Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на свою користь кошти за борговою розпискою від 27.10.2016 року в сумі 588 049,83 гривень та судові витрати по справі. Свої вимоги мотивував тим, що 27 жовтня 2016 року він позичив відповідачу [PERSON] 15 800,00 доларів США, що на даний час згідно курсу НБУ еквівалентно 390 418,00 грн., про що останній написав йому розписку, згідно з якою зобов`язався повернути вказану суму до 30.12.2016 року. Незважаючи на те, що від вказаної дати пройшов вже тривалий час, відповідач кошти не повернув, тобто ухиляється від виконання свого зобов`язання. Загальна сума боргу відповідача складається з суми позичених коштів 390 418,00 грн., 33 912,45 грн. 3% річних за користування позиченими коштами, 94 364,03 грн. інфляційних втрат та 69 355,35 грн. пені. Оскільки відповідач ухиляється від виконання свого зобов`язання, то він змушений звернутися в суд з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача згідно договору про надання правової допомоги № 12/19 від 12.08.2019 року адвокат Бенцак О.П. позовні вимоги [PERSON] підтримав повністю, просив їх задоволити, вказавши, що щодо заочного розгляду даної справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки, незважаючи на те, що про дату, час та місце розгляду справи був належно повідомлений у встановленому законом порядку, що підтверджується оголошенням про виклик його до суду, поміщеним на офіційному сайті Долинського районного суду Івано-Франківської області 08.11.2019 року. За таких обставин суд 26.11.2019 року постановив ухвалу про заочний розгляд даної справи у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засiданнi докази в їх сукупності, суд вважає, що даний позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1049 даного Кодексу передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 12.04.2017 року в справі № 487цс17, договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, адже після його укладення всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або відповідної кількості речей того ж роду й такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Частиною 2 ст. 625 даного кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, відповідальність позичальника за порушення умов договору передбачена ч.1 ст. 1050 ЦК України, відповідно до якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Судом встановлено, що 27 жовтня 2016 року між сторонами по справі було укладено в письмовій формі договір позики, згідно якого [PERSON] позичив [PERSON] 15 800 доларів США, які той зобов`язувався повернути до 30.12.2016 року, що підтверджується написаною ним розпискою від 27.10.2016 року (а.с. 8). Позивач виконав умови договору позики та передав відповідачу вказану суму, а останній своє зобов`язання не виконав і позичені гроші не повернув. Згідно виконаного позивачем в позовній заяві розрахунку відсотків за користування грошовими коштами, розмір нарахованих 3-відсотків річних за користування позиченими коштами за період з 27.10.2016 року по 18.09.2019 року становить 33 912,45 грн., а розмір інфляційних збитків за прострочення виконання грошового зобов`язання за цей же період складає 94 364,03 грн. (а.с. 4-6). За таких обставин, враховуючи, що позивач 27.10.2016 року надав відповідачу за договором позики грошові кошти в сумі 15 800,00 доларів США, що згідно курсу НБУ на час звернення в суд з даним позовом еквівалентно 390 418,00 грн., які той зобов`язувався повернути до 27.10.2016 року, однак по даний час свого зобов`язання не виконав, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задоволити частково та стягнути на його користь з відповідача [PERSON] грошові кошти за вищевказаною борговою розпискою, а саме: 390 418,00 грн. позичених коштів, 33 912,45 грн. 3% річних за користування позиченими коштами та 94 364,03 грн. інфляційних втрат, а всього 518 694,48 грн. При цьому суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача 69 355,35 грн. пені за несвоєчасне виконання своїх зобов`язань за договором позики до задоволення не підлягає, оскільки в укладеному між сторонами по справі договорі позики (борговій розписці [PERSON] від 27.10.2016 року) процентна ставка не зазначена, відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання, а тому вимога про стягненя пені не грунтується на законі. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ч.1 ст. 141 ЦПК України, де вказано, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, ст.ст. 526,536,625,1046,1049,1050 ЦК України,

Outcome: approved