Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В позові зазначив, що з 21.10.2011 року вони з відповідачкою перебували у шлюбі, зареєстрованому Ленінським відділом державної РАЦС Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 683. Під час перебування у шлюбі у них народились двоє дітей, син [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На теперішній час шлюб сторін розірваний рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31.01.2018р. № 2/334/1290/18 (334/6647/17), сторони разом не проживають, діти проживають з позивачем та знаходяться на його утриманні. Відповідачка не приймає участі в утриманні дітей, в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання синів не надає. Позивач просить стягнути з відповідачки аліменти на утримання дітей, сина [PERSON] та [PERSON] у розмірі 33 % усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду та до досягнення дітьми повноліття. Справа розглядається в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Сторони повідомлені про дату розгляду справи та наданий час для подання відзиву та заперечень. Позивач в судовому засіданні уточнив свої позовні вимоги, просить суд стягнути з відповідачки аліменти у розмірі 1/3 частки усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду та до досягнення дітьми повноліття, пояснив, що відповідачка на даний момент виїхала за межі України та надав суду довідки з Департаменту реєстраційних послуг про проживання дітей разом з ним та довідку з дитячого садка. Свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не зявилась з невідомих причин, до судового засідання надала відзив на позов, в якому зазначила, що вимушена була залишити дітей з колишнім чоловіком, оскільки після розірвання шлюбу у неї не було місця проживання та роботи, тому вона була вимушена виїхати за кордон на роботу, та після повернення вона винаймає квартиру, офіційно працює та регулярно проводить час з дітьми, та під час сумісного перебування з дітьми витрачає на них необхідні кошти. Вважає,що вони ч батьком дітей порівну їх утримують,тому проти позову заперечує у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази у сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Згідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31.01.2018р. № 2/334/1290/18 (334/6647/17) /а.с.5/. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження І-ЖС №195524 від 10.02.2012р. та І-ЖС №287386 від 06.08.2015р (а.с.3,4). Діти проживають разом з батьком за місцем його реєстрації та знаходяться на його утриманні, що підтверджується Довідками Департаменту Реєстраційних послуг ЗМР № 04-18/4-987 від 07.08.2018р. та копією паспорту позивача. (а.с.2,32-33). Відповідачка [PERSON] не приймає належної участі в утриманні синів, належну матеріальну допомогу на їх утримання в добровільному порядку не надає, окрім двох наданих нею квитанцій про оплату харчування дитини [PERSON] в сумі 320 грн. від 08.05.2018р. та 277 грн. від 10.07.2018р., а також квитанції на суму 8847 грн., яку суд не приймає до увагу у звязку з її нерозбірливістю (а.с.27), не приймає належної участі у вихованні дітей, що підтверджується Довідкою № 33 від 04.04.2018р. з ДНЗ КТ № 160 «Журавлик», згідно якої мати [PERSON] та [PERSON] (зі слів вихователів) не приймає участі у вихованні дітей (а.с.34). Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини,\~що мають\~істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи інтереси дитини та матеріальний стан сторін, забезпечуючи надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного матеріального утримання, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, шляхом стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 червня 2018 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову про стягнення аліментів. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. Оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved