Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Вишгородського районного суду із позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи - Вишгородський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в обґрунтування якого, зазначив, що у вересні 2019 року йому стало відомо, що на його грошові кошти, які містились на рахунку в ПАТ «Державний ощадний Банк України», накладений арешт згідно постанови державного виконавця. Звернувшись до Вишгородського відділу Державної виконавчої служби позивач ознайомився з матеріалами виконавчого провадження АСВП № 54847821 про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р.О., вчиненого 05 липня 2017 року, реєстровий № 7206. Відповідно до виконавчого напису, нотаріусом вчинено виконавчий напис про стягнення з позивача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» несплачену в строк за кредитним договором № б/н від 31.01.2013 року заборгованість в розмірі 112 260,91 грн. 06.10.2017 року головним державним виконавцем Вишгородського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Дорогань В.І. відкрито виконавче провадження ВП № 54847821 з виконання виконавчого напису № 7206 від 05.07.2017 року та винесено постанови, якими накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] та накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника. Виконавчий напис № 7206 від 05.07.2017 року вчинено нотаріусом на підставі заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» від 24.06.2017 року, до якої додано: анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 31.01.2013 року, розрахунок заборгованості за договором № б/н від 31.01.2013 року, укладеного між банком та позивачем станом на 30.04.2017 року, письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором № б/н від 31.01.2013 року, дата складення даної вимоги відсутня, список згрупованих поштових відправлень зі штампом поштового відділення, на якому зазначена дата 22.06.2017 року та чек від 22.06.2017 року, опис вкладення до цінного листа з описом, відповідно до якого на адресу: [ADDRESS] на ім`я позивача направлено претензію про наявність боргу від 16.06.2017 року. Позивач вважає даний виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню. Як вбачається із наданої приватним нотаріусом копії письмової вимоги відповідача без номера та без дати, у ній ПАТ КБ «Приватбанк» вимагав від позивача виконати зобов`язання за кредитним договором № б/н від 31.03.2013 року та сплатити суму боргу по кредитному договору, яка станом на 30.04.2017 року складала 112 260,91 грн., протягом 5 календарних днів з дати відправлення письмової вимоги. Позивача було попереджено, що у разі невиконання зазначеної вище вимоги банк застосує заходи примусового стягнення заборгованості за кредитним договором. У якості доказів направлення позивачу вказаної вимоги було надано список згрупованих відправлень цінних листів про направлення позивачу даного повідомлення, разом з квитанцією від 22.06.2017 року та описом вкладень цінного листа. Однак, за Ідентифікатором поштового відправлення Укрпошти відомості щодо даного відправлення відсутні, оскільки не зареєстровані в системі. Зазначив, що не отримання ним вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавило його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги ПАТ КБ «Приватбанк». Позивач вказав, що не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послугу ПриватБанку взагалі не є кредитним договором, а лише містить дані відносно позивача та не доводить факт заборгованості. Яку кредитну картку позивач отримав, строк дії цієї картки, який рахунок відкривається на ім`я позивача, який кредитний ліміт бажає отримати позивач, у цій Анкеті-заяві відсутні. Документи, подані нотаріусу, не містять доказів, яке рішення прийнято Банком за заявою позивача та яка саме картка йому була видана; тарифи обслуговування такої картки, згідно яких нараховуються відсотки, зокрема розмір відсотків за користування кредитом у разі неналежного виконання позивачем умов кредитного договору, а також порядок їх нарахування. Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, який приватному нотаріусу наданий не був, не можна розцінювати як кредитний договір. Із розрахунку заборгованості станом на 30.04.2017 року вбачається, що останній платіж за карткою відбувся 04.11.2013 року, а до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису відповідач звернувся лише 24.06.2017 року, тобто поза встановленим Законом України «Про нотаріат» та Порядком трирічним строком. Відповідачем не надано приватному нотаріусу належних доказів, які б підтверджували наявність заборгованості взагалі, її розмір та безспірність. На підставі викладеного просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 05.07.2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Русланом Олеговичем, зареєстрований в реєстрі за № 7206 про стягнення з [PERSON] , [INFO] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 31.01.2013 року у розмірі 112 260, 91 грн. за період з 31.01.2013 року по 30.04.2017 року. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 13.12.2019 року відкрито провадження по справі та призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 19.02.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача до суду не з`явилася, подала до суду відзив, згідно якого просила суд розглянути справу за відсутності представника відповідача, у задоволенні позовних вимог просила відмовити. Крім того, зазначила, що на виконання вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення ведення бізнесу та залучення інвестицій емітентами цінних паперів» № 2210-VІІІ найменування юридичної особи ПАТ КБ «ПриватБанк» було змінено на АК КБ «ПриватБанк». Відповідно до укладеного між сторонами Договору від 31.01.2013, № б/н, [PERSON] отримав кредитну карту з встановленим кредитним лімітом. Позивач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складає між ним та Банком договір, про що свідчить його підпис у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості по кредиту, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Відповідно до укладеного договору позивач з метою отримання доступу до кредитних коштів отримав від банку кредитні картки. 24.09.2013 року позивачу встановлено кредитний ліміт на кредитну карту в сумі 8000,00 грн., та з 24.09.2013 року почав користуватися кредитним лімітом, встановленим на кредитну картку. У порушення норм чинного законодавства та умов договору позивач свої зобов`язання належним чином не виконав та в межах строку, встановленого Договором від 31.01.2013, не сплатив суму кредиту та проценти за користування ним, що підтверджується випискою розрахунку боргу. Для вчинення виконавчого напису нотаріусу були надані всі необхідні документи відповідно до вимог п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі - Перелік від 29.06.1999 № 1172), зокрема оригінал кредитного договору, який складається з анкети-заяви про приєднання до Умов від 31.01.2013 року, Умов та Тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, засвідчена стягувачем виписка-розрахунок з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення, з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відтак виконавчий напис вчинено відповідно до норм чинного законодавства. Щодо безспірності заборгованості, то відповідно до вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» це є не доведеність боргу, що є елементом судового процесу, а факт існування між кредитором та боржником правовідносин, при яких вважається (презумпція) наявність боргу, а документи, передбачені Переліком,- не письмові докази наявності боргу, а докази наявності зазначених вище правовідносин, та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Позивач помилково дійшов висновку, що позивач пропустив строк позовної давності та строк звернення до приватного нотаріуса. Щодо не направлення відповідачем на адресу позивача вимоги про погашення заборгованості, то це є правом, а не обов`язком. Проте відповідач направив позивачу вимогу про усунення порушень 22.06.2017 року цінним листом із трек-кодом. Позивач не надав відповідь Укрпошти про неотримання цього повідомлення. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. в судові засідання не з`являлася, подавав до суду заяви в якій розгляд справи просив проводити за його відсутності. Представник Вишгородського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області у судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд вбачає за необхідне визначити належним відповідачем у справі АТ КБ «ПриватБанк» у зв`язку зі зміною найменування юридичної особи ПАТ КБ «ПриватБанк», про що зазначив представник відповідача у відзиві на позов. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що05.07.2017 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. вчинив виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 7206, посилаючись на ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку 29.06.1999 № 1172. За цим написом нотаріус пропонує стягнути заборгованість на користь Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» із [PERSON] за кредитним договором № б/н від 31.01.2013 року в розмірі 112 260, 91 грн., з яких, заборгованість за тілом кредиту 8000, 00 грн., за відсотками 94 388, 96 грн., по пені та комісії 4050, 00 грн., по штрафах (фіксована частина) 500,00 грн. та штраф (відсоток від суми заборгованості) 5 321, 95 грн. Строк, за який проводиться стягнення - 1550 днів, а саме, з 31.01.2013 року по 30.04.2017 року. Витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 1800,00 грн. (а.с. 25). Із наданих представнику позивача приватним нотаріусом Швецем Р.О. належним чином засвідчених копій документів ПАТ КБ «ПриватБанк», на підставі яких було вчинено виконавчий напис від 05.07.2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 7206, про стягнення заборгованості із [PERSON] вбачається, що уповноважений представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до приватного нотаріуса із заявою від 24.06.2017 року, до якої додав у копіях: кредитний договір, засвідчену виписку з особового рахунку боржника у 2 екземплярах, вимогу про усунення порушень за кредитним договором, розрахунковий документ про оплату послуг поштового зв`язку, опис вкладення в цінний лист, довіреність представника ПАТ КБ «ПриватБанк» та паспорт останнього (а.с. 15-20). Письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором б/н від 31.01.2013 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» направив на адресу позивача згідно з поштовим штемпелем 22.06.2017. Дані про її вручення адресату відсутні. 06.10.2017 року головним державним виконавцем Вишгородського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Дорогань В.І. відкрито виконавче провадження ВП № 54847821 з виконання виконавчого напису № 7206 від 05.07.2017 року та винесено постанови, якими накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] та накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника (а.с. 26-28). Відповідно до статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5(далі - Порядок від 22.02.2012 № 296/5). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком від 29.06.1999 № 1172. Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - після спливу тридцяти днів з моменту надісланої письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку від 22.02.2012 № 296/5). Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядок від 22.02.2012 № 296/5 для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку від 22.02.2012 № 296/5 перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку від 22.02.2012 № 296/5 передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком від 29.06.1999 № 1172. Пунктом 1 Переліку від 29.06.1999 № 1172 передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку від 22.02.2012 № 296/5 для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. На момент звернення заінтересованих осіб до нотаріуса з метою ініціювання вчинення нотаріальної дії відсутність спору про право цивільне є обов`язковою умовою, а наявність спору у свою чергу унеможливлює вчинення нотаріальної дії і є перешкодою, яка утворює підстави для відкладення і зупинення нотаріального провадження (стаття 42 Закону України «Про нотаріат»). Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вказана правова позиція також викладена у Постанові Верховного суду України від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які, згідно із відповідним Переліком, є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд перевіряє доводи боржника в повному обсязі та встановлює чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи взагалі існувала заборгованість та в якому розмірі, чи існують невирішені по суті спори щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і необґрунтованість вимог до боржника. Відповідно до ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається. як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, оскільки в судовому засіданні доведено, що нотаріус не дотримав умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, враховуючи, що анкета-заява від 31.01.2013 року не містить доказів отримання позивачем кредитної картки та ПІН-коду, її виду та номера, чи було встановлено кредитний ліміт та у якому розмірі, а також умови надання кредиту. У порушення вимог п. 1 Переліку від 29.06.1999 № 1172 виконавчий напис вчинено на підставі наданих відповідачем копій, а не оригіналів договору та документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Із копії наданого договору вбачається, що він нотаріально не посвідчений. Згідно з виконавчим написом нотаріуса від 05.07.2017 строк, за який проводиться стягнення, зазначений з 31.01.2013 року по 30.04.2017 року, тобто з перевищенням трирічного строку, що суперечить статті 88 Закону України «Про нотаріат». При вчиненні виконавчого напису застосована може бути тільки давність, установлена законом. Крім того, приватний нотаріус порушив право на захист боржника, вчинивши виконавчий напис 05.07.2017 року, до спливу тридцяти днів з моменту надісланої письмової вимоги про усунення порушень боржнику, тобто з 22.06.2017, порушивши при цьому вимоги підпункту 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку від 22.02.2012 № 296/5. Тому виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, а кредитор набуває права на стягнення заборгованості шляхом звернення до суду. З урахуванням вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір, у розмірі 768,40 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved