Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про припинення права на аліменти та стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач має на вихованні спільного з відповідачкою сина, з якою проживав у не зареєстрованому шлюбі, [PERSON] , [INFO] . [INFO] . Саксаганський районний суд м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області у справі № 214/5074/15-ц прийняв рішення про стягнення з позивача на користь відповідачки [PERSON] аліментів на утримання спільного сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500,00 грн., щомісячно, до досягнення сином повноліття, починаючи з 09.07.2015 р. Позивач з 09.07.2015 р., щомісячно, справно сплачував аліменти про що має підтверджуючи документи. 29.07.2016 р. відповідачка дала нотаріальну згоду, щодо реєстрації місця проживання спільного сина [PERSON] за адресою реєстрації та постійного місця проживання позивача - [ADDRESS] . 31.03.2017 р. позивач зареєстрував місце проживання спільного сина [PERSON] за адресою [ADDRESS] . З червня 2017 року спільний син сторін [PERSON] почав постійно проживати з позивачем, з того ж часу позивач припинив сплату аліментів на користь відповідача [PERSON] , а відповідачка матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку не надає. Оскільки відповідач відмовляється добровільно звернутися до державного виконавця із заявою про припинення стягнення аліментів, позивач просить припинити стягнення аліментів та стягнути з [PERSON] аліменти на його користь на утримання спільного сина в розмірі 3 000,00 грн. щомісячно до досягнення повноліття. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні, позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, причин не явки суджу не повідомила. Суд, заслухавши представника позивача [PERSON] , дослідивши подані матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про народження, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 27.10.2015р. з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 09.07.2015р. Відповідно до заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.10.2019р., визначено місце проживання [PERSON] разом з батьком [PERSON] (а.с.21-24). Відповідно до довідки №02/03/09-815 від 05.04.2017р., зареєстроване місце проживання [PERSON] з 31.03.2017р . за адресою - [ADDRESS] (а.с.25). Позивач просив припинити стягнення аліментів з червня 2017 р. з моменту постійного проживання, але дана підстава не знайшла свого підтвердження при розгялді справи, а тому суд вважає за доцільне припинити стягнення аліментів з дати винесення заоччного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі щодо визначення місця проживання дитини. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Згідно ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд, може, звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у ст. ст. 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підставі припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом, а ст.. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. З аналізу статтей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Статтею 180 Сімейного Кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. В п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, №3 зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня 2020 року - 2318 гривень, з 1 грудня 2020 року - 2395 гривень. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Разом з тим, визначальним при вирішенні спору суд визнає гарантоване Конституцією та законами України право дитини на належне повноцінне її утримання. Суд також виходить із затвердженого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на момент ухвалення рішення судом, та того, що кожен із батьків повинен у рівних частках забезпечувати потреби дитини, які не можуть бути меншими ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. З врахуванням вищенаведених обставин, розумним, справедливим та співмірним розміром аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, на утримання дитини, суд вважає аліменти у розмірі 2200,00 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню. Згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача стягується на користь держави судовий збір в розмірі 1536,80 грн. Враховуючи наведене, ст.ст.84,180,182, 184, 191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial