Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право реєстрації та користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.11.2018 року № 1726 є власником квартири [ADDRESS] , в якій і по сьогоднішній день проживає та є зареєстрованою. Разом із позивачем проживає її дитина, [PERSON] , 2005 р.н., а також зареєстрований відповідач. Шлюб, укладений між позивачем та відповідачем було розірвано 08.07.2016 року, про що було видано свідоцтво про розірвання шлюбу від 08.07.2016 року, Печерським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис № 94. Як вказує позивач, комунальні служби, що надають їй послуги по утриманню її квартири [ADDRESS] , в своїх розрахунках (квитанціях) вказують кількість мешканців - 2 особи, та нараховують відповідні розміри грошових коштів, розраховані на 2 особи. За таких обставин, позивач обмежена у здійсненні свого права власності на квартиру, сплачуючи комунальні платежі з урахуванням проживання відповідача. Згідно п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 р. справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи вказана справа є незначної складності, а відтак, дана справа відповідає критеріям малозначної справи та підлягає розгляду у порядку спрощеного провадження (ч. 6 ст. 19, п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України). Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.10.2017 року відкрито провадження та справу призначено до судового розгляду на 13.12.2017 року. 13.12.2017 року по справі оголошено перерву до 26.02.2018 року, у зв`язку із залученням до справи в якості третіх осіб: Печерську державну адміністрацію в м. Києві, КП УЖГ «Печерськжитло» та направленням запиту щодо витребування інформації щодо перебування відповідача на квартирному обліку та його проживання. Згідно відповіді, наданої Печерською районною в м. Києві державної адміністрації, від 10.01.2018 року за № 105/01-7387/1, станом на 09.01.2018 року [PERSON] не перебуває та не перебував на квартирному обліку при Печерській районній в м. Києві державній адміністрації. Разом з цим, надали довідку про місце реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В подальшому представник позивача подала заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлявся за адресою місця реєстрації, вказаною у довідці Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києва. Згідно з даними поштових відділень судові повістки повернулися на адресу суду з неврученням за закінченням терміну зберігання. У розумінні ч. 1 ст. 131 ЦПК України судова повістка на ім`я відповідача вважається доставленою. Причини неявки відповідача суду не відомі, відзив відповідач не подав. Крім того, РГ «Урядовий кур`єр» та РГ «Хрещатик» опубліковано оголошення про виклик [PERSON] , у судові засідання. За таких обставин, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.11.2018 року № 1726 [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , в якій і по сьогоднішній день проживає та є зареєстрованою. Разом із позивачем проживає її дитина, [PERSON] , 2005 р.н., а також зареєстрований відповідач. Шлюб, укладений між позивачем та відповідачем було розірвано 08.07.2016 року, про що було видано свідоцтво про розірвання шлюбу від 08.07.2016 року, Печерським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис № 94. Як визначено у ст. 150 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР), громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 156 ЖК Української РСР, члени сім`ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Так, відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач не є членом сім`ї позивача. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Як визначено у ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення У статті 396 ЦК України визначено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем понесені в якості судових витрат лише витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн., що підтверджується квитанцією від 27.07.2017 року. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 640,00 грн. у відшкодування судових витрат. Враховуючи викладене,

Outcome: partial