Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-20 00:00:00

[PERSON], збільшивши у судовому засіданні позовні вимоги, просить стягнути з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на її користь витрати на відновлювальний ремонт автомобіля [NUMBER] та неустойку у розмірі 51\~794 грн. 10 коп., з яких відновлюваний ремонт складає 43\~208 грн., неустойка - 8\~586 грн. 10 коп., а також витрати на проведення експертної оцінки автомобілю в розмірі 850 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 5\~000 грн.; а також стягнути з відповідачів судові витрати у розмірі 551 грн. 20 коп. в частинах задоволення позовних вимог до кожного. При цьому позивач посилається на те, що 10 лютого 2016 року о 13 годин 45 хвилин водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись у м. Одесі по площі Толбухіна в напрямку вул. Академіка Філатова, при вимкненому сигналі додаткової секції світлофору для повороту ліворуч, здійснив рух у вказаному напрямку, чим порушив вимоги п.8.7.3 «з» Правил дорожнього руху. Внаслідок цього порушення відбулося зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], яка виїжджала на площу Толбухіна з вул. 1-ї станції Люстдорфської дроги. В результаті ДТП були пошкоджені транспортні засоби. Вина [PERSON] у ДТП підтверджена постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2016 року. Відповідно до Закону України «Про обовязково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», [PERSON] застрахував свою відповідальність в Приватному акціонерному товаристві «Українська пожежно-страхова компанія» за договором від 08 квітня 2015 року №АІ/5103/14. [PERSON] неодноразово зверталася до страхової компанії з вимогою здійснити виплату страхового відшкодування. На останній запит позивача листом від 01 листопада 2016 року [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія» відмовила у сплаті страхового відшкодування [PERSON] обґрунтувавши тим, що нею не надано жодного документа на право власності автомобіля [NUMBER], а тому позивачка вимушена звернутись до суду з даним позовом, з посиланням на Закон України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також ст.23 ЦК України. [PERSON] до судового засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія» до судового засідання не зявився, повідомлявся, надав до суду письмові заперечення, у яких підставою відмови в задоволені позову зазначив звіт ФОП «Ткачук Максим Сергійович» від 06 березня 2017 року №59/87.03.17_Су про утилізаційну вартість КТЗ, оскільки ринкова вартість ТЗ складає 71\~998,37 грн., вартість відновлюваного ремонту складає 194\~350, 89 грн., тому розмір шкоди складає тільки 20\~726,53 грн.; виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, якою [PERSON] не є, оскільки [PERSON] прагне солідарно вирішити даний спір за моделлю деліктних правовідносин, а [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія» не є завдавачем шкоди та несе майнову відповідальність виключно на підставі Закону України «Про обовязково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідач [PERSON], до судового засідання не зявився, повідомлявся належним чином, надав до суду письмові запереченнях в яких зазначив, що проти задоволення позовних вимог відносно [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія» на підставі ст.999 ЦК України та Закону України «Про обовязково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не заперечує, відносно нього у задоволені позову просив відмовити, обґрунтувавши свої доводи тим, що залучення його до участі у якості солідарного відповідача суперечить основам інституту солідарної відповідальності, передбаченого ст.ст.541, 1190 ЦК України, також просив слухати справу у його відсутність. Третя особа: [PERSON], до судового засідання не зявився, надав до суду заяву, у якої зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2016 року (справа №521/4778/16-п) встановлено, що 10 лютого 2016 року о 13 годин 45 хвилин водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись у м. Одесі по площі Толбухіна в напрямку вул. Академіка Філатова, при вимкненому сигналі додаткової секції світлофору для повороту ліворуч, здійснив рух у вказаному напрямку, чим порушив вимоги п.8.7.3 «з» Правил дорожнього руху. Внаслідок цього порушення відбулося зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], яка виїжджала на площу Толбухіна з вул. 1-ї станції Люстдорфської дроги. В результаті ДТП пошкоджені транспортні засоби. По справі №521/4778/16-п провадження щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, закрито, у звязку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення. Однак, звільнення від адміністративної відповідальності у звязку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення не є підставою для звільнення [PERSON] від обовязку відшкодувати збитки від ДТП, оскільки останній визнаний винним у здійсненні ДТП. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановленні рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», [PERSON] застрахував свою відповідальність в [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія» за договором від 08 квітня 2015 року №АІ/5103/14, який діяв з 12 квітня 2015 року по 11 квітня 2016 року (розмір шкоди, заподіяний майну складає 50\~000 грн.; розмір франшизи складає 500 грн.). Статтею 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. Тому, при настанні страхового випадку страховик, тобто [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія», відповідно до лімітів відповідальності (у розмірі до 49\~500 грн.) відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи у відповідності до п.1 ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». В звязку з чим, відповідно до вимог Закону України «Про обовязково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», [PERSON] 16 лютого 2016 року повідомила [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія» про настання страхового випадку, що підтверджується повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 16 лютого 2016 року. Згідно акту огляду транспортного засобу від 24 лютого 2016 року, при якому приймали участь як власник [PERSON] та представник [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія», перераховані усі пошкодження автомобілю. Заперечень проти правильності складання акту не надходило, оскільки у ньому відсутні зауваження. Незважаючи на надання усіх необхідних документів [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія» не проводила виплату страхового відшкодування та відповіді про причину невиплати позивачці не надавала. 