Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-27 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про зміну розміру аліментів, обґрунтовуючи підставність вимог тим, що вони із відповідачем є батьками двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Липовецького районного суду Вінницької області було видано виконавчий лист №2-724 від 20.12.2006 за яким було відкрито виконавче провадження №18245949 про стягнення із нього, [PERSON] , аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу). 16.11.2020 за судовим наказом Липовецького районного суду з нього, [PERSON] , було присуджено до стягнення аліменти на користь [PERSON] , на утримання сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно, в розмірі в розмірі 1/4 частки всіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач вказує у позові, що за вказаними судовими рішеннями з нього, всупереч приписів ст.183 СК України, стягується половина його доходу, що ставить його у вкрай тяжке матеріальне становище, просив суд змінити розмір визначених за двома судовими рішеннями аліментів та стягувати із нього 1/3 частку його заробітку (доходу) на двох дітей але не менше 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, що стало підставою звернення до суду із даним позовом. Відповідач не надала до суду відзиву у визначений судом строк. Ухвалою суду від 23.03.2021 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. При цьому, відповідач не надала заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, не надала зустрічного позову в межах визначеного судом строку, тому суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач, будучи належним чином повідомленим, про день та час розгляду справи в судове засідання не з`явився, про поважність причин своєї неявки в судове засідання не повідомив. Відповідач в судове засідання не з`явилась, надавши до суду заяву в якій позовні вимоги не визнає, просила суд відмовити в задоволенні позову повністю. Ураховуючи те, що позивач не з`явився до суду без поважних причин, відповідач використала своє право на розгляд справи у її відсутність, суд не вбачає правових підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, за відсутності сторін, при цьому не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив, що за рішенням Липовецького районного суду Вінницької області, за яким було видано виконавчий лист №2-724 від 20.12.2006 було відкрито виконавче провадження №18245949, за яким із [PERSON] на користь [PERSON] присуджено до стягнення аліменти на утримання їх доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу). 16.11.2020 Липовецьким районним судом Вінницької області, з урахуванням ухвали цього ж суду від 08.02.2021, якою було внесено виправлення до судового рішення, було видано судовий наказ №136/1590/20 відповідно до якого стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно. Вищевказані судові рішення набрали законної сили та звернуті були стягувачем до виконання. Сторонами спору вищевказані обставини визнаються, оскільки жодних заперечень не було надано, отож такі обставини не підлягають доказуванню, в силу ст.82 ЦПК України ,а суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Позивач звернувся до суду із позовом про зміну розміру аліментів, визначених за вищевказаними рішеннями суду. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З аналізу вказаної норми слідує, що особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. Позивач вказуючи у позові на вкрай важке його матеріальне становище. У той же час на підтвердження факту погіршення його матеріального стану до позову не додає жодних належних та допустимих доказів, тобто позивач фактично не погоджується з розміром визначених судом аліментів, тоді як рішення суду від 2006 року в установленому порядку ним не оскаржувалось, а після ухвалення судового наказу у 2020 році позивачем не надано жодних доказів щодо зміни його матеріального чи сімейного стану або ж покращення матеріального становища, сімейного стану чи стану здоров`я одержувача аліментів, які б давали підстави для зміни розміру присуджених за судовим рішенням аліментів. Що стосується доводів позивача, що розмір присуджених до стягнення аліментів суперечить ст..183 СК України, то суд звертає увагу на таке. Способи виконання обов`язків батьків щодо утримання дитини за загальним правилом визначаються за домовленістю між ними (див. ч. ч. 1, 2 ст. 181 СК). При відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на неповнолітню дитину та ненадання дитині утримання, той із батьків, з ким проживає дитина, має право на стягнення аліментів у судовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 аліменти на утримання дитини за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Зазначені положення відповідають вимогам, передбаченим статтями 183, 184 СК. Конкретна частка заробітку (доходу) матері, батька (платника аліментів), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, у кожному конкретному випадку визначається лише судом. Частина 2 вказаної статті спрямована на забезпечення надійного захисту права дітей на утримання їх батьками. Зокрема, передбачено, що у випадку стягнення аліментів на двох і більше дітей одночасно, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Таким чином, закон встановлює та гарантує, що частки усіх дітей, на яких судом стягуються аліменти, у єдиній загальній частці від заробітку (доходу) того з батьків, на кого покладається обов`язок сплачувати аліменти, що визначається судом, є рівними і діє лише до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Частки, які стягуються на спільних дітей сторін є рівними, а розмір відрахувань не перевищує 50% заробітку (доходу) відповідача, що відповідає приписам ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», що спростовує доводи відповідача в цій частині. Також суд вважає за необхідне зазначити, що принципи захисту прав дитини закладені в основу Конвенції про права дитини від 20.11.89 року, яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради N 789-XII від 27.02.91 р. Так, в частині 1 ст. 3 Конвенції про права дитини зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Конвенції про права дитини держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім`ї. Згідно ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини). З урахуванням викладеного та загальноприйнятих норм у суспільстві, дитина в жодному випадку не повинна бути позбавлена ані батьківської любові, піклування, ані належного матеріального забезпечення, необхідного для її повноцінного життя та розвитку. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених вимог, у зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до Глави 8 ЦПК України. Ураховуючи те, що при пред`явленні позову позивач сплатив судовий збір, однак в задоволенні позову відмовлено, отож такі витрати слід віднести на його рахунок.

Outcome: dismissed