Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду 25 листопада 2014 року з позовом до відповідачки [PERSON] мотивуючи свої вимоги тим, що 30 листопада 2012 року між ним та відповідачкою було укладено у простій письмові формі договір позики, відповідно до якого він надав у позику [PERSON] грошові кошти у розмірі 4500,00 грн., які вона зобовязувалась повернути у строк до 24.12.2012 р. Однак відповідачка свої зобовязання щодо повернення грошових коштів не виконала, борг не повернула, на його численні звертання щодо повернення боргу взагалі не реагує та уникає спілкування з ним з цього приводу. Тому позивач просить стягнути з відповідачки суму основного боргу в розмірі 4500,00 грн., відсотки за користування позикою у розмірі 743,00 грн., витрати від інфляції у розмірі 874,96 грн., 3% річних у розмірі 258,90 грн. , сплачений ним судовий збір у розмірі 243,60 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грв. В судове засідання представник позивач [PERSON] [PERSON] надала заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримує, просить задовольнити позов у повному обсязі, розглянути справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час і місце судового засідання була повідомлена. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У відповідності до ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав . Судом встановлено, що 30 листопада 2012 року [PERSON] за договором позики передав [PERSON] грошові кошти в сумі\~4500,00 грн., які [PERSON] зобовязалась повернути до\~24 грудня 2012 року. На підтвердження отримання вказаної суми грошових коштів [PERSON] надала [PERSON] розписку, оригінал якої знаходиться в матеріалах цивільної справи. Взяті на себе зобовязання за договором позики [PERSON] належним чином не виконала. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічну правову позицію\~\~висловив Верховний Суд України за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, яка є обов'язковою для судів загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214 ЦПК України). Відповідно до ст.ст.\~1046,\~1050 ЦК України\~ за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до ст.ст. 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст. 1048 цього Кодексу. Згідно зі\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. \~Згідно\~ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики , якщо інше не встановлено договором або законом . Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором . Якщо договором не встановлений розмір процентів , їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України . У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд вважає встановленим факт невиконання відповідачем грошового зобов'язання, тому вимоги позивача щодо стягнення основного боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних підлягають задоволенню. Борг відповідача перед позивачем становить 4500,00 гривень, 3 % річних на момент пред'явлення позову становить 258 грн. 90 коп. ((4500 х 3%) / 365 днів х 700 днів), інфляційні втрати за час прострочення повернення позики становить 874,96 грн. Договір позики може бути оплатним, тобто таким, що передбачає сплату процентiв за користування сумою позики, або безоплатним якщо виконання позичальником зобовязання обмежується поверненням боргу. Правила щодо сплати процентів від суми позики містить ст. 1048 ЦК України. У частині 1 ст. 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, визначена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими нормативними актами або конкретним договором. Згідно ч. 2 ст. 1048 ЦК України, договір позики вважається безпроцентним, якщо: він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін. Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним i не може бути змінене за погодженням сторін. За таких обставин суд вважає, що вказаний договір є безоплатним в розумінні ст.. 1048 ЦК України, тому вимоги позивача щодо стягнення відсотків за користування позикою у розмірі 743 грв задоволенню не підлягають. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач [PERSON] поніс і документально підтвердив витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн. (а.с. 1), та витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грв. , які підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial