Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Вінницької митниці ДФС м. Вінниці начальника митниці Калашнікова В.В. про звільнення майна з-під арешту. Позов мотивовано тим, що працюючи з 2008 року на підприємстві ТОВ «Барлінек Інвест» декларантом на позивача у 2010 році Вінницькою митницею був складений протокол про порушення митних правил. В зв'язку з чим була винесена постанова Староміського районного суду м. Вінниці «3-571/10 від 02.04.2010року про накладення штрафу в розмірі 8500,00грн. та 4711,08грн. Дані штрафи були сплачені позивачем. Однак, не зважаючи на це, було накладено арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS] постановою державного виконавця Джигою О.І. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження за № 19491550 від 05.07.2011року. Просить зняти з арешту належне позивачу нерухоме майно, а саме: квартира за адресою: [ADDRESS] та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна. В судовому засіданні позивач позов підтримав за обставин викладених в ньому, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, заперечив щодо його задоволення. Представник третьої особи в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для з0адоволення позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що постановою Староміського районного суду м. Вінниці від 02.04.2010року визнано винним [PERSON] у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 352 МК України та застосувати до нього адмінстягнення у виді штрафу, розміром 8500 грн. та стягнуто з [PERSON] на користь Вінницької митниці 4711,08 грн. витрат у справі (а.с.6-8). Згідно копій платіжних доручень №1677 від 16.06.2010 року та № 1690 від 22.06.2010 року [PERSON] сплачено 4711,08грн. - витрати у справі та 8500грн. - адмінштраф (а.с.4). Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна постановою Замостянського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції від 05.07.2011 року накладено арешт на квартиру [ADDRESS] (а.с.9). Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 387 ЦК України передбачено право власника витребовувати своє майно, а статтею 391 цього Кодексу визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно частини першої статті 50 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника (частина 2 статті 50 ЗУ «Про виконавче провадження»). Частиною першою статті 60 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. В пункті 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03.06.2016 року роз'яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред'явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК України). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (статті 3 ЗУ «Про виконавче провадження»). Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частина третя статті 10 ЦПК України та стаття 60 ЦПК України покладають на кожну сторону обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно статті 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки позивач звернувся в суд з позовом до Вінницької митниці ДФС м. Вінниця, яка даний арешт на майно не накладала, крім того, за заявою позивача, згідно норм статті 50 ЗУ «Про виконавче провадження», даний арешт знімається в разі закінчення виконавчого провадження. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 321, 387, 391 ЦК України, ЗУ «Про виконавче провадження»,

Outcome: dismissed