Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб з [PERSON] , стягнути з останньої аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для однієї дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття та визначити місце проживання дітей за їх батьком - [PERSON] Свої вимоги мотивує тим, що 07.12.2015 року між ним та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано Великоглушанською сільською радою Любешівського району Волинської області, актовий запис №10. Сторони мають двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що сімейне життя між ними не склалося. Згодом після народження другої дитини відповідач перестала займатись вихованням дітей, почала залишати сім`ю на декілька днів, а то й тижнів. Допомогу на дітей почала витрачати на особисті потреби, тому позивач був змушений переоформити отримання вказаної допомоги на себе. Фактичні шлюбні відносини припинені, надії на примирення немає, подальше збереження шлюбу неможливе та сторони проживають окремо з 2018 року. Відповідач почала займатися протиправною діяльністю, вести аморальний спосіб життя, внаслідок чого була засуджена. Під час перебування дітей з відповідачем вони вилучались працівниками соціальної служби, оскільки діти з матір`ю перебували в компанії осіб, які зловживають алкоголем, психотропними та наркотичними речовинами. На даний час діти проживають з позивачем в с.Софіївка Черкаського району Черкаської області. У їх догляді та вихованні йому допомагає мати та сестра, відповідач участі у вихованні дітей не приймає. Також у своїх позовних вимогах позивач просив звільнити його від сплати судового збору відповідно до ст.8 ЗУ «Про судовий збір». Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 22 травня 2019 року [PERSON] звільнено від сплати судового збору у даній справі. 29.07.2019 року позивачем подано клопотання про зменшення позовних вимог, згідно якого просить суд розірвати шлюб з [PERSON] , стягнути з останньої аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для однієї дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. В судове засідання позивач не з`явився, подавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, зменшені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилася, хоча про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, а тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст.280 ЦПК України. Судом встановлено, що згідно свідоцтва Серії [NUMBER] 07.12.2015 року Великоглушанською сільською радою Любешівського району Волинської області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , актовий запис №10. Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини, як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». Отже принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що дана вимога підлягає до задоволення, оскільки сімейні стосунки між сторонами не склалися, подружні відносини сторонами не підтримуються, за вказаними позивачем обставинами збереження шлюбу не можливе, тому шлюб необхідно розірвати. З матеріалів справи вбачається, що відповідач є матір`ю неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які перебувають на утриманні позивача відповідно до довідок Софіївської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 28.01.2019 року №97 та Управління праці та соціального захисту населення ЧРДА Черкаської області від 24.04.2019 року №779/06-25, а тому відповідно до ст. 180 СК України зобов`язана утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Як передбачено ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Розмір аліментів, які позивач просить стягнути з відповідача, відповідає вимогам п.2 ч. 1 ст. 182 СК України щодо розміру аліментів, а тому дана вимога підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved