Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що відповідачка [PERSON] разом із дітьми, неповнолітньою дочкою [PERSON] та повнолітнім сином [PERSON] прописані в будинку [ADDRESS], який належить позивау. В даному будинку відповідачі були прописані з жовтня 2011 року але жодного дня не проживали, а тому позивач просив визнати їх такими, що втратили право на користування жилим приміщенням будинку[ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив проводити розгляд справи за його відсутності. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, подали до суду заяви, в яких позовні вимоги визнали в повному обсязі, просила проводити розгляд справи за їх відсутності. Третя особа в судове засідання свого представника не направила, про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, свого ставлення до позову не висловили. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що позивач по справі є власником будинку [ADDRESS], що підтверджується копіями договору купівлі-продажу житлового будинку від 13.06.2009 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.01.2010 року. Судом також встановлено, що відповідачка разом з неповнолітньою дочкою та повнолітнім сином, в будинку [ADDRESS] були тільки зареєстровані, в будинок вони не вселялися та не проживали. Але добровільно знятися з реєстраційного обліку відповідачі не бажають. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідно до положень ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до положень ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. А згідно ч. 4 тієї ж статті місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне позов задовольнити та визнати [PERSON] яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням будинку [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved