Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до Білозерського районного суду Херсонської області з позовом до Всеукраїнської громадської організації «Національна федерація самбо України», Відокремленого підрозділу Національної федерації самбо України «Херсонська обласна федерація самбо НФСУ», Головного територіального управління юстиції у м.Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача- [PERSON] , про визнання недійсними та скасування рішень, прийнятих на загальних зборах тренерів та спортсменів Херсонської області з боротьби Самбо, які оформлені протоколом від 09.08.2018 року; визнання недійсними та скасування наказів Всеукраїнської громадської організації «Національна федерація самбо України» №120 від 20.08.2018 року, яким позивача звільнено від виконання обов`язків президента Відокремленого підрозділу Національної федерації самбо України «Херсонська обласна федерація самбо НФСУ», та №121 від 20.08.2018 року, яким призначено на посаду президента Відокремленого підрозділу Національної федерації самбо України «Херсонська обласна федерація самбо НФСУ» [PERSON], поновлення на посаді президента вищевказаного відокремленого підрозділу позивача - [PERSON] , а також визнання недійсними та скасування записів проведеної державної реєстрації в Єдиному держаному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за №10701070037044053 від 29.10.2018 року в частині внесення зміни місцезнаходження та змін відомостей про керівника НФСУ «Херсонська обласна Федерація Самбо НФСУ». В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідно до протоколу загальних зборів членів відокремленого підрозділу Національна федерація самбо України «Херсонська обласна Федерація Самбо НФСУ» від 11.01.2016 року його було обрано президентом вказаного відокремленого підрозділу та відповідно до наказу Президента НФСУ від 21.03.2016 року № 79 на посаду Президента відокремленого підрозділу НФСУ «Херсонська обласна Федерація Самбо НФСУ» призначено позивача - [PERSON] . 09 серпня 2018 року були проведені загальні збори тренерів та спортсменів Херсонської області з боротьби Самбо, які оформлені протоколом, з якого вбачається, що до порядку денного зборів були включені питання про зміну голови відокремленого підрозділу НФСУ у Херсонській області та про висунення кандидатури на посаду голови відокремленого підрозділу НФСУ у Херсонській області (питання №6, №7). За наслідками цих зборів було вирішено зняти з посади голову відокремленого підрозділу НФСУ у Херсонській області [PERSON] та висунути вимогу президенту Національної Федерації Самбо України [PERSON] зняти голову відокремленого підрозділу НФСУ у Херсонській області [PERSON] , провести необхідні реєстраційні дії в органах юстиції. Крім того, було вирішено обрати головою відокремленого підрозділу НФСУ у Херсонській області [PERSON] та висунути вимогу президенту Національної Федерації Самбо України [PERSON] затвердити (призначити) головою відокремленого підрозділу НФСУ у Херсонській області [PERSON] та провести необхідні дії в органах юстиції. В подальшому наказом від 20.08.2018 року № 120 [PERSON] було звільнено від виконання обов`язків президента відокремленого підрозділу НФСУ «Херсонська обласна Федерація Самбо НФСУ», а наказом № 121 від 20.08.2018 року призначено на посаді президента відокремленого підрозділу НФСУ «Херсонської обласної Федерації Самбо НФСУ» [PERSON] Крім того, позивач зазначив, що загальні збори тренерів та спортсменів Херсонської області з боротьби Самбо 09 серпня 2018 року є незаконними, оскільки проведені із порушенням вимог статуту та положення про відокремлений підрозділ, у цих зборах не приймали участь а ні колективні члени відокремленого підрозділу, а ні індивідуальні члени відокремленого підрозділу НФСУ «Херсонської обласної Федерації Самбо НФСУ», позивач та члени відокремленого підрозділу не були повідомлені про проведення даних загальних зборів та про їх порядок денний, питання діяльності відокремленого підрозділу НФСУ Херсонської обласної Федерації Самбо НФСУ», в тому числі рекомендації щодо звільнення з посади президента позивача по справі та призначення на посаду [PERSON] вирішувалися тренерами та спортсменами Херсонської області з боротьби Самбо, а не членами відокремленого підрозділу НФСУ «Херсонської обласної Федерації Самбо НФСУ», тобто фактично були проведені збори тренерів і спортсменів Херсонської області з боротьби Самбо, а не загальні збори відокремленого підрозділу НФСУ «Херсонської обласної Федерації Самбо НФСУ», а тому рішення прийняті на даних зборах неповноважними особами також є протиправними такими, що порушують права позивача по справі в частині зняття з посади голови відокремленого підрозділу [PERSON] та обрання головою відокремленого підрозділу [PERSON] . Оскільки в подальшому на підставі протоколу зборів від 09.08.2018 року було винесено накази № 120 від 20.08.2018 про звільнення від виконання обов`язків президента відокремленого підрозділу НФСУ «Херсонської обласної Федерації Самбо НФСУ» [PERSON] та №121 від 20.08.2018 про призначення на дану посаду [PERSON] , зазначені накази також підлягають скасуванню, як винесені на підставі незаконно прийнятого рішення не уповноваженими на те особами. Зазначені зміни зареєстровані в ЄДРЮОФОПГФ 29.10.2018 року Головним територіальним управлінням юстиції у м.Києві, реєстраційний запис №10701070037044053. Позивач дізнався про своє усунення з посади президента відокремленого підрозділу з офіційного сайту Національної Федерації Самбо України та з цього ж ресурсу роздрукував оскаржувані ним протокол та накази. Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 17.01.2019 року вказану позовну заяву було залишено без руху та надано час для усунення недоліків. Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 25.02.2019 року було роз`єднано позовні вимоги та позовна заява [PERSON] до Всеукраїнської громадської організації «Національна федерація самбо України», Головного територіального управління юстиції у м.Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - [PERSON] , про визнання недійсними та скасування наказів Всеукраїнської громадської організації «Національна федерація самбо України» №120 від 20.08.2018 року та №121 від 20.08.2018 року, поновлення на роботі, визнання недійсними та скасування записів проведеної державної реєстрації в Єдиному держаному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за №10701070037044053 від 29.10.2018 року в частині внесення зміни місцезнаходження та змін відомостей про керівника НФСУ «Херсонська обласна Федерація Самбо НФСУ», направлена за підсудністю до Печерського районного суду м.Києва. Крім того, у справі за позовом [PERSON] до Відокремленого підрозділу Національної федерації самбо України «Херсонська обласна федерація самбо НФСУ» про визнання недійсними та скасування рішень, прийнятих на загальних зборах тренерів та спортсменів Херсонської області з боротьби Самбо, які оформлені протоколом від 09.08.2018 року, відкрито спрощене позовне провадження та призначено розгляд справи на 22.03.2019 року. Постановою Херсонського апеляційного суду від 08.05.2019 ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 25.02.2019 в частині направлення ряду вищевказаних позовних вимог [PERSON] за підсудністю до Печерського районного суду м.Києва скасовано та цивільну справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 12.06.2019 року за позовними вимогами [PERSON] до Всеукраїнської громадської організації «Національна федерація самбо України», Головного територіального управління юстиції у м.Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - [PERSON] , про визнання недійсними та скасування наказів Всеукраїнської громадської організації «Національна федерація самбо України», поновлення на посаді президента Відокремленого підрозділу Національної федерації самбо України «Херсонська обласна федерація самбо НФСУ», визнання недійсними та скасування записів проведеної державної реєстрації в частині внесення змін місцезнаходження та змін про керівника НФСУ «Херсонська обласна Федерація Самбо НФСУ», відкрито спрощене позовне провадження та у цивільній справі за усіма позовними вимогами позивача призначено судове засідання. Відповідач 1 - Всеукраїнська громадської організації «Національна федерація самбо України» позовні вимоги не визнав у повному обсязі, представник відповідача - адвокат Кириченко К.І. надав суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що вищевказаний спір є трудовим, оскільки позивач займав керівну посаду, та Кодексом законів про працю України встановлено спеціальну позовну давність до трудових спорів у справах про звільнення - 1 місяць з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки, проте позивач пропустив визначений законом строк для звернення до суду з позовом, що є підставою для відмови у позові. Крім того представник відповідача вважав, що твердження позивача про видання наказів про звільнення позивача з посади та призначення іншої особи на підставі незаконного проколу загальних зборів та рішення не уповноважених осіб, не відповідають дійсності та не можуть бути прийняті до уваги судом з наступних підстав. Відповідно до п. 6.3 Положення «Про відокремлені підрозділи Всеукраїнської громадської організації «Національна Федерація Самбо України»», голова (Президент) відокремленого підрозділу здійснює керівництво відокремленим підрозділом, несе персональну відповідальність за виконання покладених на відокремлений підрозділ завдань, вирішує всі питання діяльності відокремленого підрозділу крім тих, які віднесено до компетенції Загальних зборів відокремленого підрозділу. Проте, президент відокремленого підрозділу НФСУ «Херсонської обласної федерації самбо НФСУ» [PERSON] не добросовісно виконував свої обов`язки та не дотримувався положень Статуту, у зв`язку з чим Виконкомом НФСУ було прийнято рішення про звільнення [PERSON] з займаної посади. Накази Всеукраїнської громадської організації «Національна Федерація Самбо України»» №120 від 20.08.2018 року про звільнення [PERSON] та №121 від 20.08.2018 року про призначення [PERSON] на посаду президента відокремленого підрозділу НФСУ «Херсонської обласної федерації самбо НФСУ» були видані на підставі рішення Виконкому НФСУ та є законними і правомірними. Враховуючи норми п. 2.5 Положення «Про відокремлені підрозділи Всеукраїнської громадської організації «Національна Федерація Самбо України»», згідно з яким відокремлені підрозділи реалізують свою діяльність з відома та дозволу керівних органів НФСУ і Президента НФСУ, а також узгоджують з ними будь-які рішення щодо діяльності відокремленого підрозділу НФСУ, відокремленим підрозділом НФСУ «Херсонська обласна федерація самбо НФСУ» були проведені загальні збори тренерів та спортсменів Херсонської області з боротьби Самбо, на яких [PERSON] повідомив, що діючий голова відокремленого підрозділу НФСУ у Херсонській області [PERSON] порушує п. 7.2 Статуту ВГО «Національна Федерація Самбо України» та за увесь час його керування жодного разу не було проведено спортивних зборів для спортсменів Херсонської області та інше (питання 5 протоколу загальних зборів від 09.08.2018 року) та роботу голови відокремленого підрозділу НФСУ у Херсонській області [PERSON] було визнано незадовільною і як наслідок, учасниками загальних зборів було запропоновано Президенту НФСУ [PERSON] , прийняти рішення щодо можливого зняття голови відокремленого підрозділу НФСУ у Херсонській області [PERSON] та затвердити (призначити) головою відокремленого підрозділу [PERSON], а також провести необхідні реєстраційні дії. Всеукраїнська громадська організація «Національна федерація самбо України», видаючи наказ №120 від 20.08.2018 року про звільнення [PERSON] та наказ №121 від 20.08.2018 року про призначення [PERSON] на посаду президента відокремленого підрозділу НФСУ «Херсонської обласної федерації самбо НФСУ», діяли в межах повноважень, визначених Положенням «Про відокремлені підрозділи Всеукраїнської громадської організації «Національна Федерація Самбо України» та Статутом Всеукраїнської громадської організації «Національна федерація самбо України». Протокол загальних зборів тренерів та спортсменів Херсонської області з боротьби Самбо мав рекомендаційний характер та на його підставі Всеукраїнською громадською організацією «Національна федерація самбо України» не приймались рішення про звільнення позивача з займаної посади, отже рішення загальних зборів не порушує прав позивача і не впливає на його трудові відносини з відповідачем. Крім цього, представник відповідача вважав позовні вимоги безпідставними та посилаючись на п. 5.7.7 Статуту Всеукраїнської громадської організації «Національна федерація самбо України», згідно з яким відокремлений підрозділ очолює Голова або Президент, який обирається у порядку, визначеному у Положенні про відповідну обласну Федерацію самбо (відокремлений підрозділ НФСУ), а також на п. 4.4 Положення «Про відокремлені підрозділи Всеукраїнської громадської організації «Національна Федерація Самбо України», згідно з яким термін повноважень Голови (Президента) складає 