Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Гайворонського районного суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю. Позов мотивовано тим, що восени 2000 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку № 1, що знаходиться по вулиці 1-Травня в с.Хащувате Гайворонського району Кіровоградської області. Договір було укладено у формі письмової розписки. Позивачем було власноручно передано [PERSON] в рахунок авансу 2100 грн., про що нею було складено розписку, в якій відповідачка розписалася про отримання від нього коштів в сумі 2100 грн. Відповідачка в будинку не проживає, мала намір оформити договір купівлі-продажу в нотаріальній конторі але виїхала проживати в інше місце. Таким чином він набув право власності на будинок в порядку набувальної давності, оскільки користується будинком на протязі пятнадцяти років. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить суд задовольнити позов в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не зявилась, про час і місце слухання справи повідомлялась за останнім відомим місцем реєстрації та проживання. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи у судовому засіданні, суд вважає позов таким, що є не обґрунтованим на законі, а тому відмовляє в задоволенні позову з наступних підстав.\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~ Відповідно до\~ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Відповідно до\~ст.14 Цивільного кодексу України\~цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства, особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. \~\~\~\~ Згідно положень статті 60 ЦПК України\~- кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. \~Судом встановлено, що в 2000 року між сторонами склались певні правовідносини з приводу купівлі-продажу житлового будинку № 1, що знаходиться по вулиці 1-Травня в с.Хащувате Гайворонського району Кіровоградської області. Яке зазначає позивач договір було укладено у формі письмової розписки. Позивачем було власноручно передано [PERSON] в рахунок авансу 2100 грн., про що нею було складено розписку, в якій відповідачка розписалася про отримання від нього коштів в сумі 2100 грн. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами склались правовідносини з приводу купівлі-продажу вищезгаданого будинку. \~\~\~\~Згідно з ст. 344 ЦК України - особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що право власності за набувальною давністю може бути набуте за рішенням суду при умові, що майно перебуває у особи, яка заволоділа чужим майном поза договірними відносинами та поза волею власника цього майна. Як видно з матеріалів справи, сторони фактично мали намір укласти угоду купівлі-продажу будинку. Власник будинку [PERSON] виявила волю з продажу будинку, що стверджується наданою розпискою про отримання 2100 грн. як плату за продажу зазначеного будинку. Тому правова природа виникших між сторонами правовідносин не утворює наслідки, передбачені ст.344 ЦК України. Крім того, спір між сторонами вже був предметом розгляду в суді. Як видно з рішення Гайворонського районного суду від 13.02.2004 року сторони дійшли згоди про повернення [PERSON] грошей в сумі 2250 грн., а він повиненен був повернути зазначений будинок відповідачці та її сестрі. Але як встановлено судом, позивач залишився проживати в спірному будинку після лютого 2004 року без законних на те підстав. Обов'язок доказування стороною обставин, на які вона посилається на підставу своїх вимог, є прямим її обов'язком відповідно до положень\~ст.60 ЦПК України. Так як суд всебічно та повно встановив всі обставини справи, необхідні для вирішення матеріально-правового спору, суд відмовляє в задоволенні позову в зв'язку з необґрунтованістю та недоведеністю позовних вимог.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~

Outcome: dismissed