Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до Лисичанського міського суду із позовною заявою до ПАТ «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта Привільнянська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що він працював у ПАТ «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта Привільнянська» на підставі наказу. 02.07.2016 року він звільнився з роботи на підставі п.5 ст. 36 КЗпП України. На день звільнення відповідач повинен був нарахувати розрахункові та провести їх виплату, але виплату не здійснив. Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Сума середнього заробітку, яку відповідач повинен сплатити на його користь за час затримки розрахунку складає 31010,76 грн. (313,24 грн. середній заробіток; 119 кількість днів затримки (313,24 х119 = 37\~275,56 грн). На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 31010,76 грн. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся, причини неявки невідомі. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні не був присутнім, просив справу розглядати у його відсутність, позов підтримав, про що надав відповідну заяву. Представник відповідача у судовому засіданні не була присутня, позов не визнала, просила справу розглядати у її відсутність, про що надала відповідну заяву. Дослідивши наявні в матеріалах письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно з трудовою книжкою, серії АЕ від 869068, заповненою 06 лютого 2012 року, на підставі наказу № 585к від 02.12.2013 року, [PERSON] прийнятий учнем гірника підземним з повним робочим днем під землею у ПАТ «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта Привільнянська». 28.01.2014 р. переведений гірником 2 розряду підземним з повним робочим днем під землею на підставі наказу 39-к від 27.01.2013 р. 30 січня 2015 р. переведений гірничим майстром підземним з повним робочим днем під землею на підставі наказу 44-к від 30.01.215р. 13 червня 2016 р. переведений електрослюсарем підземним 4 розряду з повним робочим днем під землею на підставі наказу №298 від 13.06.2016 р. 02 липня 2016 р. звільнений за п.5 ст.36 КЗпП України за переводом на ВП «Шахта ім.Г.Ґ.Капустіна» ПАТ «Лисичанськвугілля». Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем з 02.12.2013 року до 02.07.2016 року. Відповідно до ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII (2148-08) від 19.10.73), Держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно довідки № 24/1273 від 28.11.2016 р., виданої ПАТ «Лисичанськвугілля» в особі ВП «Шахта Привільнянська», [PERSON] працював на ВП «Шахта Привільнянська» ПАТ «Лисичанськвугілля» на посаді електрослюсаря, 02.07.2016 р. звільнений та його середньомісячна заробітна плата за останні два місяці склала 3445,67 грн. Середньоденна заробітна плата складає 313,24 грн. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У судовому засіданні встановлено, що середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 03.07.2016 року по 15.12.2016 року становить: 119 дня х 313,24 грн.=37\~275,56 грн. в т.ч. з обовязковими відрахуваннями. Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна зарплата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Отже, середній заробіток позивача за час затримки розрахунку по заробітній платі за період з 03.07.2016 року по 15.12.2016 року, тобто за 119 робочих дня становить 37\~275,56 грн. (119дн.х 313,24грн.). Представником відповідача не надано доказів відсутності вини відповідача в несвоєчасній виплаті позивачу всіх належних йому сум при звільненні з роботи, що є обовязком відповідача відповідно до засад змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України. При цьому суд створив всі умови для змагального процесу, розяснив сторонам їх права та обовязки. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта Привільнянська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, підлягають задоволенню в розмірі 31010,76грн., оскільки суд не може вийти за рамки позовних вимог та стягнути з відповідача суму 37\~275,56 грн. . Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 551,20 грн.

Outcome: approved