2 роки, зазначив, що [PERSON] було призначено на посаду президента відокремленого підрозділу НФСУ «Херсонської обласної федерації самбо НФСУ» з 21.03.2016 року, тобто у березні 2018 року у позивача закінчився термін його повноважень як президента відокремленого підрозділу, враховуючи, що обставини викладені у позові не відповідають дійсності та відсутні належні і достовірні докази на підтвердження позиції позивача, просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] . Крім того, представник відповідача - 1 надав суду заяву про застосування строків позовної давності, оскільки позивач пропустив визначений ч.1 ст.233 КЗпП України місячний строк для звернення до суду з позовом у справі щодо звільнення з роботи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову на стороні відповідачів, [PERSON] - адвокат Кириченко К.І. надав письмові пояснення щодо позовних вимог, в яких вважав ці вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з підстав, аналогічних його попередні позиції як представника відповідача - 1. Відповідач 2 - відокремлений підрозділ Національної федерації самбо України «Херсонська обласна федерація самбо НФСУ», та відповідач 3 - Головне територіальне управління юстиції у м.Києві, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду цивільної справи, у судове засідання не з`явилися, будь-яких заяв або клопотань, а також відзиву на позовну заяву не надали. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Петренко Н.О. підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити, а також зазначила, що наказ про звільнення позивача видано на підставі рішення загальних зборів тренерів та спортсменів, а не рішення членів цього відокремленого підрозділу, що суперечить Положенню про відокремлений підрозділ, члени відокремленого підрозділу НФСУ «Херсонської обласної Федерації Самбо НФСУ» не були повідомлені та не були присутні на цих зборах, що підтверджується реєстраційною карткою членів відокремленого підрозділу НФСУ «Херсонської обласної Федерації Самбо НФСУ» 2017 року, протоколами загальних зборів щодо прийняття до складу членів відокремленого підрозділу за 2017 та 2018 роки, листом колективного члена відокремленого підрозділу - Громадської організації «Асоціація багатодітних та малозабезпечених сімей «Прайд», згідно з яким остання не була повідомлена про проведення загальних зборів 09.08.2018 року. Крім того, зазначила, що позивач не був попереджений про своє звільнення та наказ про звільнення йому не вручався, трудова книжка не видана, тобто була порушена процедура повідомлення позивача про звільнення, а також вважала, що відповідачами не доведено, що присутні на загальних зборах тренерів і спортсменів особи є членами НФСУ. Представник відповідача - 1 та третьої особи, просив задовольнити його заяву про застосування строків позовної давності, а також відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на підстави, зазначені ним у відзиві, а також пояснив суду, що посада, яку займав позивач є виборною посадою на добровільних громадських засадах у громадській організації та позивач не отримував заробітної плати за свою діяльність, трудова книжка не велася, наказ про звільнення позивача з посади оприлюднений на сайті громадської організації. Також пояснив, що рішення про звільнення позивача не ґрунтується на протоколі загальних зборів тренерів та спортсменів від 09.08.2018 року, при цьому вказав, що присутні на цих зборах тренери та спортсмени є членами НФСУ, а підставою для звільнення позивача стало рішення виконкому НФСУ від 20.08.2018 року, яким було констатовано неналежне виконання позивачем своїх обов`язків. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та оцінивши надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності у їх взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, а також дійшов наступного висновку. Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 15.01.2019 року №1004863544, Всеукраїнська громадська організація «Національна федерація Самбо України» створена 15.10.1998 року та має відокремлені підрозділи, 29.10.2018 рок за №10701070037044053 внесені зміни щодо зміни місцезнаходження відокремленого підрозділу НФСУ «Херсонська обласна федерація самбо НФСУ». Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 15.01.2019 року №1004863474 Відокремлений підрозділ НФСУ «Херсонська обласна федерація самбо НФСУ» створено 24.03.2015 року. Згідно із п.5.5 Статуту Всеукраїнської громадської організації «Національна федерація Самбо України», затвердженого рішенням чергової Конференції 30.07.2014 року. Обласні Федерації самбо (відокремлені підрозділи) утворюються та діють на засадах колективного членства. Їх членами можуть бути колективи аматорських та професійних клубів самбо, дитячо-юнацьких спортивних шкіл та індивідуального членства. Відокремлені підрозділи НФСУ ведуть облік членів НФСУ у власному регіоні та контролюють своєчасність і повноту сплати ними членських внесків (п.5.7.4 Статуту), відокремлений підрозділ очолює Голова або Президент, який обирається у порядку, визначеному у Положенні про відповідну обласну федерацію самбо-відокремлений підрозділ НФСУ (п.5.7.8 Статуту). Стаття 33 Статуту визначає порядок оскарження рішень, дії та бездіяльність керівних органів НФСУ та передбачає, що такі скарги розглядаються Президентом НФСУ, оскаржувані рішення керівних органів, прийняті з порушенням законодавства України, їх компетенції, або тих, що порушують законні права членів НФСУ, можуть бути скасовані рішенням Конференції НФСУ, відповідно до п. 33.6 ст. 33 Статуту, рішення Конференції НФСУ можуть бути оскаржені в суді. Відповідно до п.4.3, п.4.4 Положення про відокремлені підрозділи Всеукраїнської громадської організації «Національна Федерація Самбо України», затвердженого рішенням Конференції НФСУ 01.02.2018 року, виконавчим і розпорядчим органом відокремленого підрозділу НФСУ, що здійснює управління його поточною діяльністю та несе відповідальність за виконання покладених на відокремлений підрозділ завдань, є Виконком відокремленого підрозділу НСУ, який очолює Голова (Президент) відокремленого підрозділу НФСУ. Термін повноважень Голови (Президента) Виконкому відокремленого підрозділу НФСУ складає 2 роки. Згідно з п. 5.2., п. 5.4. Положення, загальні збори вважаються легітимними за присутності більшості делегатів від колективних або, у разі відсутності таких, індивідуальних членів відокремленого підрозділу НФСУ та обов`язкової присутності представника керівника НФСУ або особи, уповноваженої Президентом НФСУ. До виняткової компетенції загальних зборів відокремленого підрозділу належить обрання кандидатів на посаду Голови (Президента) відокремленого підрозділу та подання такого рішення до Виконкому НФСУ на розгляд для призначення його на посаду Президентом НФСУ. З протоколу №1 загальних зборів членів відокремленого підрозділу НФСУ «Херсонська обласна Федерація Самбо НФСУ» від 11.01.2016 року, вбачається, що присутні 14 членів відокремленого підрозділу, серед яких [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , вирішили обрати президентом відокремленого підрозділу [PERSON] Відповідно до наказу Президента НФСУ №79 від 21.02.2016 року за поданням виконавчої дирекції було призначено на посаду президента Відокремленого підрозділу НФСУ «Херсонська обласна Федерація Самбо України НФСУ» [PERSON] Відповідно до протоколу загальних зборів тренерів та спортсменів Херсонської області з боротьби самбо від 09 серпня 2018 року та долученої до нього реєстраційної форми учасників загальних зборів, вбачається, що на вказаних зборах були присутні 63 тренери та спортсмени, в тому числі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та інші особи, які вказані у реєстраційній формі як члени НФСУ, а також 23 запрошені особи. З вищевказаного протоколу вбачається, що до порядку денного зборів були включені питання про стан розвитку боротьби самбо в м.Херсоні та області ситуацію, що склалася у відокремленому підрозділі (п.5), зміну голови відокремленого підрозділу НФСУ у Херсонській області (п.6) та про висунення кандидатури на посаду голови відокремленого підрозділу НФСУ у Херсонській області (п.7). За наслідками цих зборів було вирішено визнати незадовільною роботу голови відокремленого підрозділу [PERSON] , який порушує п. 7.2 Статуту НФСУ, до складу відокремленого підрозділу включено невідомих осіб, які не мають жодного відношення до самбо, а також зняти з посади голову відокремленого підрозділу НФСУ у Херсонській області [PERSON] та висунути вимогу президенту Національної Федерації Самбо України [PERSON] зняти голову відокремленого підрозділу НФСУ у Херсонській області [PERSON] , провести необхідні реєстраційні дії в органах юстиції. Крім того, було вирішено обрати головою відокремленого підрозділу НФСУ у Херсонській області [PERSON] та висунути вимогу президенту Національної Федерації Самбо України [PERSON] затвердити (призначити) головою відокремленого підрозділу НФСУ у Херсонській області [PERSON] та провести необхідні дії в органах юстиції. Таким чином, суд дійшов переконання, що позивачем не надано належних та достовірних доказів того, що участь у вищевказаних загальних зборах не приймали члени відокремленого підрозділу НФСУ та рішення ухвалено неповноважними особами, оскільки вказане твердження спростовується матеріалами справи, судом встановлена участь у вказаних зборах, в тому числі тих же членів НФСУ, які у 2016 році приймали участь у зборах та якими позивача було обрано на посаду. При цьому суд не приймає до уваги надані позивачем реєстраційні картки членів відокремленого підрозділу НФСУ «Херсонська обласна Федерація Самбо НФСУ» за 2017 та 2018 роки, оскільки вказані докази не відповідають вимогам ст.95 ЦПК України, та не можуть бути визнані належними та допустимими доказами в силу ст.ст.78, 79 ЦПК України. Крім того, суд вважає, що форма викладення та назва документа, яким письмово оформлено рішення загальних зборів тренерів та спортсменів Херсонської області з боротьби самбо від 09.08.2018 року, не має вирішального значення, оскільки знайшли підтвердження наступні обставини: загальні збори, на яких обговорювалася невиконання позивачем вимог Статуту та було прийнято рішення про його звільнення, відбулися; участь у цих зборах приймали особи, які є членами відокремленого підрозділу НФСУ, тобто повноважні особи; Статутом Всеукраїнської громадської організації «Національна федерація Самбо України» та Положенням про відокремлені підрозділи не закріплено обов`язкової форми та назви протоколів. Крім того, суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що він не був повідомлений про проведення загальних зборів, не приймав у них участі та не був обізнаний про прийняті рішення, оскільки будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин позивачем не надано та саме на позивача, як на голову Відокремленого підрозділу «Херсонська обласна федерація самбо НФСУ», відповідно до ст.6 Положення, покладено вирішення усіх питань діяльності відокремленого підрозділу, а рішення загальних зборів є обов`язковими для Голови відокремленого підрозділу, та позивач при належному виконання своїх обов`язків мав бути обізнаним про діяльність очолюваного ним підрозділу. Відповідно до наказу Президента НФСУ № 120 від 20.08.2018 року [PERSON] було звільнено від виконання обов`язків президента відокремленого підрозділу НФСУ «Херсонська обласна Федерація Самбо НФСУ» згідно рішення виконкому НФС від 20.08.2018 року. З наказу Президента НФСУ № 121 від 20.08.2018 року вбачається, що на посаду президента відокремленого підрозділу НФСУ «Херсонської обласної Федерації Самбо НФСУ» за поданням Виконавчої дирекції призначено [PERSON] Відповідно до протоколу №11 від 20.08.2018 року засідання виконкому ВГО «Національна Федерація Самбо України» на розгляд було винесено три питання: розгляд рішення загальних зборів колективу тренерів та спортсменів членів відокремленого підрозділу НФСУ «Херсонська обласна федерація самбо НФСУ» від 09.08.2018 року; питання про відсторонення від посади керівника відокремленого підрозділу НФСУ «Херсонська обласна федерація самбо НФСУ» [PERSON]; питання щодо призначення нового керівника НФСУ «Херсонська обласна федерація самбо НФСУ». Таким чином, судом встановлено, що підставою для видання оскаржуваних позивачем наказів були рішення виконкому НФСУ від 20.08.2018 року та подання виконавчої дирекції, а не рішення загальних зборів тренерів та спортсменів, яке оформлено протоколом від 09.08.2018 року, президент НФСУ видаючи вказані накази діяв у межах його повноважень, визначених Статутом громадської організації, в зв`язку з чим суд дійшов переконання, що винесення вищевказаних наказів та внесення 29.10.2018 року змін в ЄДРЮОФОПГФ Головним територіальним управлінням юстиції у м.