Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду із позовною заявою до [PERSON] спорту відділу молоді та спорту Сєвєродонецької міської ради Луганської області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 16.08.2016р., стягнення моральної шкоди у розмірі 25000грн., мотивуючи вимоги тим, що з 01.08.1994р. він працював у [PERSON] спорту відділу молоді та спорту Сєвєродонецької міської ради Луганської області, з 02.12.2009р. він був переведений на посаду головного інженера. Також з 2009р. позивач [PERSON] являється інвалідом ІІІ групи. З жовтня 2015р. за згодою позивача [PERSON] його було переведено на посаду механіка. 13.06.2016р. позивач [PERSON] був повідомлений про скорочення посади механіка з цим позивач [PERSON] не був згоден. Ніякої іншої вакантної посади йому не було запропоновано і 15.08.2016р. його було звільнено на підставі ч.1 ст.40 КЗпП України. Оскільки внаслідок неправомірних дій адміністрації [PERSON] спорту відділу молоді та спорту Сєвєродонецької міської ради Луганської області стосовно його неправомірного звільнення та допущення дискримінації щодо нього, яка полягала у його душевних стражданнях, погіршенні стану його здоровя, постійних переживаннях та витрачання часу та зусиль на відновлення виробничих стосунків та ділової репутації, йому була спричинена моральна шкода. Крім того, в період з 14.09.2016р. по 21.09.2016р. він проходив курс амбулаторного лікування. Тому, позивач [PERSON] звернувся з позовом до суду і просить суд поновити йому строк для звернення до суду, поновити його на підприємстві [PERSON] спорту відділу молоді та спорту Сєвєродонецької міської ради Луганської області на посаді механіка; виплатити йому заробітну плату за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 16.08.2016р. по 28.11.2016р. у розмірі 8262,10грн.; стягнути з [PERSON] спорту відділу молоді та спорту Сєвєродонецької міської ради Луганської області моральну шкоду у розмірі 25000грн.. В уточненій позовній заяві позивач [PERSON] просив суд поновити його на підприємстві [PERSON] спорту відділу молоді та спорту Сєвєродонецької міської ради Луганської області на посаді механіка; виплатити йому заробітну плату за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 16.08.2016р. по 19.12.2016р. у розмірі 9403,68грн.; стягнути з [PERSON] спорту відділу молоді та спорту Сєвєродонецької міської ради Луганської області моральну шкоду у розмірі 10000грн.. Позивач [PERSON] у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав та пояснив, що з 01.08.1994р. він працював у [PERSON] спорту відділу молоді та спорту Сєвєродонецької міської ради Луганської області, з 02.12.2009р. він був переведений на посаду головного інженера. Також з 2009р. позивач [PERSON] являється інвалідом ІІІ групи, інвалідність продовжена до 2018р.. З жовтня 2015р. за згодою позивача [PERSON] його було переведено на посаду механіка. 13.06.2016р. позивач [PERSON] був повідомлений про скорочення посади механіка з цим позивач [PERSON] не був згоден. Ніякої іншої вакантної посади йому не було запропоновано і 15.08.2016р. його було звільнено на підставі ч.1 ст.40 КЗпП України. У серпні 2016р. він звернувся з позовом до Сєвєродонецького міського суду Луганської області, однак через свою хворобу в період з 14.09.2016р. по 21.09.2016р. він не зміг вчасно усунути недоліки визначені судом, а тому 22.09.2016р. він повторно звернувся з даним позовом до суду. Вважає, що стосовно нього було порушено процедуру скорочення, оскільки директор [PERSON] палацу достовірно знав про майбутнє скорочення посади механіка 24.05.2016р., коли звернувся до відділу спорту Сєвєродонецької міської ради Луганської області зі службовою запискою, відділ спорту видав наказ про затвердження нового штатного розпису підприємства 25.05.2016р., наявні вакантні посади на підприємстві було розподілено 01.06.2016р. між іншими працівниками, тому 13.06.2016р. на момент його попередження йому не було запропоновано вакантних посад, що є порушенням чинного законодавства. Моральна шкода, яка оцінена ним у розмірі 10000грн., полягає у тому, що дії відповідача призвели до його душевних страждань стосовно його незаконного звільнення, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала та пояснила, що позивач [PERSON] являється інвалідом ІІІ групи. Вважає, що адміністрацією підприємства було допущено дискримінацію щодо трудових прав позивача. Профспілкового органу на підприємстві не має. Станом на 24.05.2016р. моменту звернення директора [PERSON] палацу зі службовою запискою і до видачі наказу про зміну штатного розкладу підприємства існували такі вакансії 1штатна одиниця посади прибиральниці та 0,25 штатної одиниці посади слюсаря, які керівництвом були розподілені між працівниками підприємства, які вже мали повні штатні одиниці та виконували іншу роботу. Тобто, на момент попередження позивача [PERSON] про скорочення існували вакантні посади на підприємстві. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та пояснив, що право власника або уповноваженого ним органу визначати чисельність працівників і штатний розпис нормативно закріплене нормами ГК України та посадовою інструкцією директора [PERSON] палацу. Процедура скорочення посади механіка в штатному розписі даного підприємства повністю відповідає нормам КЗпП України. У травні 2016р. адміністрація підприємства виконала раціональний розподіл функціональних обовязків працівників, тобто вакантні посади були розподілені на інших працівників та закріплені за ними за сумісництвом, оскільки під час роботи [PERSON] палацу проводяться заходи, що виходять за межі робочого часу працівників, як наслідок працівники можуть виконувати іншу роботу за сумісництвом. На момент попередження позивача [PERSON] про майбутнє скорочення вакантних посад не було, а тому процедура вивільнення працівника повністю відповідає чинному законодавству України. Стосовно моральної шкоди пояснив, що позивачем [PERSON] жодним чином не обґрунтовано факт заподіяння йому моральної шкоди. Тому, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи , суд прийшов до наступного. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до копії трудової книжки серії БТ-ІІ №3054592 [PERSON], останній з 01.08.1994р. по 15.08.2016р. працював у [PERSON] спорту відділу молоді та спорту Сєвєродонецької міської ради Луганської області. Відповідно до копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААА №504486, виданої 30.08.2016р. Сєвєродонецькою міжрайонною МСЕК, [PERSON], 15.01.1966р.н., продовжено ІІІ групу інвалідності до 01.08.2018р., маються протипоказання важка фізична праця, підвищена психоемоційна напруга, нічні зміни. Відповідно до копії Службової записки директора [PERSON] палацу спорту [PERSON] на імя начальника відділу молоді та спорту [PERSON] №23 від 24.05.2016р., з метою економії фонду заробітної плати, раціонального завантаження працівників та у звязку з перерозподілом обовязків у [PERSON] спорту, з 01.08.2016р. внести зміни у штатний розпис [PERSON] спорту та виключити із штатного розпису одиницю механіка 6т.р.. Відповідно до копії Наказу начальника відділу молоді та спорту Сєвєродонецької міської ради №104 від 25.05.2016р., наказано директору [PERSON] спорту підготувати штатний розклад зі змінами працівників з 13.08.2016р. та попередити працівників згідно чинного законодавства. Відповідно до копій наказів [PERSON] спорту відділу молоді та спорту Сєвєродонецької міської ради Луганської області №5/К від 31.05.2016р., №6/К від 31.05.2016р., №7/К від 31.05.2016р., прийнято на роботу з 01.06.2016р. [PERSON] на посаду слюсаря-сантехніка на 0,25ст.; [PERSON] на посаду прибиральниці виробничих приміщень на 0,5ст.; [PERSON] на посаду прибиральниці виробничих приміщень на 0,5ст.. Відповідно до копії руху робітників [PERSON] спорту за червень 2016р., виданого [PERSON] Палацом спорту відділу молоді та спорту Сєвєродонецької міської ради Луганської області, станом на 01.06.2016р. маються 10 внутрішніх сумісників, вакансій не має. Відповідно до копії Наказу директора [PERSON] спорту [PERSON] №38 від 13.06.2016р., у звязку з внесенням змін в штатний розпис [PERSON] спорту виключенням 1 одиниці механіка наказано про наступне вивільнення з 13.08.2016р. попередити механіка [PERSON] спорту [PERSON]. З даним наказом [PERSON] письмово ознайомлений 13.06.2016р., про що свідчить його особистий підпис. Відповідно до копії попередження механіка [PERSON] спорту відділу молоді та спорту [PERSON], останнього повідомлено про майбутнє звільненні з займаної посади за п.1 ст. 40 КЗпП України 13.08.2016р.. Дане попередження [PERSON] отримав 13.06.2016р. та не погодився з ним. Відповідно до копії Наказу [PERSON] палацу спорту відділу молоді та спорту Сєвєродонецької міської ради Луганської області №58 від 15.08.2016р., скорочено 1 одиницю механіка зі штатного розпису [PERSON] спорту з 16.08.2016р. та внести відповідні зміни в штатний розпис з 16.08.2016р.. Відповідно до копії Наказу [PERSON] спорту відділу молоді та спорту Сєвєродонецької міської ради Луганської області №8/К про припинення трудового договору від 15.08.2016р., звільнити 15.08.2016р. [PERSON] механіка [PERSON] спорту відділу молоді та спорту Сєвєродонецької міської ради Луганської області за п.1 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу №104 від 25.05.2016р. з урахуванням вихідної допомоги, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та заробітної плати за відпрацьовані дні. Відповідно до довідки №67 від 08.12.2016р. [PERSON] спорту відділу молоді та спорту Сєвєродонецької міської ради Луганської області, з 2010р. у [PERSON] спорту профспілкової організації не існує. Відповідно до довідки б/н від 06.12.2016р. виданої Відділом молоді та спорту Сєвєродонецької міської ради Луганської області, [PERSON] займав посаду механіка [PERSON] палацу спорту до 15.08.2016р., середня місячна заробітна плата 2190,63грн., середня денна заробітна плата 106,86грн.. Відповідно до довідки Сєвєродонецького МЦЗ №2422 від 13.12.2016р., [PERSON] зареєстрований як безробітний в Сєвєродонецькому МЦЗ з 18.08.2016р., дохід за період з 18.08.2016р. по 30.11.2016р. становить 5915,84грн.. Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне. Відповідно до ст. 233, 234 КЗпП України, працівник може звернутись з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду у справах про звільненні в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі пропуску з поважних причин строків, встановлених ст. 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки. Враховуючи те, що позивача [PERSON] було звільнено 15.08.2016р. (у цей же день ним отримано копію наказу про звільнення та трудову книжку), те, що 05.09.2016р. позивач [PERSON] звертався з позовом до Сєвєродонецького міського суду Луганської області, який ухвалою суду від 06.09.2016р. було залишено без руху і 21.09.2016р. повернуто позивачу внаслідок не усунення зазначених недоліків, а також ту обставину, що в період з 14.09.2016р. по 21.09.2016р. позивач [PERSON] знаходився на амбулаторному лікуванні в Комунальній установі «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня», що документально підтверджено матеріалами справи, то суд приходить до висновку, що позивачем [PERSON] пропущено строк на звернення до суду з позовом у справі про звільнення з поважних причин, а тому цей строк у даному випадку підлягає поновленню. Відповідно до ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що 15.08.2016р. позивача [PERSON] було скорочено з посади механіка [PERSON] спорту відділу молоді та спорту Сєвєродонецької міської ради Луганської області. Двомісячний строк повідомлення працівника, передбачений ч.3 ст.32 КЗпП України, закінчувався 13.08.2016р. і позивач [PERSON] мав передбачене законодавством право або надати згоду його переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, або відмовитися від такої. Однак, всупереч вимогам законодавства України, [PERSON] Палацом спорту відділу молоді та спорту Сєвєродонецької міської ради Луганської області протягом двомісячного строку (13.06.2016р. 13.08.2016р.) не було запропоновано [PERSON] вакантні посади. Посилання представника відповідача [PERSON] на ту обставину, що позивачу [PERSON] підприємство не мало можливості запропонувати вакантні посади у звязку з їх відсутністю не можуть бути взяті судом до уваги, адже матеріалами справи встановлено, що станом на 24.05.2016р. (момент звернення зі службовою запискою до Відділу спорту Сєвєродонецької міської ради Луганської області) директор [PERSON] спорту достеменно був обізнаний про майбутнє скорочення посади механіка, яку обіймав позивач [PERSON]. Крім того, в період з 24.05.2016р. по 01.06.2016р. на даному підприємстві були вакантні посади, а саме - посада слюсаря-сантехніка 0,25ст. та посада прибиральниці виробничих приміщень 0,5ст., які 01.06.2016р. в період коли позивач [PERSON] знаходився на лікарняному (27.05.2016р. 10.06.2016р.) були розподілені на інших працівників даного підприємства за сумісництвом. Матеріалами справи встановлено, що дане підприємство має у своєму штатному розкладі 10 працівників сумісників, які окрім повної ставки, займають ще посади за сумісництвом, наприклад: [PERSON] працює на повну ставку на посаді секретар-друкарка та водночас займає посаду робітника з комплексного обслуговування на 0,5 ставки, [PERSON] працює на повну ставку на посаді робітник з комплексного обслуговування та водночас займає посаду робітник з комплексного обслуговування на 0,25 ставки, [PERSON] працює на повну ставку на посаді робітника з комплексного обслуговування та водночас займає посаду слюсар-ремонтник на 0,5 ставки, при цьому суд зауважує, що представником відповідача не надано суду пояснень яким чином працівники-сумісники виконують роботу за сумісництвом і у той же час працюють за основною посадою, не надано пояснень також яким саме чином ведеться облік їх робочого часу на кожній посаді. Отже, суд приходить до висновку, що з 24.05.2016р. на даному підприємстві були вакантні посади, які не були запропоновані працівнику, посада якого планується до скорочення, що суперечить вимогам чинного законодавства України, внаслідок чого 15.08.2016р. [PERSON] було звільнено у звязку із скороченням штату працівників [PERSON] спорту відділу молоді та спорту Сєвєродонецької міської ради Луганської області, п. 1 ст. 40 КЗпП України. При цьому суд зауважує, що письмової заяви про відмову від переведенням на іншу посаду у звязку із скороченням штату працівників позивач [PERSON] не надавав, а профспілковий орган на даному підприємстві не існує. Підсумовуючи викладене суд зазначає, що наказ [PERSON] спорту відділу молоді та спорту Сєвєродонецької міської ради Луганської області №8/К про припинення трудового договору від 15.08.2016р. не відповідає чинному законодавству, є незаконним та необґрунтованим в частині звільнення позивача [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] слід поновити на роботі на посаді механіка [PERSON] спорту відділу молоді та спорту Сєвєродонецької міської ради Луганської області з 16.08.2016р.. Згідно із ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Відповідно до п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9, при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року №348). Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу по день винесення рішення суду, суд враховує, що позивач [PERSON] був звільнений 15.08.2016р., тобто його вимушений прогул розпочався 16.08.2016р.. Отже, розмір середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу позивача має обчислюватися з 16.08.2016р. по 19.12.2016р. (день проголошення цього рішення суду). Здійснення розрахунків середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Аналогічна позиція щодо розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015р. по справі № 6-195цс134. Середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 106,86грн.. Час вимушеного прогулу позивача за період з 16.08.2016р. по 19.12.2016р., тобто станом на час винесення судом цього рішення, складає 11 робочих днів у серпні 2016 року, 22 робочих днів у вересні 2016 року, 20 робочих