 скликання Хустської міської ради від 03 липня 2012 року про надання в приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0702 га, розташованої у [ADDRESS]; - визнати недійсним та скасувати державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER], виданий Хустською міською радою 24.10.2012 року на земельну ділянку по [ADDRESS] на ім'я [PERSON]; - визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер 8141701, видане державним реєстратором прав на нерухоме майно 19.08.2013 року на ім'я [PERSON]; - визнати недійсним та скасувати договори дарування житлового будинку з надвірними побудовами та земельної ділянки, розташованої у [ADDRESS] від 04 вересня 2013 року, укладені між [PERSON] та [PERSON] та посвідчені нотаріусом Хустського районного нотаріального округу за реєстрованим номером 4062 та 4064; - визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно, яке належало на день смерті [PERSON], а саме на житловий будинок з надвірними побудовами, розташованими у [ADDRESS]. Позов обґрунтовує тим, що [INFO] помер їх з відповідачкою [PERSON] батько - [PERSON], який проживав у [ADDRESS] Після смерті батька залишилося спадкове майно - житловий будинок з надвірними побудовами, розташований в [ADDRESS] на земельній ділянці розміром 0,0702 га, призначеній для будівництва та обслуговування житлового будинку. На момент смерті батька позивач проживав разом з батьком та був прописаний за адресою: [ADDRESS], тобто він фактично прийняв спадщину та вступив в управління спадковим майном. Проживаючи в батьківському будинку позивач сплачував податки, зокрема податок на землю, що ще раз стверджує, що на момент смерті батька позивач залишився проживати в його будинку, фактично вступив в управління спадковим майном та вчинив всі дії, які свідчать про фактичне прийняття спадщини. Виписався він з цього будинку тільки в 1997 році, тобто через шість років після смерті батька. Позивач є єдиним спадкоємцем, який фактично прийняв спадщину та вступив в управління спадковим майном, його сестра - відповідачка [PERSON] як на час смерті їх батьків, так і в даний час проживає в Росії, до нотаріальної контори в установленому порядку з заявою про прийняття спадщини не зверталася, не ініціювала цього питання для вирішення і в судовому порядку, тому немає підстав для визнання її спадкоємицею. Крім того, позивач зазначає, що його сестра таємно від нього незаконним шляхом оформила батьківський будинок з надвірними побудовами, які належали до спадкового майна, як новостворене нею майно та отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором прав на нерухоме майно від 19.08.2013 року і державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER], виданий Хустською міською радою від 24.10.2012 року на підставі рішення № 710 6 сесії 6 скликання Хустської міської ради від 3 липня 2012 року. Згодом відповідачка [PERSON] уклала договір дарування від 04 вересня 2013 року, за яким подарувала своєму племіннику [PERSON] будинок батька та земельну ділянку, на якій він розташований. Відповідно до будівельного паспорта забудовником вищевказаного житлового будинку є померлий батько [PERSON]. Рішенням виконкому Хустської районної ради № 135 від 28.04.1982 року [PERSON] надано дозвіл на будівництво житлового будинку по [ADDRESS] на виділеній земельній ділянці для будівництва. Земельна ділянка надана батьку для цієї мети рішенням загальних зборів уповноважених колгоспу «Карпати» від 27.07.1981 р. У відповідності до цих рішень районним архітектором Хустського р-ну надано дозвіл на будівництво №82 та виготовлено будівельний паспорт. Будівництво будинку та надвірних споруд проводилося повністю їх батьком, хоч вони як діти, які вже на той час були дорослі, допомагали батькові. На день смерті батька [INFO] будинок був побудований, тобто були зведені стіни, дах, встановлені вікна та двері. Вони дійсно проживали в старому будинку, а вже після смерті батька поштукатурили одну із кімнат в новому будинку і там в цій кімнаті стала проживати сестра позивача - відповідачка [PERSON]. У 1999 році сестра виїхала в Росію, де має сім'ю та постійно проживає. Позивач доглядав за будинком проводив деякі ремонти, сплачував податок за землю. Будинок не був введений в експлуатацію, але у зв'язку з тим, що забудовником був померлий батько, відповідачка [PERSON] не могла оформити на себе права власника житлового будинку. Навіть, якщо вона приймала якусь участь у будівництві будинку нарівні з іншими дітьми забудовника, це не давало її право на оформлення