Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука із позовом до [PERSON] про скасування договору купівлі-продажу квартири в частині покупця та визнання права власності на квартиру. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 16.12.2013 уклав із своєю онукою, [PERSON], договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] Перед укладенням договору відповідач обіцяла надавати йому щомісячну матеріальну допомогу та можливість проживати у квартирі. Після спливу більше 2 років [PERSON] жодного разу матеріальної допомоги йому не надавала. Також, на даний час він не має жодних гарантій, що матиме можливість проживати у спірній квартирі, оскільки він не є її власником і відповідач в будь-який момент може його виселити. Посилаючись на вказані обставини, просив суд скасувати договір купівлі-продажу квартири від 16.12.2013 в частині продавця [PERSON]; визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Від його представника, адвоката [PERSON], надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі позивача. В заяві також зазначили, що позов підтримують в повному обсязі і не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач, [PERSON], в судове засідання повторно не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, в тому числі шляхом опублікування оголошення в пресі. Про причини своєї неявки відповідач суду не повідомляла, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не надсилала. Третя особа, приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Марченко Н.А. в судове засідання не з'явилась, була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи. З огляду на положення ч.4 ст.169, ст. 224 ЦПК України, відсутність заперечень зі сторони позивача проти заочного розгляду справи, враховуючи те, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення справи по суті, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача в заочному порядку. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази, приходить до наступних висновків. Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Судом встановлено, що 16.12.2013 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу. Відповідно до п.1 Договору, [PERSON] передає у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS], загальною площею 31,07 кв.м. [PERSON] приймає об'єкт нерухомості та сплачує за нього грошову суму, передбачену умовами Договору. Пунктом 3 спірного договору зазначено, що продаж вчинено за 65053 грн., які сплачені Покупцем Продавцю повністю до підписання цього договору. В пункті 15 договору зазначено, що текст даного договору сторонами прочитаний. Зміст, значення, умови правочину та його правові наслідки їм роз'яснені, зрозумілі і відповідають їх намірам. Вказаний договір 16.12.2013 був посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Марченко Н.А., зареєстрований в реєстрі за № 5492. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. зокрема в ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Цивільний Кодекс України, як основний нормативно-правовий акт, який регулює відносини між суб'єктами у сфері цивільного права, містить норми, які в свою чергу визначають можливі способи захисту прав осіб. Зокрема, це визнання договору недійсним або зміна чи розірвання договору. Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу(зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.). Відповідно до ст.651, 652 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Звертаючись до суду з позовом, позивач просить скасувати договір купівлі-продажу квартири №5492 від 16.12.2013 в частині продавця [PERSON]. Однак, на думку суду обраний позивачем спосіб захисту своїх прав не відповідає визначеним в законодавстві способам захисту прав та інтересів. Крім того, позивачем не було наведено підстав, які б давали змогу суду самостійно обрати можливий спосіб захисту прав чи інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, вказана норма встановлює об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Тобто, суд вправі захищати не будь-які права особи, а лише ті, що порушуються, невизнаються або оспорюються. Таке порушення прав повинно мати реальний характер на момент звернення особи до суду. Обґрунтовуючи свій позов позивач зазначає лише про те, що на даний час він не має гарантій щодо можливості проживати у спірній квартирі, оскільки він не є її власником і відповідач в будь-який момент може його виселити. Однак, на думку суду доводи позивача не свідчать про реальне порушення його прав з боку відповідача, а лише вказують на потенційне порушення прав [PERSON]. Позивачем не було надано суду доказів, які б підтверджували те, що спірним договором були порушені права позивача і на даний час відповідачем вчиняються дій спрямовані на порушення, невизнання або оспорювання його прав, зокрема шляхом виселення з квартири. За таких обставин, суд не знаходить підстав для задоволення позову [PERSON].

Outcome: dismissed