Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про накладення стягнення на нерухоме майно в порядку передбаченому ст. 1282 ЦК України. В обґрунтування свого позову покликається на те, що рішенням Рівненського міського суду від 27.05.2015 року повторно було задоволено його позов в справі №2-5994/11 до [PERSON] про стягнення боргу. Дане рішення суду набрало законної сили. Відповідно [PERSON] повинен на сьогодні сплатити йому 320 000 грн. 00 коп., оскільки за свого життя таку суму коштів заборгувала мати відповідача [PERSON]. При цьому, вказує, що відповідач прийняв спадщину, яка складається із ѕ частин квартири [ADDRESS] і повинен як спадкоємець задовольнити його вимоги як кредитора. Проте відповідач відмовляється від виконання судового рішення та обовязку, що у нього виник. Тому, просить суд накласти стягнення на майно відповідача як боржника. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позов підтримали. Зазначили що ухвалою від 12.10.2016р. колегією суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області апеляційна скарга [PERSON] правонаступником якого є [PERSON] відхилена. Відповідно вказане вище рішення набрало законної сили. Спірні 3/4 частини квартири [ADDRESS] вже зареєстровані на праві власності за відповідачем, як спадкоємцем [PERSON]. Просили позов задовольнити повністю. Правонаступник [PERSON] та її представник [PERSON] просили суд відмовити у задоволенні позову або закрити провадження у справі. Із врахуванням того, що особи яких позивач вважає боржником та його правонаступником, померли, а [PERSON] є лише однією із осіб, що заявили про прийняття спадщини. Позивач, відповідно до вимог ст.. 1297 ЦК мав звернутись не із позовом про стягнення боргу за рахунок майна боржника, а із вимогою про погашення заборгованості правонаступником, розмір якої може бути визначений за правилами ст.. 625 ЦК України та за умови, що [PERSON] зволікає з виконанням обовязку, передбаченому ст.. 1297 ЦК. [PERSON] як правонаступник не одержала свідоцтва про право на спадщину всупереч своїй волі, що є предметом вимоги позивача у неї не виникло. Тому вважають, позов позивача про стягнення боргу за рахунок майна, право власності на яке у попереднього власника припинено, а у потенційного власника ([PERSON]М.) ще не виникло, не може бути задоволений. Також правонаступник висловлював позицію про закриття провадження у цій справі на підставі п.6 ч.1 ст.205 ЦПК України, оскільки відповідач помер. Заслухавши думку сторін позивача та правонаступника дослідивши надані ними письмові докази, суд дійшов висновку відмовити у задоволенні позову. Судом встановлено, що спір між [PERSON] та [PERSON] виник з приводу оскарження договору позики та стягнення коштів за ним. Рішенням Рівненського міського суду від 09.12.2013 року в цивільній справі №2-5994/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору позики, позовні вимоги за первісним позовом задоволено повністю, а в задоволені зустрічного позову відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 04.02.2014 року наведене рішення суду залишено без змін. Однак, 22.10.2014 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Рівненського міського суду від 09.12.2013 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 04.02.2014 року по вказаній справі скасовано, а матеріали справи направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. 27.05.2015 року новим рішенням Рівненського міського суду в цивільній справі №2-5994/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору позики, позовні вимоги за первісним позовом задоволено повністю, а в задоволені зустрічного позову відмовлено. 08.06.2015 року вказане рішення суду набрало законної сили. Як вбачається із зазначеного рішення Рівненського міського суду від 27.05.2015 року із відповідача стягнуто на користь [PERSON] 320 000 грн. 00 коп., оскільки за свого життя саме таку суму коштів заборгувала позивачу мати відповідача, а він як єдиний її спадкоємець і повинен повенути вказані гроші замість матері. З наведеного рішення суду від 27.05.2015 року та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.11.2014 року вбачається, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на ѕ частин квартири [ADDRESS]. При цьому, [PERSON] не тільки на сьогодні прийняв таку спадщину, але й переоформив за собою таке спадкове майно і воно належить йому на праві власності. Ухвалою від 12 жовтня 2016 року колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області апеляційну скаргу [PERSON] правонаступником якого є [PERSON], відхилено. Вказаною апеляційною інстанцією у судовому рішенні залучено [PERSON] після смерті [PERSON] (який помер 26.01.2016р.) яка звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON]разом із дочкою померлого [PERSON]. Судом також встановлено, що у Відділі ДВС Рівненського міського управління юстиції перебувають декілька виконавчих проваджень стосовно відповідача у справі про стягнення з нього коштів. Зокрема, аліментів на користь дитини та заборгованості з приводу позичених ним коштів. Таким чином, успадковане майно відповідача може бути реалізоване з подальшим розподілом отриманих від його реалізації коштів між всіма стягувачами відповідно до закону України «Про виконавче провадження». Отже, вимога позивача про накладення стягнення на майно відповідача відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України є безпідставною враховуючи встановлені вище обставини. Сплачений позивачем [PERSON] судовий збір в сумі 243 грн.60 коп. суд відносить за його рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed