Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-05 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свій позов обґрунтовує тим, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29.02.1992 року йому на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Вказує, що в даній квартирі також зареєстрований відповідач, однак останній з березня 2019 року за вказаною адресою не проживає, не оплачує комунальних послуг та не приймає участі в утриманні квартири. Покликаючись на викладені обставини, просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у заяві та просив їх задовольнити. Крім того, просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати та витрати на правничу допомогу. Відповідач в судове засідання не з`явився по невідомій суду причині, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи у визначеному законом порядку. Заяви про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов не подав. А тому, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача в порядку ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, покази свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 29.02.1992 року (а.с. 5). Із довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої Центром надання адміністративних послуг у м. Луцьк Луцької міської ради №44833 від 25.4.2019 року вбачається, що у вказаній квартирі зареєстрований [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до ст.ст. 319 ч.1, 321 ч.1, 391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та права розпорядження своїм майном. Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, згідно з якими власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб, розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно ст. 405 Цивільного кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлений строк, проводиться в судовому порядку. У відповідності до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з представлених доказів, при перевірці працівниками Луцького відділу поліції ГУНП у Волинській області з`ясовано, що за адресою: [ADDRESS] [PERSON] не проживає тривалий період часу (а.с. 8). Крім того, вказаний факт підтвердила в судовому засіданні свідок [PERSON] . Отже, як судом з`ясовано, за адресою: [ADDRESS] [PERSON] значний період не проживає, доказів постійного проживання відповідача у вказаній квартирі всупереч ст. 81 ЦПК України суду не представлено. Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає за можливе позов в цій частині задовольнити. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. А тому суд вважає, що вимога позивача про зняття з реєстрації відповідача до задоволення не підлягає, оскільки втрата права на житло і є підставою для внесення даних про зняття особи з реєстраційного обліку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача 764,80 грн. сплаченого судового збору. Крім того, підлягають до задоволення вимоги позивача про відшкодування витрат за надану правничу допомогу. Так, згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Як слідує із договору №8/19 від 22.04.2019 року про надання правової допомоги, акту №1 приймання-передачі наданих правничих послуг від 06.09.2019 року і квитанції №0.0.1346576696.1 від 08.05.2019 року [PERSON] сплачено за надання правової допомоги 5000 грн. (а.с. 8, 9).

Outcome: partial