Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з 11 травня 2012 року вони з відповідачкою перебувають у шлюбі, який було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьку, Актовий запис № 137. Від шлюбу сторони мають дитину, доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачкою не склалося через постійні сварки та відсутність взаєморозуміння між ними. За останній рік сімя повністю розвалилась, відносини припинені, на даний час вони однією сімєю не проживають, спільного господарства не ведуть. Спору про місце мешкання дитини не має. Вважає, що збереження сімї не можливе та суперечить їх законним інтересам. Просить суд, шлюб, зареєстрований 11 травня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьку, Актовий запис № 137, між ним та відповідачкою, розірвати. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання (а.с.17) 05 липня 2018 року надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні\~ вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити (а.с. 21). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, хоча належним чином була повідомленою про дату, час та місце проведення судового засідання. 04 липня 2018 року надала суду Заяву про розгляд справи у її відсутності (а.с.20). Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Судом встановлено, що сторони 11 травня 2012 року уклали шлюб, який було зареєстровано у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьку, Актовий запис № 137 (а.с.12). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину, [PERSON], [INFO], про що свідчить Свідоцтво про народження серії І-НО № 484264, видане 27 липня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьку, Актовий запис № 602 (а.с.13). Сторони у теперішній час шлюбні стосунки\~ не підтримують, спільне господарство ними не ведеться. Тобто, зараз кожний живе своїм окремим особистим життям, ніяким чином не переймаючись проблемами іншого. І таке спільне життя стало для сторін неприйнятним і неможливим. Таким чином, їх сімя фактично розпалася, шлюб існує тільки формально і зберегти його неможливо. Надання часу для примирення позивач вважає недоцільним, так як всі можливості зберегти сімю вичерпані. В Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у звязку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сімя є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі\~ ст. 24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного кодексу України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] не висловила своє бажання про зміну прізвища, суд не вирішує питання про відновлення дошлюбного прізвища, оскільки відповідно до ч.1 ст.113 Сімейного кодексу України, право на вибір прізвища після розірвання шлюбу належить особі, яка змінила таке прізвище, в даному випадку відповідачці [PERSON]. Позивач [PERSON] не вимагає компенсації за понесені судові витрати, повязані із зверненням до суду. Таким чином у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як\~ подальше спільне життя подружжя та збереження сімї\~ неможливе. На підставі викладеного,

Outcome: approved