Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із даним позовом, повідомивши, що 23.07.2014 року між ним та відповідачами був укладений договір дарування двокімнатної квартири [ADDRESS]. На той час він мав заборгованість перед банком за кредитним договором, не міг виплачувати кредит. Він звернувся до відповідача [PERSON] з проханням позичити грошей для погашення кредиту. На що останній погодився за умови передачі грошей під заставу майна. Згодом [PERSON] запропонував йому інший варіант, за яким він начебто дарує йому та його дружині квартиру, а в свою чергу [PERSON] зобов'язався погашати кредит за договором, укладеним на ім'я [PERSON] Позивач зазначив, що під впливом тяжких фінансових обставин та стану здоров'я він погодився на даний правочин, хоча той був для нього вкрай невигідним. У листопаді 2014 року [PERSON] повідомив, що не має наміру виконувати домовленості, і всі зобов'язання по кредитному договору знову покладаються на позивача. Позивач вказав, що укладений між ним та відповідачами договір фактично не є договором дарування, оскільки квартиру він передав не безоплатно, під впливом тяжких обставин через важке фінансове становище та наявність боргів. А тому просив визнати договір дарування квартири недійсним та скасувати державну реєстрацію права власності відповідачів на квартиру. В судовому зсіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі. Відповідач [PERSON], будучи належно повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, заперечень проти позову не подавала. Третя особа приватний нотаріус Тростянецького нотаріального округу [PERSON] в судовому засіданні проти позову не заперечувала, покладається на розсуд суду. Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, третю особу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 717 ЦК України визначено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Частиною 1 ст. 235 ЦК України передбачено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Частиною 1 ст. 233 ЦК України передбачено, що правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Визнання відповідачем [PERSON] позову не суперечить закону і не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON], будучи подружжям та діючи в інтересах сім'ї, набули у власність квартиру [ADDRESS] відповідно до укладеного із [PERSON] договором дарування квартири [ADDRESS] При цьому [PERSON] зобов'язався перед [PERSON] погашати його заборгованість перед банком за кредитним договором №014/035/34/60020 від 11.02.2008 року. Оскільки згідно ч. 1 ст. 717 ЦК України договір дарування передбачає безоплатне передання майна у власність, тому договір дарування квартири, укладений між [PERSON] та [PERSON], і [PERSON] є удаваним правочином, укладеним для приховання іншого договору, за яким передбачалось передання [PERSON] певних коштів [PERSON], який останній мав сплатити за кредитним договором. Вказані дії сторін по укладанню договору дарування суперечать самій суті договору дарування який передбачає безоплатне передання дарувальником майна у власність обдаровуваному. А з домовленості [PERSON] та [PERSON] слідувало, що передача квартири є оплатною. Дані обставини також визнаються сторонами та підтверджуються сукупністю досліджених доказів. З договору дарування від 23.07.2012 року видно, що [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] і [PERSON] з іншої сторони уклали договір, згідно умов якого зазначено, що [PERSON] передає безоплатно у власність (дарує) в рівних частках, а [PERSON] і [PERSON] приймають в дарунок у рівних частках належну дарувальнику на праві особистої приватної власності цілу двокімнатну квартиру [ADDRESS]. З кредитного договору № 014/035-34/60020 від 11.02.2008 року видно, що [PERSON] отримав кредит в ВАТ «Райффайзен банк Аваль» в сумі 116280 грн. строком на 120 місяців, остаточна дата погашення кредиту 11.02.2018 року. Перераховані докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані з дотриманням вимог законів, ніким не оскаржуються і не суперечать один одному. Крім того, сторонами визнається, що [PERSON] був вимушений піти на вказану домовленість із [PERSON] на вкрай невигідних для себе умовах під впливом тяжких для нього обставин, що відповідно до положень ст. 233 ЦК України є підставою для визнання правочину недійсним. Тому суд, враховуючи, що спору щодо суті правовідносин, які виникли між сторонами немає, вважає, що договір дарування квартири є удаваним правочином, а тому його слід визнати недійсним. Відповідно слід скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] та [PERSON] на спірну квартиру. З відповідача підлягають стягненню понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати - судовий збір. На підставі ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 174, 212-215 ЦПК України,

Outcome: approved