Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначає, що 27 вересня 2016 року між ним та відповідачкою [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Згідно умов вказаного договору, продавець передав а покупець прийняв у власність, належну продавцю на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] . Продаж зазначеної квартири, за домовленістю сторін, було здійснено за 70000 грн., з яких 5000 грн. він сплатив до підписання договору, а решту 65000 грн. зобов`язався сплатити протягом двох років, шляхом сплати рівних щомісячних платежів, починаючи з листопада 2016 року до листопада 2018 року. 15 січня 2018 року він повністю розрахувався за вказану вище квартиру, що підтверджується заявою [PERSON] від 15 січня 2018 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Першотравенського міського нотаріального округу Баден А.Є. за №3. Причиною звернення до суду з даним позовом є те, що відповідачка [PERSON] , після укладення зазначеного вище договору купівлі-продажу та моменту повного розрахунку, не знялась з реєстрації та на теперішній час зареєстрована у спірній квартирі, у зв`язку з чим, він змушений сплачувати комунальні платежі, які нараховуються також і на відповідачку, своїми діями, остання чинить перешкоди йому у здійсненні законного права як власника квартири на вільне користування, володіння та розпорядження майном. Просить суд позбавити відповідача [PERSON] права користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] . У судове засідання позивач [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти постановлення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на сторінці Першотравенського міського суду Дніпропетровської області Офіційного веб-порталу «Судова влада України». Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 150 Житлового кодексу України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 27 вересня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Першотравенського міського нотаріального округу Баден А.Є., зареєстрованого в реєстрі за №1247, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 30 вересня 2016 року за №69476012, виданого приватним нотаріусом Першотравенського міського нотаріального округу Баден А.Є., відповідно до якого, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 1247, виданого 27 вересня 2016 року та посвідченого приватним нотаріусом Першотравенського міського нотаріального округу Баден А.Є. Відповідно до п.3 договору купівлі-продажу від 27 вересня 2016 року, продаж квартири [ADDRESS] , за домовленістю сторін, провадиться за 70000,00 грн., з яких 5000,00 грн. [PERSON] сплатив до підписання цього договору, а решту 65000,00 грн. останній зобов`язався сплатити протягом двох років, шляхом сплати рівних щомісячних платежів, починаючи з листопада 2016 року до листопада 2018 року. [PERSON] та [PERSON] домовились, що факт повного розрахунку за продану квартиру має бути підтверджений заявою [PERSON] чи її уповноваженого представника, справжність підпису на на якій має бути нотаріально засвідчено. Згідно заяви [PERSON] від 15 січня 2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Першотравенського міського нотаріального округу Баден А.Є. та зареєстрованим у реєстрі за №3, остання підтверджує, що [PERSON] розрахувався у повному обсязі, в сумі 70000,00 грн. за продану нею квартиру [ADDRESS] . Будь-яких претензій до [PERSON] вона не має. Актом №764, виданим 19 листопада 2019 року Приватним підприємством «Комунальщик-4» підтверджується, що [PERSON] , 1948 року народження, зареєстрована але не проживає у квартирі [ADDRESS] , з 2017 року по теперішній час. Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст.ст. 4, 19 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Враховуючи вищевикладене, та те, що відповідач по справі [PERSON] припинила право власності на спірну квартиру, зареєстрована у спірній квартирі, але не проживає в ній, родинних відносин з позивачем, як власником квартири, не має, тому суд вважає, що [PERSON] слід позбавити права користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] . Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved