Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

[PERSON] з 1 червня 2010 року працював в ПАТ «Науково-виробниче підприємство «Смілянський електромеханічний завод» (надалі в тексті - ПАТ «НВП «СЕМЗ», з 27 жовтня 2015 року - на посаді інженера з комплектації устаткування й матеріалів відділу матеріально-технічного постачання. На підставі наказу голови правління ПАТ «НВП «СЕМЗ» № К-160 від 5 лютого 2016 року його було звільнено з роботи за п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, внаслідок чого відбулось безпідставне перерахування підприємством на рахунок ВАТ «Северсталь» 246450 грн. 07 коп. і на рахунок ВАТ «Стальний дім» 40364 грн. 03 коп. [PERSON] звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі, оскільки звільнення було безпідставним, тому що обов'язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, він не порушував. Крім того, згоду первинної профспілкової організації на його звільнення було надано незаконно, оскільки профком погодив звільнення в тому чисті за проступок, за який він вже мав дисциплінарне стягнення відповідно до наказу № К-140 від 2 лютого 2016 року. Позивач просив стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Позивач також просив поновити йому строк звернення до суду, враховуючи, що в день звільнення він був відсутній на робочому місці, з наказом про звільнення його своєчасно не ознайомили і копію наказу не надали. У зв'язку з цим, а також внаслідок хвороби він не зміг своєчасно подати позов до суду. Суд залучив до участі в справі як третю особу директора ПАТ «НВП «СЕМЗ» Семенова М.Ф. В судовому засіданні позивач підтримав позов повністю і пояснив, що дійсно проводив попередню роботу з комерційними договорами з ВАТ «Северсталь» і ВАТ «Стальний дім», однак грошових коштів він не перераховував, тому що не має таких повноважень; в подальшому опрацьовані ним документи не були підписані керівником підприємства. Під час роботи з цими договорами він не порушив посадових інструкцій. Представники відповідача позов не визнали і пояснили, що [PERSON] порушив свої трудові обов'язки, оскільки не погодив проекти догорів з ВАТ «Северсталь» і ВАТ «Стальний дім», але подав в бухгалтерію документи на оплату товарно-матеріальних цінностей, внаслідок чого ВАТ «Северсталь» безпідставно було перераховано 246450 грн., а ВАТ «Стальний дім» - 40364 грн. При цьому відповідні договори не підписано. [PERSON] не передав документи на тендерний комітет, тому цей комітет не приймав рішення про укладення договорів. ВАТ «Северсталь» і ВАТ «Стальний дім» є фіктивними підприємствами. Представники відповідача вважають, що підстави для поновлення строків звернення до суду відсутні, а надані позивачем докази хвороби є фіктивними. Представник третьої особи також просив відмовити в позові, оскільки наявність підстав для звільнення [PERSON] підтверджується матеріалами службового розслідування від 22 січня 2016 року, а порядок звільнення працівника порушено не було. Позов підлягає до задоволення з таких підстав. Наказом голови правління ПАТ «НВП «СЕМЗ» № К-769 від 1 червня 2010 року [PERSON] було прийнято на роботу, відповідності до наказу № К-2201 від 27 жовтня 2015 року він працював на посаді інженера з комплектації устаткування й матеріалів відділу матеріально-технічного постачання. Наказом № К-160 від 5 лютого 2016 року [PERSON] було звільнено з роботи за п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, внаслідок чого відбулось безпідставне перерахування підприємством на рахунок ВАТ «Северсталь» 246450 грн. 07 коп. і на рахунок ВАТ «Стальний дім» 40364 грн. 03 коп. Обґрунтуванням наказу зазначено висновок про проведення службового розслідування та виписку з протоколу засідання профкому. Підставою звільнення в наказі зазначено порушення [PERSON] п. 1.2 розділу 6, п. 7.1.4, 7.2, 7.3.13, 8.1 інструкції «Про порядок укладення, зберігання та здійснення контролю за виконанням господарських договорів»; п. 1.2, 7.1. положення «Робота тендерного комітету» П 6.1 ІRІS 43-23; вимог СТП 7.4.1 ІRІS 017:2015 Оцінка та вибір постачальника ТМЦ; п. 2.1, 2.8, 2.11, 2.15, 2.16 посадової інструкції. Стягнення у вигляді звільнення застосовано у зв'язку з тим, що порушення трудової дисципліни [PERSON] є неодноразовими: наказом № К-140 від 2 лютого 2016 року до нього застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани. Згідно з п. 3. ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Зазначена в цій нормі закону ознака систематичності дисциплінарного проступку має місце у разі, якщо працівник повторно вчинив проступок і за попередній проступок був підданий дисциплінарному чи громадському стягненню. Тобто звільнення за дисциплінарний проступок може бути застосоване лише в разі повторності проступку. Відповідач вважає, що наказ № К-160 від 5 лютого 2016 року відповідає вимогам п. 3. ч. 1 ст. 40 КЗпП України, оскільки 2 лютого 2016 року наказом № К-140 [PERSON] було оголошено догану. Однак догану було оголошено за дисциплінарний проступок, вчинений 28 грудня 2015 року, а звільнено [PERSON] за дії, вчинені 2 грудня 2015 року. Тобто дисциплінарний проступок, за який застосовано стягнення у вигляді звільнення з роботи, не був повторним. Оскільки стягнення за п. 3. ч. 1 ст. 40 КЗпП України до позивача було застосовано незаконно, його належить поновити на роботі. Суд також вважає, що виборний орган первинної профспілкової організації незаконно дав згоду на звільнення [PERSON] Так, в поданні про надання згоди на звільнення від 25 січня 2016 року не було зазначено суті дисциплінарного проступку, зокрема, дати його вчинення та наслідків для підприємства. Голова правління ПАТ «НВП «СЕМЗ» в поданні зазначив лише, що ТОВ «Легіон Трейд» поставило неякісний прокат, який не був своєчасно повернутий постачальнику, а виробництво не було своєчасно забезпечено матеріалом; за роботу з цим контрагентом відповідальний [PERSON] Крім того, з контрагентами ТОВ «Северсталь» та ТОВ «Стальний дім» (в поданні вони зазначені саме ТОВ, а не ВАТ, як зазначено в наказі про звільнення) не були підписані договори та специфікації до оплати коштів; документи на тендер не передавались; відповідальний за роботу з цими товариствами [PERSON] (а.