Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради, про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що сторони перебували у шлюбі з 20.01.2007 року по 21.02.2013 року. У шлюбі у ним народився син [PERSON], [INFO]. Спору стосовно місця проживання дитини під час розірвання шлюбу не було та дитина проживала разом з відповідачем. З середини липня 2017 року дитина проживає разом з позивачем, відповідач дитиною та його вихованням не цікавиться. З огляду на викладене позивач звернувся з даним позовом до суду. Сторони та представник третьої особи в судове засідання не зявилися, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідач та представник третьої особи не заперечували проти задоволення позовних вимог. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про народження серії 1-ЕД № 097804, виданого 20.12.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області, [PERSON] народився 06.12.2007 року. Батьками дитини записані: [PERSON] та [PERSON]. Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до положень ст.ст. 141, 157 СК України, батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу та окреме від дитини проживання не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, а той з батьків, з ким проживає дитина не має права перешкоджати тому із батьків, хто живе окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Згідно ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач у своїй заяві зазначила про визнання позовних вимог у повному обсязі, а тому спору щодо визначення місця проживання дитини судом не вбачається. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, у звязку із чим підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 18 від 29.08.2017 року про сплату судового збору в сумі 640 грн. Таким чином, судом вбачається необхідність стягнення з відповідача на користь позивача сплаченої суми судового збору в розмірі 640 грн.

Outcome: approved