Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

[PERSON] заявив позов про стягнення з [PERSON] інфляційних втрат в сумі 1736833 грн. 75 коп. та 3 % річних в сумі 233955 грн. 75 коп., що нараховані на заборгованість за договорами позики. [PERSON] подав заяву, за якою на вимогах позову наполягав, просив розглянути справу без його участі, проти розгляду справи в порядку заочного провадження не заперечував. [PERSON] в суд не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся за останнім відомим місцем проживання, про причини неявки не повідомив, заперечень до позову не надходило. Оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, то суд вважає за можливе постановити заочне рішення на наявних доказах. Судом встановлено таке. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25 травня 2012 року постановлено до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договорами позики: №1/041005 від 04.10.2005р.; №2/061205 від 06.12.2005р.; №3/190206 від 19.02.2006р.; №4/220506-1 від 22.05.2006р.; №5/081206-1 від 08.12.2006р.; №6/120207 від 12.02.2007р.; №10-7-08 від 10.07.2008р.; №15-7-08 від 15.07.2008р. в загальній сумі 1702003 грн. 70 коп. в тому числі і пеня в сумі 237003 грн. 70 коп. Рішення набуло законної сили, проте залишилось без виконання, на що вказують матеріали виконавчого провадження, заведеного ВДВС Святошинського РУЮ у місті Києві. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 17 постанови Пленуму №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», роз'яснив, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Отже, вимоги позову засновані на законі. Перевіривши здійснений позивачем розрахунок вимог про стягнення інфляційних втрат, суд знаходить його правильним, а відтак ці вимоги можуть бути задоволені судом на підставі наведених вище норм закону повністю в сумі 1736833 грн. 75 коп. Що стосується вимог про стягнення трьох відсотків річних, то такі відсотки не можуть бути нараховані на пеню, оскільки це суперечить приписам ч. 2 ст. 550 ЦК України. Тому, позов в цій частині вимог може бути задоволений частково в сумі 2013777 грн. 46 коп. із розрахунку: 3% х 1677 (кількість днів прострочення за період з 25.05.2012р. по 26.12.2016р.) : 366 (кількість днів у році) х 1465000 (заборгованість за договорами за відрахуванням пені (1702003,70 - 237003,70)). За таких рішень, судові витрати у справі, що складаються із судового збору в сумі 6890 грн. та витрат на правову допомогу в сумі 1500 грн., мають бути перерозподілені між сторонами пропорційно задоволеної частки вимог, відповідно і на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі ст.ст. 526, 550, 599, 625 ЦК України,

Outcome: partial