Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

[PERSON] звернувся в суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ПАТ «Львівський жиркомбінат» 55293,41 грн. на відшкодування шкоди, завданої невиплатою пенсії за період з 02.09.2007 року по 01.09.2011 року, і 43848 грн. моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що з 01.07.1992 року працював на посаді акумуляторника транспортного цеху ПАТ «Львівський жиркомбінат», цілий робочий день був зайнятий на роботах зі шкідливими умовами праці, що включені до списку №2, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року №36. Зазначив, що відповідач не надав йому документів, необхідних для призначення пільгової пенсії пенсії, а тому він змушений був звернутися в суд. Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 29.06.2011 року зобов'язано ПАТ «Львівський жиркомбінат» відновити накази про проведення атестації робочих місць та накази про затвердження результатів атестації робочих місць та умовами праці за період 1992-2002 роки, відновити та належним чином оформити карту умов праці акумуляторника за період роботи [PERSON] на підприємстві, надати останньому копії наказів про затвердження результатів атестації робочих місць у період з 1992 року по час винесення рішення та подати до органів ПФ України весь пакет документів, необхідних для оформлення [PERSON] пільгової пенсії, як особі, що з 01.07.1992 року по день винесення рішення працювала н роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (Список №2). При цьому зазначив, що 25.11.2013 року подав заяву управлінню ПФ України у Яворівському районі та дізнався, що за період з 02.09.2007 року по 01.09.2011 року недотримав пенсійні виплати в розмірі 55293,41 грн. Крім цього, такими неправомірними діями відповідача, що мали наслідком невиплату пенсії він зазнав моральних страждань, які оцінює в розмірі 43848 грн. В зв'язку з вказаним, просить позов задовольнити. Суд ухвалив справу розглядати без участі позивача, який представив заяву, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглядати справу за його відсутності та проти заочного розгляду справи не заперечує (заява в матеріалах справи), що відповідає вимогам ст.158 ЦПК України. Відповідач, який належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду, що стверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке знаходиться в матеріалах справи, в судове засідання не з'явився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, про причини своєї неявки суд не повідомив. При цьому подано письмові заперечення, в яких відповідач просить застосувати строки позовної давності, оскільки [PERSON] вважає, що порушення його прав відбулося ще в 2006 році, а звернувся до суду 19.12.2013 року. Право на пенсію за віком за списком №2 у позивача виникло з 02.09.2007 року і наданих ПАТ «Львівський жиркомбінат» документів [PERSON] було достатньо для отримання пенсії, починаючи з вказаної дати, проте він звернувся до органу ПФ України лише 29.08.2011 року, а тому не отримував пенсію внаслідок власної недбалості. Щодо стягнення моральної шкоди, то вина відповідача відсутня, відсутній прямий причинний зв'язок між втратами позивача від неотримання пенсії та діями підприємства, адже зазначені втрати були спричинені несвоєчасними зверненнями [PERSON] до органу ПФ України. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Третя особа - управління Пенсійного фонду України у Яворівському районі Львівської області, будучи належним чином повідомленим про час, день і місце розгляду справи, не забезпечило явку в судове засідання свого повноважного представника, при цьому подало заяву, в якій просило проводити розгляд справи за відсутності їхнього представника, що, з огляду на положення ст.169 ЦПК України, суд вважав за можливе. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п.п.8, 9 ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди. Відповідно до чч. 1-3 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч.1 ст.1166 цього ж Кодексу майнова шкода, завдана неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайнових прав фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Крім того, для застосування такого засобу відповідальності слід встановлювати як наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками і вини), так і ступінь вини в розумінні ст.1193 ЦК України. Судом встановлено, та не оспорюється сторонами по справі, що [PERSON] з 01.07.1992 року працював акумуляторником транспортного цеху ПАТ «Львівський жиркомбінат» (а.с.54-60, 122) і повний робочий день був зайнятий на роботах зі шкідливими умовами праці, що включені до списку №2, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року №36, що в свою чергу дає право на пільгове пенсійне забезпечення. По досягненню 01.09.2006 року 55-річного віку позивач звернувся до відповідача про надання необхідного переліку документів для звернення до органу ПФ України про призначення пільгової пенсії, проте роботодавець відмовив у цьому, посилаючись на відсутність документів атестації робочого місця акумуляторника транспортного цеху з 1992 року по 2002 рік у зв'язку з втратою таких (а.с. 117-120). Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 року № 442 «Про порядок атестації робочих місць за умовами праці» зарахування до пільгового стажу періодів роботи в професіях і на посадах, передбачених Списками № 1 і №2 проводиться на підставі атестації робочого місця. За таких обставин позивач не міг звернутися до органу пенсійного фонду для призначення пільгової пенсії, натомість звернувся в суд з позовом до ПАТ «Львівський жиркомбінат» про порушення трудових прав. Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 29.06.2011 року (а.с. 5-11) зобов'язано ПАТ «Львівський жиркомбінат» відновити накази про проведення атестації робочих місць та накази про затвердження результатів атестації робочих місць та умовами праці за період 1992-2002 роки, відновити та належним чином оформити карту умов праці акумуляторника за період роботи [PERSON] на підприємстві, надати [PERSON] копії наказів про затвердження результатів атестації робочих місць у період з 1992 року по час винесення рішення та подати до органів ПФ України весь пакет документів, необхідних для оформлення [PERSON] пільгової пенсії, як особі, що з 01.07.1992 року по день винесення рішення працювала н роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (Список №2). Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 11.04.2013 року зазначене рішення залишено в силі (а.с. 12-14). Згідно із ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, вказаним рішенням суду від 29.06.2011 року встановлено, що ПАТ «Львівський жиркомбінат» не було надано відповідних наказів щодо атестації робочого місця [PERSON] за умовами праці, які були необхідні для призначення пільгової пенсії позивачу, таким чином право [PERSON] на призначення та оформлення йому пільгової пенсії було порушене. Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 08.11.2013 року встановлено, що згідно повідомлення за №4122/02/03 від 31.10.2013 року ПАТ «Львівський жиркомбінат» подав до органів ПФ України весь пакет документів, необхідних для оформлення [PERSON] пільгової пенсії, як особі, що з 01.07.1992 року по даний час працювала на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (Список №2) (а.с.16). Між тим, як вбачається з матеріалів справи, 29.08.2011 року [PERSON] звернувся до управління ПФ України в Яворівському районі Львівської області із заявою про призначення йому пенсії, на підставі чого йому з 02.09.2011 року було призначено пенсію з віком (а.с. 34, 111-114). Згідно листа-відповіді №С-96/96 від 26.11.2013 року управління ПФ України в Яворівському районі Львівської області право [PERSON] на пенсію за віком за списком № 2 настає з 02.09.2007 року. Також даний лист містить розрахунок, відповідно до якого за умови призначення пенсії за віком по списку № 2 з 02.09.2007 року розмір пенсійних виплат міг становити на 02.09.2011 року (дата призначення пенсії) 55293,41 грн. (а.с.18-20). Таким чином, з огляду на наведені обставини, позивачем саме з вини відповідача, який не надав [PERSON] і органу ПФ України документів необхідних для призначення пільгової пенсії, хоча, як встановлено рішенням суду від 29.06.2011 року зобов'язаний був це зробити, не було отримано в період з 02.09.2007 року по 02.09.2011 року пенсійні виплати у розмірі 55293,41 грн., права позивача [PERSON] порушені довготривалою невиплатою пенсії, а тому вимоги [PERSON] про стягнення цієї суми коштів із ПАТ «Львівський жиркомбінат» є підставними. Суд не бере до уваги заперечення представника відповідача про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зі змісту ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України вбачається, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Аналогічну позицію підтримав Верховний Суд України у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до якого, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у справі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. У відповідності до ч. 1 ст. 264 ЦК України вбачається, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Разом з тим, суд приходить до переконання, що строк позовної давності не пропущено, оскільки [PERSON] достовірно стало відомо про порушення своїх прав лише 29.06.2011 року, коли це було підтверджено рішенням Залізничного районного суду м.Львова, а звернувся до суду із даним позовом 19.12.2013 року, тобто в межах строку позовної давності. Щодо стягнення моральної шкоди, суд приходить до переконання, що позов в цій частині підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів та у приниженні честі і гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У відповідності до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п.9 Постанови №4 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року (із змінами і доповненнями) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позивачу внаслідок невиплати пільгової пенсії за період з 02.09.2007 року по 02.09.2011 року була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, переживаннях, оскільки з вини відповідача протягом тривалого часу відбувалось порушення права [PERSON] на соціальний захист, він був позбавлений джерела доходу, законних виплат гарантованих законом. З огляду на наведене, суд не вважає за можливе задовольнити позовні вимоги у частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 43848 грн., так як немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного, душевного болю, страждань, а будь-яка компенсація моральної шкоди не може відповідати дійсним стражданням позивача і може мати тільки умовний вираз. На підставі наведеного, виходячи з засад розумності і виваженості та справедливості, враховуючи глибину моральних страждань, яких зазнав позивач, їх тривалість, суд приходить до переконання про можливість відшкодування позивачу моральної шкоди в розмірі 2000 грн. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, враховуючи наведене, та те, що позов має одночасно майновий і немайновий характер характеру, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача судовий збір в розмірі 782,34 (552,94 + 229,40) грн.

Outcome: partial