Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Сільськогосподарського обслуговуючого кооперативу «Путилівський» про визнання права власності на придбане майно, нежитлове приміщення. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 15 грудня 2004 року він придбав нерухоме майно, нежитлове приміщення свинарника (фундамент) у СГОВ «Путилівський» згідно договору купівлі - продажу від 15.12.2004 року, заплативши кооперативу 4985 грн. Приміщення свинарника було передано по накладній. При зверненні до сільської ради та архітектуру про виділенні йому земельної ділянки для обслуговування даної будівлі та виготовлення проектно-кошторисної документації на її реконструкцію та переобладнання з метою подальшого її використання йому було відмовлено, мотивуючи тим, що на це нежитлове приміщення немає відповідних правовстановлюючих документів. Договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений, оскільки відповідач відмовляється посвідчувати даний договір, так як на дане нежитлове приміщення у них немає ніяких документів і на балансі СГОК «Путилівський» вказане приміщення не рахується не рахується. Просить суд визнати за ним право власності на нерухоме майно, приміщення свинарника, загальною площею 591,3 м. кв., яке розміщене по [ADDRESS], надавши йому можливість провести реконструкцію та переобладнання та здійснити державну реєстрацію нерухомого майна. Позивач [PERSON] в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав, з підстав наведених в позовній заяві, просили суд їх задоволити в повному об'ємі. Представник відповідача Нерода П.А. в судове засідання не з'явився, згідно поданої заяви просить проводити розгляд справ у його відсутності, позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечує. Заслухавши позивача по справі, дослідивши представлені письмові докази, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно із ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідченні, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 15 грудня 2004 року позивач [PERSON] прийняв у власність від СГОК «Путилівський» нежитлову будівлю, а саме: приміщення свинарника, що знаходиться за адресою [ADDRESS] (а.с.7). Згідно квитанції до прибуткового касового ордера від 25.05.2002 року СГОК «Путилівський» отримав від [PERSON] в сумі 4985 грн. (а.с. 8). Згідно із ч. 2 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину встановлена законом, такий правочин є нікчемним. У випадках, встановлених Цивільним кодексом України, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Відповідно до ст. 220 ЦК України в разі недодержання сторонами вимог про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Таким чином, закон надає суду право визнавати дійсним договір, який через недодержання сторонами вимог закону про його нотаріальне посвідчення є нікчемним. Правила ст. 220 ЦК України щодо можливості визнання договору купівлі-продажу дійсним не поширюється на договори купівлі-продажу, предметом яких є земельна ділянка, єдиний майновий комплекс, житловий будинок (квартира) або інше нерухоме, оскільки такий правочин підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Це пов'язано із тим, що момент вчинення такого правочину, відповідно до положень ст. ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому правочин є неукладеним і таким, що не породжує для сторін прав та обов'язків. У зв'язку з цим, не будучи укладеним, договір не може бути визнаний судом дійсним на підставі ст. 220 ЦК України. Пунктами 5,6 Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 671, передбачено, що державній реєстрації підлягають договори купівлі-продажу, міни земельної ділянки або іншого нерухомого майна; державна реєстрація правочинів проводиться шляхом внесення нотаріусом запису до Державного реєстру правочинів одночасно з його нотаріальним посвідченням. Договір купівлі-продажу вищезазначеної нежитлового приміщення укладений сторонами у простій письмовій формі в силу положень ст.ст. 640, 657 ЦК України не є укладеним, тому не може бути визнаний дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України, а відповідно відсутні й правові підстави для визнання права власності на нерухоме майно, що є предметом вказаного правочину. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно, придбане на підставі договору купівлі-продажу від 15.12.2004 року, який не є укладеним і не створює прав та обов'язків для сторін, є безпідставними, так як відсутні правові підстави для визнання права власності на нерухоме майно в судовому порядку.

Outcome: dismissed