Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 03 вересня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 1184 . Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] [INFO]. Зазначив, що сторони досягли згоди про те, що їх донька [PERSON] буде проживати з матір'ю [PERSON]. Вважає, що основною причиною для подання заяви про розірвання шлюбу між ним і відповідачем є тривала відсутність між ними сімейних стосунків, а також відсутність бажання їх відновити. Зокрема, близько двох років шлюбні стосунки сторін припинені, сторони не ведуть спільного господарства, проживають окремо один від одного, внаслідок чого їх подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим. Зауважив, що такому стану стосунків сторін передували систематичні конфлікти, які позбавили їх почуттів прихильності та любові один до одного, взаємоповаги та взаєморозуміння, що є передумовою для подружніх відносин. За глибоким переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає сенсу, оскільки у сторін на ґрунті сімейно-побутових проблем, та діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя, розвинулась неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги. Позивач вважає що за таких умов шлюб необхідно розірвати. Позивач [PERSON] до судового засідання подав заяву згідно якої просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] подала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала та не заперечила проти їх задоволення, просила розгляд справи проводити без її участі. Дослідивши письмові докази у справі та оцінивши їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 03 вересня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 1184 . Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] [INFO]. За приписами ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. За визначенням поняття шлюбу, наведеним у ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно вимог ст. 24 СК закріплено один із головних принципів шлюбу його добровільність. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як слідує з положень ст. 51 Конституції України, добровільність шлюбу відноситься до основних прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно із ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою ст. 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. В судовому засіданні встановлено, що сторони на момент розірвання шлюбу разом не проживають та фактично припинили шлюбні відносини вже близько двох років, не проживають однією сім'єю та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснили реальних дій щодо збереження родинних стосунків. Сторони не мають наміру зберегти свою сім'ю. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання кожного з них продовжувати шлюбні відносини, дійшов висновку, що подальше подружнє життя сторін, збереження їх сім'ї є неможливим та суперечить інтересам кожного з них. На підставі викладеного ст.ст. 105,110,112 СК України,

Outcome: approved