Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

[PERSON] , (далі - позивач) через свого представника, адвоката Богданчук О.В., звернувся до суду із позовом до [PERSON] , (далі - відповідачка), в якому, посилаючись на вимоги ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, просив визнати відповідачку такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позову [PERSON] , посилався на те, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку з відповідною земельною ділянкою від 25.10.2019 року йому на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] . Відповідачка [PERSON] була близькою знайомою попереднього власника будинку та зобов`язувалась знятись з реєстрації в даному житловому будинку. На даний час у вказаному будинку вона не проживає з січня 2017 року та залишається зареєстрованою за даною адресою, що порушує права позивача, як власника майна. Ухвалою суду від 02.06.2020 року позовну заяву [PERSON] , прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачам 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копія ухвали суду від 02.06.2020 року та позовна заява з додатками відповідачці надсилались за адресою реєстрації, про поштове відправлення №0800104994799 (а.с. 42) повернулось до суду з відміткою відділення зв`язку «не проживає», у зв`язку з чим відповідачка про розгляд справи була повідомлена відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України (а.с. 44), повідомлення розміщене на сайті 17.08.2020 року (а.с. 45-46), а тому з цієї дати особа вважається повідомленою про час і місце розгляду справи. Відповідно у встановлений судом строк відповідачка на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надала, у зв`язку із чим суд відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 25.10.2019 року приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області Лисенко Л.В., зареєстрованого в реєстрі за №586, [PERSON] - продавець, передала у власність [PERSON] - покупцю житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та присадибну земельну ділянку площею 0,2500 га, на якій розміщений житловий будинок (а.с. 11-12). Своє право власності на вказаний житловий будинок [PERSON] , зареєстрував відповідно до вимог закону, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №186270820 від 25.10.2019 року (а.с. 13). Зміна назви вулиці із «Щорса» на «Весняна» відбулась на підставі Рішення Рожівської сільської ради №13-2-У11 від 19.11.2015 року (а.с. 16). Як вбачається з Довідки про склад сім`ї №30 від 18.02.2020 року Рожівської сільської ради (а.с. 14) та відповіді Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС України в м. Києві та Київській області, що була надана на запит суду у відповідності до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України (а.с. 35), [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Між сторонами склались правовідносини, які регулюються Цивільним кодексом України та Житловим кодексом УРСР. При цьому, при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла і членами його сім`ї, а також членами сім`ї колишнього власника житла. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 156 Житлового кодексу УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 64 ЖК УРСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їхні діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в ч. 2 цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним судом України в постанові від 05 листопада 2014 року під час розгляду справи № 6-158цс14, право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Отже з аналізу вище наведених норм закону, можна зробити висновок, що втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла, таким чином після переходу права власності на житловий будинок припинилося і право користування житловим будинком відповідачки. Згідно зі ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу квартири від 25.10.2019 року, та після переходу права власності на житловий будинок від колишнього власника (продавця) [PERSON] до позивача [PERSON] , припинилося і право користування житлового будинку [PERSON] та відповідачки [PERSON] ; новий власник вважає, що своєю реєстрацією відповідачка порушує його право користування та розпорядження власністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, документально підтверджені (а.с. 1) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 840,80 грн. підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved