Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до [PERSON] з двома позовами, об'єднаними ухвалою суду у одне провадження. У позовних заявах просить стягнути з відповідача в його користь 560000 гривень за договором позики та 800000 гривень, набутих відповідачем без достатніх на те підстав, передбачених законом або договором. В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що 7 липня 2011 року відповідач позичив у нього 560000 гривень до 31 грудня 2012 року, позику зобов'язався погашати рівними частинами, однак взятих на себе обов'язків позичальника не виконав, боргу у встановлений договором строк не повернув. Крім цього, між сторонами по справі було укладено усну угоду купівлі-продажу земельної ділянки, призначеної для ведення особистого селянського господарства і розташованої за адресою Львівська область, Пустомитівськимй р-н,с. Пасіки Зубрицькі. Продаж вчинено за 800000 гривень. Договір сторони оформили нотаріально посвідченим дорученням [PERSON] в користь [PERSON] на право відчуження зазначеної землі. Виконання сторонами зобов'язань за цим правочином було забезпечено гарантійним листом відповідача, у якому він зобов'язався повернути [PERSON] 800000 гривень, якщо відкличе доручення. Останнє [PERSON] у подальшому скасував, а тому порушив права позивача, за захистом яких останній і звернувся до суду. До початку судового розгляду позивач письмовою заявою збільшив вимоги по стягненню суми позики на 3% річних, а також на індекси інфляції за знецінення заборгованих коштів. В своїх остаточних вимогах по даному позову [PERSON] просить стягнути в його користь з [PERSON] 737067, 40 гривень. Крім цього, позивач до початку судового розгляду подав письмову заяву про уточнення і обґрунтування позовних вимог. У даній заяві вказав, що розпискою про позику та дорученням шляхом новації були оновлені інші боргові зобов'язання [PERSON] перед [PERSON] Відповідач викрав з складу приватного підприємства «Електрокабельпостач», власником і засновником якого був позивач, майно, внаслідок чого утворилася нестача. Її [PERSON] покрив, закупивши за власні кошти новий товар на суму 1360000 гривень, а потім звернувся із вимогами про повернення витрачених коштів до [PERSON] Останній погодився видати доручення на право розпорядження належною йому земельною ділянкою, виручити за яку можна було щонайменше 800000 гривень, а на решту суми написав розписку про позику 560000 гривень. Однак згодом свої зобов'язання порушив: доручення скасував, коштів не повернув. Відповідач по справі заявив зустрічний позов про визнання недійсним розписки про позику та виданого [PERSON] гарантійного листа. У зустрічній позовній заяві стверджує, що боргова розписка є безгрошовою, жодної позики він у [PERSON] не отримував, відповідного договору з позивачем не укладав. Гарантія як спосіб забезпечення виконання цивільно-правових зобов'язань дозволяється згідно з законом тільки за участю фінансових і страхових установ, а право на відкликання довіреності гарантоване законом. Викрадення товару не підтверджене у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством, а тому позивач не вправі голослівно звинувачувати його у злочині, якого він насправді не вчиняв. У судовому засіданні представник позивача первісні позови підтримав, просив їх задовольнити, стягнути з [PERSON] сукупно1537067, 4 гривень. Пояснив, що відповідач вкрав майно ПП «Електрокабельпостач» на суму позовів, чого не оспорює, після виявлення нестачі визнав борг, просив не ініціювати проти нього кримінального переслідування, добровільно без жодного примусу написав розписку про позику, видав довіреність на право відчуження належної йому земельної ділянки і додатково гарантував сплату позивачу 800000 гривень, якщо відкличе видане доручення. Розписка про позику, доручення і гарантійний лист у сукупності є новацією іншого боргу, що прямо передбачено ст. 1053 ЦК України. Просив задовольнити первісні позови, а у зустрічному - відмовити, оскільки [PERSON] винен позивачу кошти у сумі первісних позовів. Відтак байдуже, чи одержувалися кошти за розпискою, якою було оформлене грошове зобов'язання. У судовому засіданні відповідач [PERSON], його представник проти первісних позовів заперечили, а зустрічний позов підтримали. Вважають, що [PERSON] є неналежним позивачем у даній справі, оскільки власником товару є юридична особа приватне підприємство «Електрокабельпостач», яке має самостійну цивільну правосуб'єктність, а тому й повинно було звертатися з відповідними позовами про повернення коштів чи товару. Неналежність позивача є самодостатньою підставою для відмови у заявлених позовах. Крім цього, жодних доказів про боргові відносини між сторонами спору позивач не надав і не міг би надати. Майно ПП «Електрокабельпостач» було розподілене за спільною згодою сторонами спору між собою, що [PERSON] підтвердив письмово. Твердження про закупівлю позивачем нового товару є голослівним і бездоказовим, що виключає регресні вимоги до [PERSON] Зустрічний позов [PERSON] та його представник просили задовольнити, оскільки право на оспорювання договору позики з підстав безгрошовості боргового документу гарантоване ст. 1051 ЦК України. У судовому засіданні ці обставини були доведені неспростовними засобами доказування і не заперечувалися представником позивача. Відмова від права на відкликання довіреності є нікчемною. Відкликавши доручення, відповідач не порушив жодних прав інших осіб. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними докази, матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013150070000443 від 22.02.2013 року, суд відмовляє у задоволенні первісних позовів та задовольняє зустрічний. У судовому засіданні встановлено, що 7 липня 2011 року [PERSON] видав [PERSON] три документи : -розписку про позику 560000 гривень на строк до 31 грудня 2012 року. Кошти зобов'язався повертати щомісячно рівними частинами. Розписка вчинена при свідках [PERSON], [PERSON]; -нотаріально посвідчене доручення на право відчуження земельної ділянки призначеної для ведення особистого селянського господарства за адресою Львівська область Пустомитівський р-н, с. Пасіки Зубрицькі кадастровий № [NUMBER], належної відповідачу на підставі державного акта про право приватної власності на землю; - гарантійний лист про те, що у разі відкликання виданого [PERSON] доручення поверне останньому 800000 гривень. 3 серпня того ж року відповідач [PERSON] скасував згадане вище доручення, коштів за розпискою [PERSON] також не виплачував. Невиконання договору позики та відкликання доручення й послужило підставою для звернення [PERSON] до суду із згаданими вище позовами. Відповідно до ст. 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В силу ст. 1047 цього ж кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості печей. У судовому засіданні встановлено, що 7 липня 2011 року ніяких коштів у позику [PERSON] [PERSON], інші особи не передавали. Цю обставину визнав у судовому засіданні і представник позивача. Відповідно до ст. 61 ч. 1 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають подальшому доказуванню і перевірці доказами. Отже, між сторонами по справі договору позики не укладалося. Боргова розписка про позику незалежно від назви і змісту цього документу, не засвідчує укладення договору позики, якщо кошти позикодавцем позичальнику не передавалися, а повноважний представник позивача визнав це у судовому засіданні. Суд не вбачає підстав для задоволення первісних позовів і з урахуванням заяви про додаткове обґрунтування позовних вимог. Згідно з ст. 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (ст. 1047 ЦК України). Відповідно до ст. 604 ЦК України новацією є заміна первісного зобов'язання між сторонами на нове. З документів, виданих відповідачем позивачеві не вбачається, що в силу їх написання, а щодо доручення - ще й нотаріального посвідчення , відбувається заміна зобов'язань. Таким чином, умовами заміни богу на позикове зобов'язання є тотожність сторін первісного та оновленого зобов'язання, дотримання вимог про новацію та дійсність первісного зобов'язання. При цьому ст. 1053 ЦК України не передбачає перетворення у позикове зобов'язання лише частини боргу, а решти - заміни на інший правочин, зокрема оформлення дорученням. Твердження представника позивача про викрадення [PERSON] товару зі складу ПП «Електрокабельпостач», визнання цього факту відповідачем у низці документів, зокрема у протоколах допитів під час розслідування кримінального провадження, розпочатого за заявою [PERSON], не заслуговують на увагу. Суду не надано жодних доказів, у яких [PERSON] визнавав би факт крадіжки майна ПП «Електрокабельпостач». Кримінальне провадження, розпочате за зверненням позивача за ст. 185 ч. 3 КК України не підтверджує позову, оскільки у даному провадженні [PERSON] був допитаний тільки як свідок, підозра йому не оголошувалася, обвинувальний акт стосовно нього до суду не скеровувався, жодного процесуального рішення по суті цього провадження не прийнято. . Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути покарана , доки її вину не буде доведено у законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. В силу ст. 8 Основного Закону України норми Конституції є нормами прямої дії. Самі по собі твердження про крадіжку відповідачем товару не доводять обґрунтованості позовів і не достатні для їх задоволення. у. Жодних доказів, які б підтверджували нестачу товару, її суму позивачем, його представником суду не надано. Акт інвентаризації від 6 липня 2011 року судом до уваги не приймається. Даний документ не був відображений і врахований у бухгалтерії ПП «Електрокабельпостач», по якій нестачі не рахувалося, чого учасники процесу не заперечували у судовому засіданні. В силу ст. 6 ч. 2 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» проведення незалежної оцінки майна є обов'язковим для визначення заподіяних підприємству збитків. Таким чином. одного лише акту інвентаризації, причому не проведеного по бухгалтерії для визначення розміру шкоди недостатньо. Цей документ [PERSON], який на думку позивача відповідальний за шкоду, не пред'являвся, сам відповідач [PERSON] до участі у роботі інвентаризаційної комісії не залучався, його ставлення до наслідків інвентаризації у акті не відображено. В силу ст. 10 ч. 2 ЦПК України обставини, покладені в основу заявлених позовів, повинен був довести позивач. Ним, його представником не надано жодних доказів, які б підтверджували витрати на закупівлю нового товару для покриття нестачі. Відповідно до вимог ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотньої вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У матеріалах справи відсутні будь-які б засоби доказування, які дозволяли б встановити, що [PERSON] поніс певні витрати на закупівлю товару. Зазначене виключає застосування до спірних відносин ст. 1191 ЦК України, а відтак і задоволення спірних позовів. Задовольняючи зустрічні вимоги [PERSON], суд керується наступним. Згідно з ст. 1051 ЦК України позичальник вправі оспорити договір позики з тих підстав, що грошові кошти насправді не були ним одержані. У судовому засіданні встановлено, що жодних коштів за розпискою від 7 липня 2011 року [PERSON] від позивача не отримував, що вказує на безгрошовість, а відтак на та недійсність даного боргового документу. Відповідно до ст. 560 ЦК України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором виконання боржником свого обов'язку. Таким чином, фізична особа не може виступати гарантом. Гарантія передбачає участь у зобов'язальних відносинах трьох суб'єктів, гаранта, боржника і кредитора, тоді як учасниками спору є лише [PERSON] та [PERSON] Прав на відкликання довірителем виданого ним доручення у будь-який момент гарантоване ст.249 ЦК України. Відмова від такого права є нікчемною (ст. 249 цього ж кодексу). Отже, гарантійний лист суперечить імперативним приписам ЦК України, а тому є недійсним в силу вимог ч. 1 ст. 203, ст. 215 цього ж кодексу. Враховуючи викладене,

Outcome: approved