Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із позовною заявою до Акціонерного товариства «Оператора газорозподільних систем «Луганськгаз» про скасування рішення постійної діючої комісії з розгляду актів про порушення та зобов`язання скасувати та/або анулювати нарахований обсяг та вартість не облікованого (донарахованого) природного газу. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 03.10.2019 представником Лисичанського міжрайонного управління по експлуатації газового господарства філії АТ «Оператор газорозподільних систем «Луганськгаз» було складено акт про порушення № 130 від 13.10.2019 р. за ознаками нібито несанкціонованого втручання в роботу лічильників газу - при впливі магнітного поля відбувається зміщення декад. Цього ж дня лічильник газу було знято для проведення експертизи. Згідно висновку експертизи на підставі якої було складено акт № 583 зазначено, що нібито виявлено приховане втручання в роботу лічильника газу, з метою зміни показів. Позивач не погоджується з вказаним рішенням комісії та просить суд скасувати рішення постійної діючої комісії з розгляду актів про порушення АТ «Оператор газорозподільних систем «Луганськгаз», прийнятого за результатами розгляду акту про порушення № 130 від 03.10.2019, зобов`язати відповідача скасувати та/або анулювати нарахований позивачу обсяг та вартість не облікованого (донараховного) природного газу в сумі 89 320, 35 гривень. Відповідач Акціонерне товариство «Оператор газорозподільних систем «Луганськгаз» заперечувало проти задоволення позовних вимог позивача, у зв`язку з чим надало до суду відзив на позовну заяву [PERSON] про скасування рішення постійної діючої комісії з розгляду актів про порушення та зобов`язання скасувати та/або анулювати нарахований обсяг та вартість не облікованого (донарахованого) природного газу. У своєму відзиві відповідач вважає, що заявлені позовні вимоги позивача незаконні, необгрунтованні, безпідставні та такі, що не підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. 03.10.2019 представниками відповідача було здійснено перевірку лічильника газу на об`єкті позивача, а саме за адресою: [ADDRESS] , за результатами якої складено акт про порушення № 130 від 03.10.2019. В даному акті зазначено, що працівниками підприємства відповідача, встановлено порушення кодексу газорозподільних систем, а саме: наявні ознаки несанкціонованного втручання в роботу лічильника. Позивача було повідомлено про місце, дату та час з розгляду цього акту. За результатами розгляду акту про порушення № 130 від 03.10.2019 комісією АТ «Луганськгаз» було складено протокол № 335 від 22.10.2019, який фактично є рішенням комісії АТ «Луганськгаз» з розгляду актів про порушення. До акту про порушення додається протокол направлення на експертизу газового лічильника від 03.10.2019, який фактично є актом демонтажу лічильника, бо містить всі ознаки акту демонтажу в розумінні Положення про проведення експертизи лічильників газу № 619 від 27.12.2005. Акт про порушення підписаний сторонами, без заперечень і зауважень з боку споживача. Відповідач зазначає, що ним було дотримано процедуру щодо перевірки споживача та здійснення відповідних заходів реагування у зв`язку із виявленням ознак несанкціонованного втручання в роботу вимірювальної техніки на об`єкті позивача. Отже факт втручання в роботу лічильника газу на об`єкті позивача за адресою: [ADDRESS] відповідно до вимог діючого законодавства є доведеним в повному обсязі. Згідно висновку експерта № СЕ-19/113-21/6568-ТР від 30.06.2021 Луганського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру на зовнішніх поверхнях корпусу та кришки корпусу лічильника газу ОКТАВА-А1, наданого на дослідження, слідів впливу сторонніх предметів не виявлено, проте в нижній частині кришки лічильного механізму є слід механічного впливу, а саме розламу. На зовнішніх поверхнях двох пломб розташованих на лічильнику газу ОКТАВА-А1, є сліди механічного впливу стороннього предмету, проте встановити чи виникли вони внаслідок переопломбування не є можливим. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити, додатково пояснив, що він придбав газовий лічильник на ринку в 2016 році, даний лічильник був встановлений та прийнятий в експлуатацію працівниками АТ «Луганськгаз». Позивач наголосив на тому, що він не здійснював втручання до газового лічильника, пломби не були пошкодженні. Можливо, втручання, які були встановлені експертизою, були вже при придбанні газового лічильника. Представник Акціонерного товариства «Оператора газорозподільних систем «Луганськгаз» заперечував проти задоволення позовних вимог, в своїх поясненнях посилався на відзив та на результати проведеної експертизи. Просив суд відмовити у задоволенні позову. Свідок [PERSON] пояснила, що у 2019 році представники відповідача здійснювали перевірку лічильника газу на об`єкті позивача, а саме за адресою: [ADDRESS] , за результатами якої складено було встановлено, що при впливі магнітного поля на лічильник відбувається зміщення декад, цей факт є ознакою несанкціонованого втручання в роботу лічильників газу. За результатами перевірки було складено акт про порушення , в якому зазначено, що працівниками підприємства відповідача, встановлено порушення кодексу газорозподільних систем, а саме: наявні ознаки несанкціонованного втручання в роботу лічильника. Свідок [PERSON] пояснень не надавала, бо взагалі на пам`ятала події того часу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що в ході перевірки газового лічильника було виявлено несанкціонованне втручання в роботу вимірювальної техніки на об`єкті позивача, після чого лічильник газу було знято для проведення експертизи. Згідно висновку експертизи на підставі якої було складено акт № 583 зазначено, що виявлено приховане втручання в роботу лічильника газу, з метою зміни показів. Після проведення первісної експертизи газовий лічильник був упакований та переданий на основну експертизу. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 03 жовтня 2019 року відносно позивача комісією Лисичанського міжрайонного управління по експлуатації газового господарства філії АТ «Оператора газорозподільних систем «Луганськгаз» був складений акт про порушення № 130. Згідно даного акта у позивача було виявлено порушення у вигляді несанкціонованого втручання в роботу лічильника газу - при впливі магнітного поля. На підставі даного акту, актом-розрахунком збитків від 31 жовтня 2019 року позивачу було донараховано за необлікоований газ 89 320,35 гривень за 10617,11 кубічних метрів газу. За результатами розгляду акту про порушення № 130 від 03.10.2019 комісією АТ «Луганськгаз» було складено протокол № 335 від 22.10.2019, який фактично є рішенням комісії АТ «Луганськгаз» з розгляду актів про порушення. До акту про порушення додається протокол направлення на експертизу газового лічильника від 03.10.2019, який фактично є актом демонтажу лічильника, бо містить всі ознаки акту демонтажу в розумінні Положення про проведення експертизи лічильників газу № 619 від 27.12.2005. Позивач у своєму позові ставить питання про скасування рішення постійної діючої комісії з розгляду актів про порушення та зобов`язання скасувати та/або анулювати нарахований обсяг та вартість не облікованого (донарахованого) природного газу. Проте, ці вимоги не можуть бути задоволені з таких підстав. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогамист.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимогст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦПК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до підходу, зазначеного в рішенні Європейського суду з прав людини в справі Ващенко проти України (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Водночас, ч. 1-2 ст. 5 ЦПК України передбачено, що 1. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором . У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, Європейський суд з прав людини у рішення від 29 червня 2006 року у справі Пантелеєнко проти України зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. У даному випадку відносини позивача споживача послуг з газопостачання та відповідача газопостачальника на час виникнення спірних правовідносин, зокрема, регулювались Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2494, а також правилами постачання природного газу, затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496. Складений працівниками газопопостачальної організації акт про порушення від 03.10.2019 № 130, на підставі якого було складено протокол № 335 від 22.10.2019, який фактично є рішенням комісії АТ «Луганськгаз» з розгляду актів про порушення, є лише фіксацією такого порушення, що було виявлено під час проведення перевірки дотримання правил постачання природного газу відповідно до Кодексу газорозподільчих систем. Тому оскарження лише факту складення такого акта, який не встановлює для споживача будь-яких обов`язків і є різновидом претензії, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав. Зазначений акт може бути визнаний як доказ (із наданням йому відповідної оцінки судом під час вирішення іншого спору), зокрема щодо відшкодування матеріальних збитків, при вирішенні якого суд зобов`язаний дати оцінку щодо дійсності цього акта. Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. Великою Палатою Верховного Суду було зазначено те, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду. Даний висновок узгоджується із висновками, наданими Верховним Судом у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 522/12901/17-ц. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту прав шляхом подання позову про скасування рішення постійної діючої комісії з розгляду актів про порушення від 03.10.2019 № 130, сам по собі не сприяє ефективному відновленню порушеного права, а отже є неналежним способом захисту, що є підставою для відмови в позові (див. окрему думку судді Великої Палати Верховного Суду Сітнік О.М. у справі № 522/12901/17-ц від 06.02.2019). Також неналежним способом захисту порушеного права є вимога позивача щодо скасування та/або анулювання нарахованого обсягу та вартості не облікованого (донарахованого) природного газу згідно акта-розрахунку від 31.10.2019, оскільки він сам по собі лише визначає розмір збитків, є похідним від складеного акта про порушення 03.10.2019 № 130 і підлягає перевірці разом з іншими доказами вказаного порушення. За таких обставин, враховуючи, що вимоги позивача як окремо, так й в цілому не засновані на діючому законодавстві, крім того він не позбавлений права доводити необґрунтованість встановленого порушення під час вирішення питання щодо відшкодування збитків, у задоволенні поданого позову [PERSON] до Акціонерного товариства «Оператора газорозподільних систем «Луганськгаз» про скасування рішення постійної діючої комісії з розгляду актів про порушення та зобов`язання скасувати та/або анулювати нарахований обсяг та вартість не облікованого (донарахованого) природного газу, слід відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», як інваліда ІІ групи. В той час, як представником відповідача не було заявлено жодних вимог, щодо стягнення судових витрат.

Outcome: dismissed