Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

[PERSON], звернувся в суд до відповідача про скасування державного акту на право власності. Свої вимоги мотивує тим, що 14 березня 2000 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири №1 в житловому будинку №12 по вулиці Добрянського в м. Хуст , який нотаріально посвідчений в [PERSON] держнотконторі. Дана квартира розташована на земельній ділянці розміром 598 кв. метри, про що було зазначено в договорі купівлі-продажу. Нещодавно позивач вирішив приватизувати земельну ділянку на якій розташована його квартира та призначена для обслуговування житлового будинку та господарських споруд .При цьому з'ясувалося , що на дану земельну ділянку вже було видано державний акт на право приватної власності на землю попередньому власнику [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 29.12.1999 року за №582 на загальну площу земельної ділянки 0,0336 га. Про дану обставину відповідач не повідомив позивача і він вважав , що до нього перейшло право власності на дану земельну ділянку для обслуговування даної житлової квартири у відповідності до ст. 30 ЗК України, яка діяла на той момент, за якою при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового визначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. Також про дану обставину було повідомлено нотаріусом при посвідченні договору купівлі-подажу житлової квартири , оскільки у нього при оформленні договору купівлі-продажу житлової квартири виникло запитання з приводу оформлення права власності на земельну ділянку. При цьому позивачу було роз'яснено, що його право захищене та він зможе здійснити безкоштовну приватизацію даної земельної ділянки, однак відповідач приховав від позивача ту обставину, що ним була здійснена вже приватизація даної земельної ділянки і не повідомив позивача ні нотаріуса про наявність державного акту на право приватної власності на землю. Про наявність державного акту на право власності на землю відповідача дізнався на початку -2014 року, а тому просить поновити строки позовної давності для звернення до суду із даним позовом . Вважає, що державний акт про право власності на землю відповідача порушує його право на здійснення приватизації земельної ділянки та на оформлення його права власності тому просить суд скасувати державний акт на право приватної власності. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявивилася, проте подала до суду заяву, у якій просить розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, та просить їх задоволити. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, повторно в судове засідання не зявився, тому суд вважає, що справу слід розглянути на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності сторін. В судовому засіданні встановлено, що 14 березня 2000 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири №1 в житловому будинку №12 по вулиці Добрянського в м. Хуст , який нотаріально посвідчений в [PERSON] держнотконторі. Дана квартира розташована на земельній ділянці розміром 598 кв. метри, про що було зазначено в договорі купівлі-продажу. Нещодавно позивач вирішив приватизувати земельну ділянку на якій розташована його квартира та призначена для обслуговування житлового будинку та господарських споруд. При цьому з'ясувалося, що на дану земельну ділянку вже було видано державний акт на право приватної власності на землю попередньому власнику [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 29.12.1999 року за №582 на загальну площу земельної ділянки 0,0336 га. Про дану обставину відповідач не повідомив позивача і він вважав, що до нього перейшло право власності на дану земельну ділянку для обслуговування даної житлової квартири у відповідності до ст. 30 ЗК України, яка діяла на той момент, за якою при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу,і прававо власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. Також про дану обставину було повідомлено нотаріусом при посвідченні договору купівлі-подажу житлової квартири , оскільки у н ього при оформленні договору купівлі-продажу житлової квартири виникло запитання з приводу оформлення права власності на земельну ділянку. При цьому позивачу було роз'яснено, що його право захищене та він зможе здійснити безкоштовну приватизацію даної земельної ділянки, однак відповідач приховав від позивача ту обставину, що ним була здійснена вже приватизація даної земельної ділянки і не повідомив позивача ні нотаріуса про наявність державного акту на право приватної власності на землю. Наведені порушення чинного законодавства, які свідчать про незаконність набуття [PERSON] встановлено в 2014 році Зважаючи на це, встановлений ст. 257 ЦК України строк позовної давності порушено з поважних причин, що відповідно до ст. 267 цього Кодексу та ст.73 ЦПК України є підставою для його відновлення. З врахуванням вищенаведеного суд вважає, що згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 120 ЗК України в разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Також ч. 1 ст. 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Підпунктом «ґ» пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» також визначено, що з 1 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно достатті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 05 листопада 2009 року № 1702-VI. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. У зв'язку з вищевказаним, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved