Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

[PERSON] державний Аграрно-економічний університет звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті за навчання, у розмірі 4897, 36 грн. У позовній заяві позивач вказує, що між [PERSON] та [PERSON] державним аграрним університетом був укладений договір №Мз-30 від 20 березня 2012 року на підготовку фахівця за напрямом 6.100102 «Процеси, машини та обладнання агропромислового виробництва» на 3,5 навчальних роки з 01 березня 2012 року по 31 серпня 2014 року, та наказом № 574 від 20 березня 2012 року, [PERSON], студента першого курсу денної форми навчання факультету механізації сільського господарства переведено до складу студентів другого курсу заочної форми навчання за контрактом. Наказом № 1994 від 30 серпня 2013 року [PERSON] відраховано з числа студентів 3 курсу заочної форми навчання за невиконання навчального плану та порушення умов договору. Відповідно до умов п.2.1 Договору №Мз-30 від 20 березня 2012 року на університет покладався обов'язок надати освітню послугу на рівні державних стандартів освіти, що і виконувалося у повному обсязі. За умовами п.5.1.- п.5.3. договору відповідач, як замовник, був зобов'язаний своєчасно, до початку навчального року (семестру), вносити оплату за освітню послугу - 3 000, 00 грн., щорічно, та відповідно до п.5.2. договору розмір плати за весь строк надання освітньої послуги встановлено - 10500, 00 грн. Дана умова договору відповідачем не виконувалась, оскільки, нарахована сума до сплати за період навчання з моменту зарахування (20 березня 2012 року) до дня відрахування 30 серпня 2013 року) становить 4500,00 грн., а фактично відповідачем сплачено 3000,00 грн. Тобто, за 2, 3 курси навчання відповідач провів оплату частково і основна сума його боргу по оплаті за навчання складає - 1500,00 грн. Не оплачуючи у встановлений строк вартість наданих послуг, відповідач порушує п.3.1., п.5.1.-5.3., договору та права і законні інтереси [PERSON] державного аграрно-економічного університету, а також положення Цивільного кодексу України, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх матеріальних прав. Представник позивача [PERSON] державного Аграрно-економічного університету в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, просив відмовити у звязку зі спливом строку позовної давності зазначивши, що позовну заяву позивачем подано поза межами строку позовної давності, передбаченого ст.ст.\~256,\~257 ЦК України. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] державного Аграрно-економічного університету про стягнення заборгованості по оплаті за навчання не підлягають до задоволення, з таких підстав. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що між [PERSON] та [PERSON] державним аграрним університетом був укладений договір №Мз-30 від 20 березня 2012 року на підготовку фахівця за напрямом 6.100102 «Процеси, машини та обладнання агропромислового виробництва» на 3,5 навчальних роки з 01 березня 2012 року по 31 серпня 2014 року, та наказом № 574 від 20 березня 2012 року, [PERSON], студента першого курсу денної форми навчання факультету механізації сільського господарства переведено до складу студентів другого курсу заочної форми навчання за контрактом. Наказом № 1994 від 30 серпня 2013 року [PERSON] відраховано з числа студентів 3 курсу заочної форми навчання за невиконання навчального плану та порушення умов договору. Відповідно до умов п.2.1 Договору №Мз-30 від 20 березня 2012 року на університет покладався обов'язок надати освітню послугу на рівні державних стандартів освіти, що і виконувалося у повному обсязі. За умовами п.5.1.- п.5.3. договору відповідач, як замовник, був зобов'язаний своєчасно, до початку навчального року (семестру), вносити оплату за освітню послугу - 3 000, 00 грн., щорічно, та відповідно до п.5.2. договору розмір плати за весь строк надання освітньої послуги встановлено - 10500, 00 грн. Статтею 60 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ст.ст.\~256,\~257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як передбачено ч. 3 та ч. 4\~ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом встановлено, що строк виконання зобов`язання за договором настав 30 серпня 2013 року - дата відрахування [PERSON] з [PERSON] державного Аграрно-економічного університету, а відповідно строк позовної давності, для пред'явлення позову про стягнення заборгованості за договором про надання освітньої послуги та оплату навчання сплив 30 серпня 2016 року. Позивач звернувся до суду з даним позовом 29 червня 2017 року, тобто після спливу строку позовної давності. Відповідач [PERSON], до винесення судом рішення, подав заяву, в якій просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за навчання у зв`язку з пропуском строку позовної давності, відповідно до\~ст. 267 ЦК України. За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] державного Аграрно-економічного університету до [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті за навчання у розмірі 4897 грн., 36 коп., слід відмовити, за спливом строку позовної давності. З підстав відмови позивачу в позові, не підлягають до задоволення також вимоги позивача щодо стягнення з відповідача витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору.

Outcome: dismissed