Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] , [INFO] , у період з 05.04.1977 до 24.10.1979 постійно проживав у місті Харкові, яке є територією України відповідно до ст. 5 Закону України «Про правонаступництво України». В обґрунтування заяви зазначено, що [PERSON] , [INFO] , є дідусем заявника та у вказаний період постійно проживав у місті Харкові, яке відповідно до ст. 5 Закону України «Про правонаступництво України» з 16.07.1990 є територією України. Заявник вказує, що даний факт постійного проживання його діда на території України згідно з ст. 8 Закону України «Про громадянство України» є підставою для набуття заявником громадянства України за територіальним походженням. Заявник у судове засідання не прибув, не повідомивши суд про причини неявки. Представник заявника до початку судового засідання надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, згідно з яким просить заяву задовольнити повністю. Заінтересована особа явку свого представника у судове засідання не забезпечила, надавши 14.04.2021 до суду письмові пояснення, за змістом яких вбачається, що Золотоніський районний відділ управління ДМС України в Черкаській області при вирішенні заяви по суті покладався на розсуд суду. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. Судом встановлено, що заявник - [PERSON] , [INFO] , є громадянином Грузії, що підтверджується паспортом № [NUMBER] , виданим Міністерством юстиції Грузії 15.10.2012, посвідкою на постійне проживання, виданою 02.04.2020. Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи виданою виконавчим комітетом Золотоніської міської ради № 400 від 27.07.2020 [PERSON] з 27.07.2020 по дату видачі довідки зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про народження № [NUMBER] , виданого 18.01.2017, батьком [PERSON] , [INFO] , особистий номер [NUMBER] , є [PERSON] , особистий номер [NUMBER] . Згідно із свідоцтвом про народження № [NUMBER] виданим 07.02.2017 батьком [PERSON] , [INFO] , особистий номер [NUMBER] є [PERSON] . Таким чином, [PERSON] є дідом заявника [PERSON] . Відповідно до довідки Дочірнього підприємства «Добробут» (60133, м. Харків, вул. Тахіаташська, 8, ідентифікаційний код 23909256) № 16 від 15.09.2020, згідно з архівною картотекою дід заявника [PERSON] , [INFO] був постійно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] в період з 05.04.1977 по 24.10.1979 і виписаний за власним бажанням. Згідно з відмітками відділу внутрішніх справ Київського районного виконавчого комітету м. Харкова на формі картки прописки, [PERSON] , [INFO] , у період з з 05.04.1977 по 24.10.1979 був прописаний за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки Харківського вагоноремонтного заводу від 15.10.1979 [PERSON] , [INFO] працював на Харківському вагоноремонтному заводі ХВРЗ на посаді начальника відділу нормування праці та організації ПГТ з 10.04.1977 на підставі наказу № 113-К від 08.04.1977. Листом від 26.02.2020 Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області повідомило представника заявника, що форми картки прописки не можуть слугувати документальним підтвердженням факту постійного проживання тієї чи іншої особи на території України до 24 серпня 1991 року, натомість можуть слугувати аргументом для суду під час винесення рішення про встановлення факту постійного проживання на території України до вказаної дати. Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України встановлено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З аналізу наведених норм, вбачається, що законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»). Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року). Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року. Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. Отже, на підставі статті 8 Закону України «Про громадянство України» встановлюється набуття громадянства України. Оскільки заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання його діда у період з 05.04.1977 до 24.10.1979 на території України для встановлення належності до громадянства України, тому вказаний факт підлягає встановленню на підставі статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України». Відповідно до підпункту «а» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (підпункт «в» пункту 8 Порядку, в редакції, чинній на час звернення заявника до суду). Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. З аналізу наведених норм вбачається, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Факт постійного проживання діда заявника [PERSON] , [INFO] , у період з 05.04.1977 до 24.10.1979 у місті Харкові, яке є територією України відповідно до ст. 5 Закону України «Про правонаступництво України» підтверджується довідкою Дочірнього підприємства «Добробут» № 16 від 15.09.2020, згідно з якою дід заявника [PERSON] , [INFO] був постійно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] в період з 05.04.1977 по 24.10.1979 і виписаний за власним бажанням. Відповідно до відміток відділу внутрішніх справ Київського районного виконавчого комітету м. Харкова на формі картки прописки, [PERSON] , [INFO] , у період з 05.04.1977 по 24.10.1979 був прописаний за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою Харківського вагоноремонтного заводу від 15.10.1979 [PERSON] , [INFO] працював на Харківському вагоноремонтному заводі ХВРЗ на посаді начальника відділу нормування праці та організації ПГТ з 10.04.1977 на підставі наказу № 113-К від 08.04.1977. При вирішенні даної справи, суд зауважує, що прийняття рішення про встановлення факту постійного проживання діда заявника на території України не створює будь-яких самостійних юридичних наслідків, які б призвели до безпосереднього набуття онуком громадянства України. Встановлення вказаного факту є лише одним з чинників, потрібних для отримання заявником громадянства. Встановлення даного факту не пов`язується з іншим вирішенням спору про право. Оскільки встановити вказаний факт, що має юридичне значення іншим шляхом, окрім як звернення до суду із такою заявою вбачається неможливим, тому суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] , [INFO] у період з 05.04.1977 до 24.10.1979 постійно проживав у місті Харкові, яке є територією України відповідно до ст. 5 Закону України «Про правонаступництво України». На підставі викладеного та

Outcome: approved