Києві, не перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із загальними зборами 09.08.2018 року, здійснені відповідно до вимог Статуту, в зв`язку з чим підстав для визнання вказаних наказів та реєстраційних дій незаконними, а також їх скасування суд не вбачає. Статтею 6 Конституції України передбачено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Відповідно до ч.1 та ч.5 ст.1 Закону України «Про громадські об`єднання» від 22.03.2012 року, громадське об`єднання - це добровільне об`єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів. Громадське об`єднання зі статусом юридичної особи є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про громадські об`єднання» громадські об`єднання утворюються і діють на принципах: добровільності; самоврядності; вільного вибору території діяльності; рівності перед законом; відсутності майнового інтересу їх членів (учасників); прозорості, відкритості та публічності. Відповідно до п.1.1. та п.1.7 ст.1 Статуту Всеукраїнської громадської організації «Національна Федерація самбо України» (в редакції від 30.07.2014 року), є добровільною неприбутковою всеукраїнською громадською організацією фізкультурно-спортивної спрямованості, створеною відповідно до Конституції України, Законів України «Про громадські об`єднання» та «Про фізичну культуру та спорт», чинного законодавства, на засадах індивідуального і колективного членства, на основі єдності інтересів, для спільної реалізації громадянам своїх прав і свобод. НФСУ є громадською організацією фізкультурно-спортивної спрямованості. Відповідно до п. 2.1. Статуту, головною метою діяльності НФСУ є сприяння розвитку та популяризації самбо в Україні захист законних інтересів своїх членів, здійснення спортивної, оздоровчої, культурної, освітньої діяльності. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.22 Закону України «Про громадські об`єднання», держава забезпечує додержання прав громадських об`єднань. Втручання органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб у діяльність громадських об`єднань, так само як і втручання громадських об`єднань у діяльність органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, не допускається, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до п.1.11 Статуту, держава забезпечує додержання прав і законних інтересів НФСУ, втручання державних органів і службових осіб у діяльність НФСУ не допускається, крім випадків, передбачених законодавством. З огляду на наведені вище приписи законодавства та положення Статуту Всеукраїнської громадської організації «Національна Федерація Самбо України», відповідач - 1 та відповідач - 2 не є господарськими товариствами у розумінні ст.79 ГК України та правовідносини між членами громадської організації та самою організацією не мають характеру корпоративних, отже зазначений спір має приватно-правовий характер та підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, що узгоджується з правовою позицією щодо юрисдикції спорів за участю громадських організацій, які виникають з приводу їх діяльності, порядку скликання та проведення загальних зборів громадських організацій, викладеною у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 року по справі № 916/978/17 (провадження №12-100гс18). При цьому, суд вважає, що вказаний спір є спором про право цивільне та не є трудовим спором, з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст.314 ЦК України, фізичні особи мають право на свободу об`єднання у політичні партії та громадські організації, вказане право є особистим немайновим правом, що забезпечує соціальне буття фізичної особи, та відповідно до ст. 275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб, який здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Відповідно до ст.21 КЗпП України, трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно з висновками Конституційного Суду України в рішенні від 09 липня 1998 року у справі за конституційним зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення частини першої статті 21 КЗпП України (справа про тлумачення терміну «законодавство») № 12-рп/98, відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір - це індивідуальна угода між працівником і роботодавцем. Шляхом укладення трудового договору з роботодавцем громадяни реалізують свої конституційні права на працю, добровільно вступають у трудові правовідносини, набуваючи конкретних трудових прав і обов`язків. Трудовий договір є основним юридичним фактом, з яким пов`язано виникнення, зміна чи припинення трудових правовідносин. За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством пільги, компенсації тощо. Отже, основною ознакою трудових