Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд в інтересах недієздатної [PERSON] з позовом до відповідачів про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку. Свій позов мотивує тим, що після смерті батьків недієздатної [PERSON] відкрилась спадщина на житловий будинок № 53, що знаходиться в с. Лище Луцького району по вул. Воззєднання, спадкоємцями першої черги після смерті батьків були недієздатна [PERSON] та її брат [PERSON], останній помер 12 лютого 1997 року. Вказує, що рішенням виконавчого комітету Лищенської сільської ради № 27 від 24 жовтня 2002 року за заявою дружини [PERSON] [PERSON], було дозволено померлому [PERSON] оформити право власності на житловий будинок № 53, що знаходиться в с. Лище Луцького району по вул. Воззєднання, на підставі чого [PERSON] зареєструвала право власності на [PERSON] а в подальшому на себе. Зазначає що постановою Луцького міськрайонного суду від 04.11.2013 року визнано неправомірним та скасовано рішення виконавчого комітету Лищенської сільської ради № 27 від 24 жовтня 2002 року, крім того, рішенням Луцького міськрайонного суду від 11 грудня 2014 року визнано недійсним свідоцтво про право власності від 24 жовтня 2002 року, видане [PERSON] та свідоцтво про право власності на спадщину по закону від 06 грудня 2002 року видане [PERSON] Також вказує, що під час розгляду вказаних справ йому стало відомо, що [PERSON] на підставі договору дарування від 28 грудня 2012 року подарувала [PERSON] спірний житловий будинок. На підставі викладеного просить суд визнати договір дарування житлового будинку № 53, що знаходиться в с. Лище Луцького району по вул. Воззєднання, укладений 28 грудня 2002 року між [PERSON] та [PERSON], який посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON] недійсним та визнати право власності на 1/2 частину вказаного будинку за [PERSON] В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених в позовні заяві, просили позов задовольнити, не заперечували щодо постановлення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не зявились з невідомих на те суду причин, хоча належним чином були повідомленні про час та місце розгляду справи. Приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не зявилась, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, щодо вирішення спору покладалась на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення виходячи з наступного. Рішенням Луцького міськрайонного суду 25 жовтня 2010 року, [PERSON], [INFO], визнано недієздатною та призначено їй опікуна [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до ч. 1, 3 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою стаття 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним оспорюваний правочин. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Лищенської сільської ради № 27 від 24 жовтня 2002 року за заявою дружини [PERSON] [PERSON], було дозволено [PERSON], який помер 12 лютого 1997 року, оформити право власності на житловий будинок № 53, що знаходиться в с. Лище Луцького району по вул. Воззєднання, на підставі чого за ним 24 жовтня 2002 року було зареєстровано право власності, 06 грудня 2002 року в порядку спадкування зареєстровано право власності на будинок № 53, що знаходиться в с. Лище Луцького району по вул. Воззєднання за [PERSON] Постановою Луцького міськрайонного суду від 04 листопада 2013 року визнано неправомірним та скасовано рішення виконавчого комітету Лищенської сільської ради № 27 від 24 жовтня 2002 року (а.с. 7-8). Рішенням Луцького міськрайонного суду від 11 грудня 2014 року визнано недійсним свідоцтво про право власності від 24 жовтня 2002 року, видане [PERSON] та свідоцтво про право власності на спадщину по закону від 06 грудня 2002 року видане [PERSON] (а.с. 9-11). Згідно з вимогами\~ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Також судом встановлено, що 28 грудня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування житлового будинку № 53, що знаходиться в с. Лище Луцького району по вул. Воззєднання, який посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON] (а.с. 3-4). Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Вказаний договір дарування суперечить вимогам ст.ст. 316, 317 та 319 ЦК України, оскільки [PERSON] не мала права його укладати, оскільки вона незаконно набула права власності на будинок № 53, що знаходиться в с. Лище Луцького району по вул. Воззєднання, що встановлено рішеннями суду. Згідно ч.1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Таким чином, слід визнати недійсним договір дарування житлового будинку № 53, що знаходиться в с. Лище Луцького району по вул. Воззєднання, укладений 28 грудня 2002 року між [PERSON] та [PERSON], який посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON] О-.М. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Статтею 529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. Крім того, постановою Луцького міськрайонного суду від 04 листопада 2013 року та рішенням Луцького міськрайонного суду від 11 грудня 2014 року встановлено, що після смерті батька [PERSON], його діти [PERSON] та [PERSON] отримали право на спадкування по 1/2 частині житлового будинку № 53, що знаходиться в с. Лище Луцького району по вул. Воззєднання. Спадщину [PERSON] прийняла шляхом вступу в управління спадковим майном, як того вимагає ст. 549 ЦК Української РСР, оскільки на час смерті батьків та в подальшому проживала в спірному будинку. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що слід визнати [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку № 53, що знаходиться в с. Лище Луцького району по вул. Воззєднання. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимоги позивача про відшкодування відповідачем судових витрат підлягають до задоволення.

Outcome: approved