Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначив, що шлюб між ним та відповідачкою укладено 25 листопада 2000 року. Від даного шлюбу в них народилось двоє дітей, а саме: син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], які проживають з відповідачкою. Причиною розірвання шлюб є те, що з відповідачкою вони не зійшлися характерами та поглядами на життя, внаслідок чого між ними постійно виникали непорозуміння. Відповідачка не рахувалася з його думками. Такі стосунки призвели до неповаги один до одного. Крім того, в середині квітня 2018 року, після суперечки з дружиною, її родичі приїхали до них додому та нанесли йому тілесні ушкодження, а відповідачка з того часу переїхала проживати до своїх батьків, що також вказує на нехтування нею сімейними цінностями та зневажливе ставлення до нього як до чоловіка. За таких обставин, вважає, що їхнє проживання разом не доцільно та воно і не можливе, примирення не бажає. Просить позов задовольнити. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що після наданого судом строку на примирення вони з відповідачкою не примирилися. Настоює на розірванні шлюбу та просить позов задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що намагається зберегти сім»ю. На продовження розгляду справи в судове засідання не з'явилася хоч про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у її відсутності на підставі наявних у справі доказів. На підставі ст.247 ч.2 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши всі обставини справи, суд вважає, що позов підставний і в судовому засіданні доведений. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 25 листопада 2000 року і від даного шлюбу мають двоє неповнолітніх дітей, а саме: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Також встановлено, що сторони разом не проживають і не підтримують сімейних стосунків, а наданий їм строк для примирення терміном на три місяці бажаних наслідків не дав і сторони не примирилися. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім»ї має не тимчасовий характер, а подальше спільне проживання в шлюбі стало неможливим, оскільки взаєморозуміння між сторонами втрачено? збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому при таких обставинах шлюб підлягає розірванню. Позовних вимог щодо порядку виховання та утримання неповнолітніх дітей, поділу спільного майна сторін не заявлено. Судові витрати в частині сплати судового збору покласти на відповідачку.

Outcome: approved