власності. На даний будинок заведена інвентарна справа, де чітко визначено забудовника земельної ділянки. Однак відповідачка [PERSON] ввела в оману державні органи і обманним шляхом оформила своє право власності як на будинок, так і на земельну ділянку. Щодо прав власності на земельну ділянку, вважає, що прийняте Хустською міською радою рішення є незаконним, так як земельна ділянка по [ADDRESS], надана в користування для будівництва та обслуговування житлового будинку батькові [PERSON], а після смерті батька позивач сплачував плату за землю та користувався нею, ні при житті батька, ні після його смерті ніхто питання про вилучення земельної ділянки в установленому законом порядку не ставив, тому будь яке рішення міської ради відносно передачі земельної ділянки по вул. Бічна, на якій розташований житловий будинок з надвірними побудовами іншим особам є незаконним. В зв'язку з тим, що [PERSON] незаконним шляхом оформила на своє ім'я право власності на майно, яке належало їх батькові і є спадковим майном, то відповідно і укладені нею договори дарування є незаконними. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили суд ухвалити рішення про задоволення позову з наведених у позовній заяві підстав. Представник відповідача Хустської міської ради в судове засідання не з'явився. До суду надійшла заява від представника Хустської міської ради Гуменюк Н.О. про розгляд справи без участі уповноваженого представника за наявними матеріалами справи. У попередніх судових засіданням представник відповідача Хустської міської ради заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що Хустська міська рада при прийнятті оскаржуваного рішення діяла у межах своїх повноважень та виділила земельну ділянку фактичному користувачу [PERSON] Представник відповідач [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, заперечила проти задоволення позову. Суду пояснила, що її довірителька [PERSON] надала пояснення, з яких слідує, що на момент смерті батька у будинку проживала тільки вона. Фундамент будинку був побудований батьком. Коли батько помер, то стояв тільки фундамент. Позивачем не надано суду доказів того, що він проживав з батьком у будинку за адресою: [ADDRESS] на сьогоднішній день [ADDRESS] та був там прописаний на час смерті батька, а тому не може вважатися таким, що прийняв спадщину за померлим [PERSON] Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позовної заяви через безпідставність та необґрунтованість заявлених [PERSON] вимог. Представник державної служби реєстрації речових прав в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Третя особа: приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Ляшко Вікторія Олександрівна в судове засідання не з'явилася. До суду надіслала лист, у якому вважає безпідставною вимогу [PERSON] щодо визнання недійсним та скасування договору дарування житлового будинку та земельної ділянки, що посвідчені нею 04 вересня 2013 року за реєстровим № 4062 та 4064. Залишає вирішення справи на розсуд суду та просить слухати справу у її відсутності на підставі наявних матеріалів справи. Відповідно до ст. 211, 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників судового розгляду, які не з'явилися. В судовому засіданні допитано свідка [PERSON], який ствердив, що будинок будувався батьками. Вони допомагали. Коли помер батько, то стояв будинок (коробка). Одну кімнату підготувала собі для проживання сестра, а хто завершив будівництво будинку він не знає. Батько помер 1991 року. Вікна та двері на будинок закупили батько з матір'ю. Коли помер батько, у будинку проживав позивач та сестра [PERSON]. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що на момент смерті батька у будинку проживав брат [PERSON] та сестра [PERSON]. Свідок [PERSON] у судовому засіданні ствердила, що хату будували у 1983 році батьки. На момент смерті батька будинок стояв. Вікна та двері на будинок привозив старший брат. Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні ствердили, що позивач жив у будинку батьків. На момент смерті батька позивача хата вже була побудована. В судовому засіданні допитано свідка [PERSON], яка пояснила, що хата будувалася у 1983 або 1984 році. Їх мати говорила, що вони будували хату для [PERSON] та [PERSON]. Там була готова тільки одна кімната. Хату будували батьки [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] проживав у будинку поки не одружився. Свідок [PERSON], пояснив, що у 1982 році він повернувся додому із армії і почалось будівництво спірного будинку, який будували батьки сторін по справі. У будинку жили [PERSON] та [PERSON]. Він приходив у будинок у 1991 році. Там була готова одна кімната. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] будинок не будував. Там жила його Сестра [PERSON]. Вона із старої хати перейшла у нову, у якій підготувала одну кімнату. Потім туди пішов [PERSON] і добудував хату. Коли померли їх батьки, будинок був збудований. Свідок [PERSON] суду ствердив, що пішов у армію у 1990 році, а коли повернувся, то батьків сторін вже не було. [PERSON] жила у старій хаті. Потім перейшла до нової хати. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] ствердила, що [PERSON] жила у будинку сама. [PERSON] нічого не допомагав. У новому будинку [PERSON] почала проживати з 1998 року. [PERSON] тоді там не жив. Нову хату будували брати [PERSON]: [PERSON] та [PERSON]. Після смерті батьків хату будували брати. Допитаний свідок [PERSON] суду пояснив, що він є кумом позивача. У новому будинку жила відповідачка [PERSON] Допитаний свідок [PERSON] суду пояснила, що будинок був частково збудований до смерті батька сторін. Допитаний свідок [PERSON] суду пояснив, що будинок стояв 25 років і не був потрібний нікому. Після смерті батьків у будинку жила сестра [PERSON], а також [PERSON] після розірвання шлюбу. Будинок був збудований до смерті батьків, однак будівництво не було завершеним. Свідок [PERSON] суду ствердив, що після смерті батьків у будинку жила сестра. [PERSON] там не жив. Ухвалою суду від 20 травня 2014 року було доручено Валуйському районному суду Белгородської області Російської Федерації допитати відповідачку [PERSON]. З протоколу судового засідання від 05.09.2014 року вбачається, що відповідачка [PERSON] з позовом не погоджується, обґрунтовує свою позицію тим, що у [ADDRESS] (на сьогоднішній день [ADDRESS]) вона проживала разом з батьком [PERSON] та братом [PERSON], який більшу частину часу проводив у нареченої. За життя її батько розпочав будівництво нового дому на цій же земельній ділянці, але не зміг закінчити почате, так як помер. Після смерті батька вона проживала у старому будинку одна біля двох-трьох років і почала добудовувати новий будинок, але в експлуатацію його не вводила. У 1999 році у неї народився син, а у травні 2000 року вона виїхала на постійне місце проживання у Росію. В будинку залишився проживати племінник [PERSON] Через одинадцять років вона повернулася до України для вирішення питання оформлення документів на будинок. На той час племінник [PERSON] мав потребу у житлі і вона звернулася до нотаріуса та уклала договір дарування з племінником [PERSON], подарувавши йому будинок. Ухвалою суду від 24 лютого 2015 року з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог та клопотання позивача [PERSON] до участі у справі залучено [PERSON] та реєстраційну службу Хустського РУЮ у якості співвідповідачів, а також залучено приватного нотаріуса Хустського РНО Ляшко Вікторію Олександрівну, як третю особу. Ухвалою суду від 24 лютого 2015 року клопотання позивача задоволено, витребувано у Хустської міської ради рішення 6 сесії 6 скликання № 710 від 03.07.2012 року та Державний акт на право приватної власності на землю, [NUMBER], виданий Хустською міською радою 24.10.2012 року на ім'я [PERSON]; витребувано у реєстраційної служби Хустського РУЮ свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 8141701, видане державним реєстратором прав на нерухоме майно 19.08.2013 року та документи, які стали підставою для видачі такого свідоцтва на ім'я [PERSON] на житловий будинок в [ADDRESS]; зобов'язано адресний довідковий підрозділ ГУ ДМС України в Закарпатській області надати суду дані про те, хто був зареєстрованим за місцем проживання у [ADDRESS] станом на [INFO] і з якого та по який час була реєстрація місця проживання вказаної особи за даною адресою. Ухвалою суду від 19 вересня 2016 року клопотання представника відповідачки [PERSON] - [PERSON] та представника позивача [PERSON] - [PERSON] задоволено, витребувано від Хустської державної нотаріальної контори відомості чи відкривалася спадкова справа після смерті [PERSON], мешканки [ADDRESS], яка померла [INFO] та [PERSON], мешканця [ADDRESS], який помер [INFO]; витребувано від Хустського районного відділу ДРАЦСу Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області копію актового запису № 303 від 09 листопада 1991 року про реєстрацію шлюбу між [PERSON] та [PERSON]. Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, зупинення і поновлення провадження тощо) не проводилось. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд, дійшов наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Позивач, звертаючись до суду з даним позовом зазначає, що встановлення факту прийняття спадщини може вплинути на спадкові права й обов'язки іншої особи - відповідача по справі [PERSON], а також на право власності відповідача [PERSON], тому справа повинна розглядатися в порядку позовного провадження. Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого повторно, 26 квітня 2011 року відділом ДРАЦСу Хустського районного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис №181, [PERSON], помер [INFO]. Спадщина за померлим [PERSON] відкрилася [INFO], отже цивільні правовідносини слід врегульовувати положеннями Розділу VІІ Спадкове право ЦК УРСР (в редакції 1963 року). У відповідності до частини 1 статті 524 ЦК УРСР (в ред.1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. У відповідності до ч.1 ст.548 ЦК УРСР (в ред.1963 р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Стаття 549 ЦК УРСР (в ред.1963 р.) передбачає дії, що свідчать про прийняття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. При цьому, в судові практиці допускалась можливість фактичного вступу в управління спадковим майном шляхом проживанням в тому ж приміщенні та користування тими ж предметами, що раніше належали спадкодавцеві. Під фактичним вступом у володіння спадковим майном розуміються будь-які дії спадкоємця з управління, розпорядження і використання майна, підтримання його в належному стані, сплати податків, страхових внесків, інших платежів, здійснення за рахунок спадкового майна витрат, погашення боргів спадкодавця та інше. Причому цей перелік не є вичерпним. Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затверджена наказом Міністерства юстиції Української РСР N45/5 від 31.10.1975 р., яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взяте майно спадкодавця; довідка фінансового органу, органу держстраху чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому окладному страхуванню або збори; квитанція про сплату податку, платежу, збору; копія рішення суду, яке вступило в законну силу, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO] та відповідачка [PERSON], [INFO] є дітьми померлого [INFO] [PERSON]. Спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] складається з житлового будинку у [ADDRESS] та земельної ділянки, на якій збудований будинок. Відповідно до будівельного паспорту забудовником індивідуального житлового будинку був померлий [PERSON], якому рішенням виконавчого комітету Хустської районної Ради народних депутатів від 28 квітня 1982 року за № 135 дозволена перебудова індивідуального житлового будинку на земельній ділянці, виділеній [PERSON] рішенням загальних зборів уповноважених колгоспу «Карпати» від 27.07.1981 року. Районним архітектором надано [PERSON] дозвіл № /82 на право виконання будівельних робіт. Позивач [PERSON] стверджує, що він фактично прийняв спадщину за померлим батьком [PERSON] та вступив в управління спадковим майном, оскільки на момент смерті батька проживав разом з ним та був прописаний за адресою: [ADDRESS]. В ході розгляду справи позивачем та його представниками, матеріалами справи та показами свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] надано обґрунтовані докази того, що [PERSON] як спадкоємець за законом прийняв спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] шляхом безпосереднього вступу в оперативне управління та володіння спадковим майном, зокрема, проживання у спадковому будинку з відповідними правовими наслідками. Як вбачається з запису акта про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] за № 303 від 09 листопада 1991 року, витребуваного судом з Хустського РВ ДРАЦСу за ухвалою суду від 19 вересня 2016 року, місцем проживання [PERSON] з 1969 року зазначено [ADDRESS]. Документом, що посвідчує особу є паспорт [NUMBER], виданий Хустським РВВС 20.01.1989 року. Також судом досліджено надані позивачем та його представниками письмові докази, а саме: квитанції на прийом податкових платежів та копії податкових вимог, якими стверджено, що позивач [PERSON] з 2003 по 2012 роки здійснював оплату до бюджету податку за землю і місцем проживання платника податку вказано: [ADDRESS]; копію довідки із спадкової справи № 849/02-22 від 14.09.2016 року виконкому Хустської міської ради, з якої слідує, що на момент смерті [PERSON], який помер [INFO] разом з ним за адресою: [ADDRESS] проживав син [PERSON], 1969 року народження та донька [PERSON]. Дана обставина підтверджується також актом депутата Хустської міської ради від 05.09.2016 року. Отже, з огляду на вищенаведене, судом критично оцінюються твердження відповідачки [PERSON] та її представника про те, що позивач [PERSON] не може вважатися таким, що прийняв спадщину за померлим батьком [PERSON], оскільки на час смерті батька не проживав з ним у будинку за адресою: [ADDRESS] та не був там прописаний. Таке твердження [PERSON] та її представника на думку суду є безпідставним та необґрунтованим і спростоване в ході розгляду справи належними доказами. Одночасно з показів допитаних у судовому засіданні свідків та матеріалів справи судом встановлено та не заперечено позивачем, що відповідачка [PERSON] на день смерті батька [PERSON] також проживала у спадковому будинку. Підтвердженням цьому є відмітка паспорті громадянина України [NUMBER], виданого Хустським МРВ УМВС України в Закарпатській області 28 квітня 2000 року про реєстрацію відповідачки за адресою: [ADDRESS] з 1988 року; інформація, надана Хустським РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області від 04.04.2015 року за № 14/1171 про те, що [PERSON], [INFO] з 18.08.2012 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS], з адреси [ADDRESS] а також копії квитанцій про приймання платежів по державному обов'язковому страхуванню та свідоцтва про добровільне страхування майна, виписані на [PERSON], мешканку [ADDRESS]. Отже [PERSON] також фактично прийняла спадщину за померлим батьком [PERSON] Відповідно до ст. 529 ЦК України (в ред. 1963 р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивача [PERSON] слід визнати таким, який фактично прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] та визнати за ним право власності на спадкове майно, яке належало на день смерті [PERSON], а саме в 1/2 частині на житловий будинок з надвірними побудовами, розташованими у [ADDRESS]. Також судом встановлено та письмовими доказами стверджено, що відповідачка [PERSON] 12 червня 2012 року звернулася до Хустської міської ради із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0702 га в [ADDRESS]. Відповідно рішенням № 710 6 сесії 6 скликання Хустської міської ради від 03 липня 2012 року [PERSON] затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0702 га, розташованої в [ADDRESS]. На підставі вказано рішення Хустської міської ради [PERSON] 24.10.2012 року видано Державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER] на земельну ділянку в [ADDRESS] Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер 8141701, виданого державним реєстратором прав на нерухоме майно 19.08.2013 року на ім'я [PERSON], відповідачка оформила право приватної власності у розмірі цілої частки на житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. Згідно договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки від 04 вересня 2013 року, укладених між [PERSON] та [PERSON] та посвідчених приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Ляшко Вікторіє Олександрівною за реєстровими номерами 4062 та 4064, відповідачка [PERSON] подарувала відповідачу [PERSON] цілий житловий будинок [ADDRESS] та цілу земельну ділянку загальною площею 0,0702 га, розташовану за адресою6 [ADDRESS] З огляду на встановлене, суд констатує, що вищезазначеними діями відповідачки [PERSON] порушене право позивача [PERSON], як спадкоємця за законом першої черги на спадкування половини у спадковому майні, яке залишилося після смерті батька [PERSON] та відповідно право власності на спадкове майно. Відповідно до ч. 1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Згідно ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади та органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. В силу ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Враховуючи добуті у судовому засіданні докази стосовно обставин справи, суд вважає, що оспорювані позивачем: рішення № 710 6 сесії 6 скликання Хустської міської ради від 03 липня 2012 року, Державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER] виданий 24.10.2012 року, свідоцтво про право власності на нерухоме майно видане 19.08.2013 року та договори дарування житлового будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] від 04 вересня 2013 року слід визнати недійсними та такими, що підлягають скасуванню. Отже, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Питання про відшкодування судових витрат позивачем та його представником не ставилося.

Outcome: partial