днів у жовтні 2016 року, 22 робочих днів у листопаді 2016 року, а також 13 робочих днів у грудні 2016р.. В кінцевому підсумку, час вимушеного прогулу позивача складає 88 робочих днів. Отже, 88 робочих днів затримки слід помножити на 106,86грн. середньоденної заробітної плати позивача, що складає 9403,68грн. середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. При цьому суд враховує отриману позивачем [PERSON] допомогу по безробіттю у розмірі 5915,84грн.. За таких обставин середній заробіток позивача [PERSON] за весь час вимушеного прогулу складає 3487,84грн.. Саме у вказаному розмірі слід задовольнити відповідні позовні вимоги. При цьому суд враховує, що позивачу [PERSON] при звільненні було виплачено компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки, що підтверджується матеріалами справи. Враховуючи, ст. 44, п.2 ч.1 ст. 82 КЗпП України, ст. 24 ЗУ «Про відпустки», законодавством про працю України не передбачено повернення працівникові грошової компенсації за всі невикористані ним дні щорічної відпустки в разі поновлення його на роботі. З метою утвердження принципу єдності судів загальної юрисдикції, який забезпечується в тому числі єдністю судової практики, суд вважає за необхідне вказати, що аналогічна правова позиція щодо повернення працівникові грошової компенсації за всі невикористані ним дні щорічної відпустки в разі поновлення його на роботі викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 30 січня 2016 року по справі № К/9991/2076/12. Після поновлення у трудових правовідносинах рішенням суду позивач не позбавлений права ставити перед роботодавцем питання щодо можливості використання ним невикористаної частини відпустки, проте роботодавець в такому випадку має право порушити питання щодо повернення виданих ним у якості компенсації грошових коштів при його звільненні. Стосовно позовної вимоги щодо стягнення з [PERSON] спорту відділу молоді та спорту Сєвєродонецької міської ради Луганської області на користь позивача моральної шкоди у розмірі 10000грн., суд зазначає, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до п.п.3,5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди у даному конкретному випадку, суд враховує душевні страждання позивача [PERSON] стосовно його незаконного звільнення, втрати нормальних життєвих звязків і додаткових зусиль для організації його життя, погіршення стану здоровя позивача [PERSON] внаслідок неправомірних дій відповідача; ступень вини відповідача [PERSON] спорту відділу молоді та спорту Сєвєродонецької міської ради Луганської області , який не дотримався вимог чинного законодавства України при звільненні позивача [PERSON] та ту обставину, що сам позивач [PERSON] жодним чином не обґрунтовує заявлений розмір спричиненої моральної шкоди у розмірі 10000грн., тому, суд вважає, що 2190грн. є достатнім розміром для відшкодування заподіяної йому моральної шкоди внаслідок порушення відповідачем [PERSON] Палацом спорту відділу молоді та спорту Сєвєродонецької міської ради Луганської області вимог КЗпП України, а тому позовна вимога позивача [PERSON] щодо стягнення з відповідача [PERSON] спорту відділу молоді та спорту Сєвєродонецької міської ради Луганської області моральної шкоди у розмірі 10000грн. підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позовні вимоги задоволені частково, позивача було звільнено від сплати судового збору, у звязку із чим судові витрати у розмірі 551,20грн. відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача [PERSON] спорту відділу молоді та спорту Сєвєродонецької міської ради Луганської області в дохід держави. На підставі п. 2, 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд також вважає за необхідне допустити негайне виконання цього рішення в частині поновлення позивача на роботі, а також в частині стягнення з [PERSON] спорту відділу молоді та спорту Сєвєродонецької міської ради Луганської області на користь позивача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу в межах одного місяця.

Outcome: partial