Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. Позов мотивовано тим, що 13.05.2016 року між позивачем та [PERSON] було укладено письмовий договір позики, згідно якого він позичив відповідачеві грошові кошти в сумі 4000 грн. [PERSON] власноручно написала розписку від 13.05.2016 року про те, що отримала вказані кошти та зобов'язується повернути їх до 25 серпня 2016 року. Але у вказані терміни передбачені розпискою [PERSON] кошти в сумі 4000 грн. не повернула. 06.08.2018 року позивач письмово звернувся до відповідача з претензіями та вимогами повернення грошового боргу в розмірі 4000 грн. на протязі 10 календарних днів від дати отримання вказаної претензії. Претензію відповідач отримала 09.09.2018 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідач кошти добровільно не повернула, мотивуючи це їх відсутністю. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав в межах і з підстав, викладених у ньому. Просив стягнути з [PERSON] на користь позивача 4000 грн. боргу та суму судових витрат. Відповідач в судовому засіданні суду пояснила, що дійсно 13.05.2016 року отримала від позивача гроші в борг у сумі 4000 грн., про що була складена розписка, кошти отримала на три місяці які не повернула оскільки захворіла її сестра і всі кошти йшли на її лікування. Заслухавши представника позивача, відповідача вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд приймає до уваги наступне. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі,визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості,що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 13.05.2016 року між позивачем та [PERSON] було укладено письмовий договір позики, згідно якого він позичив відповідачеві грошові кошти в сумі 4000 грн. [PERSON] власноручно написала розписку від 13.05.2016 року про те, що отримала вказані кошти та зобов'язується повернути їх до 25 серпня 2016 року. Але у вказані терміни передбачені розпискою [PERSON] кошти в сумі 4000 грн. не повернула. 06.08.2018 року позивач письмово звернувся до відповідача з претензіями та вимогами повернення грошового боргу в розмірі 4000 грн. на протязі 10 календарних днів від дати отримання вказаної претензії. Претензію відповідач отримала 09.09.2018 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення. Умови укладеного між позивачем та відповідачем договору позики були погоджені сторонами у встановленому законом порядку і відповідач проти них не заперечувала, що підтверджується власноручно написаною розпискою. Тобто даний договір є результатом домовленості сторін і відповідають загальним засадам цивільного законодавства, встановленим ст. 3 ЦК України. Позичальник була ознайомлена з умовами позики, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасників договору було вільним. Позивач на відміну від відповідача свої зобов'язання за договорами виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачеві кошти у розмірі, встановленому договором. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. При таких обставинах позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved