Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання двох дітей та стягнення аліментів за минулий час, але не більше ніж за три останніх роки. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що вона є матірю [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач з відповідачем мешкали разом у цивільному шлюбі. Після того, як сімейне життя не склалось, діти залишились мешкати разом з позивачем та знаходяться на повному її утриманні. Відповідач є батьком дітей, участі в їх утриманні не приймає, разом з дітьми не мешкає, матеріально не допомагає, у звязку з чим вона просить суд винести рішення про стягнення з відповідача на її користь аліменти за минулий час, а саме за три останніх роки в розмірі по 1500 грн. на місяць на кожного, та стягнути з відповідача аліменти з дня подачі позову до суду на утримання дітей в розмірі 1500 грн. на місяць до досягнення дітьми повноліття. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності(а.с.14), у вказаній заяві підтримала заявлені вимоги, посилаючись на обставини викладенні в позовній заяві. Просила позовні вимоги задовольнити та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, суду надав заперечення проти позову, просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В судове засідання сторони не зявилися, тому відповідно правил ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Як встановлено в судовому засіданні, позивач є матірю [PERSON], [INFO] та [PERSON], 15.09.2011 року, що підтверджується свідоцтвом про народження дітей, яке міститься в матеріалах справи. Діти мешкають разом з позивачем, знаходяться на повному її утриманні. Чинне сімейне законодавство України зобовязує батьків дітей утримувати їх до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 121 СК України права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів громадянського стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Тим самим виникнення обов'язку батьків з утримання дитини ставиться в залежність від факту засвідчення її походження. Таким чином, обов'язок з утримання дитини не можна виконати примусово в тому випадку, якщо її походження не засвідчене в порядку, встановленому законом. В матеріалах справи маються свідоцтво про народження [PERSON], [INFO], серія 1-КИ №357154, виданого Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області від 22.09.2011 року та свідоцтво про народження [PERSON], [INFO], серії 1-КИ №272084, виданого Бабушкінським відділм реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції від 20.01.2010 року, де батьком дітей вказаний [PERSON]. Доказів того, що саме відповідач є батьком дітей, позивач, в силу ст. 57,60 ЦПК України, не надала. Крім того, записи про батька були зроблені позивачем в той час, коли шлюб між сторонами було розірвано та на підставі ст.135 СК України, тобто за заявою матері. У звязку з вищенаведеним, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити за недоведеністю підстав, викладених у позові. З урахуванням викладеного,

Outcome: dismissed