Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що з відповідачкою перебуває у шлюбі з 26.01.2015 року. Від спільного шлюбу дітей немає. Позивач вказує, що подружнє життя з відповідачкою не склалось, між ними немає взаєморозуміння та поваги, відповідачка веде аморальний спосіб життя, на даний час залишила сім'ю та співмешкає з іншим чоловіком. Також вказує, що його неодноразові прохання змінити відношення до сім'ї та спроби налагодити сімейні стосунки не дали позитивного результату. Позивач переконаний, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечитиме його інтересам, оскільки неодноразові спроби налагодити сімейні стосунки не дали позитивного результату і на даний час вони проживають окремо. Вважає, що шлюб існує лише формально, сім'я розпалась остаточно і зберегти її неможливо, а тому позивач звернувся до суду та просить шлюб розірвати. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві та просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні заявлені вимоги визнала повністю, не заперечує проти їх задоволення. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення. Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Стаття 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно свідоцтва про одруження [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Тойкутської сільської ради Ковельського району [PERSON] 26.01.2015 року вступив в юридичний шлюб із [PERSON]., про що зроблено відповідний актовий запис №1. Від спільного шлюбу дітей немає. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Згідно ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зважаючи на те, що на протязі певного періоду часу сторони не підтримують шлюбних відносин, шлюб носить формальний характер, відносини, які склалися між сторонами, свідчать про повний розпад сім'ї, спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а також враховуючи те, що сторони виявили взаємну згоду на розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовної заяви [PERSON] про розірвання шлюбу з [PERSON]

Outcome: approved