Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] ( [PERSON] , [PERSON] , відповідачі), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] та Органу опіки та піклування Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позов обґрунтований такими обставинами. Позивач є власником 2/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , а 1/3 - її син [PERSON] . У 1999 році у спірній квартирі було зареєстровано місце проживання невістки позивача - [PERSON] , а у 2009 році - онука позивача [PERSON] . У серпні 2019 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] переїхали до квартири за адресою: [ADDRESS] , тобто добровільно змінили своє місце проживання та залишили спірну квартиру. Позивач зазначила, що їй 75 років, вона вдова, пенсіонерка, інших доходів не має, тому їй важко сплачувати комунальні послуги, оскільки розрахунок на сплату комунальних послуг розрахований на 4 осіб, хоча фактично відповідачі в квартирі не проживають більше року, що порушує її майнові права. Ухвалою суду від 28 вересня 2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті в судовому засіданні. Ухвалою від 08 червня 2021 року за клопотанням позивача залишено без розгляду позовні вимоги в частині вимог про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідач в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Відзиву на позов від відповідача до суду не надходило. Орган опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, проте його представник до суду не з`явився, подавши клопотання про проведення розгляду справи за відсутності представника та ухвалення рішення відповідно до вимог діючого законодавства. Отже з огляду на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідачів про розгляд справи, неподання відповідачами у встановлений судом строк письмового відзиву на позов, та ураховуючи, що неявка представника третьої особи не перешкоджає встановленню фактичних обставин справи, справа вирішується за наявними матеріалами. Заслухавши позивача та дослідивши докази, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. На підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації житла Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації 29 вересня 1995 року (розпорядження № 1439) та свідоцтва про право на спадщину, виданого Київською державною нотаріальною конторою № 7 від 11 квітня 2002 року [PERSON] є власником 2/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] є власником 1/3 частки вищевказаної квартири, відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації житла Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації 29 вересня 1995 року (розпорядження № 1439). Відповідно до пояснень, викладених у позовній заяві, у спірній квартирі зареєстроване місце проживання сина позивача [PERSON] , невістки позивача [PERSON] та неповнолітнього онука позивача [PERSON] . Факт реєстрації місця проживання, зокрема, відповідача у спірній квартирі підтверджується витребуваними судом відомостями з електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА». Як стверджує позивач, відповідач з третьою особою [PERSON] добровільно виїхали до іншого помешкання у серпні 2019 року. Вимоги позову обґрунтовані посиланням на статтю 405 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України), якою встановлено сервітутне право членів сім`ї власника житла на користування житлом, а також підстави та умови, за яких член сім`ї власника втрачає право на користування житлом. За положеннями цієї норми члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (частина 2 статті 405 ЦК України). За загальним правилом, встановленим статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За змістом норм статей 77, 78, 79, 80, 89 ЦПК України докази повинні відповідати критеріям належності, допустимості і об`єктивності, а в своїй сукупності - також достатності, для підтвердження наявності або відсутності обставин справи, які відносяться до предмета доказування. Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України). Зважаючи на предмет та підстави даного позову, саме на позивача покладається тягар доказування обставин, які відповідно до закону є підставами для втрати членом сім`ї власника житла права на користування ним. Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання неповнолітнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням, суд, крім наведених вище підстав, враховує наступне. Частиною 2 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до частини 2 статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Згідно з ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Тобто неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. На підставі викладеного, враховуючи, що [PERSON] не досяг повноліття, а відтак не набув повної цивільної дієздатності, причини його проживання за місцем реєстрації не залежать від його волі, у зв`язку з чим необхідно дійти висновку про відсутність підстав для визнання його таким, що втратив право користування спірною квартирою. Такі висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 711/4431/17 (провадження № 61-11933св18). Отже, заявлені вимоги за наведених підстав задоволенню не підлягають. У відповідності до ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір поверненню не підлягає, у зв`язку із відсутністю підстав для задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed