Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 15.04.2017 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. У шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO] Вказує, що спільне життя з відповідачкою не склалось, з березня 2018 року спільно не проживають та не ведуть спільного господарства, відповідачка ігнорує його пропозиції щодо укладення договору щодо сплати ним аліментів та здійснення батьківських обов'язків по відношенню до їх дитини, не йде на шлях примирення, а тому подальше збереження шлюбу буде суперечити його інтересам, просив шлюб розірвати. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з'явився, однак до суду подав письмову заяву, в якій вказав, що позов підтримує, просив його задовольнити та розгляд справи провести у його відсутності. Додатково просив місцем проживання дитини визначити місце проживання відповідачки та судові витрати покласти на його рахунок. Відповідачка [PERSON] в підготовче судове засідання не з'явився, однак до суду подала письмову заяву, в якій вказала, що позов визнає в повному обсязі, просила шлюб розірвати, термін на примирення не надавати, подальше збереження шлюбу буде суперечити її інтересам, а також просила місцем проживання дитини визначити її місце проживання. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав: Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що сторони 15.04.2017 року зареєстрували шлюб у Тлумацькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 27, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 7). У шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 20). Подружнє життя у сторін не склалося, шлюбних відносин не підтримують, разом не проживають, спільного господарства не ведуть, примирення між ними неможливе, подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, а тому шлюб слід розірвати. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що відповідачка не просила відновити їй дошлюбне прізвище, суд вважає, що після розірвання шлюбу відповідачці слід залишити шлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою сторін. Враховуючи те, що позивач та відповідачка просили місцем проживання дитини визначити місце проживання відповідачки, суд вважає, що місцем проживання малолітнього сина [PERSON], [INFO], слід визначити місце проживання його матері - [PERSON] (відповідачка). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що відповідачка визнала позов до початку розгляду справи по суті, суд вважає, що позивачу слід повернути 50 відсотків судового збору з державного бюджету, сплаченого при поданні позову, а саме 352,40 грн., а решту понесених судових витрат по сплаті судового збору в сумі 352,40 грн. (квитанція № 0.0.1200156014.1 від 30.11.2018 року, а.с. 1) слід покласти на його рахунок, відповідно до його заяви. На підставі ст.ст. 110, 112, 113, 160 СК України,

Outcome: approved