Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. В обгрунтування своїх вимог вказує на те, що [INFO] помер його батько [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на майно на 1/2 частину житлового будинок із надвірними будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] . За життя він склав заповіт, згідно якого все своє майно, на випадок своєї смерті заповів йому. [INFO] померла його мати [PERSON] після смерті якого відкрилася спадщина на 1/2 частину житлового будинок із надвірними будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] . За життя вона склала заповіт, згідно якого все своє майно, на випадок своєї смерті заповіла йому. Після смерті батьків позивач спадщину прийняв шляхом вступу у фактичне управління та володіння спадковим майном. Звернувшись до державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказане спадкове майно після смерті батьків, проте державним нотаріусом йому було відмовлено у вчиненні вказаної нотаріальної дії у зв`язку із виявленими розбіжностями у правовстановлюючих документах щодо правового статусу будинку, тобто спірне домоволодіння належало до суспільної групи «робітничий двір» і до «колгоспного двору». Проте голова двору - [PERSON] все життя працював робітником і не був членом колгоспу. Тому просить визнати за ним право власності на вказане спадкове майно. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 березня 2021 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. В ході здійснення підготовчого провадження до участі у справі було залучено [PERSON] в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Ухвалою суду постановленою 07 червня 2021 року без виходу до нарадчої кімнати закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 15 липня 2021 року. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилися, однак представником попередньо подано до суду заяву, в якій останній просить розглядати справу за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Представник відповідача Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області в судове засідання не з`явився, попередньо подавши до суду заяву, в якій просив розглядати справу за відсутності уповноваженого представника, відносно вирішення позову по суті покладається на розсуд суду. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. У зв`язку з неявкою учасників справи, з підстав передбачених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] з 11 жовтня 1961 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 11 жовтня 1961 року. [INFO] у даному шлюбі у них народився син [PERSON] , що засвідчується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22 червня 1963 року. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого повторно 22 січня 2003 року, [PERSON] 25 вересня 2002 року зареєстрував шлюб з [PERSON] , спільне прізвище подружжя після одруження « [PERSON] ». [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно 27 лютого 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №12. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася з 1/2 частини житлового будинку із надвірними будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] . За життя [PERSON] склав заповіт від 03 березня 2000 року, який було посвідчено секретарем Довжанської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області Струбіцькою Марією Ярославівною, зареєстрований у реєстрі за №10, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, і все те, що йому буде належати на день смерті і на що він згідно з законом буде мати право, заповів [PERSON] . У справах Тернопільської районної державної нотаріальної контори після смерті [PERSON] заведена спадкова справа за №35/2021 за заявою [PERSON] . З метою оформлення права власності на вказане спадкове майно після смерті [PERSON] та видачі свідоцтва про право на спадщину, [PERSON] звернувся до державної нотаріальної контори, де постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Підгайної І.В. від 19 березня 2021 року № 643/02-31, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину була мотивована нотаріусом тим, що у правовстановлюючих документах на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами (домоволодіння), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] виявлено розбіжності стосовно правового статусу будинку, тобто чітко не зазначено спірне домоволодіння належало до суспільної групи «робітничий двір» чи до «колгоспного двору». [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 21 липня 2020 року Виконавчим комітетом Довжанської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис №11. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складалася з 1/2 частини житлового будинку із надвірними будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] . За життя [PERSON] склала заповіт від 23 листопада 2017 року, який було посвідчено секретарем Довжанської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області Білою Марією Альбінівною, зареєстрований у реєстрі за №48, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, і все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона згідно з законом буде мати право, заповіла [PERSON] . У справах Тернопільської районної державної нотаріальної контори після смерті [PERSON] заведена спадкова справа за №369/2020 за заявою [PERSON] . З метою оформлення права власності на вказане спадкове майно після смерті [PERSON] та видачі свідоцтва про право на спадщину, [PERSON] звернувся до державного нотаріуса, де постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Підгайної І.В. від 19 березня 2021 року № 642/02-31, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину була мотивована нотаріусом тим, що у правовстановлюючих документах на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами (домоволодіння), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] виявлено розбіжності стосовно правового статусу будинку, тобто чітко не зазначено спірне домоволодіння належало до суспільної групи «робітничий двір» чи до «колгоспного двору». З матеріалів справи встановлено, що житловий будинок по [ADDRESS] , був побудований, відповідно до технічної документації у 1973 році, і згідно записів погосподарської книги Довжанської сільської ради № 3 за 1980-1990 роки станом на 1990 рік відносився до суспільної групи господарств «робітничий двір», головою домогосподарства значився [PERSON] , членами робітничого двору були: дружина - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , 1963 року народження, син - [PERSON] , [INFO] , невістка - [PERSON] , [INFO] . Згідно інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна №166 виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації 19 лютого 2021 року по обліку бюро будинковолодіння [ADDRESS] належить [PERSON] . 30 вересня 1989 року виконавчим комітетом Тернопільської районної Ради народних депутатів Тернопільської області Української РСР видано свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] та належить колгоспному двору головою якого є [PERSON] . Відповідно до довідки №87 виданої Підгороднянською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 22 березня 2021 року, житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] належить робітничому двору та числиться за [PERSON] . 19 лютого 2021 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації на замовлення [PERSON] було виготовлено технічний паспорт на зазначений житловий будинок, у якому вказана характеристика будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до експлікації приміщень до плану житлового будинку, загальна площа приміщень становить 79,5 кв.м., житлова 55,8 кв.м. 09.11.2018 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області у цивільній справі №607/12123/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням ухвалено рішення згідно якого позовні вимоги задоволено та визнано [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] . Ухвалюючи вказане рішення суд виходив із того, що згідно свідоцтва на забудову індивідуальної садиби, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Тернопільської районної ради народних депутатів трудящих від 13.06.1972 р., вбачається, що позивач є забудовником садиби, що знаходиться в с. Довжанка Довжанської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. Крім цього, відповідно до довідки №237 від 06.06.2018 року, виданої виконкомом Довжанської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області вбачається, що житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] належить робітничому двору, власником якого являється [PERSON] , яка зареєстрована з 05.12.1996 року. Також, у довідці зазначено, що в даному житловому будинку зареєстровані [PERSON] з 24.05.1985 року та [PERSON] з 03.12.1999 року. Визнаючи [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] суд встановив, що останній не проживав у вказаному будинку більше шести місяців і проживає за іншою адресою. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Так, у відповідності до законодавства, діючого до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Згідно з ст. 13 Закону Української РСР «Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином, записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житлові споруди. Спеціальним нормативним актом, який визначав порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах є Вказівки по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13.04.1979 № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12.05.1985 № 5-24/26 (далі - Вказівки № 5-24/26), та Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25.05.1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69), які були замінені Інструкцією з ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених наказом Міністерства статистики України від 22.02.1995 № 48. Згідно із зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, відносяться до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Оскільки спірний житловий будинок з господарськими спорудами відносився до суспільної групи робітничий двір, тому положення статей 120, 123 ЦК УРСР застосуванню не підлягають, оскільки майнові правовідносини господарства робітника були врегульовані загальними нормами цивільного, земельного та сімейного права. Він не мав статусу колгоспного двору, а тому немає підстав застосування до правовідносин у цій справі норм ЦК УРСР 1963 року, у тому числі за аналогією закону. Відтак, слід керуватися вимогами Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР 1969 року, за яким суб`єктами права спільної сумісної власності вважалося подружжя. Так, згідно з ч.1 ст.22 даного Кодексу майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ч.1 ст.28 Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Таким чином, житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] належав подружжю [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по 1/2 частині кожному. [INFO] помер [PERSON] . Відповідно до прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року (пункти 4, 5) кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. За змістом частини першої статті 529 ЦК УРСР, який діяв на час відкриття спадщини, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народжена після його смерті. Згідно зі статтею 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 524 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. На день смерті [PERSON] разом з ним за адресою [ADDRESS] були зареєстровані: дружина - [PERSON] , син - [PERSON] , син - [PERSON] . Що вбачається з довідки №86 виданої Підгороднянською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 22 березня 2021 року. Таким чином, спадщину за заповітом на 1/2 частку будинку після смерті [PERSON] , як спадкоємець за заповітом відповідно до ст.549 ЦК УРСР, прийняв його син - [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] . Згідно із ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до довідки №85 виданої Підгороднянською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 22 березня 2021 року на день смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , за адресою її постійного місця проживання по [ADDRESS] разом з нею зареєстрованих осіб не було. Відповідно до копії спадкової справи, яка надійшла від Тернопільської районної державної нотаріальної контори на запит суду, після померлої [INFO] [PERSON] заяву про прийняття спадщини за зповітом подав [PERSON] . Інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися. Таким чином, спадщину за заповітом на спірний житловий будинок після смерті [PERSON] прийняв [PERSON] . Відповідно до вимог статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, а також те, що через наявність у правовстановлюючих документах розбіжностей щодо правового статусу спірного житлового будинку, позивач не може реалізувати своїх спадкових прав, а тому його право підлягає захисту в судовому порядку, шляхом визнання за ним права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] , загальною площею 79,5 кв.м., житловою площею 55,8 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] та [PERSON] , померлої [INFO] .

Outcome: approved