Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до ПАТ КБ « Хрещатик» про зобов»язання виконати умови договору. Позов мотивовано тим, що 08.07.2015 року між позивачем та ПАТ КБ « Хрещатик» було укладено договір № 280D 2069 банківського вкладу (депозиту) «Золотий стандарт» у банківських металах, за умовами п.1.1 якого вкладник передає, а банк приймає та зараховує на вкладний рахунок вкладника банківський метал і зобовязується повернути вкладникові вклад та проценти на умовах та в порядку, визначених договором. На виконання п.1.1 договору вкладник передав, а банк прийняв та зарахував на вкладний рахунок № 26307098280/2630.050 банківський метал золото, загальною масою 36,973351 унцій (1150 грам). Строк вкладу з 08.07.2015 року по 08.01.2016 рік. Пунктом 1.2. договору визначений розмір процентної ставки за користування вкладом в розмірі 2% річних. Пунктом 1.1 договору встановлено, що сплата відсотків здійснюється в день повернення вкладу. Передача вкладником банку вкладу підтверджується актом приймання передавання банківських металів від 08.07.2015 року та меморіальним ордером № 2807/4199 від 08.07.2015 року. Відповідно до п.3.1.5 договору банк зобовязався зберігати вклад та повернути вкладникові вклад і сплатити нараховані ним відмотки у визначений договором строк, однак у встановлений договором строк банк вклад та нараховані за ним відсотки не повернув. Згодом банк частково виконав свої зобовязання з повернення вкладу та повернув позивачу 200 г. золота, решту вкладу банк безпідставно утримує та відмовляється передати позивачу, дане і стало підставою для звернення до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] кожен окремо, позовні вимоги підтримали за обставин викладених в позові, просили суд визнати неправомірною відмову банку ПАТ КБ «Хрещатик» у поверненні вкладу та зобовязати ПАТ КБ «Хрещатик» виконати умови п.3.1.5 договору №280Д-2069 банківського вкладу ( депозиту) «Золотий стандарт» в банківських металах, в зв»язку з закінченням 08.01.2016 року дії вкладу. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав суду письмові заперечення, зазначивши, що 02.06.2016 року Правління Національного банку України прийняло рішення № 46 рш про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ КБ «Хрещатик». На підставі вищевказаного рішення виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 03.06.2016 року прийнято рішення № 913 про початок процедури ліквідації ПАТ КБ «Хрещатик» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ КБ «Хрещатик» по 05.06.2016 року. Також, звернув увагу на те, що Закон України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб є спеціальним законом що до врегулювання відносин, що виникають у звязку із виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Відтак, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Положеннями статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Неповернення позивачеві належного йому залишку банківських металів (золота) було зумовлено запровадженням в ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» спочатку процедури тимчасової адміністрації, а згодом й ліквідації. Порядок повернення грошових коштів вкладникам чітко передбачений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Між сторонами виникли правовідносини в сфері договірних зобовязань, а саме з договору про банківський вклад, що регулюються відповідними нормами Цивільного Кодексу України. При розгляді справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 08.07.2015 року між [PERSON] та ПАТ КБ « Хрещатик» було укладено договір № 280D 2069 банківського вкладу (депозиту) «Золотий стандарт» у банківських металах, за умовами п.1.1 якого вкладник передає, а банк приймає та зараховує на вкладний рахунок вкладника банківський метал і зобовязується повернути вкладникові вклад та проценти на умовах та в порядку, визначених договором. На виконання п.1.1 договору вкладник передав, а банк прийняв та зарахував на вкладний рахунок № 26307098280/2630.050 банківський метал золото, загальною масою 36,973351 унцій (1150 грам). Строк вкладу з 08.07.2015 року по 08.01.2016 рік. Пунктом 1.2. договору визначений розмір процентної ставки за користування вкладом в розмірі 2% річних. Пунктом 1.1 договору встановлено, що сплата відсотків здійснюється в день повернення вкладу (а.с.4-5). Передача [PERSON] банку вкладу підтверджується актом приймання передавання банківських металів від 08.07.2015 року та меморіальним ордером № 2807/4199 від 08.07.2015 року (а.с.6-7). Судом встановлено, що позивач виконав умови договору банківського вкладу, а відповідач не виконав своїх зобовязань за договором вклад (депозит)у банківському металі в установлений договором строк. На день розгляду справи, відповідач повністю не виконав вимоги позивача щодо повернення депозиту та нарахованих відсотків. Так, процедура повернення вкладу у разі ліквідації банку встановлена спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», за положеннями якого, з дня призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, припиняються всі повноваження органів управління банку та наступають наслідки, встановлені ст.46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Уповноважена особа Фонду затверджує перелік вимог кредиторів, після чого задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої ст.52 цього Закону. Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст.4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції: веде реєстр учасників Фонду; здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами у разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банка; здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації банків, організовує відчуження активів і зобов»язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку. Згідно до ч.1 ст.26 зазначеного Закону встановлено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення НБУ про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банка з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття того рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. грн. Відповідно до Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 5.07.2012 року №2, (зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14.09.2012 року №1581/21893), а саме: п.4.31 розділу V «Дії Фонду з виведення неплатоспроможного банку з ринку шляхом його ліквідації», де зазначено, що у разі необхідності уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку вносить пропозиції щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог не частіше ніж на квартал на підставі, зокрема рішення суду, яке набрало законної сили; свідоцтва про право на. спадщину за вимогою кредиторів, які визнані уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку та включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів. Відповідно до ст.41 Конституції України право власності є непорушним, ніхто не можу бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. При цьому, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до положень ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Враховуючи викладене вище, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах Закону, а тому підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 525, 526, 610, 612, 1058, 1060, 1061 ЦК України та

Outcome: approved