Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку з надвірними будівлями, посвідченого 25.06.2003 державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області Задоріною Т.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1-1533. Право власності на вказаний будинок зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.02.2019 за № 155360172). Згідно довідки про склад сім`ї № 305 від 22.01.2019, виданої виконавчим комітетом Дергачівської міської ради, в житловому будинку [ADDRESS] зареєстровані громадяни: він [PERSON] , [INFO] , його колишня дружина - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який не проживає за вищевказаною адресою з дня реєстрації з 10.02.2011, без поважних причин, про що 25 січня 2019 року депутатом Дергачівської міської ради складено відповідний Акт. Згідно Акту депутата від 25.01.2019, факт відсутності за місцем реєстрації відповідача з 2011 року підтверджують сусіди: [PERSON] , що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] , що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] , що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] , що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідач ніколи у вищезазначеному будинку не проживав, а був лише зареєстрований в ньому. Його місцезнаходження йому не відомо. Імовірно він виїхав за межі України. Ніяких перешкод в користуванні будинком відповідачу він не чинив і не чинить. Участі в обслуговуванні будинку та сплаті всіх комунальних платежів відповідач не приймає, особистих речей його в будинку не має, кореспонденція та листи, на його ім`я по вказаній адресі не надходить, права власності на будинок не має, однак він залишається бути зареєстрованим в належному йому будинку. Оскільки він [PERSON] , є власником будинку, то має право, відповідно до положень ст. 391 ЦК України (власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном), вимагати захисту порушеного права від осіб, які перешкоджають йому користуватися та розпоряджатися своїм майном. Враховуючи те, що відповідач з 2011 року не проживає в будинку без поважних причин, то він вважає, що він втратив право на житло відповідно до ст. 71 ЖК України, так як право проживання породжує тільки фактичне мешкання у житловому приміщенні. 26 лютого 2019 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 26 березня 2019 року на 11 годин 30 хвилин. 26 березня 2019 року підготовче судове засідання закрито та справу призначено у судове засідання на 26 березня 2019 року на 16 годин 30 хвилин. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав суду заяву в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити та справу розглядати по суті без його участі при заочному розгляді справи . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи шляхом оголошення на сайті, з заявами про відкладення судового засідання в суд не звертався, тому суд вважає за можливе розглядати справу по суті за його відсутності при заочному розгляді справи. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини на які посилалася позивач, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до наступного. На підставі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених сторонами обставин. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними (ст. 77 ЦПК України) та допустимими (ст. 78 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, згідно ст.82 ЦПК України, підставою для звільнення від доказування є обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набуло законної сили, які не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. . Як вбачається з матеріалів справи, позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку з надвірними будівлями, посвідченого 25.06.2003, державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області Задоріною Т.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1-1533. Право власності на вказаний будинок зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.02.2019 за № 155360172). Відповідно до відомостей інформації про реєстрацію місця проживання Дергачівської міської ради Харківській області, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки про склад сім`ї № 305 від 22.01.2019, виданої виконавчим комітетом Дергачівської міської ради, в житловому будинку [ADDRESS] зареєстровані громадяни: позивач [PERSON] , [INFO] , його колишня дружина - [PERSON] , [INFO] та відповідач [PERSON] , [INFO] , який не проживає за вищевказаною адресою з дня реєстрації з 10.02.2011, без поважних причин, про що 25 січня 2019 року депутатом Дергачівської міської ради складено відповідний Акт. Згідно акту депутата Дергачівської міської ради Харківської області від 25.01.2019 Праско О.І. встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] фактично не проживав і не проживає за адресою:[ADDRESS] , починаючи з 10.02.2011 року і по теперішній час. Оскільки, протягом більш ніж шести місяців відповідач в будинку не мешкає, згідно з ч.2 ст.405 ЦК України, ст.72 ЖК України він втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Відповідач в належному позивачу будинку не проживає, участі в його обслуговуванні та сплаті всіх комунальних платежів не приймає, особистих речей його в будинку не має, кореспонденція та листи на його ім`я по вказаній адресі не надходить, права власності на будинок він не має, однак він залишається бути зареєстрованим в належному позивачу будинку. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу жилого будинку з надвірними будівлями від 25.06.2003, який зареєстровано в реєстрі за № 1-1533. Право власності на вказаний будинок зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.02.2019 за № 155360172). Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідност.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтею 107 ЖК України передбачено, що у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Судом встановлено, що відповідач не проживає в будинку позивача більше семи років, витрат по утриманню житла та сплати комунальних послуг не несе, ніякої домовленості щодо подальшого користування житлом сторони не укладали, тому право власності позивача підлягає захисту судом у спосіб, що передбачений ст. 391 ЦК України, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. При таких обставинах, з урахуванням доказів, наданих по справі, а також спірних правовідносин між сторонами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі ст.ст. 16, 319, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України,

Outcome: approved