Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до Кремінського районного суду Луганської області з позовом до ПАТ «ВФ Україна» про зняття заборони відчуження з нерухомого майна та виключення запису про заборону відчуження майна. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що з 19.12.2001 він є власником житлової квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на яку накладено арешт та оголошено заборону відчуження. Підставою виникнення цього обтяження на зазначену житлову квартиру є відповідна постанова державного виконавця Кремінського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області № 23632046 від 19.08.2011 18.11.2019 позивач звернувся до Кремінського РВ ДВС ГТУЮ у Луганській області із заявою про зняття арешту з вищезазначеної житлової квартири та отримав письмову відповідь, з якої вбачається, що станом на 26.11.2019 згідно з відомостями автоматизованої системи виконавчого провадження (АСВП) відкриті виконавчі провадження стосовно [PERSON] відсутні. У виконавчому провадженні № 23632046 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «МТС України» (правонаступником якого є ПАТ «ВФ Україна») боргу в сумі 1141,59 грндержавним виконавцем 11.12.2011 була винесена постанова про повернення виконавчого документа до суду у зв`язку з відсутністю майна у боржника, на яке можна звернути стягнення. Таким чином, зазначене виконавче провадження було завершене у 2011 році та списане в архів, а у подальшому -знищене за закінченням терміну зберігання. Наразі позивач в добровільному порядку сплатив заборгованість на користь відповідача, а тому, оскільки наявне обтяження є перешкодою для розпорядження позивачем своїм майном, що порушує його права як власника цієї квартири,останній просив суд зняти арешт з жилої квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відповідно до запису, який внесений до Державного реєстру заборон відчуження та обтяження об`єктів нерухомого майна 19.08.2011 за № 11521563, а також виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зазначені відомості. Позивач та його представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, останній через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій також зазначив, що позовні вимоги вони підтримують у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань від нього не надійшло, відзиву на позов на подав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позову не подав, а також враховуючи відсутність заперечень з боку позивача проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, про що судом була постановлена відповідна ухвала. Також, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України справа розглядалася за наявними письмовими матеріалами без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами. Розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням докази, які містяться в матеріалах справи, як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлової квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 19 грудня 2001 року (а.с. 14). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 190424888 від 27.11.2019 вбачається, що на житлову квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] , накладено арешт на підставі постанови державного виконавця ВДВС Кремінського РУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 23632046 від 19.08.2011, яке зареєстроване 19.08.2011 за № 11521563 Луганською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (а.с. 12). 18.11.2019 позивач звернувся до Кремінського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області із заявою про зняття арешту з житлової квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та 26.11.2019 отримав письмову відповідь № 9249, з якої вбачається, що згідно з витягом з АСВП (ВП - Спецрозділ) по виконавчому провадженню № ЄДРВП 23632046 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «МТС України» боргу у сумі 1141,59 грн на підставі судового наказу Кремінського районного суду Луганської області № 2-н-388/10 від 09.09.2010, державним виконавцем 19.08.2011 була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Однак 11.12.2011 державним виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого документа до суду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю майна у боржника, на яке можна звернути стягнення. Також у листі зазначається, що вищезазначене виконавче провадження було завершене у 2011 році та списане до архіву. Строк зберігання завершених виконавчих проваджень по даним видам стягнень складає три роки, а тому виконавче провадження № 23632046 на даний час знищене (а.с. 13). Відповідно до довідки ПАТ ВФ «Україна» № FD-19-14676 від 24.12.2019 Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна» (23.05.2017 перейменоване із ПрАТ «МТС Україна») станом на 24.12.2019 не має будь-яких претензій до [PERSON] , оскільки останній сплатив заборгованість за надані телекомунікаційні послуги у розмірі 1086,09 грн та судовий збір у розмірі 55,50 грн (а.с. 15-37, 45). Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03.06.2016 при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно дотримуватися при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю У ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України зазначається, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.ч. 1, 7 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена лише у випадку і порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Також статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплений принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Отже, судом встановлено, що підставою накладення арешту на нерухоме майно (квартиру) позивача була постанова державного виконавця, яка винесена в межах виконавчого провадження про стягнення з нього заборгованості на користь відповідача. Разом із тим, наразі зазначене виконавче провадження завершене, списане в архів та знищене, а позивачем у повному обсязі сплачено заборгованість на користь відповідача, який не має на теперішній час до позивача жодних претензій. З огляду на встановлені обставини суд дійшов висновку, що підстави зазначеного обтяження наразі відпали, у той же час його наявність перешкоджає позивачу у реалізації права власності на його квартиру. Відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 визначено випадки зняття арешту з майна боржника державним виконавцем. У всіх інших випадках згідно з ч. 5 ст. 59 цього Закону арешт може бути знятий з усього майна боржника або його частини за рішенням суду. Суд враховує, що в даному випадку позивач позбавлений можливості вирішити питання про звільнення майна з-під арешту у позасудовому порядку. Також судом не вбачається порушень прав третіх осіб у разі звільнення з-під арешту належного позивачу майна. За таких обставин, виходячи із таких засад цивільного законодавства, як справедливість та розумність, суд вважає за необхідне задовольнити позов та зняти арешт з квартири позивача. Що стосується позовної вимоги про виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про обтяження нерухомого майна позивача, суд вважає, що ця вимога не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 5 ст. 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Записи щодо обтяжень, які втратили свою чинність, підлягають вилученню з Державного реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження. Отже, дане рішення з дня набрання ним законної сили є підставою для реєстрації припинення обтяження, однак суд не може перебирати на себе дискреційні повноваження вказаних вище суб`єктів. На підставі викладеного,

Outcome: partial