Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

[PERSON], діючи на підставі довіреності та в інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк», у травні 2017 року звернувся до суду з позовом [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 25.08.2011 року в сумі 44590,92 грн. З позову виходить, що 25.08.2011 р. між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір кредиту, згідно якого відповідач отримала кредитні кошти в розмірі 2200 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,4% на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку. У порушення умов договору відповідач свої зобовязання належним чином не виконала, у звязку з чим у неї, станом на 28.02.2017 року, виникла заборгованість у розмірі 44590,92 грн, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 2270,17 грн, заборгованості по процентах в сумі 35776,18 грн, заборгованості по пені та комісії в сумі 3945 грн, штраф (фіксований) в сумі 500 грн, штраф (процентна складова) в сумі 2099,57 грн. У судове засідання представник позивача не зявилась, оскільки подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутність, з проханням задовольнити позовні вимоги та у випадку неявки відповідача у судове засідання провести заочний розгляд справи. Крім того вона повідомила, що на неодноразові звернення представника банку щодо врегулювання спору в позасудовому порядку шляхом укладання договору реструктуризації відповідач не реагує та ухиляється від співпраці. /а.с.99/ Згідно положень ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у чергове судове засідання не зявилась, про час та місце засідання повідомлена під підписку. /а.с.97/ 11 серпня 2017 року в судовому засіданні [PERSON] надала пояснення які зводяться до того, що в серпні 2011 року під тиском квартиранта з Луганська вона звернулась до ПАТ КБ «Приват Банк» із заявою згідно з якою отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у сумі 500 грн на платіжну карту, який вона використала і заборгованість по кредиту погашала через банкомат, але чеків не зберегла. В кінці 2011 року вона змушена була продати квартиру у місті Києві та переїхати до іншого місця проживання і тоді втратила платіжну картку, а тому в усному порядку зверталась до банку, де їй обіцяли заблокувати карту. На неодноразові звернення до ПАТ КБ «Приват Банк» щодо наявності заборгованості по платіжній картці вона інформації не отримувала, а лише в лютому 2017 року їй було надано роздруківку заборгованості, з якої вона зрозуміла, що платіжну картку можливо викрав квартирант, у звязку з чим відразу звернулась з заявою до поліції. 12.06.2014 року заборгованість по платіжній картці вона не погашала, можливо це зробила та людина, яка вкрала картку. Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобовязана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки, що закріплено в статті 27 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ураховуючи, що відповідач по справі у судове засідання не зявилась, а сторона позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність [PERSON], на підставі наявних у справі доказів. Суд дослідивши усі наявні матеріали справи та докази, прийшов до наступного. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Судом встановлено і цей факт підтверджується матеріалами справи, що 25.08.2011 р. між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір кредиту, згідно якого [PERSON] отримала кредитні кошти, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Кредитка «Універсальна», зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 3 % на місяць на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено можливість зміни тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків, при цьому банк, зобовязаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема в виписці по картрахунку, згідно п.1.1.3.1.9. даного договору. Пунктами 2.1.1.2.3. та 2.1.1.2.4. Умов передбачено, що клієнт при укладанні Договору дав свою безумовну згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну в будь-який момент за рішенням банку. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязувався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. При порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн + 5 % від суми позову (п.2.1.1.7.6 Правил). /а.с.8-33/ Згідно приписів ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою /штрафом, пенею/ є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. На підставі ст.550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. У відповідності до вимог ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно положень ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами /з розстроченням/, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Стаття 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У відповідності до ст.1052 ЦК України, у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. З розрахунку заборгованості по кредитному договору [PERSON] вбачається, що розмір заборгованості за кредитним договором, станом на 28.02.2017 р., складає всього 44590,92 грн, з яких: заборгованість за кредитом 2270,17 грн; заборгованість по процентах 35776,18 грн; заборгованість по комісії 3945 грн; штрафи 2599 грн. При цьому видно, що останньою датою погашення заборгованості по договору є 12 червня 2014 року в сумі 165 грн. /а.с.6-7, 69-72/ Пунктом 2.1.1.3.5 Умов та правил надання банківських послуг, що складає, в тому числі, умови кредитного договору, укладеного між сторонами, визначено можливість банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, що відкриті в валюті кредитного ліміту, в межах суми, що підлягає сплаті за цим договором, при настанні строків платежу. Відповідно до витребуваної судом виписки по картковому рахунку [PERSON] (картка №9992….1338793) за період з 01.01.99 р. по 02.08.17 р. відповідачка останній раз знімала готівкові кошти з платіжної картки у сумі 30 грн 16.11.2011 року в АТМ 8299 UKRSIB 04-135, SCHERBAKOVA,57, а 16.06.2012 є останньою датою самостійного погашення заборгованості по договору через термінал самообслуговування 600205 у сумі 100 грн. При цьому 12.06.2014 року банком було здійснено самостійне списання коштів з іншого рахунку позивача (автоматичне погашення простроченої заборгованості з карти 22**93). /а.с.59-68/ Тому суд приходить до висновку, що саме дату останнього списання коштів в рахунок погашення існуючої заборгованості слід вважати останнім платежем, тобто 12 червня 2014 року.\~\~\~\~ До захисної позицій [PERSON] суд ставиться критично, оскільки вона є необґрунтованою та не підтвердженою належними і допустимими доказами, оскільки стороною відповідача не додано до матеріалів справи відповідних даних про те, що вона зверталась до сторони позивача з заявою щодо блокування платіжної картки у звязку з її втратою, а також з заявою про надання виписки по картковому рахунку, при цьому є безспірним факт отримання нею платіжної картки, використання кредитного ліміту, а також наявності існуючої заборгованості по кредитному договору. Зясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» ґрунтуються на законі та укладеному договорі і висунуті позовні вимоги, підлягають задоволенню в межах заявленого у повному обсязі, оскільки відповідачем істотно порушено умови кредитного договору. Стороною позивача при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 1600 грн, який підлягає стягненню з відповідача, відповідно до приписів ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved