Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до [PERSON] про стягнення боргу за борговою розпискою, посилаючись на те, що 12.07.2013р. [PERSON] під розписку, яку написала власноручно, позичила у нього гроші в іноземній валюті, а саме: 575 євро та 1020 доларів США. Зазначена розписка містить кінцеву дату повернення боргу, а саме: 12.10.2013р.. Повернення вказаних коштів гарантується відповідачем належним їй на праві приватної власності майном. Після спливу данного терміну відповідач свої зобов'язання не виконала, борг не повернула, про що свідчить наявний у нього оригінал даної розписки, яка дана в присутності свідків [PERSON] та [PERSON]. З розрахунку курсу гривні, встановленого НБУ до іноземної валюти станом на 18.05.2016р. становить: 100 євро= 2 888, 31 грн. та 100 доларів = 2545,22 грн.. А тому, просить, з врахуванням уточнюючих позовних вимог, стягнути з відповідача 42000 грн. 56 коп. заборгованості за розпискою та 3% річних, що становить 3263, 65 грн.. Позивач подав до суду заяву, в якій просить уточнюючу позовну заяву до уваги не братии, а здійснювати правочин згідно первинної позовної заяви, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив стягнути з відповідачки 42000 грн. 56 коп. основного боргу та 40 346 грн. 56 коп. -3 % річних. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, про що подав до суду заперечення проти позову, вказавши, що рішенням Снятинського районного суду від 02.08.2016р. по справі № 351/1435/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за борговою розпискою, позов задоволено та вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 290 430 грн. боргу згідно з договором позики. За змістом позовної заяви та особистих пояснень в судовому засіданні по вищевказаній справі позивач обгрунтував свої позовні вимоги попередніми розписками [PERSON] та її покійного чоловіка [PERSON], зобов'язання за якими замінені безгрошовою розпискою відповідачки від 10.06.2015р. про визнання боргу. У позовній заяві по справі № 351/1435/15-ц позивач вказав і розписку [PERSON] від 12.07.2013р. на суму 575 євро та 1020 доларів США. Однак, у справі № 351/822/16-ц позивач повторно застосував ту ж саму розписку з приводу якої спірні правовідносини були предметом розгляду у справі № 351/1435/15-ц. Так як позивач визнає дійсною розписку відповідачки від 10.06.2015р. про визнання боргу, то всі борги за її попередніми розписками, які були станом на 10.06.2015р. перед позивачем погашені цією безгрошовою розпискою. А тому, просить в позові позивача відмовити. Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 12.07.2013 р. відповідач позичив у позивача кошти в розмірі 575 євро та 1020 доларів США строком до 12.10.2013 року. Грошові кошти в даному розмірі були передані відповідачеві у момент підписання розписки, однак свої зобов'язання відповідач належним чином не виконав -грошові кошти не повернув. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 18.05.2016р. заборгованість відповідача становить 45 264 грн. 21 коп., що складається з: 42 000 грн. 56 коп. суми основного боргу, та 3 263 грн. 65 коп. - 3% річних. Згідно зі ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, частиною 2 якої встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд не може взяти до уваги твердження представника відповідачки з приводу невизнання позову та посилання на те, що позивачем повторно застосовано ту ж саму розписку з приводу якої спірні правовідносини були предметом розгляду у справі № 351/1435/15-ц, з наступних підстав. У відповідності до вимог ч.2 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Судом встановлено, що боргова розписка від 12.07.2013р. не повернута позивачем [PERSON] відповідачці [PERSON]- боржнику, що є свідченням того, що нею не виконані грошові зобов'язання з повернення боргу. Крім того, як вбачається із рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12.09.2016р., матеріалами справи № 351/1435/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за борговою розпискою, охоплено боргові розписки, написані померлим [PERSON] - 25.06.2013р. -на суму 84530 грн., що становить 7900 євро та 27.06.2013р.- на суму 62350 грн., що становить 5800 євро. Після чого, 10.06.2015р. відповідачкою [PERSON] написано розписку про визнання боргу в сумі 14500 євро. Отже, розписка від 12.07.2013 р. є самостійною розпискою, яка написана відповідачкою [PERSON], і тому не була предметом розгляду по цивільній справі № 351/1435/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за борговою розпискою. Даний факт також підтверджується і ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06.12.2016р. на ухвалу Снятинського районного суду від 08.11.2016р. про зупинення провадження у справі до вирішення справи № 351/1435/15-ц, відповідно до якої колегією суддів встановлено, що предмет позову по цивільній справі № 351/1435/15-ц за борговими розписками від 22.08.2011р., 27.06.2013р., 15.12.2011р., 25.06.2013р. не пов'язаний з предметом спору по даній справі, а саме із борговою розпискою від 12.07.2013р., і тому підстав для зупинення провадження до вирішення справи № 351/1435/15-ц у суду першої інстанції не було. Також, суд не може взяти до уваги пояснення представника відповідача, що всі борги відповідачки за її попередніми розписками, які були станом на 10.06.2015р. перед позивачем погашені безгрошовою розпискою, оскільки оригінал розписки від 12.07.2013р. міститься в матеріалах даної справи, що є твердженням того, що боргові зобов'язання перед [PERSON] відповідачкою не виконані. Що стосується вимоги позивача з приводу стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 40 346 грн. 56 коп., то вони підлягають до часткового задоволення. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зважаючи на те, що чиним законодавством визначено процентний розмір від простроченої суми боргу в розмірі 3%, а розпискою не передбачено інший розмір процентів, тому 3% річних від суми боргу 42000 грн. 56 коп. становить 3297 грн.. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, крім випадків наявності підстав для звільнення від доказування, передбачених статтею 61 ЦПК України. Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, щоз відповідача на користь позивача слід стягнути 42 000,56 грн.боргу та 3297,00 грн .- трьох процентів річних. В решті позову слід відмовити. Також у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати - 823,48 грн. На підставі наведеного, ст.ст. 625, 1046-1050 ЦК України,

Outcome: partial