Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Свій позов обґрунтовує тим, що судовим наказом від 03 березня 2020 року вирішено стягувати з нього на користь відповідача аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 17 лютого 2020 року до досягнення дитиною повноліття. Вважає, що стягуваний з нього розмір аліментів є необґрунтованим та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи. На теперішній час відповідач [PERSON] працює комплектувальником проводів у ТОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ», де отримує великий дохід, а тому має можливість належним чином утримувати дитину. В свою чергу, він працює водієм автотранспортних засобів в Дільниці транспорту по реалізації у ТзОВ «Волинь-зерно-продукт», отримує дохід в розмірі 6050 грн. Крім того, на його утриманні перебувають його непрацездатна матір та брат, який є інвалідом другої групи з дитинства. З врахуванням наведеного, вважає, що визначений судом розмір аліментів на утримання його дитини [PERSON] має бути зменшений до розміру, що становить 1/16 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на наведене, позивач просить суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з розміру 1/ 4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до розміру 1/16 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 14 квітня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. У своєму відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] зазначає про невизнання позову та просить в його задоволенні відмовити, оскільки стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ј частки його доходів є законним та справедливим. На спростування аргументів, наведених позивачем в позовній заяві, зазначає, що [PERSON] є чоловіком працездатного віку, інших дітей на утриманні немає, його реальний дохід є значно вищим, ніж той, який він зазначає. Незважаючи на наявність можливості, позивач не хоче належним чином утримувати свою дитину. При цьому, дитина має незадовільний стан здоров`я, потребує придбання ортопедичного взуття, санаторно-курортного лікування, курсу масажів та оперативного втручання на ногах. Син [PERSON] є учнем четвертого класу, потребує придбання йому навчального та шкільного приладдя, гарного харчування, одягу. А тому, коштів на забезпечення всіх потреб дитини в неї не вистачає. В судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, які наведені в позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити в їх задоволенні з підстав, які зазначені нею у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що судовим наказом Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 березня 2020 року вирішено стягувати щомісяця з [PERSON] , на користь стягувача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 лютого 2020 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.13-14). Відповідно до вимог ч. 1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннямист.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тількист.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу зазначених правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли зокрема погіршилося його матеріальне становище. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, не дозволяє йому утримувати дитину, він може зменшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Досліджуючи матеріальне становище позивача, встановлено, що [PERSON] працює в ТзОВ «Волинь-зерно-продукт» водієм автотранспортних засобів в Дільниці транспорту по реалізації продукції з 26 липня 2018 року по теперішній час. Згідно штатного розпису його посадовий оклад становить 6050 грн. Наведене підтверджується довідкою ТзОВ «Волинь-зерно-продукт» №4 від 12 лютого 2020 року (а.с.8). Разом з тим, відповідно до довідки про доходи ТзОВ «Волинь-зерно-продукт» від 08 травня 2020 року, виданій [PERSON] , встановлено, що його сукупний дохід за період з листопада 2019 року по квітень 2020 року становить 97 464,22 грн. З довідки про доходи, виданій відповідачу [PERSON] від 07 травня 2020 року встановлено, що відповідач працює у ТОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ», займає посаду комплектувальника проводів, загальна сума її доходу за місцем роботи за період з листопада 2019 року по квітень 2020 року становить 82 641,73 грн. Проаналізувавши вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявності підстав для зменшення розміру аліментів, які з нього стягуються за судовим наказом Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 березня 2020 року, адже матеріали справи не містять доказів погіршення його матеріального стану, зміну сімейного стану чи наявності проблем зі здоров`ям. Будучи офіційно працевлаштованим, отримуючи регулярний дохід, позивач має змогу сплачувати аліменти на утримання дитини, тим більше, що такий розмір становить ј частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд враховує аргументи позивача про те, що він також несе витрати матеріального характеру на утримання матері та брата, який є інвалідом другої групи, але такі обставини не звільняють його від обов`язку утримувати свою неповнолітню дитину в розмірі, необхідному для її гармонійного розвитку. А тому, враховуючи пріоритетність інтересів дитини, на користь якої стягуються аліменти, визначений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, матеріальне становище сторін, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в задоволені позову судові витрати по справі залишаються за позивачем. На підставі ст.ст. 182, 192 СК України,

Outcome: dismissed