Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаною вище заявою, в якій просить встановити факт народження [PERSON], [INFO], громадянки України, в м. Ялта Автономної Республіки Крим, батько [PERSON], [INFO], громадянин [PERSON] Молдова, мати [PERSON], [INFO], громадянка [PERSON] Федерації. Заява мотивована тим, що [PERSON] одружився з громадянкою [PERSON] Федерації [PERSON]. 02 грудня 2015 року у них народилась дочка [PERSON], про що було видано свідоцтво про народження видане Ялтинським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Департаменту реєстрації актів цивільного стану Міністерства юстиції [PERSON] Крим, актовий запис № 1494. В звязку з тимчасовим переселенням на материкову територію України 17 жовтня 2017 заявник звернувся до Могилів-Подільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області з метою державної реєстрації народження своєї доньки на території України, але йому було відмовлено у видачі свідоцтва про народження. Відмова мотивована тим, що свідоцтво про народження, що підтверджує факт народження [PERSON] видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, а тому такий документ вважається недійсним. Зважаючи на викладене вище, заявник вимушений звернутись до суду для встановлення юридичного факту народження своєї дитини в певний час в певному місці. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 20.10.2017 до участі у справі в якості заінтересованої особи було залучено Могилів-Подільський РС УДМС. Заявник в судове засідання не зявився. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник Могилів-Подільського міського відділу ДРАЦС в судове засідання не з'явилась, подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутність. Представник Могилів-Подільського РС УДМС в судове засідання не зявився. До Могилів-Подільського РС УДМС було надіслано ухвалу суду від 20.10.2017 з повісткою, копією позову та доданими до нього документами. Разом з тим, згідно доповідної від 25.10.2017, представник Могилів-Подільського РС УДМС від отримання вказаних документів відмовився. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, вважає що заява підлягає задоволенню, враховуючи таке. У відповідності до п.7 ч.1\~ст.256 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до ч.1\~ст.257-1 Цивільного процесуального кодексу України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Як слідує з позову, у заявника з [PERSON] на території Автономної республіки Крим, що не є підконтрольною територією України, народилась донька [PERSON], [INFO], про що Ялтинським міським відділом записів актів громадянського стану Департаменту записів актів громадянського стану Міністерства юстиції [PERSON] Кримі видано свідоцтво про народження серії І-АЯ № 625967. Вказане вище свідоцтво не може бути прийняте в якості доказу, що підтверджує факт народження [PERSON] у відповідний час та у відповідному місці, оскільки воно видане (складене) не уповноваженим субєктом, а тому не має будь\~якої юридичної сили, разом з тим, суд зважає на наступне. 22.06.2010 заявник [PERSON] отримав тимчасову посвідку на постійне проживання серії ЛГ ІГ № 29358 у ВГІРФО УМВС України в Луганській області, строк дії безстроково. 13.06.2013 [PERSON] отримала тимчасову посвідку на постійне проживання серії ІН001045. Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземці та осіб без громадянства», посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні. Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими\~Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія\~Конституції\~та законів України. Згідно ст. 3 вказаного вище Закону тимчасово окупованою територією визначається, зокрема, сухопутна територія Автономної [PERSON] Крим. Згідно з ч. 1-2\~ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~на тимчасово окупованій території на строк дії цього\~Закону\~поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Відповідно до ч. 1-3\~ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до\~Конституції\~та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Станом на день ухвалення рішення свідоцтво про народження АР Крим про народження [PERSON], видане 15.12.2015 Ялтинським міським відділом запису актів громадського стану Департаменту записів актів громадського стану Міністерства юстиції республіки Крим,\~не є підставою для реєстрації народження на території України, оскільки\~видане органом створеним всупереч законодавства України та\~не є документом, що створює на території України правових наслідків. Частиною 1\~статті 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~передбачено, що у разі порушення положень цього\~Закону\~державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Згідно зі\~ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених\~Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Відповідно до\~ч. 4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»\~державна реєстрація народження проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі визначених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документів, що підтверджують факт народження. З метою реєстрації народження [PERSON], народженої 17.10.2017, заявник звернувся до Могилів-Подільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області з відповідною заявою, однак отримав відмову у проведенні державної реєстрації, зокрема, з тієї підстави, що свідоцтво про народження серії І-АЯ № 325967 видане 15.12.2015 в м. Ялта, тобто, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, а тому такий документ вважається недійсним. За таких обставин, встановлення факту народження породжує юридичні наслідки. Крім того, заявник не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує факт народження [PERSON] Разом з тим, оцінюючи надані заявником докази, суд виходить з того, що народження особи є юридичним фактом, що має наслідком виникнення багатьох правовідносин. Відповідно до ст.\~3,\~8,\~9 Конституції України\~в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Практикою Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці, зокрема в рішеннях ЄСПЛ «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти [PERSON] Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). Зокрема ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти [PERSON] Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документу про народження особи, виданого закладом, що знаходяться на окупованій території, як доказу, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказу народження особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення. Таким чином, враховуючи положення вказаних вище норм та вказані вище обставини суд приходить до висновків, що факт про який вказує заявник знайшов своє підтвердження в ході розгляду заяви, а тому з метою захисту прав новонародженої дитини та її батьків, вважає за необхідне заяву задовольнити. Враховуючи викладене та

Outcome: approved