Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до Лисичанського міського суду з заявою про встановлення факту смерті особи, заінтересована особа [PERSON] міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, в якій зазначив, що 24 липня 2018 року помер його батько [PERSON] в м. Лутугине, Україна. На сьогодні це є непідконтрольною територією українській владі, де не діють державні органи влади України. При його зверненні до [PERSON] міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області з метою отримання свідоцтва про смерть, він отримав письмову відмову. Встановлення зазначеного факту йому необхідно для отримання свідоцтва про смерть. Просив суд встановити факт смерті громадянина України [PERSON], [INFO], уродженця селища Біле, Лутугінського району Луганської області, який помер 24 липня 2018 року в м. Лутугине, Україна, причина смерті набряк тканин головного мозку, ішемічний інфаркт лівої півкулі головного мозку на фоні атеросклерозу судин головного мозку, місце проживання за адресою [INFO], селище Білоріченський, вул. Петровського, буд. 3. Відповідно до\~ч.\~3\~ст.\~294\~ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювальних прав, свобод чи законних інтересів. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. З матеріалів справи вбачається, що згідно з лікарським свідоцтвом про смерть № 145 від 25 липня 2018 року [PERSON], [INFO], помер 24 липня 2018 року, в м. Лутугине. Згідно з довідкою про причину смерті № 145 від 25 липня 2018 р. [PERSON], у віці 58 років, помер 24 липня 2018 року, причина смерті набряк тканин головного мозку, ішемічний інфаркт лівої півкулі головного мозку на фоні атеросклерозу судин головного мозку. Згідно з свідоцтвом про смерть серії І-ВВ № 066573 від 31 липня 2018 р., [PERSON] помер 24 липня 2018 р., про що складено актовий запис № 657. Згідно з свідоцтвом про народження від 21 червня 1983 р., [PERSON] народився 31 травня 1983 року, про що зроблено запис за № 42. Батьком записаний [PERSON]. Згідно з відмовою у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області № 808/11.1-29 від 06.12.2018 року, предявлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, відмовити у державній реєстрації смерті. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного. стану» органами державної реєстрації актів цивільного стану є: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану; відділи державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану); виконавчі органи сільських, селищних і міських (крім міст обласного значення) рад. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Відповідно до\~абз.\~3\~ст.\~2\~Закону України\~«Про особливості\~державної політики\~із забезпечення\~державного суверенітету\~України на\~тимчасово окупованих\~територіях у\~Донецькій та\~Луганській областях» діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у звязку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Суд приходить до висновку, що лікарське свідоцтво про смерть, слід вважати таким, що створює правові наслідки. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Таким чином, оцінюючи зібрані досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд знаходить достатньо підстав для задоволення заяви [PERSON]. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Відповідно до встановлених судом обставин, які мають значення для справи суд приходить до висновку, що є достатньо підстав для встановлення факту смерті громадянина України [PERSON]. У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення.

Outcome: approved