відносин є те, що трудове законодавство регулює процес трудової діяльності, її організації. Разом з тим, як встановлено судом, трудовий договір між позивачем та відповідачем 1, відповідачем 2 не укладався, трудова книжка не велася та заробітна плата не сплачувалася, позивача було призначено на вказану виборну посаду на громадських засадах за наслідками голосування та в подальшому у такому ж порядку звільнено, в зв`язку з чим суд дійшов переконання, що між позивачем та відповідачами 1 та 2 не виникли трудові правовідносини, отже суд вважає посилання позивача на порушення відповідачем - 1 визначеного трудовим законодавством порядку звільнення працівників та повідомлення про звільнення, безпідставним. У частині 2 статті 22 Закону України «Про громадські об`єднання», міститься пряма заборона втручання органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб у діяльність громадських об`єднань. Позивач перебував на виборній посаді на громадських засадах на безоплатній основі, його діяльність підпорядкована Закону України «Про громадські об`єднання» та Статуту Всеукраїнської громадської організації «Національна Федерація Самбо України», Положенню про відокремлені підрозділи НФСУ, розгляд скарг на дії та рішення керівних органів вказаної громадської організації віднесено до виключної компетенції Президента НФСУ та Конференції НФСУ, проте позивач рішення загальних зборів від 09.08.2018 року, накази Президента НФСУ про своє звільнення та призначення на посаду президента відокремленого підрозділу іншої особи у визначеному Статутом громадської організації порядку не оскаржував, в зв`язку з чим суд вважає, що даний спір належить до виключної компетенції Всеукраїнської громадської організації «Національна Федерація Самбо України» та її внутрішньо-організаційної діяльності та повинен вирішуватися відповідно до статутних документів вказаної громадської організації та законодавства, яке регулює основи її діяльності. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Неналежність обраного способу судового захисту з огляду на правову позицію Верховного Суду України, наведеній в п. 3 Інформаційного листа №01-8/482 від 13.08.2008 року Вищого господарського суду України «Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2008 року», зумовлює відмову у задоволенні означених позовних вимог. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України» № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Підсумовуючи вищевикладене, надавши об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу позивача на момент звернення до суду, зважаючи на положення ст.13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, суд, з урахуванням практики ЄСПЛ, вважає за можливе не деталізувати відповіді на кожен аргумент позивача, а також дійшов переконання, що обставини, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог не знайшли свого об`єктивного підтвердження, а позивачем обрано неправильної спосіб захисту свого права, яке він вважає порушеним, у зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у повному обсязі. Щодо заяви відповідача - 1 та третьої особи про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог в наслідок спливу позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із ч.1 ст.42 ЦПК України, у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у задоволенні позову. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2016 року у справі № 6-33530ск15 з урахуванням зазначених положень законодавства щодо строку позовної давності, перш ніж застосовувати позовну давність, судам необхідно з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого останній звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності. Оскільки судом відмовлено в позові з підстав його необґрунтованості, порушення прав позивача не доведено, заява відповідача та третьої особи про застосування до заявлених позовних вимог положень ч.4 ст.267 ЦК України та відмови в позові у зв`язку зі спливом позовної давності задоволенню не підлягає. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд керується положеннями ст. 141 ч.1, ч.2 п.2, ч.6 ЦПК України, згідно яких, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача, та враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено повністю, суд дійшов висновку про віднесення судових витрат за рахунок позивача.

Outcome: dismissed