Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про визнання правочину недійсним та відшкодування збитків, у якому просив визнати довіреність №deperl2016112111052684627 від 21.11.2016 року, недійсною, а також застосувати наслідки недійсності правочину, який вчинений під впливом помилки та стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь позивача збитки в сумі 6486.66 дол. США, що включають 6252 дол. США - сума депозиту, 234.66 дол. США - 5% річних за користування грошима, а також стягнути із АТ КБ «Приватбанк» моральну шкоду в сумі 50000 грн. Вимоги вказаної позовної заяви мотивовані тим, що 25.04.2014 р. позивач відкрив депозитний рахунок в ПАТ КБ «Приватбанк» та вніс грошові кошти на строк 366 календарних днів до 25.04.2015 р.. Оскільки позивач не мав можливості розпоряджатися своїм вкладом через особливості своєї роботи (моряк дальнього плавання), він вирішив зробити довіреність на свою племінницю [PERSON] , а тому 26.11.2016 року звернувся до відділення банку разом із своєю племінницею де й оформив відповідну довіреність та продовжив договір вкладу строком до 02.05.2017 року. У подальшому, 03.05.2017 року при зверненні [PERSON] до відділення АТ КБ «Приватбанк», що в м. Золотоноша, з метою продовження строку дії депозиту їй було повідомлено, що жодної довіреності на неї оформлено не було, а тому вона не може розпоряджатися депозитом [PERSON] . Оскільки позивач перебував у плаванні, то зміг звернутися у відповідне відділення АТ КБ «Приватбанк» лише в липні 2018 року де його було повідомлено про те, що в червні 2018 року його депозит був закритий, кошти зняті представником за довіреністю [PERSON] , зареєстроване місце проживання якої є відмінним від зареєстрованого місця проживання його племінниці. При ретельній перевірці повноважень такого представника позивачем було встановлено, що особа, якій було видано кошти та на яку в дійсності було оформлено працівником банку довіреність, є взагалі не відомою позивачеві, має інші персональні дані, РНОКПП та адресу реєстрації. Таким чином позивач наполягає, що відповідачем була здійснена неправомірна виплата його коштів третій особі, яка взагалі позивачу не відома, а підставою такої виплати стала невірно оформлена працівником банку довіреність. При цьому, в обґрунтування своїх позовних вимог, [PERSON] вказує наступне: - працівник банку при оформлені довіреності належним чином не перевірила особу, зокрема її особисті дані, в наслідок чого, при оформлені довіреності в електронній системі банку замість племінниці позивача було електронною системою підтягнуто іншу особу, яка має таке ж прізвище, ім`я та по батькові, а також дату, місяць та рік народження, однак є позивачу невідомою особою; - довіреність оформлювалась представником банку в електронному вигляді, підписувалась позивачем шляхом проведення пальцем по планшету, для ознайомлення позивачу не надавалася, що позбавило його можливості перевірити дані особи, яка зазначена у цій довіреності; - депозитний вклад було пролонговано 05.05.2017 року, а невідома позивачу особа заволоділа коштами позивача 16.06.2018 року, тобто до закінчення строку дії договору, а тому відповідач повинен був оформити таку видачу коштів як дострокове розірвання строкового договору та отримати від [PERSON] відповідну заяву про дострокове розірвання договору; - за вказаними подіями позивач звернувся до правоохоронних органів із відповідною заявою по вчинення кримінального правопорушення в наслідок чого було відкрито кримінальне провадження відомості про яке внесено до ЄРДР за №12018250150000 від 27.07.2018 року, в ході проведення якого було встановлено, що невідома позивачу [PERSON] із жодними заявами до відповідача не зверталася; - на думку позивача, відповідач допустив порушення процедури оформлення довіреності від позивача на користь своєї племінниці, у зв`язку із чим документ є нікчемним та не відповідає волевиявленню особи, яка його укладала, не дотримався процедури дострокового розірвання депозитного вкладу чим завдав збитків позивачу; - при оформленні вказаної довіреності відповідачем були порушені вимоги норм ст., ст., 203, 207 ЦК України, щодо письмової форми довіреності, а також позивач посилається на норми ст.. 229 ЦК України, як на правову підставу визнання такого правочину недійсним, вказуючи, що помилка полягала в тому, що відповідачем була обрана невірна особа з бази даних, інформація про вказану особу не була перевірена працівником відповідача, що стало причиною надання права розпоряджатися рахунком позивача невідомій особі; - помилка відповідача завдала позивачу та його сім`ї суттєву моральну шкоду, яку позивач оцінює в розмірі 50000 грн. Розгляд даної справи здійснюється порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на підставі ухвали суду від 25.04.2019 року. Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву у якому проти задоволення позовних вимог заперечував повністю, вказуючи при цьому на наступні обставини: - процедура оформлення довіреності не потребує наявності паспорту, дані особи підтягуються автоматично, адже такою особою, на яку оформлюється довіреність може бути лише клієнт банку. Позивач при оформленні довіреності проявив недбалість не ознайомившись з її текстом, а просто підписавши її; - при оформленні довіреності остання роздруковується та надається клієнту для підпису, а тому доводи позивача про ненадання такої довіреності для ознайомлення, оформлення її тільки в електронному вигляді не відповідає дійсності, що спростовується копією самої довіреності, яка підписана позивачем та ним надана до позовної заяви; - депозитний договір був розірваний на підставі заяви [PERSON] , яка мала відповідне доручення на вчинення дій із вказаним депозитом, повноваження якої були перевірені працівниками банку. Разом із тим база даних банку містить двох клієнтів у яких збігаються прізвище, ім`я та по батькові, а також дата народження, однак при оформленні довіреності та після її оформлення жодних зауважень зі сторони клієнта з приводу невірних даних повіреної особи у довіреності не виникало, а тому працівники банку не могли знати про невірну особу, яка зазначена в довіреності адже виконували вказівку клієнта; - [PERSON] на яку було виписано довіреність, яка зняла кошти та дії якої фактично призвели до наявності даного спору позивач до участі в справі не залучає, відповідні позовні вимоги до неї як до особи, яка безпідставно набула кошти позивача не пред`являє; - підписом в дорученні [PERSON] підтвердив своє волевиявлення та правильність зазначеної інформації в довіреності, сама ж довіреність складена у відповідності до вимог чинного законодавства та скріплена підписами сторін, під час розірвання договору депозитного вкладу до представників банку звернулася особа, яка і була зазначена у довіреності [PERSON] , на телефон якої прийшло відповідне повідомлення про оформлення на неї довіреності, отже у працівників банку не було підстав для відмови у поверненні депозитного вкладу; - позивач невірно зазначає дати розірвання договору депозитного вкладу та виплати коштів, адже [PERSON] звернулася до банку із заявою про розірвання договору ще 05.12.2016 року, а 08.12.2016 року їй було виплачено кошти, що відповідає п. 9 договору депозитного вкладу; - матеріали справи не містять жодних висновків судово-психіатричних експертиз, амбулаторних карток, медичних довідок, які б свідчили про спричинення хоча б комусь моральної шкоди, а тому вимоги стягнення із відповідача 50000 грн. моральної шкоди є необґрунтованими. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник, адвокат Брус С.М. вимоги позовної заяви підтримали повністю наполягаючи на її задоволенні та надаючи суду пояснення, аналогічні поясненням, які викладені у позовній заяві. При цьому в судовому засіданні [PERSON] вказував, що при оформленні довіреності на управління вкладом він просив працівника банку роздрукувати її в паперовому вигляді, однак остання повідомила, що в цьому немає необхідності, адже така довіреність буде зберігатися в банку. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі надаючи суду пояснення аналогічні поясненням, які викладені у відзиві на позовну заяву. Окрім того представник відповідача вказував, що банк виконував волю [PERSON] при оформленні довіреності, а при зверненні повіреної особи до банку із заявою про розірвання договору вкладу у працівників банку не було жодних законних підстав для відмови у вчиненні таких дій. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є працівником АТ КБ «Приватбанк». [PERSON] оформив вклад в АТ КБ «Приватбанк», а згодом звернувся до неї із питанням оформлення довіреності на управління вкладом, при цьому свідок не пам`ятає чи був [PERSON] при оформленні довіреності із [PERSON] чи був сам. Однак присутність особи, на яку здійснюється оформлення довіреності не є обов`язковою. Оформлення довіреності здійснюється шляхом внесення відомостей до бази даних банку на підставі даних названих клієнтом. При оформленні довіреності на управління вкладом [PERSON] , на підставі даних, що надані останнім, вона знайшла в базі особу дані якої збіглись із даними вказаними позивачем та оформила на підставі них довіреність, при цьому в базі даних наявне фото особи, яке підтягується автоматично разом із даними особи, а сформована довіреність надається для ознайомлення та відповідного підпису клієнту. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, а також свідка, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає із наступних підстав. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.І-3,5-6 ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як вбачається із змісту ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє... Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Виходячи зі змісту ст.,ст. 627, 628 ЦК України, сторони самостійно, на свій розсуд визначають умови договору, виконання яких в подальшому є для сторін обов`язковим. Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, загальний перелік яких визначений у статті 16 ЦК України. Суд зазначає, що цивільний процес здійснюється на засадах змагальності сторін (пункт 4 частини третьої статті 2 ЦПК України). Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою, сьомою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. При цьому суд,

Outcome: dismissed