10 жовтня 2016 року [PERSON] передала до Одеської дирекції ГРУ [PERSON] «УПСК» копію постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2016 року. Згідно копії заяви від 17 жовтня 2016 року, [PERSON] в третій раз звернулася до [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія» з заявою про виплату страхового відшкодування. Листом від 01 листопада 2016 року [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія» відмовила у сплаті страхового відшкодування [PERSON] зазначив, що [PERSON] не надано жодного документу на право власності автомобіля [NUMBER] від власника [PERSON], не надано документів, що він надав їй це право, а також вказано, що можливість керувати зазначеним автомобілем не дає [PERSON] право бути його власником. Суд, критично відноситься до такої позиції [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія», оскільки з даних заяв [PERSON], документів, що були надані до [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія», [PERSON] надавала копію довіреності [PERSON] від 09 листопада 2012 року, згідно якої [PERSON] (власник ТЗ) уповноважує [PERSON] представляти його інтереси з усіма необхідними повноваженнями перед третіми особами, одержувати належні йому гроші, в тому числі у випадку спричинення автомобілю пошкодження іншими особами в результаті ДТП, укладати угоди по відшкодуванню заподіяної шкоди. Довіреність видана з правом передовіри. [PERSON] разом з [PERSON] зверталася до [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія», де остання повідомляла про надання дозволу на отримання страхового відшкодування [PERSON] Відповідно до п.13 постанови Пленуму ВССУ від 01 березня 2013 року №13 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). Суд, також критично відноситься до позиції [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія» щодо утилізаційної вартості КТЗ. На підтвердження цих висновків [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія» надало висновок ФОП «Ткачук Максим Сергійович». Згідно ремонтної калькуляції від 06 березня 2017 року №5987, для відновлювального ремонту пошкодженого автомобілю необхідні наступні запасні частині: двері п. л. 26\~064,17 грн.; двері п. пр. 26\~064,17 грн.; бічне скло п. л. тонов. 4\~756, 56 грн.; бічне скло п. пр. тон. 7\~290,80 грн.; ручка зщ. дверей л. 3\~721,65 грн.; ручка зщ. дверей пр. 3\~290,79 грн.; дзеркало зш. л. 11\~656,05 грн.; дзеркало зш. пр. 11\~404,96 грн.; двері задка 39\~863,14 грн.; паливний бак 15\~472,09 грн.; ліхтар з. л. 3\~329,14 грн.; ліхтар з. пр. 3\~797,46 грн.; кріплення ліхтаря з. ходу 6\~649 грн.; облицювання бампера з. 8\~605,26 грн.; генератор ЗОФ 8\~885,71 грн.; стартер ЗОФ 9\~499,04 грн. Необхідно також оплатити роботу по заміні зазначених пошкоджених деталей. При порівнянні ремонтної калькуляції з актом огляду від 24 лютого 2016 року виявляються розбіжності між ними. Так в акті зазначені пошкодження передної частини автомобілю, а у висновку ФОП «Ткачук Максим Сергійович» зазначені запчастині для задної частини автомобілю. В акті огляду від 24 лютого 2016 року не зазначено про пошкодження (тому ремонт або заміну) ні генератора, ні стартера, ні паливного баку, ні дверей задка, ні ліхтаря заднього, ні кріплення ліхтаря заднього ходу, ні дзеркал, ні бічного скла та іншого. Акту огляду автомобілю від 24 лютого 2016 року відповідає розрахунок проведення відновлювального ремонту згідно висновку ФОП [PERSON], що був проведений за замовленням [PERSON] Разом з уточненням до позову [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія» було надано копію висновку ФОП [PERSON], надана калькуляція відновлювального ремонту, зазначено про невідповідність висновків ФОП [PERSON] акту огляду автомобілю від 24 лютого 2016 року. До ухвалення рішення по справі відповідач [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія» не надало заперечень проти зазначених доводів [PERSON], обґрунтування відмінності даних висновків ФОП [PERSON] від акту огляду автомобілю від 24 лютого 2016 року. В звязку з чим, суд приходить до висновку, що реальної вартості відновлювального ремонту відповідає висновок ФОП [PERSON], тому виплати підлягає страхове відшкодування у розмірі 43\~208 грн. Відповідно до ч.36.5 ст.36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страхової компанії (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Відповідач [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія» не заперечує проти того, що [PERSON] звернулася з заявою про страхове відшкодування 10 лютого 2016 року, що підтверджено копією повідомлення. Згідно ч.36.2 ст.36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова компанія (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобовязаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Враховуючи те, що заява про страхове відшкодування була подана [PERSON] страховику 10 лютого 2016 року СК була зобовязана не пізніше як до 10 травня 2016 року прийняти рішення про здійснення сплати страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, чи відмовити у здійснені сплати страхового відшкодування, про що повідомити [PERSON] відповідно до ч.36.2. ст.36 Закону. У відповідності до ст.992 ЦК України, у разі не сплати страховиком страхувальникові або іншої особі страхової виплати, страховик зобовязаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, вимоги [PERSON] про стягнення неустойки в розмірі 8586,10 гривень такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з знищенням чи пошкодженням її майна. Враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачу моральних та фізичних страждань, а також ступеня вини відповідача, суд вважає, за можливим задовольнити позовні вимоги у частині стягнення моральної шкоди частково, у розмірі 1500 гривень, також відповідно до ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню і судові витрати.

Outcome: partial