Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовною заявою до Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області, в якій просив встановити факт сумісного проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 2011 року по [INFO] , його з [PERSON] , яка померла [INFO] , а також визнати спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті останньої. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що [INFO] помер його рідний дядько - [PERSON] , а [INFO] померла його дружина - [PERSON] . Після смерті тітки [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказав, що він та померла [PERSON] проживали однією сім`єю з 2011 року по день смерті останньої [INFO] , підтвердженням чого є акт депутата Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області від 12 вересня 2018 року № 903, та вказав, що він є єдиним спадкоємцем за законом після її смерті. В установлений законом термін позивач подав заяву про прийняття спадщини за законом до приватного нотаріуса Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області, але приватним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв`язку із відсутністю встановленого в судовому порядку факту проживання однією сім`єю позивача та спадкодавця. Посилаючись на вищевикладене, позивач просив встановити факт сумісного проживання однією сім`єю з 2011 року, тобто не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, його та [PERSON] , яка померла [INFO] , визнати його спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [PERSON] . Ухвалою від 19 листопада 2018 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, одночасно задоволено клопотання про витребування доказів по справі, а саме належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючковою Л. А., після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 08 лютого 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Інших процесуальних дій (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) у справі не вживалось. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Мякота Т. М., яка діє на підставі ордеру серії ПТ № 063528 від 26.10.2018 року та відповідно до договору про надання правничої (правової) допомоги № 97/18 від 20.09.2018 року, у судовому засіданні заявлені вимоги щодо встановлення факту сумісного проживання позивача з померлою [PERSON] однією сім`єю та визнання позивача спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [PERSON] підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити, надавши пояснення аналогічні тим, що містяться у позові. Так, [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що [INFO] померла його тітка - [PERSON] , з якою він проживав однією сім`єю з 2011 року, оскільки остання після смерті чоловіка (дядька позивача) [PERSON] , який помер [INFO] , залишилась одна. Позивач та його представник вказали, що він після смерті дядька постійно піклувався [PERSON] надавав їй необхідну матеріальну допомогу, забезпечував належне лікування та харчування, а з 2011 року він забрав її мешкати до себе та вони почали проживати однією сім`єю з ним, та членами його сім`ї, вели спільне господарство, мали підсобне господарство та спільний сімейний бюджет. Також [PERSON] повідомив, що у його померлої тітки дітей не було, близьких родичів, які б проживали неподалік від неї та могли надавати необхідну допомогу, окрім позивача, також не було. Починаючи з 2011 року [PERSON] за станом здоров`я потребувала постійної сторонньої допомоги, в тому числі медичної та не мала можливості самостійно себе обслуговувати, періодично перебувала на лікуванні в медичних закладах. Протягом всього періоду з 2011 року [PERSON] в зимовий час проживала в домоволодінні [PERSON] в селі Новоселівка, а влітку проживала в домоволодінні по [ADDRESS] . Оскільки інших близьких родичів у померлої не було, він також повністю займався похованням [PERSON] . Позивач та його представник зазначили, що у встановленому законом порядку [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте оформити її він не має можливості, оскільки не є кровним родичем померлої [PERSON] , у зв`язку з чим вимушений звернутися до суду з даним позовом. В подальшому у судове засідання [PERSON] не з`явився, скориставшись своїм правом, передбаченим частиною 1 статті 58 Цивільного процесуального кодексу України, на участь у судовому процесу через представника - адвоката Мякоти Т. М. Представник заявника - адвокат Мякота Тетяна Миколаївна у судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги [PERSON] та просила їх задовольнити, надавши пояснення аналогічні тим, що містяться у заяві. В подальшому представник позивача у судові засідання не з`явилася, проте через канцелярію суду надала заяву, зареєстровану за вхідним № 6605/19-вх від 18.09.2019 року, відповідно до якої просила надалі розгляд справи здійснювати за їх із позивачем відсутності, зазначивши, що заявлені вимоги вони підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити. Уповноважений представник Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області у судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України про причини неявки не повідомив. Через канцелярію суду селищний голова Єсін О. С. надав заяву, що була зареєстрована за вхідним № 6390/18 - вх. від 11.12.2018 року, згідно якої просив розгляд справи здійснювати без участі представника відповідача, зазначивши, що не мають заперечень проти задоволення позову [PERSON] . Положеннями частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у учасників справи свідчать їх відповідні заяви, долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, при цьому відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вислухавши пояснення та доводи позивача та його представника, показання свідків, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують правовідносини, що виникли, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно приписів частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Частиною 2 статті 77 та частини 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Із матеріалів справи судом встановлено, що [INFO] у віці 76 років у селищі міського типу Нова Водолага Нововодолазького району Харківської області померла [PERSON] , [INFO] , про що 12 лютого 2018 року Нововодолазьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області складений відповідний актовий запис за № 18, та видано свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до частин 1 та 2 статті 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). При цьому, спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 Цивільного кодексу України). Із інформаційної довідки із спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 54430473, сформованої 11 грудня 2018 року о 10 годині 43 хвилини та наданою приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючковою Л. А. листом від 11.12.2018 року № 135/01-09 вбачається, що після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючковою Л. А. 02 квітня 2018 року була заведена спадкова справа номер у нотаріуса 47/2018, номер у спадковому реєстрі - 62227545. Також з інформаційної довідки із спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 54430493, сформованої 11 грудня 2018 року о 10 годині 44 хвилини та наданою приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючковою Л. А. листом від 11.12.2018 року № 135/01-09 вбачається, що за життя [PERSON] , [INFO] , визначила своїх спадкоємцем шляхом складання заповіту, посвідченого 25 червня 2009 року приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючковою Л. А. та зареєстрованого в реєстрі за № 1717. З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеної приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючковою Л. А. 04 вересня 2019 року за № 796/02 - 31 вбачається, що вищенаведений заповіт складений спадкодавцем на ім`я [PERSON] на окремо визначений об`єкт нерухомого майна в місті Ізяслав, Хмельницької області. Перевіривши матеріали спадкової справи № 47/2018 (номер у Спадковому реєстрі № 62227545, дата заведення 02.04.2018 року), що направлені на адресу суду приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючковою Л. А. листом від 11.12.2018 року № 1129/01-16 встановлено, що позивач - [PERSON] у встановлений статтею 1270 Цивільного кодексу України строк звернувся до нотаріуса з завою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Вказана заява була зареєстрована в книзі обліку спадкових справ за № 124, 26 квітня 2018 року о 08 годині 20 хвилин. Окрім позивача у строк, передбачений статтею 1270 Цивільного кодексу України, з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернувся громадянин [PERSON] , заява якого була зареєстрована в книзі обліку спадкових справ за № 343, 07 серпня 2018 року о 15 годині 25 хвилин Інформації щодо інших спадкоємців, які б фактично прийняли спадщину, або зверталися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] матеріали спадкової справи не містять. Чоловік спадкодавця - [PERSON] помер [INFO] у селищі міського типу Нова Водолага Нововодолазького району Харківської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 06.12.2001 року Нововодолазьким відділом реєстрації актів громадського стану Харківської області. Як вбачається з матеріалів справи, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина як за законом, так й за заповітом, до складу якої у тому числі входить житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] , який належав померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 02 липня 2002 року державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Змієвською Т. М., зареєстрованого в реєстрі за № 505 та у Нововодолазькому малому комунальному підприємстві технічної інвентаризації 04 липня 2005 року (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 7663771 від 04.07.2005 року, реєстраційний № 7569313). В ході судового розгляду справи встановлено, що приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючковою Л. А. була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04 вересня 2018 року за № 796/02-31 відповідно до якої [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що залишився після смерті [PERSON] , у зв`язку з тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем. Із матеріалів спадкової справи вбачається, що померла [PERSON] , [INFO] , на момент смерті [INFO] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Померла за вказаною адресою була зареєстрована одна, що підтверджується довідкою Центру надання адміністративних послуг Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області від 03.04.2018 року № 04 - 38/232. На підтвердження факту спільного проживання спадкодавця разом із позивачем [PERSON] , останнім надано акт, складений депутатом округу № 1 Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області [PERSON] , в присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] . Згідно вказаного акту [PERSON] після 2011 року й до смерті проживала однією сім`єю з племінником померлого чоловіка [PERSON] - [PERSON] та членами його сім`ї, вели спільне господарство, мали підсобне господарство та спільний сімейний бюджет. У [PERSON] дітей не було, близьких родичів, які б проживали неподалік від неї та могли надавати необхідну допомогу, окрім племінника чоловіка - [PERSON] , не було. Після смерті [PERSON] з 2001 року [PERSON] постійно піклувався [PERSON] , надавав їй необхідну матеріальну та медичну допомогу, належне лікування та харчування. Протягом всього періоду з 2011 року, в зимовий час [PERSON] проживала в домоволодінні [PERSON] в селі Новоселівка Нововодолазького району, оскільки потребувала сторонньої допомоги. У судовому засіданні, що відбулося 15 травня 2019 року, будучи допитаними в якості свідків у відповідності до вимог статті 230 Цивільного процесуального кодексу України та попередженими про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , підтвердили факт проживання однією сім`єю позивача та [PERSON] , яка була його тіткою (дружиною рідного дядька [PERSON] ), а також ведення ними спільного господарства з 2011 року та по день смерті [PERSON] . Крім того, свідок [PERSON] зазначила, що знала померлу з 1992 року, оскільки та була її сусідкою, та перебувала з нею у дружніх стосунках. З 2011 року й до дня своєї смерті [PERSON] проживала разом із [PERSON] та його сім`єю. Як зазначила свідок, наскільки їй відомо, інших близьких родичів у померлої в селищі міського типу Нова Водолага не було. Її чоловік помер у 2001 році, дітей у подружжя не було, взимку на протязі останніх восьми років життя [PERSON] проживала у позивача, вони постійно з нею спілкувалися телефоном. Допитана в якості свідка у судовому засіданні 17 вересня 2019 року [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , повідомила, що добре знає сім`ю [PERSON] та підтримує з ними добрі стосунки, у зв`язку з чим часто бувала у них вдома. Перебуваючи в гостях у [PERSON] свідок особисто бачила, що [PERSON] останні п`ять - шість років в зимовий період проживала в будинку позивача, в інші періоди також періодично знаходилась в його будинку при погіршенні самопочуття. Як зазначила свідок, у літній період певні відрізки часу померла [PERSON] знаходилась в домоволодінні, яке належало їй на праві власності в селищі міського типу Нова Водолага, однак в такі періоди [PERSON] та члени його родини постійно приносили їй продукти харчування, готували для неї їжу, забезпечували всім необхідним та підтримували належний санітарний стан будинку. Як зазначив позивач у судовому засіданні та його представник, встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю з померлою [PERSON] понад п`ять років, необхідне позивачу для оформлення спадкових прав. Вирішуючи даний спір, суд виходить з того, що в силу статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 Цивільного кодексу України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Отже, в основі спадкування за законом знаходиться принципі черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення. Згідно зі статтею 1264 Цивільного кодексу України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Приписами частин першої - третьої статті 1268 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частин 2 та 3 статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 03.06.1999 №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», судам роз`яснено, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тобто, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів . Пунктом 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 визначено, що у разі відсутності в паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію місця проживання доказом постійного проживання можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкоємцем. Згідно абзацу 1 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. З огляду на викладене та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, у зв`язку з чим підлягають задоволенню у повному обсязі. Питання щодо судових витрат, суд вирішує відповідно до положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з урахуванням положень частин 1 та 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України за якими суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог; при цьому, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Оскільки питання відшкодування судових витрат під час звернення до суду з позовом [PERSON] до Нововодолазької селищної ради Харківської області про встановлення факту сумісного проживання та визнання спадкоємцем четвертої черги за законом не порушувалось, процесуальне рішення з вказаного питання судом не вирішується. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved