Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до Близнюківського районного суду Харківської області з позовною заявою до Софіївської сільської ради Близнюківського району Харківської області та Близнюківської районної державної адміністрації Харківської області про визнання права власності на земельну частку (пай), в якій просить визнати за ним право на земельну частку (пай) в розмірі 6,7 умовних кадастрових гектарів, у землі, яка перебуває у колективній власності КСП імені газети Правда. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він 01.02.1991 був прийнятий в члени колишнього колективного сільськогосподарського підприємства ім. газети «Правда» по Софіївській сільській раді Близнюківського району Харківської області та 16.02.1996 виключений із членів вказаного підприємства. Державний акт на право колективної власності на землю видано колективному сільськогосподарському підприємству ім. газети «Правда» села Софіївка Перша Близнюківською районною Радою народних депутатів Близнюківського району Харківської області у тому, що вказаному власнику землі передається у колективну власність 5159,0 гектарів землі в межах згідно з планом. Землю передано у колективну власність для сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення Близнюківської районної Ради народних депутатів від 09 лютого 1996 року № VII сесії XXII скликання. Акт зареєстровано в Книзі записів Державних актів на право колективної власності на землю за № 12 серії ХР-03-00-000373 від 16 лютого 1996 року. Згідно з Додатком №1 до вказаного Державного акту серії ХР-03-00-000373- списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства імені газети «Правда», які мають право на земельну частку (пай) прізвище позивача значиться під №54. Листом відділу у Близнюківському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 30 жовтня 2018 року №130/0-0.23,11-16/133-18 позивачу повідомлено, що відповідно до книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) із земель КСП імені газети «Правда» Софіївської сільської ради сертифікат на право на земельну частку (пай) на [PERSON] не зареєстровано. Вказує, що довідкою Софіївської сільської ради Близнюківського району Харківської області від 26.03.2019 № 02-20/117 підтверджується, що на території Софіївської сільської ради Близнюківського району Харківської області наявні вільні земельні ділянки колективної власності. З метою отримання сертифіката на право на земельну частку (пай) позивач звернувся до Близнюківської районної державної адміністрації Харківської області. На його звернення щодо видачі сертифіката відповідного зразка на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП імені газети «Правда», Близнюківською районною державною адміністрацією Харківської області листом від 29.12.2018 за № 01-42/5146 рекомендовано для вирішення цього питання звернутися до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай) із земель колективної власності колишнього КСП імені газети «Правда». Вважає порушеним його право на отримання земельної частки (паю) в зв`язку з чим і звертається до суду. Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримав та просив її задовольнити. Представник відповідача, Софіївської сільської ради Близнюківського району Харківської області, в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, просила застосувати строк позовної давності, вказуючи на те, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки паювання земель розпочалося з 1996 року, є загальновідомим фактом, проводилося відкрито та гласно, але позивач звернувся до суду за захистом свого права через значний проміжок часу. Представник відповідача, Близнюківської районної державної адміністрації Харківської області, надав заяву про розгляд справи без його участі за наявними в справі матеріалами. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши надані докази, суд, на основі повно та всебічно з`ясовних обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов таких висновків. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З трудової книжки [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] вбачається, що він з 01 лютого 1991 року по 16 лютого 1996 року був членом КСП ім. газети «Правда» Близнюківського району Харківської області. З копії Державного акта на право колективної власності на землю серії ХР-03-00-000373 від 16 лютого 1996 року вбачається, що КСП ім. газети «Правда» села Софіївка Перша, на підставі рішення Близнюківської районної Ради народних депутатів від 09 лютого 1996 року № VII сесії XXII скликання, отримало зазначений Державний акт на право колективної власності на землю, розміром 5159,0 гектарів в межах згідно з планом, розташовану на території Софіївської сільської ради Близнюківського району Харківської області. Згідно листа\~відділу у\~Близнюківському районі\~Головного управління\~Держгеокадастру у\~Харківській області\~від 30\~жовтня 2018\~року №\~13/0-0.23,11-16/133-18,\~в Державному\~акті на\~право колективної\~власності на\~землю серії\~ХР-03-00-000373\~КСП ім.\~газети «Правда» Софіївської сільської ради (реєстрація за № 12 від 16.02.1996) прізвище [PERSON] внесено під № 54 до Додатку № 1 списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства. Крім того зазначено, що відповідно до книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) із земель КСП імені газети «Правда» Софіївської сільської ради сертифікат на право на земельну частку (пай) на [PERSON] не зареєстровано Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. З огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі повинні застосовуватися положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин. Частиною дев`ятою статті 5 ЗК України (тут і далі в редакції від 22 червня 1993 року) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Згідно з частиною першої статті 22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Згідно з пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Згідно з вимогами статей 22, 23 ЗК України та зазначеного Указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акту на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акту. Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом колективного сільськогосподарського підприємства на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у позивача є право на земельну частку (пай). За правилом, викладеним в ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власниками земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Пунктом 5 Указу Президента України від 8 серпня 1995р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) та їх реєстрація проводиться відповідною районною державною адміністрацією. Листом відділу у Близнюківському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 30 жовтня 2018 року № 13/0-0.23,11-16/133-18 підтверджено, що [PERSON] сертифікат на право на земельну частку (пай) не отримав, а тому із відповідною заявою звернувся до Близнюківської районної державної адміністрації Харківської області, але листом від 29.12.2018 № 01-42/5146 йому було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай) із земель колективної власності колишнього КСП ім. газети «Правда» Близнюківського району Харківської області. Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Довідкою відділу\~у Близнюківському\~районі Головного\~управління Держгеокадастру\~у Харківській\~області від\~22.03.2019\~№ 35/103-19\~підтверджується,\~що відповідно\~до справи\~паювання земель\~колективної власності\~КСП імені\~газети «Правда»\~Близнюківського району\~Харківської області\~та розпорядження\~Близнюківської РДА\~від 24.06.1996\~№ 194\~вартість земельної\~частки (паю)\~становить 21534,39\~грн.,\~розмір земельної\~частки (паю)\~складає 6,7\~умовних кадастрових\~гектарів.\~Також в\~довідці зазначено, що на території Софіївської сільської ради Близнюківського району Харківської області наявні земельні ділянки колективної власності. Крім того, наявність вільних земельних ділянок колективної власності КСП імені газети «Правда» підтверджується також довідкою Софіївської сільської ради Близнюківського району Харківської області від 26.03.2019 року № 02-20/117. Щодо заяви представника відповідача - Софіївської сільської ради Близнюківського району Харківської області про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року в справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року в справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що позивач набув право на земельну частку (пай) з дня видачі Державного акта на землю, в Додатку №1 до якого він значиться під №54. З цього часу вказане право позивача не оспорювалось та припинено не було. Лише при оформленні права власності на землю у 2018 році на підставі існуючого права на земельний пай, позивачу біло відмовлено з підстав відсутності сертифіката та рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай). Тобто невизнання права позивача, за захистом якого він звернувся, може мати місце саме з цього часу, тобто з 29.12.2018. Таким чином, з урахуванням положення ст.257 ЦК України, заява представника відповідача Софіївської сільської ради про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає, оскільки строк позовної давності не сплинув. Вказаний висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 05.02.2020 (справа №389/896/19; провадження 61-17171св19). Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. Сукупність наведених доказів та їх належна оцінка і дають суду підстави для задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved