Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON], в якій просить встановити межу землекористування між землекористувачами та визначити користування сторонам тією частиною земельної ділянки, що прилягає до виділених їм будівлям. Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що при розгляді справи про поділ будинковолодіння по [ADDRESS] № 2-115/01 районний суд питання поділу земельної ділянки чи встановлення межі землекористування співвласниками не розглядав, однак між сторонами склались ворожо-антагоністичні відносини, що привело до неможливості спільно користуватися земельною ділянкою, як результат відповідач використовує спільну ділянку одноосібно. В судовому засіданні позивач [PERSON], позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з?явилася, однак подала заяву щоб справу розглядати у її відсутності так як вона хворіє та подала суду заперечення в якому зазначила, що вона позов не визнає. Суд, з'ясувавши обставини по справі, заслухавши пояснення позивача, взявши до уваги заперечення відповідача перевіривши їх поданими доказами, приходить до висновку, що в позові слід відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до рішення Бродівського районного суду Львівської області від 05.11.2001р. у цивільній справі за позовом [PERSON] та [PERSON] про поділ будинковолодіння, порядок користування земельною ділянкою та усунення перешкод в користування будинковолодінням по [ADDRESS], - [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку по [ADDRESS] Власником іншої 1\\2 частини є соловій [PERSON]. Відповідно рішення виконкому Бродівської міської ради депутатів трудящих від 06.04.1973р. [PERSON] виділено земельну ділянку для будівництва власного житлового будинку по [ADDRESS], в кількості 570 кв.м. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Держкомзем України наказом № 376 від 18.05.2010 р. затвердив Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками. Так, встановлення (або відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у т. ч. місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками. Комплекс робіт, із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: підготовчі роботи, топографо-геодезичні, картографічні роботи та роботи із землеустрою, камеральні роботи, складання та оформлення матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками. Відповідно до даної Інструкції, закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем (юридичною або фізичною особою, яка отримала ліцензію на проведення робіт із землеустрою та топографо-геодезичних робіт) у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за 5 робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Спори відносно меж земельних ділянок вирішуються у суді. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 120 Земельного Кодексу України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Як встановлено судом, спірна земельна ділянка є комунальною власністю та перебуває у користуванні двох співвласників житлового будинку по [ADDRESS] Право кожного із співвласників житлового будинку на земельну ділянку визначається пропорційно до часток у праві власності житлового будинку. Враховуючи, що кожна із сторін є співвласником житлового будинку з часткою 1/2, тому право на земельну ділянку кожного із користувачів становить по 1/2. В той же час, позивач, заявивши позовні вимоги щодо визначення користування земельною ділянкою не надав суду жодної технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок. Також не надав суду жодних доказів, які б стверджували, що позивач звертався із відповідною заявою до виконавця для виготовлення такої документації, але в процесі її виготовлення виник спір про право. Також позивач не зазначив можливі варіанти поділу земельної ділянки між землекористувачами, та не заявляв перед судом жодних клопотань, щодо призначення експертиз для проведення поділу земельної ділянки між землекористувачами, хоча таке право йому роз?яснювалося. За таких обставин, позивач не довів перед судом ті обставини, на які покликався як на підставу своїх позовних вимог, що є підставою для відмови у задоволенні його позовних вимог.

Outcome: dismissed