Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить ухвалити рішення про розірвання договору оренди приміщення № 17/03.2017, укладеного 30 березня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] про оренду приміщення загальною площею 110 кв.м, розташованого по [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивував тим, що згідно п. 2 Договору приміщення, що орендується, надається Орендарю для власного користування, як складські приміщення та магазин; за п. 4 Договору - строк оренди складає 36 місяців, сторони визначи ли розмір орендної плати - 600 грн. щомісячно (п.5 Договору). В договорі також зазначені недоліки приміщення, що орендується, на час укладення договору та порядок відновлення стану орендованого приміщення. Позивач виконав свої зобов`язання, визначені п. 7.1 Договору: оплатив орендну плату в повному обсязі, провів поточний ремонт приміщення на значну більшу суму , ніж обумовлена сторонами. А відповідач не виконує своїх обов`язків за договором та чинить дії, що перешкоджають позивачу користуватися орендованим майном на умовах Договору. Після підписання Договору та отримання орендної плати відповідач уникає зустрічей з позивачем, не відповідає на дзвінки та не реагує на листи позивача з приводу відновлення стану приміщення для його використання. Зокрема, в п. 1.6 договору був зафіксований один із недоліків орендованого приміщення - відсутність електропостачання. 01.03.2018 позивач звернувся з заявою про підключення електропостачання до нежитлового приміщення по [ADDRESS] , однак, отримав відмову , так як для виконання таких робіт необхідна письмова згода власника та його присутність. Крім того, до орендованого приміщення фактично відсутній заїзд, що відображено в Акті обстеження від 20.04.2018, і для облаштування заїзду потрібна згода власника. Внаслідок такої бездіяльності та невиконання орендодавцем - відповідачем умов договору оренди позивач позбавлений того, на що розраховував при укладенні договору, він з березня 2018 року не може здійснювати підприємницьку діяльність та користуватися складським приміщенням. В кінці серпні 2018 року при особистій зустрічі з відповідачем позивач намагався добровільно врегулювати даний спір, але безрезультатно. Тому після чергових усних звернень позивач 4 вересня 2018 року в письмовій формі звернувся до відповідача з повідомленням про неможливість використання орендованого приміщення за цільовим призначенням та з пропозицією припинити договір оренди, як передбачено п. 10.6 Договору. На зазначене звернення відповідач не відреагував. Покликаючись на ст. ст. 525, 615, 651, 784 ЦК України, зазначаючи, що бездіяльність відповідача призводить до порушення його прав, позивач просить задовольнити його позов. До закінчення підготовчого провадження в справі, 19.12.2018 позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог. В цій заяві зазначив, що 25.03.2017 він оплатив орендодавцю орендну плату в повному обсязі за весь термін оренди, в розмірі 15295 грн., про отримання відповідачем коштів свідчить розписка. Також, за погодженням з орендодавцем, позивач провів ремонт на значно більшу суму, ніж обумовлену в Договорі. Згідно Висновку будівельно-технічної експертизи від 12.08.2018 вартість відновлюваного ремонту орендованого приміщення становить 9745 грн. Всупереч п. 6.1 договору відповідач не виконує своїх обов`язків та вчиняє дії, які перешкоджають позивачу користуватися орендованим майном на умовах Договору. Непридатність орендованого майна до використання є підставою для дострокового розірвання договору наймачем за умови відсутності його вини в доведенні майна до такого стану. Це може мати місце, якщо непридатність майна настала в силу його фізичних властивостей, з вини інших осіб, від впливу непереборної сили тощо. При цьому наймач вправі вимагати повернення плати за найм за використаний строк оренди майна. Покликаючись на ст.ст. 615, 653 ЦК України, позивач просить суд ухвалити судове рішення про розірвання договору оренди приміщення № 17/03.2017, укладеного 30 березня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] про оренду приміщення загальною площею 110 кв.м, розташованого по [ADDRESS] та стягнути з відповідача збитки в сумі 25 040 грн., завдані позивачу неналежним виконанням зобов`язання що включають орендну плату 15295 грн. та вартість відновлювального ремонту - 9 745 грн., а також судові витрати в розмірі 5209.60 грн., що включає 704, 80 грн. сплаченого судового збору за звернення з позовною заявою, 704.80 грн. за звернення з заявою про збільшення позовних вимог, 2300 грн. вартість проведеного будівельно-технічного дослідження та 1500 грн. за надання правової допомоги. Позивач не заперечує щодо заочного розгляду справи, у відсутності відповідача. В судових засіданнях позивач позовні вимоги підтримав, просить задовольнити; надав пояснення, аналогічні викладеним у позові та в заяві про збільшення позовних вимог. Не підтримав подані ним 26.07.2019 письмові «судові дебати», так як вони виходять за межі заявлених ним вимог. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, з невідомих суду причин, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку судовою повісткою, однак до суду повернуто без вручення рекомендоване повідомленнями про вручення поштового відправлення. Крім того, в зв`язку з тим, що відповідачу не були вручені судові повістки, він викликався до суду відповідно до вимог ч.11 ст. 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відзив на позов відповідач не подавав. Згідно положень ст. 280 ЦПК України суд проводить розгляд справи в заочному порядку, з врахуванням одночасного існування чотирьох умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч.1 статті 223 ЦПК України підстав для повторного відкладення розгляду справи судом не встановлено та прийнято рішення про розгляд справи за відсутності відповідача, з ухваленням заочного рішення відповідно до ст.ст. 280-283 ЦПК України. Заслухавши позивача, дослідивши письмові докази, , всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд дійшов наступного. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Вiдповiдно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч.ч. 1 та 2 ст. 509 ЦК України цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Судом встановлено, що 30.03.2017 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди приміщення № 17/03.2017, згідно з яким орендодавець [PERSON] передає у користування орендареві [PERSON] за плату на певний строк у користування нежитлове приміщення загальною площею 110 кв.м, розташованого по [ADDRESS] , для використання як складські приміщення та магазин (а.с. 8-10). В договорі сторони узгодили, що поточний ремонт приміщення здійснює орендар в рахунок орендної плати на загальну суму 8570 грн., а саме: замуровування фаціята на суму 5170 грн., заливка стяжки 5 кв.м на суму 1600 грн., штукатурка 15 кв.м на суму 1200 грн., проводка на суму 600 грн. (п.1.8). Строк дії договору - з 01.04.2017 по 01.04.2020. Згідно умов договору розмір місячної орендної плати 600 грн. Обов`язки орендодавця зазначені в п.6 договору, згідно з п.6.1 орендодавець зобов`язаний забезпечувати безперешкодне користування орендарем приміщення та майна, що орендується та не вчиняти дій, які б перешкоджали орендарю користуватися орендованим майном на умовах договору. В п.1.5. договору обумовлено, що стан приміщення, яке орендується, на момент передання в оренду, - не придатне для використання у відповідності до мети оренди, визначеної пунктом 2.1 договору; в п.1.6. зафіксовані недоліки цього приміщення на момент передання в оренду: не підведене електропостачання, відсутня передня стіна, немає вікон. Копією розписки від 25.06.2017 (а.с.11) стверджено, що [PERSON] отримав від [PERSON] за користування останній нежитловим приміщенням за 25,5 місяців 15295 грн., згідно договору оренди приміщення № 17/03.2017. Із копії листа позивача, датованого 04.09.2018 вбачається, що він звертався до відповідача з приводу неможливості використання приміщення за цільовим призначенням, оскільки відповідач, будучи обізнаним про зазначені в договорі недоліки переданого в оренду приміщення та про свій обов`язок орендодавця забезпечувати безперешкодне користування орендарем приміщення та майна, та не вчиняти дій, які б перешкоджали орендарю користуватися орендованим майном на умовах договору, не сприяв підведенню до орендованого приміщення електропостачання. Цим же листом, у відповідності до п.10.5 та п. 10.6 Договору позивач повідомив відповідача про наступне розірвання договору, оскільки згідно умов договору сторону слід попередити за один місяць наперед. Про отримання відповідачем цього листа 07.09.2018 свідчить роздруківка підтвердження на мобільний телефон позивача, що поступила з Укрпошти, додана позивачем (а.с. 13). Про те, що підключення нежитлового приміщення по [ADDRESS] до електромережі можливе тільки за згодою та в присутності орендодавця [PERSON] свідчить копія заяви позивача з відміткою ФОП Бурдега про неможливість підведення електропостачання (а.с.15). З матеріалів справи вбачається, що позивач вимагав у відповідача усунення недоліків щодо виконання зобов`язань за договором, однак останній не зреагував. Тому позивач повідомив його про розірвання договору, Згідно з ч. 2, ч. 3 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до ст. 653 Цивільного кодексу України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили (ч. 2); сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 4); якщо договір розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих розірванням договору (ч. 5). Системний та логічний аналіз наведених положень законодавства свідчить про те, що договір може бути розірваний за певних умов в результаті односторонньої відмови від нього у повному обсязі, тобто в результаті вчинення одностороннього правочину, який тягне припинення зобов`язань його сторін. При цьому, одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. Суд вважає, що є підстави для розірвання договору, оскільки відповідач не виконував обов`язки, покладені на нього договором. Позивач користувався об`єктом оренди з 01.04.2017. Вимогу про розірвання договору позивач повідомив відповідачу 07.09.2018. Отже, позивач користувався об`єктом оренди протягом 19 місяців. Виходячи із орендної плати 600 грн. в місяць, за цей період підлягала сплаті орендна плата в розмірі 11400 грн. (600 грн. х 19= 11400 грн.). За п.5.3. договору орендар мав право вносити орендну плату наперед за будь-який строк, у розмірі, що визначений на момент оплати. Про отримання відповідачем [PERSON] від [PERSON] коштів за користування нежитловим приміщенням за договором оренди приміщення № 17/03.2017 в розмірі 15295 грн. за 25,5 місяців свідчить копія розписки від 25.06.2017. В підтвердження вартості відновлювального ремонту, ремонтно-будівельних робіт та матеріалів, затрачених для відновлення і покращення нежитлового приміщення по [ADDRESS] , позивач надав Висновок № 045 /БТ-18, складений 12.08.2018 експертом судово-експертної фірми «Експо-фірма», згідно з яким загальна вартість відновлювального ремонту становить 9745 грн. і включає: ринкову вартість будівельних матеріалів і конструктивних елементів - 5976 грн., вартість будівельних робіт - 3769 грн. В порушення положень ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку не зазначено, що він підготовлений для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок (у висновку зазначено тільки про те, що експерт попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України). Отже, зазначений висновок не може бути прийнятий судом до уваги, і відповідно, відсутні підстави для стягнення з відповідача в користь позивача вартості відновлювального ремонту у визначеному експертом розмірі 9745 грн. Оскільки сторонами в договорі була узгоджена вартість робіт на поточний ремонт приміщення орендарем на загальну суму 8570 грн., тому зазначена сума, відповідно до п.1.8 договору повинна бути зарахована в рахунок орендної плати. За вирахуванням вартості поточного ремонту 8570 грн. із орендної плати 11400 грн. за дев`ять місяців, позивач мав за фактичний період користування орендованим майном мав оплатити 2830 грн. (11400 грн. - 8570 грн. = 2830 грн.). Згідно ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України - особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої підстави, зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Виходячи з вищезазначеного, суд вважає доведеним факт безпідставно отриманих коштів [PERSON] у розмірі 12465 гривень, тобто різниці між 15295грн. (фактично сплачена орендна плата) та 2830 грн.(розмір орендної плати, яка мала би бути сплачена орендарем). Тому суд приходить до переконання про підставність позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 12465 гривень. Питання розподілу судових витрат суд вирішує згідно вимог ст. 141 ЦПК України. З відповідача [PERSON] в користь позивача [PERSON] слід стягнути 2909,6 грн. судових витрат, що включає судовий збір 1409,6 грн. та відшкодування витрат на правничу допомогу, пов`язану зі справою в розмірі 1500 грн. На підставі ст.ст. 11, 509, 651, 653, 759, 1212 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial