Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

[PERSON] звернувся в листопаді 2018 р. до суду з позовом до [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог НАСК «Оранта» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП в розмірі 5649.13 грн., витрати за проведення оцінки в сумі 800 грн., за правову допомогу 600 грн., стягнення судового збору. У позовній заяві зазначено, що 07.01.2018 р. відповідачем вчинено ДТП із залишенням місця пригоди, внаслідок чого пошкоджено було автомобіль позивача, завдавши майнової шкоди на суму 5649.13 грн. визначеної оцінкою ТЗ, за послуги якої також оплачено 800грн. Шляхом проведення автоматизованого розподілу судової справи, визначено 29.03.2019р. головуючого суддю Польську М.В. Ухвалою суду від 02.05.2019р. до участі у справі залучена третя особа яка не заявляє самостійних вимог НАСК «Оранта». В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, пояснила суду, що відповідач за кермом не перебував і не вчиняв ДТП, про постанову щодо визнання його винним дізнався з даної цивільної справи, а згідно рішення апеляційного суду саме відповідач є потерпілий. Звернула увагу суду щодо недоведеності вимог позову, та те, що на час складання звіту про оцінку збитків минуло 4 місяці, що може припустити будь-які інші випадки пошкодження ТЗ позивача. Третя особа надала 22.05.2019 р. письмові пояснення, просила розгляд справи за її відсутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до постанови Яремчанського міського суду від 22.03.2018 р. [PERSON] було визнано винним у скоєнні адмінправопорушень, передбачених ст.122-4 та 124 КУпАП, накладено адмінстягнення у вигляді штрафу (а.с.12). Судом було встановлено, що відповідно до протоколів від 07.01.2018 р., цього дня о 17.40 год. в с.Яблуниця по вул.Героїв Майдану, керуючи автомобілем «BMW X5», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] здійснив наїзд, рухаючись заднім ходом, на автомобіль марки «Chevrolet Aveo», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого дані ТЗ отримали механічні ушкодження. З місця пригоди [PERSON] поїхав. Було встановлено порушення пп.10.1, 2.10 (в) ПДР. Автомобіль марки «Chevrolet Aveo», д.н.з. [NUMBER] належить батьку позивача [PERSON] , а право керування на підставі довіреності із зазначенням в технічному паспорті належить [PERSON] (а.с.9-10). При цьому, як зазначив і сам позивач, він спочатку також був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.122-4 та ч.4 ст.130 КУпАП постановою Сарненського районного суду Рівненської області від 22.02.2018р., з накладенням штрафу та позбавленням права керування ТЗ на три роки, однак постановою Апеляційного суду Рівненської області від 26.03.2018р. постанова Сарненського районного суду Рівненської області від 22.02.2018р. була скасована, а провадження у справі закрито за відсутністю події і складу правопорушення (а.с.13). Суду апелянт [PERSON] довів те, що на час ДТП він не керував ТЗ марки «Chevrolet Aveo», д.н.з. [NUMBER] , натомість такий був припаркований біля готелю, в якому відпочивав апелянт. Також, на прохання власника готелю, він перемістив автомобіль після наїзду на його автомобіль, так як останній запевнив, що відшкодує збитки на місці, але через подальше невідшкодування такої шкоди [PERSON] , саме він викликав працівників поліції для фіксування події ДТП. З отриманих в судовому засіданні пояснень позивача, останній зазначив, що саме власниця Марія готелю «Гуцуляна-2», в якому він відпочивав з друзями на Різдвяні свята, після ДТП приблизно через 15 хв. підійшла зі свідком події до позивача та його друзів (з іншого боку готелю розпалювали мангал, чули звук удару але не подумали, що то саме в автомобіль [PERSON] ), та сказала, що її родичка (була за кермом автомобіля «BMW X5», д.н.з. [NUMBER] ) випадково розбила задній бампер його автомобіля, покинувши місце ДТП, за що готові відшкодувати збитки. [PERSON] після огляду власного авто назвав суму у 5 тисяч гривень, після чого саме на прохання власниці готелю був переміщений ТЗ марки «Chevrolet Aveo» - на 20 метрів. Опісля, позивач з компанією продовжили святкувати відпочинок, оскільки збитки домовлено вирішити добровільно. Приблизно через 2-3 години, після нагадування про відшкодування коштів, йому відповіли, що готові заплатити тільки 1 тисячу гривень, або нехай викликає поліцію. Що й було зроблено про виклик поліції, і в подальшому ще 4 год. витрачено на оформлення наслідків ДТП, а свято Різдва відповідно вже було зіпсоване. При чому, саме за свідченнями свідка ДТП, поліція і знайшла власника ТЗ, який його вчинив. Відповідно до Звіту №03/18 складеного 24.04.2018р. вартість матеріального збитку, завданого власникові автомобіля марки» Chevrolet Aveo», д.н.з. [NUMBER] в результаті пошкодження в ДТП складає 5649.13 грн. з ПДВ на дату оцінки (а.с.14-31), що не спростовано іншими доказами. Рахунок за проведення звіту складає 800 грн. (а.с.32-34), який оплачено [PERSON] виконавцю Заперечуючи позовні вимоги, представник відповідача пояснила, що відповідач за кермом не перебував і не вчиняв ДТП, не зазначивши, а хто міг бути за кермом його автомобіля, про постанову щодо визнання його винним дізнався з даної цивільної справи. Вважає, що вина у даному спорі не доведена. Однак, на запитання суду, чи була предметом оскарження [PERSON] постанова Яремчанського міського суду від 22.03.2018 р., згідно якої було визнано [PERSON] винним у скоєнні адмінправопорушень, передбачених ст.122-4 та 124 КУпАП, та накладено адмінстягнення у вигляді штрафу, представник відповідача зазначила, що не оскаржувалась (станом на листопад-грудень 2019 р., а спір по даній цивільній справі триває з листопада 2018 року, тобто більше 1 року з часу дізнання відповідачем про притягнення його до відповідальності). Тому, суд з посиланням на норми ч.5 ст.82 ЦПК України, вважає що оскільки рішеннями судів у справі про адміністративні правопорушення №354/88/18 та №572/252/18, які набрали законної сили, було встановлено певні обставини, про що зазначено вище (зокрема подія і особа водія правопорушника постановою від 22.03.2018р.), також допитувались свідки події (постанова Апеляційного суду Рівненської області від 26.03.2018р.), такі не доказуються у іншій справі, в т.ч. цивільній. Водночас, оскільки [PERSON] не був присутнім при розгляді таких судових справ, про що наголошувала його представник, однак він мав можливість спростувати у загальному порядку встановлені судами обставини, проте такий не спростував їх належними і допустимими доказами. Жодних свідків допитати у цивільній справі сторона відповідача на спростування чи доведення факту перебування за кермом не відповідача - не клопотала, як і не спростувала відсутність власника автомобіля [PERSON] в автомобілі під час ДТП і завдання як наслідок матеріальної шкоди позивачу саме відповідачем. Щодо доводів представника відповідача про неправомірність звіту через 4 місяці після ДТП, то слід зазначити те, що позивач надав пояснення з цього приводу, зокрема оскільки відбувались судові розгляди про притягнення безпідставно його до адмінвідповідальності та оскарження рішення суду, він не був взмозі вчасно замовити звіт. Інших ушкоджень автомобіль після ДТП не отримував, на спростування чого інших доказів матеріали справи не містять. Як дійсно встановлено судом з пояснень та інших доказів, що пошкодження автомобіля позивача, який був у стані нерухомого, саме - задній бампер, і в звіті також - пошкодження нижньої центральної частини заднього бампера, що також підтверджено і фото фіксажем, співпадає з встановленими судом обставинами події ДТП. Тому, відхиляються доводи сторони відповідача про можливість іншої події з автомобілем позивача після 07.01.2018 р. Третя особа яка не заявляє самостійних вимог НАСК «Оранта» в поясненнях вказала на те, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки» Chevrolet Aveo», д.н.з. [NUMBER] дійсно була застрахована у НАСК «Оранта». Але на момент скоєння ДТП 07.01.2018 р. у третьої особи дана цивільно-правова відповідальність страхувальником застрахована не була. Під час розгляду справи сторони в позасудовому порядку спір не змогли вирішити. За статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму ВС України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. П.4 вищезазначеної постанови передбачено, під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Згідно ч.2\~ст.\~1187\~ЦК України \~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За вимогами ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Зважаючи, що у звіті №03/18 складеного 24.04.2018 р. вартість матеріального збитку, завданого власникові автомобіля марки» Chevrolet Aveo», д.н.з. [NUMBER] в результаті пошкодження в ДТП складає 5649.13 грн. з ПДВ, а доказів про сплату ПДВ при ремонті даного ТЗ виконавцем чи іншими особами відсутні в матеріалах справи, суд приходить до переконання про відшкодування матеріальної шкоди (без обов`язкових платежів в т.ч. ПДВ) в сумі 4707.61грн. Окрім того, підлягає стягненню і сума оплати за виконані роботи по оцінки такої шкоди в сумі 800грн. Що стосується стягнення витрат на оплату правової допомоги, то у матеріалах справи позивачем надано квитанцію №3 (без дати) на оплату від [PERSON] адвокату Михалець Г.В. коштів в сумі 600грн. за оформлення позовної заяви по угоді від 29.10.2018р. (а.с.35), водночас жодної угоди про надання таких послуг адвокатом клієнту до матеріалів справи не долучено, як не долучено інших доказів надання таких послуг (Акт виконаних робіт тощо). А тому, вимоги в цій частині є необґрунтованими та недоведеними. Щодо судового збору, то у відповідності до ст.141 ЦПК України, оплачений позивачем судовий збір на суму 704.80 грн. (а.с.1, 95) підлягає стягненню з відповідача. Позивач у дебатах заявив вимогу про стягнення моральної шкоди, проте, оскільки така вимога не заявлена у встановленому ЦПК порядку та не було предметом дослідження, суд таку до уваги не бере при ухваленні даного рішення. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. За таких обставин та доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. На підставі ст.ст. 22, 1166, 1187, 1192 ЦК України,

Outcome: partial