Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 23 липня 2003 року померла його матір [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку № 138 з надвірними будовами та спорудами по вул. Центральній у с. Дубриничі Перечинського району Закарпатської області. Так, ще за життя [PERSON] заповіла йому вказаний житловий будинок, яке він прийняв фактом спільного проживання із спадкодавцем. Для оформлення спадщини він звернувся до приватного нотаріуса Великоберезнянського районного нотаріального округу, проте йому в оформленні такої було відмовлено за відсутності правовстановлюючих документів щодо належності вищезазначеного будинку спадкодавцю, тому просить позов задовольнити. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, однак подав заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримав та просив такі задовольнити. Представник Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області як відповідача в судове засідання також не зявилася, однак подала заяву про розгляд справи без її участі та не заперечила проти задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 29 липня 2003 року померла [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ № 128688, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області 29 липня 2003 року (а. с. 6). Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року правила книги шостої ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим Кодексом чинності. Як розяснено в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Таким чином, оскільки спадщина за спадкодавцем [PERSON] відкрилася 29 липня 2003 року і строк на її прийняття закінчився вже після набрання чинності ЦК України (01 січня 2004 року), тому суд вважає необхідним для вирішення вказаного позову застосувати норми цього Кодексу. Встановлено, що згідно довідок Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області, [PERSON], [INFO], яка померла 29 липня 2003 року, згідно погосподарської книги № 4 на 2001-2005 року та особового рахунку № 295 була головою домогосподарства № 138 по вул. Центральній в с. Дубриничі Перечинського району Закарпатської області (а. с. 37, 50). Також встановлено, що [PERSON], що мешкала в м. Ужгороді по вул. Корятовича, №5/4, на випадок своєї смерті заповіла належний їй жилий будинок з надвірними будовами, що розташований в с. Дубриничі по вул. Леніна (після перейменування вул. Центральна), № 138 [PERSON], про що свідчить заповіт від 27 квітня 1988 року, посвідчений державним нотаріусом Перечинської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 371 (а. с. 7, 37). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Так, 07 серпня 2003 року позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що стверджується копією спадкової справи № 423/2003 стосовно спадкодавця [PERSON], яка померла 29 липня 2003 року, протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України не відмовився від неї, а тому вважається таким, що прийняв спадщину. Крім цього, з вказаної спадкової справи вбачається, що до спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], входить також квартира, що знаходиться в м. Ужгород по вул. Коцюбинського, № 18/2, яка заповітом не охоплена, а із заявою про прийняття спадщини за законом за померлою [PERSON] звернувся і [PERSON], [INFO] (а. с. 42, 46). Оскільки, предметом даного позову є визнання права власності на будинок № 138 по вул. Центральній в с. Дубриничі Перечинського району Закарпатської області у порядку спадкування за заповітом за спадкодавцем [PERSON], права на обовязкову частку у якому [PERSON] не мав, хоча і набув право на спадщину за законом (а. с. 46), тому суд приходить до висновку, що [PERSON], прийнявши спадщину, одноосібно успадкував за заповітом цей житловий будинок. Разом з цим, відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Великоберезнянського районного нотаріального округу Закарпатської області за вих. № 103/01-16 від 07 листопада 2016 року [PERSON] було відмовлено у оформленні спадщини за спадкодавцем [PERSON], оскільки право власності на житловий будинок № 138 по вул. Центральній в с. Дубриничі Перечинського району не зареєстроване (а. с. 23) Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Як розяснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 2 ст. 41, ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом; кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Отже, враховуючи вищенаведене та те, що позивач протягом встановленого законом строку прийняв спадщину (а. с. 42), однак у нього існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved