Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, стягнення інших витрат, яку передано за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва, відповідно до ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 30 вересня 2019 року Позовні вимоги з урахуванням уточнень мотивовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають повнолітню та неповнолітню доньок, при цьому, позивач посилається, що відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) має право на стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача. Крім того, просила суд стягнути з відповідача аліменти відповідно до ст. 199 СК України на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання у розмірі 18 168 грн. щомісячно. Також, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати пов`язані з забезпеченням належних умов життя, навчання та розвитку дітей у розмірі 35 200 грн., щомісячно, а також судові витрати у розмірі 10 000 грн. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10 лютого 2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін для розгляду справи по суті в судовому засіданні. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судовими справами між суддями від 09 вересня 2020 року дану цивільну справу передано судді Каліушку Ф.А. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15 вересня 2020 року прийнято до провадження дану справу та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін для розгляду справи по суті в судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві та заяві та зміну (уточнення) вимог. Представником відповідача було надано відзив на позовну заяву від 25 листопада 2020 року, в якому вона проти задоволення позовних вимог частково заперечувала, просила суд встановити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі, а саме, в сумі 3 000 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня набрання рішення законної сили та до досягнення дитиною повноліття. В частині позовних вимог про стягнення аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання - [PERSON] та стягнення додаткових витрат на дітей просила відмовити. В подальшому, в судовому засіданні представник відповідача визнала уточнені вимоги позивача в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, при цьому в частині позовних вимог про стягнення аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання - [PERSON] та стягнення додаткових витрат на дітей просила відмовити з підстав викладених у відзиві, який прийнятий судом та долучений до матеріалів справи. Суд, в порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Як встановлено судом, сторони перебували з 31 серпня 1996 року по 01 липня 2020 року у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох дітей - повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , та неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження, копії яких наявні в матеріалах справи. Судом також встановлено, що сторони проживають окремо. Діти проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Відповідач добровільно надає допомогу на утримання дітей та бере участь у інших комунально-побутових витратах. Проте, надання допомоги у таких обсягах позивачка вважає недостатньою для забезпечення потреб дітей з огляду на його матеріальне становище. Як вбачається зі змісту позовної заяви та наданих представником позивача пояснень у судовому засіданні, [PERSON] навчається у Міжнародній школі І-ІІІ ступенів «Меридіан», витрати за яку, несе особисто відповідач - [PERSON] . Так, за період з січня 2019 року по листопад 2020 року, відповідачем було перераховано на розрахунковий рахунок даної школи за вступні внески, харчування та навчання кошти у розмірі 257 400 грн., що підтверджується виписками з карткових рахунків [PERSON] . Також, за вказаний вище період, відповідачем на картковий рахунок неповнолітньої [PERSON] , було перераховано кошти у розмірі 69 300 грн. на особисті потреби, що підтверджується виписками його карткових рахунків та не заперечувалось представником позивача. Наведене свідчить про здійснення відповідачем сприятливих умов для фізичного, розумового та духовного розвитку неповнолітньої дитини, які дозволяють їй розвиватися у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом, і в умовах свободи та гідності. Проте, добровільне матеріальне забезпечення не виключає права стягувачу у будь-який час звернутися до суду з заявою про стягнення аліментів. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. А частиною 3 цієї статті встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та те, що аліменти, спрямовані на утримання неповнолітньої доньки, повинні бути достатніми і, разом з тим, співрозмірними з урахуванням мети аліментного зобов`язання, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні встановлені, передбачені статтею 182 СК України, обставини для визначення аліментів на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 15.09.2019 року і до досягнення нею повноліття, що також було визнано представником відповідача, у зв`язку з чим задовольняє позовні вимоги в цій частині. Стосовно вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання, судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач зазначає, що [PERSON] навчається у вищому навчальному закладі, однак нею не надано належних та допустимих доказів, зокрема договору про навчання та довідки з навчального закладу, з яких вбачалося б, що [PERSON] навчається, а також вартості такого навчання. Крім того, як зазначає представник відповідача, [PERSON] офіційно працевлаштована та має офіційний дохід, дані твердження ані позивачем, ані її представником не були спростовані в судовому засіданні. Зважаючи на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів навчання повнолітньої [PERSON] у вищому навчальному закладі, вимоги позивача в частині стягнення аліментів на навчання повнолітньої доньки в розмірі 18 168 грн., щомісячно, є недоведеними та необґрунтованими, а відтак не підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення додаткових витрат на утримання дітей, суд приходить до наступного. Відповідно до частини 1 статті. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Частина 1 зазначеної статті закріплює правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. У своїй позовній заяві щодо стягнення додаткових витрат на утримання дітей, позивач зазначає, що відносить до таких витрат кошти, які вона сплачує, щомісячно, для належного проживання дітей, а саме витрати на пальне, їжу та інші витрати. Водночас, частиною 2 ст. 185 СК України встановлено, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. За правовим аналізом вказаної норми закону, визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. В свою чергу, доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Разом з тим, додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати. Позивачем до позовної заяви не додано доказів та в судовому засіданні представником позивача не доведено наявності особливих обставин, зумовлених негативними фактами, як то тяжка хвороба або каліцтво, за для фінансування додаткових витрат, а посилання на понесені нею додаткові витрати не є такими у розумінні ст. 185 СК України. Враховуючи вищевикладене та те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, в розумінні ст. 185 СК України, щодо стягнення додаткових витрат на дітей викликаних особливими обставинами, суд дійшов висновку, що позов в цій частині є необґрунтованим та не підлягає задоволенню. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. За приписами статей 137, 141 ЦПК України итрати на правову допомогу відносяться до судових витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Однак, судом встановлено, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн., а саме: платіжних документів про оплату таких послуг. Таким чином, суд не знаходить підстав для покладення таких витрат на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial