Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-03 00:00:00

[PERSON] звернувся в липні 2017 року до суду з даним позовом, вимоги якого збільшував (том 1, а.с.48-50), та в обґрунтування якого вказав, що на підставі рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 25.12.2015 року, яким стягнуто з [PERSON] матеріальні і моральні збитки на користь [PERSON] і [PERSON]. Вказане рішення 22.02.2016 року залишено в силі Апеляційним судом Житомирської області, та на підставі виконавчого листа, виданого Корольовським районним судом м. Житомира від 23.03.2016 року, державним виконавцем Корольовського відділу державної виконавчої служби міста Житомира 27.04.2016 винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 січня 2017 року касаційну скаргу [PERSON] було відхилено. Однак, при цьому, під час касаційного розгляду справи, було зупинено виконання рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 25.12.2015 року та рішення Апеляційного суду Житомирської області від 22.02.2016 року до закінчення касаційного провадження. 13.02.2017 року, під час зупинення виконавчого провадження з виконання вказаних рішень, між [PERSON] та його матір'ю - [PERSON], було укладено безоплатний договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Ковалевським А.В. за реєстровим № 526, згідно якого Відповідач подарував [PERSON] адміністративне приміщення 2-го поверху літ.«А», загальною площею 24,1 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] номер запису про право власності [NUMBER]. 19.07.2017 року між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. за № 11996, згідно якого [PERSON] передала [PERSON] і [PERSON] по 1/2 частині кожному адміністративне приміщення 2-го поверху літ.«А», загальною площею 24,1 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Оскільки вказані правочини вчинені з метою приховування майна, на яке можливо звернути стягнення в майбутньому для виконання грошового зобов'язання шляхом звернення стягнення на майно в порядку виконання судового рішення про стягнення матеріальної шкоди на користь позивача, тому останній просив суд визнати недійсними вказані вище договір дарування та договір купівлі-продажу. Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 04.09.2017 року залучено до участі у справі в якості співвідповідачів [PERSON] та [PERSON] (том 1, а.с.57-58). Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 05.09.2017 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову та накладено арешт на адміністративне приміщення 2-го поверху літ. «А», загальною площею 24,1 кв.м., що складається з приміщень 2-го поверху, а саме: приміщення 3-27, пл.7,6 кв.м., 3-28 пл.16,5 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна [NUMBER], номер об'єкта в РПВН 19835478, знаходиться за адресою: [ADDRESS] належне на праві власності 1/2 частини [PERSON] (р.н.о.к.п.п. [NUMBER]) та 1/2 частини [PERSON] (р.н.о.к.п.п. [NUMBER]) (том 1, а.с.71-72). Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 05.09.2017 року задоволено заяву [PERSON] про витребування доказів (том 1, а.с.91-92). 21.02.2018 року представник позивача подала до суду заяву про часткову зміну підстав і предмету позову та збільшення позовних вимог з тих підстав, що 09.11.2017 року в судовому засіданні Апеляційного суду Житомирської області позивачеві стало відомо, що спірний договір купівлі-продажу від 19.07.2017 року укладено не між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON], а між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] (реєстровий №11996). При цьому, [PERSON] набула право власності на майно на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченому приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Ковалевським А.В. 16.06.2017 за реєстровим № 2437 (том 2, а.с.1-2). При цьому представник позивача зазначає, що [PERSON] є невісткою [PERSON], вказаний договір теж має ознаки фіктивності, а тому просила суд залучити [PERSON] співвідповідачем у справі та визнати недійсним також договір купівлі-продажу від 19.07.2017 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. за №11996 (реєстровий №11996), з дня його укладення. 28.02.2018 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позову за безпідставністю (том 2, а.с.27-28). 28.02.2018 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позову за безпідставністю (том 2, а.с.31-32). 21.03.2018 року від представника позивача надійшла заява про зміну предмету позову (том 2, а.с.39-43). 07.05.2018 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якій вона повністю заперечила проти позову та просила відмовити в його задоволенні в повному обсязі (том 2, а.с.66-70). Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 27.06.2018 року задоволено заяву [PERSON] про витребування доказів (том 2, а.с.105-107). 20.11.2018 відповідачем [PERSON] подано додаткові заперечення, в яких також просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (том 2, а.с.232-235). В передостанньому судовому засіданні 19.12.2018 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, при цьому позовні вимоги підтримані у повному обсязі з урахуванням раніше озвучених процесуальних позицій (том 2, а.с.262). Від представника співвідповідачів [PERSON] та [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, при цьому вказано, що вимоги позивача заперечуються та повністю підтримуються відзиви на позовну заяву, надані [PERSON] та [PERSON] (том 2, а.с.261). Представник відповідача [PERSON] просив відкласти розгляд справи (т.2, а.с.263). Розгляд справи було відкладено на 04.01.2019 року, в судове засідання сторони не з'явились, судом було вирішено розглянути справу у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити. Судом встановлено, що 25 грудня 2015 року Корольовським районним судом м. Житомира було ухвалено рішення у справі №296/3848/15-ц, яким частково задоволено позов [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 2020,26 грн. матеріальної шкоди, 3000,00 грн. моральної шкоди та 1637,37 грн. судового збору, і на користь [PERSON] - 220416,64 грн. матеріального збитку та 617,00 грн. судового збору. Вищевказане рішення суду в частині стягнення, зокрема на користь [PERSON] 220416,64 грн. матеріальної шкоди, було залишене в силі 22.02.2016 року Апеляційним судом Житомирської області, таким чином рішення Корольовського райсуду м. Житомира від 25.12.2015 року у справі 296/3848/15-ц набрало законної сили 22 лютого 2016 року. На підставі виконавчого листа, виданого Корольовським районним судом м. Житомира 23 березня 2016 року, державним виконавцем Корольовського відділу державної виконавчої служби м. Житомира 27 квітня 2016 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Проте, не погоджуючись з рішеннями судів першої і апеляційної інстанцій, відповідачем було подано касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ухвалою якого від 18 січня 2017 року касаційну скаргу [PERSON]С було відхилено, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 25.12.2015 року, в частині, залишеній без змін рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 22.02.2016 року, та рішення Апеляційного суду Житомирської області від 22.02.2016 року залишені без змін. Однак, під час касаційного розгляду справи, виконання рішення Апеляційного суду Житомирської області від 22.02.2016 року було зупинено на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 12 травня 2016 року. Під час зупинення виконавчого провадження з виконання рішення Апеляційного суду Житомирської області від 22.02.2016 року, 13 лютого 2017 року між [PERSON] та його матір'ю - [PERSON], було укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Ковалевським А.В. за реєстровим № 526, згідно якого відповідач подарував [PERSON] адміністративне приміщення 2-го поверху літ.«А», загальною площею 24,1 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] номер запису про право власності [NUMBER]. Сторона позивача вважає, що дія з безоплатної передачі майна була вчинена [PERSON]С на користь матері в короткий термін після прийняття ухвали Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, про що відповідач був або повинен був бути обізнаний, а відтак, міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на предмет договору дарування. З посиланням на ст. ст. 202, 203, 234, 717 ЦК України, позивач вказує, що укладення [PERSON]С безоплатного договору дарування з матір'ю у короткий проміжок часу після ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, внаслідок чого відсутнє майно, на яке можна звернути стягнення, свідчить про те, що договір дарування був укладений без наміру створення правових наслідків, обумовлених цим договором, з направленням дій сторін договору на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича та з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок грошового зобов'язання шляхом звернення стягнення на майно в порядку виконання судового рішення про стягнення на мою користь грошових коштів. За цих обставин, позивач просить визнати недійсним вказаний договір дарування. Окрім цього, на думку позивача, також підлягають визнанню недійсними і договір купівлі-продажу вищевказаного адміністративного приміщення 2-го поверху за адресою: [ADDRESS] укладений між [PERSON] та [PERSON], що посвідчений 16.06.2017 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Ковалевським А.В за реєстровим № 2437 та договір купівлі-продажу даного приміщення, укладений між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON], посвідчений 19.07.2017 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. за реєстровим № 11996. Недійсність вказаних договорів, на думку позивача доводиться тим, що [PERSON] перебуває у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем [PERSON], є його цивільною дружиною і фактично доводиться невісткою [PERSON], що підтверджується інформацією, розміщеною на сторінці [PERSON] в соціальній мережі ВКонтакті, адреса сторінки - [INFO] та сторінці [PERSON] в соціальній мережі ВКонтакті, адреса сторінки - [INFO] Крім того, позивач вказує, що визнання недійсним договору дарування від 13.02.2017 року між [PERSON] та [PERSON] свідчитиме про те, що відповідач [PERSON] придбала спірне майно у відповідача [PERSON], яка не мала права його відчужувати, оскільки не набула права власності. В подальшому 19.07.2017 року [PERSON] уклала з гр-ми [PERSON] і [PERSON] договір купівлі-продажу вищезазначеного адміністративного приміщення за адресою: [ADDRESS] згідно якого продала кожному з них по 1/2 частині даного приміщення. В свою чергу визнання недійсним договору купівлі-продажу від 16.06.2017 року між [PERSON] і [PERSON] свідчитиме, що відповідачі [PERSON] і [PERSON] придбали спірне майно у відповідача [PERSON], яка не мала права його відчужувати, оскільки також не набула права власності. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Згідно статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. За змістом частини п'ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. На думку суду, відповідач [PERSON], уклавши договір дарування зі своєю матір'ю [PERSON], мав на меті фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов'язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п'ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON], відчужуючи за безвідплатним договором належне йому на праві власності нерухоме майно своїй матері, був обізнаний про судовий розгляд справи за позовом про стягнення з нього матеріальної і моральної шкоди на користь позивача [PERSON], оскільки спір між ними існував тривалий час, тому він міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на це нерухоме майно. Відчуження даного майна матір'ю відповідача на користь [PERSON], яка є цивільною дружиною відповідача, фактично свідчить про вчинення відповідачем дій з побудування схеми виведення власного нерухомого майна з можливого майбутнього обтяження з метою погашення боргу перед позивачем, і усе вищезазначене, на думку суду, свідчить про фіктивність укладеного договору дарування між відповідачами [PERSON] та [PERSON], які є близькими родичами. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19.10.2016 року у справі №6-1873цс16, яка є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, а також має враховуватися іншими судами іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Обставини викладені у відзивах відповідачів не спростовують висновків суду щодо фіктивності спірного договору дарування, який був укладений без настання правових наслідків для сторін, з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів. З огляду на встановлені судом обставини, похідні вимоги позивач про визнання недійсними спірних договорів купівлі-продажу у даній справі також підлягають задоволенню, оскільки продавці у вказаних договорах не набули належним чином права власності на спірне майно і відповідно прав на його відчуження. На підставі викладеного та

Outcome: approved