Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про зобов`язання не чинити перешкоди у спілкуванні з дітьми, поділ майна подружжя. Свої вимоги мотивує тим, що з 23 лютого 2011 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу у сторін є двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 21 липня 2017 року шлюб між ними розірвано. З 2013 року він не проживає з відповідачем, діти залишились з [PERSON] ) І.А . За час шлюбу сторонами набуте спільне майно, яке підлягає поділу, а саме автомобіль марки «KIA CEE'D», 2011 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] . Просив суд ухвалити рішення, яким залишити за відповідачем автомобіль марки «KIA CEE'D», 2011 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , та стягнути з останньої на його користь 1/2 частину вартості автомобіля в сумі 130000 гривень. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 02 листопада 2017 року вимоги позовної заяви роз`єднано у самостійні провадження. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 02 листопада 2017 року відкрито провадження у справі за позовом про поділ майна подружжя. У судовому засіданні 08 жовтня 2018 року прийнята заява представника позивача про зміну предмету позову. З заяви вбачається, що 30 травня 2018 року позивач отримав відзив на позовну заяву представника відповідача, з якого дізнався, що відповідач продала спірний автомобіль 24 березня 2017 року під час перебування у шлюбі. Про факт продажу автомобіля він не знав, оскільки з 2013 року проживає з відповідачем окремо. Своєї згоди на продаж автомобіля, що є спільною сумісною власністю, він не давав. З договору купівлі-продажу автомобіля від 24 березня 2017 року вбачається, що вартість транспортного засобу визначена у сумі 185880 гривень 74 копійки. Таким чином, він має право на частку у зазначеному доході. Просить суд стягнути з відповідача на його користь 92940 гривень 37 копійок (а.с. 76-78). Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити з урахуванням заяви про зміну предмету позову. Підтримав викладене у відповіді на відзив на позовну заяву (а.с. 92-95). Зазначив, що грошові кошти в сумі 185880 гривень 74 копійки, отримані відповідачем від самостійного без згоди позивача продажу автомобіля, що перебував у спільній сумісній власності сторін, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та сторони мають рівні права на володіння, користування і розпорядження цими коштами. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти пред`явленого позову. Подав до суду відзив на заяву про зміну предмету позову, з якого вбачається, що автомобіль було продано за згодою позивача. Таким чином, станом на момент розгляду справи спірний автомобіль не входить до складу спільного майна подружжя (а.с. 84-85). Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 лютого 2011 року. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 21 липня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 7). Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Сторонами за час шлюбу набуто наступне майно - автомобіль марки «KIA CEE'D», 2011 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 12). З довідки Територіального сервісного центру № 3246 від 22 травня 2018 року вбачається, що автомобіль марки «KIA CEE'D», 2011 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] 07 лютого 2017 року знято з обліку для реалізації. 24 березня 2017 року автомобіль було зареєстровано на нового власника згідно договору купівлі-продажу, укладеного в ТСЦ, від 24 березня 2017 року. Вартість транспортного засобу в договорі купівлі-продажу зазначено в сумі 185880 гривень 74 копійки (а.с. 70). Відповідно до ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Статтею 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Статтею 70 СК України визначено, що в разі поділу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до частин 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Сторона позивача зазначає, що [PERSON] не було відомо про факт продажу автомобіля, оскільки з 2013 року проживає з відповідачем окремо. Своєї згоди на продаж автомобіля, що є спільною сумісною власністю, він не давав. Кошти від продажу автомобіля не отримував. Вбачається, що спірний автомобіль було продано 24 березня 2017 року. Шлюб між сторонами розірвано 21 липня 2017 року рішенням Подільського районного суду м. Києва. Із зазначеного рішення вбачається, що [PERSON] та [PERSON] з серпня 2013 року не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, мешкають окремо. Відповідачем доказів на підтвердження отримання від позивача згоди на продаж автомобіля не надано. Таким чином, кошти, отримані від продажу автомобіля, не були використані в інтересах сім`ї, оскільки фактично сторони проживають окремо з 2013 року та не ведуть спільного господарства, що встановлено рішенням суду. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі № 726/2165/15-ц. Таким чином, вимога про стягнення з відповідача 1/2 частини від вартості проданого автомобіля підлягає задоволенню, оскільки транспортний засіб придбаний подружжям під час шлюбу та був їх спільною сумісною власністю, а тому кожна зі сторін мала рівні права на нього, проте відповідач без відома позивача відчужила цей автомобіль. Стороною відповідача не надано доказів, що позивачу була передана частина коштів, які складали вартість його частки у спільній власності. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 929 гривень 40 копійок.

Outcome: approved