с. 50). Однак за порушення трудових обов'язків, які призвели до отримання від ТОВ «Легіон Трейд» неякісного прокату, на [PERSON] вже було накладено догану відповідно до наказу № К-140 від 2 лютого 2016 року (а.с. 45). Таким чином, первинна профспілкова організація вирішувала питання про можливість накладення дисциплінарного стягнення в тому числі за порушення, за яке [PERSON] вже було притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Повторну згоду профкому на звільнення позивача, надану 8 червня 2016 року (а.с. 191), суд вважає безпідставною і такою, що спрямована на створення формальних ознак законності звільнення [PERSON] Кодекс законів про працю України не передбачає можливості звернення адміністрації підприємства до профкому з поданням про надання згоди на звільнення працівника після того, як його було звільнено. Голова правління ПАТ «НВП «СЕМЗ» звернувся з таким повторним поданням через 3 місяці і 21 день після звільнення позивача (а.с. 162). Суд вважає надуманим твердження представників позивача, що повторне подання на звільнення є законним, оскільки 25 січня 2016 року профком не прийняв рішення про надання згоди на звільнення [PERSON] Насправді в протоколі від 26 січня 2016 року (а.с. 51) зазначено про недвозначну згоду на звільнення. Та обставина, що згоду надано незаконно, не надає колишньому роботодавцеві права повторно звернутись до профкому з поданням про надання згоди на звільнення працівника, який вже не працює на підприємстві. Крім того, це рішення профкому також незаконне, оскільки надано згоду на звільнення [PERSON] за вчинення повторного дисциплінарного проступку, а першим проступком профком визнав дії, за які на позивача накладено догану наказом № К-140 від 2 лютого 2016 року. Однак судом встановлено, що, незважаючи на дати винесення і нумерацію наказів, події, які позивач зазначив підставою звільнення [PERSON], передували діям відповідача, за які було оголошено догану наказом № К-140. Повторна згода профкому на звільнення є незаконною також тому, що в повторному поданні не зазначено дати і суті дисциплінарного проступку, вчиненого [PERSON] Відповідно до вимог ст. 11, 60 ЦПК України відповідач не надав суду доказів, які підтверджують, що [PERSON] вчинив ті дії, за які його притягнуто до дисциплінарної відповідальності. З метою доведення факту дисциплінарного проступку, вчиненого позивачем під час укладання договорів з ВАТ «Северсталь» та ВАТ «Стальний дім», а також розміру шкоди, заподіяної ПАТ «НВП «СЕМЗ» внаслідок цього проступку, надано лише висновок про проведення службового розслідування від 22 січня 20016 року (а.с. 67-69). Однак цей висновок не є документом, що безпосередньо підтверджує вчинення [PERSON] будь-яких дій чи настання для ПАТ «НВП «СЕМЗ» наслідків від цих дій. Суду не надано жодного документу (банківського документу, договору, накладної тощо), який би підтверджував наведені в цьому висновку обставини: перерахування з рахунку ПАТ «НВП «СЕМЗ» на рахунок ВАТ «Северсталь» 372125 грн. 48 коп. і отримання від ВАТ «Северсталь» матеріалів лише на суму 125675 грн. 41 коп.; перерахування з рахунку ПАТ «НВП «СЕМЗ» на рахунок ВАТ «Стальний дім» 40364 грн. 03 коп. Суду не було надано і інших доказів, визначених ч. 2 ст. 57 ЦПК України, що безпосередньо підтверджують вчинення [PERSON] дій, за які на нього було накладено дисциплінарне стягнення. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно, доведення факту вчинення [PERSON] дій, за які на нього накладено дисциплінарне стягнення, не може ґрунтуватись на припущенні, що висновок про проведення службового розслідування від 22 січня 2016 року є правильним. Оскільки суду не надано доказів, які безпосередньо (а не опосередковано, як висновок про проведення службового розслідування) підтверджують вчинення [PERSON] дій, за які його було звільнено з роботи, суд вважає, що відповідачем не доведено наявності підстав для звільнення позивача. Позивач просив поновити йому строк звернення до суду, пропущений у зв'язку з хворобою. На підтвердження цієї обставини він надав медичну картку, в якій маються записи про звернення до лікаря 8 та 12 лютого 2016 року та призначене лікування (а.с. 203, 204). Довідкою Смілянської міської поліклініки для дорослих від 30 травня 2016 року (а.с. 224), витребуваною за клопотанням представників відповідача, підтверджується, що [PERSON] 8 і 12 лютого 2016 року звертався за медичною допомогою до лікаря-терапевта і йому було призначено обстеження та лікування. Захворювання позивача суд вважає поважною причиною пропуску строку звернення до суду з даним позовом.

Outcome: approved