Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить: скасувати заборону нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 2459154, зареєстрований 05.10.2005 року реєстратором: Генічеська державна нотаріальна контора, підстава обтяження: заява, б/н; об`єкт обтяження: будинок, адреса: [ADDRESS] . Власник: [PERSON] ; скасувати арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 2459286, зареєстрований 05.10.2005 року реєстратором: Генічеська державна нотаріальна контора, підстава обтяження: постанова б/н, Генічеський районний суд, об`єкт обтяження: будинок, адреса: [ADDRESS] . Власник: [PERSON] ; скасувати арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 2459325, зареєстрований 05.10.2005 року реєстратором: Генічеська державна нотаріальна контора, підстава обтяження: постанова б/н, Генічеський районний суд, об`єкт обтяження: будинок, адреса: [ADDRESS] . Власник: [PERSON] . Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається, що на підставі договору дарування набув право власності на 4/5 частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Інші частини будинку в рівних долях належать [PERSON] , як правонаступниці після смерті [PERSON] , та [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивачу стало відомо, що у реєстрі прав на нерухоме майно за цим домоволодінням наявні обтяження. [PERSON] зазначає, що у 2000 році [PERSON] звернулась до Генічеського районного суду Херсонської області з позовом до [PERSON] , як власника на той час 1/10 зазначеного домоволодіння, про визнання договору купівлі-продажу укладеним. В межах зазначеної судової справи 25.10.2000 було винесено судове рішення про накладення заборони на відчуження домоволодіння. У подальшому позов було розглянуто, винесено рішення, яким визнано чинним договір купівлі-продажу 1/10 житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , між [PERSON] та [PERSON] та визнано за останньою право власності на відповідну частину будинку. Згідно з відповіддю Державного нотаріального архіву Херсонської області щодо підстав внесення заборон та арештів на домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , були: заява [PERSON] до Генічеської нотаріальної контори від 31.07.2000 про заборону [PERSON] проводити нотаріальні дії за належною йому часткою домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , та рішення Генічеського районного суду від 25.10.2000 про накладення заборони на відчуження домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначає, що у 2005 році державним реєстром внесені записи про заборону відчуження та арешт на все домоволодіння, у межах справи, яка на той час була повністю розглянута, тобто коли їх необхідність повністю відсутня. Тому накладений арешт вважає безпідставним та таким, що порушує його майнові права. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав. Повідомив, що на земельній ділянці за вказаною адресою іншого майна, крім того, що належить йому немає. Під час укладення у 2001 році договору дарування, за яким він набув право власності на частину будинку, та переоформленні права власності на нього жодної інформації про наявність заборон чи арештів не було. Представник позивача у судовому засіданні зазначив, що обтяження на майно були накладені у 2000-му році на підставі заяви [PERSON] та рішення Генічеського районного суду. У тому ж році спір, в межах якого накладався арешт, було вирішено. Позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. [PERSON] , як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, у судове засідання не з`явилась. Подала письмову заяву, в якій зазначила, що просить розглядати справу без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідач у судове засідання не прибув. Судом було зроблено запити до Генічеської міської ради та Управління ДМС у Херсонській області щодо надання відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача. За результатами цих запитів місце реєстрації [PERSON] не встановлено. За змістом ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відповідне оголошення було зроблено судом. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду. Про причину неприбуття у судове засідання відповідач суд не повідомив. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи, що відповідач в судове засідання не прибув, був належним чином повідомлений про його дату, час та місце, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав, позивач та його представник не заперечують проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача та його представника, перевіривши обґрунтованість позовної заяви, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив такі обставини. 31 липня 2000 року [PERSON] звернулась до Генічеської нотаріальної контори із заявою, в якій просила не проводити жодних нотаріальних дій по відчуженню земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що вона буде звертатись до суду. Ухвалою судді Генічеського районного суду від 25 жовтня 2000 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним накладено заборону відчуження [PERSON] домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 15 листопада 2000 року договір купівлі-продажу 1/10 частини житлового будинку [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] визнано дійсним, та визнано за [PERSON] право власності на цю частину житлового будинку. Рішення набрало законної сили 27 листопада 2000 року. Згідно з договором дарування частини житлового будинку від 16 січня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Генічеського нотаріального округу Чкана Н.В., [PERSON] передала, а [PERSON] прийняв у дар 4/5 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на будинок за адресою: [ADDRESS] було накладено: 1) заборону (архівний запис), реєстраційний номер обтяження: 2459154, яку зареєстровано 05.10.2005 Генічеською державною нотаріальною конторою на підставі заяви б/н Генічеської державної нотаріальної контори. Датою виникнення вказано 31.07.2000, архівною датою 27.11.2000; 2) арешт (архівний запис), реєстраційний номер обтяження: 2459286, який зареєстровано 05.10.2005 Генічеською державною нотаріальною конторою на підставі постанови б/н Генічеського районного суду. Датою виникнення вказано 05.10.2000, архівною датою 28.11.2000; 3) арешт (архівний запис), реєстраційний номер обтяження: 2459325, який зареєстровано 05.10.2005 Генічеською державною нотаріальною конторою на підставі постанови б/н Генічеського районного суду. Датою виникнення вказано 26.10.2000, архівною датою 28.11.2000. Власником вказано [PERSON] . Згідно з довідкою від 22.11.2013, виданою Комунальним підприємством «Генічеське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради, право власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано: 4/5 частки - за [PERSON] на підставі договору дарування від 16.01.2001; 1/10 частки - за [PERSON] на підставі рішення суду від 15.11.2000; 1/10 частки - за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 12.09.1983. За змістом договору про поділ спадщини від 03 грудня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Генічеського районного нотаріального округу Штогріною Н.Л., [PERSON] , як спадкоємець за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , отримала у власність, зокрема, 1/10 частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Частиною першою статті 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч.ч. 1 - 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. У пункті 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» зазначено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Право власності на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Зазначене майно не належить боржникові [PERSON] . Зареєстровані обтяження на вказане нерухоме майно накладені у межах справи, рішення у якій прийнято та є таким, що набрало законної сили. Цим же рішенням право власності на частку домоволодіння, яка належала боржникові, визнано за іншою особою. Враховуючи викладене, а також те, що наявність обтяжень фактично порушує право власності позивача, яке зареєстровано у встановленому законом порядку на підставі нотаріально посвідченого договору, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про скасування обтяжень є законними та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved