Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про виселення. Свій позов мотивує тим, що 11 червня 2013 року, позивач придбав у відповідача [PERSON], [PERSON], [PERSON] 3/4 частин двохкімнатної квартири [ADDRESS] а інша 1/4 частки вказаної квартири належала йому на праві власності, таким чином став власником усієї квартири. З моменту укладення договору купівлі-продажу відповідач зобов'язався до 11 червня 2013 року виселитися із квартири та передати ключі власнику. Однак [PERSON] добровільно відмовляється це зробити. Крім того він чинить йому перешкоди в користування його власністю, зловживає спиртними напоями, постійно влаштовує сварки, ображає його близьких, вчиняє дії щодо знищення його майна. Таким чином вважає, що оскільки відповідач отримав грошові кошти за частку у спірній квартирі, зобов'язався виселитися із цього житла так як спільне життя разом є неможливим, але добровільно цього не хоче виконувати, тому просить виселити відповідача із квартири. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали, додатково суду пояснили, що між сім'єю позивача та відповідачем постійно виникають сварки та скандали, внаслідок чого спільне проживання було не можливе. Для врегулювання відносин була досягнута домовленість з відповідачем про купівлю його частки у спірній квартирі із його зобов'язанням виселитися на що відповідач [PERSON] дав свою згоду. Таким чином 11 червня 2013 року у нотаріуса був укладений догові купівлі-продажу, на підставі якого відповідач продав свою частку у спірній квартирі позивачу та отримав грошові кошти, однак добровільно виселитися він не хоче. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали. Додатково суду пояснили, що відповідач [PERSON] не знав про укладення 11 червня 2013 року договору купівлі-продажу спірної квартири, він думав, що у нотаріуса підписує заповіт та заповідає свою частку [PERSON], грошових коштів за частку у квартирі не отримував, а тому вважає, що його ввели в оману та просять відмовити в задоволенні позову. Заслухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з врахуванням наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] придбав у [PERSON], [PERSON], [PERSON] ? частки двохкімнатної квартири [ADDRESS] (а.с.5-6,8). Як вбачається із копії витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, позивачу належить також 1/4 частка вищевказаної квартири (а.с.7). Таким чином [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Водночас, із п. 1.6. договору купівлі-продажу вбачається, що продавці - [PERSON], [PERSON] та відповідач [PERSON] зобов'язалися звільнити квартиру від майна та передати ключі покупцю [PERSON] (а.с.5-6). Вказаний договір на час вирішення даного спору не визнаний недійсним та є чинним. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстровані в [ADDRESS], що підтверджується копією будинкової книги (а.с.9-13). Згідно ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власності можливе лише на підставах, передбачених законом. Як вбачається з матеріалів справи між сторонами склалися неприязні стосунки, що унеможливлюють спільне проживання в одній квартирі. Даний факт стверджується заявами [PERSON] - матері позивача до Луцького міського відділу УМВС України у Волинській області на неправомірну поведінку [PERSON] та постановою про відмову в порушенні кримінальної справи. (а.с. 68-70). Крім того на підставі рішення Луцького міськрайонного суду від 15 серпня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Даним рішенням встановлена та обставина, що сторони подружніх відносин не підтримують, тривалий час разом не проживають, спільного господарства не ведуть, відповідач зловживає спиртними напоями, шлюб існує формально (а.с.71). Відповідач [PERSON] не є членом сім'ї власника житла в розумінні ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України, та не є співвласником вищевказаної квартири, оскільки його право власності припинилося із укладенням вищевказаного договору купівлі-продажу. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити та виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України із відповідача на користь позивача слід стягнути 243, 60 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved