Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у праві користування житловим приміщенням шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначає, що він є власником житлової квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 05 грудня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Першотравенського міського нотаріального округу Мініною С.Я. та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30 січня 2004 року №2707648. Також, за вказаною адресою зареєстрований але не проживає відповідач по справі, яка є його колишньою дружиною. Відповідачка добровільно не бажає знятись з реєстрації у спірній квартирі. Крім того, відповідачка в утриманні квартири участі не приймає, спільне господарство з відповідачкою вони не ведуть, спільним побутом не пов`язані. Реєстрація відповідачки у його квартирі, створює йому перешкоди вільно володіти та розпоряджатись нею. Просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] . У судове засідання позивач [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 05 грудня 2003 року, посвідченного приватним нотаріусом Першотравенського міського нотаріального округу Мініною С.Я. та зареєстрованого у реєстрі за №7256, та копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №2707648 від 30 січня 2004 року. Згідно довідки №5023 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, яка видана 04 серпня 2021 року виконкомом Першотравенської міської ради Дніпропетровської області, у квартирі [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Відповідно до акту №536, який виданий 28 жовтня 2021 року Приватним підприємством «Комунальщик-2», [PERSON] , [INFO] , зареєстрована але не проживає у квартирі [ADDRESS] , з 2013 року і по теперішній час. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України суд дійшов до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Зазначений висновок викладено у Постанові ВСУ від 16 листопада 2016 року по справі №6-709цс16. Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно ст.ст. 4, 19 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Враховуючи вищевикладене, та те, що відповідач по справі [PERSON] зареєстрована у спірній квартирі, але не проживає в ній з 2013 року, відсутня в ній без поважної причини більше семи років, не виявляє наміру та бажання вселитися у спірну квартиру, тому суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити та визнати [PERSON] такою, що втратив право користування житловим приміщення, квартирою [ADDRESS] . Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved