Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Міністерства оборони України про стягнення моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. (з урахуванням уточненої позовної заяви від 16.12.2016 року). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що проходив військову службу на території Демократичної республіки Афганістан. При виконанні службового обовязку в Демократичній республіці Афганістан отримав ЧМТ контузія головного мозку (1984 рік) у вигляді посттравматичної та дисциркулярної енцефалопатії ІІ ст. з лікворо-гіпертензивним синдромом, двобічною пірамідною недостатністю, з вестибуло-атактиктичним синдромом. Гіпертонічна хвороба ІІ ст., ступінь 3, висока стратифікація ризику. Гіпертензивне серце. ІХС: стенокардія напруження ІІ ф. кл. Дифузний кардіосклероз СН ІІ А. Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст., цефалічний синдром. Атеросклероз церебральних артерій. Подагра. Подагричний артрит. Остеохондроз з поразкою колінних суглобів Rо І ст. НФС І ст. Відмічається правосторонній сколіоз ГОП, зниження міжхребетних дисків, виражені проявом деформуючого спондилоартроза та спондилеза. Відмічається передня клиновидна деформація тіла Д7 зі зниженням висоти на 1/3. В 1996р. повторно отримав струс головного мозку при виконанні службових обовязків, лікувався стаціонарно. З цього часу відмічаються головні болі, запаморочення, неодноразово лікувався стаціонарно і амбулаторно. Болі у правому підреберї та загальна слабкість близько 5 років, приймає курси гепатопротектори, болі у хребті близько 4 років. Направлений на ВЛК у звязку з вислугою років і станом здоровя. Знаходився на обстеженні і лікуванні: перша міська лікарня м. Запоріжжя з 10.11.1984 року по 24.11.1984 року; Запорізька басейнова лікарня з 18.11.1996 року по 03.12.1996 року; в/ч А-3309 з 26.05.1997 р. по 13.06.1997року, з 20.01.1999 року по 03.02.1999 року. Згідно з довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого, ступінь втрати професійної працездатності складає 40% у звязку з захворюванням, яке повязане з проходженням військової служби. Перебування на лікуванні у лікарнях призводило до нетривалого позитивного покращення, проте в подальшому стан здоровя не покращується, а з кожним роком тільки погіршується. Внаслідок травми та захворювань, отриманих під час проходження військової служби, позивач змушений тривалий час знаходитись на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури. У звязку з травмою та захворюванням, отриманих позивачем під час проходження військової служби, порушено нормальний життєвий стан позивача, позбавлений можливості реалізовувати свої нормальні життєві функції, звички та бажання. Щоденно позивача турбують головні болі та шум у вухах, які є нестерпними, оскільки знеболювальні ліки допомагають лише на кілька годин, а постійне приймання ліків також пагубне впливають на стан здоровя, тощо. Позивач не має можливості працювати, оскільки пересуватися на велику відстань (до місця роботи) без сторонньої допомоги не може, а особистого транспорту не має. Це ставить позивача у незручне становище, оскільки не може матеріально забезпечувати свою родину на належному рівні. Позивач не може вести повноцінний образ життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, виражене у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху. Усі ці фактори викликають у позивача негативні емоції й переживання, порушення нормальних життєвих звязків, у звязку з чим доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Значна частина пенсії, яку отримує позивач, витрачається на придбання ліків та оздоровлення, постійні медичні огляди, санаторне лікування. Посилаючись на наведене, просить відшкодувати моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн., яка була завдана в результаті ушкодження його здоровя при виконанні обовязків військової служби. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали доводи, викладені в позовній заяві, просили суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача Міністерства оборони України у судовому з0асіданні заперечував проти позову, вважає, що відсутні підстави для його задоволення. Пояснив, що Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено соціальне забезпечення військовослужбовців у разі встановлення інвалідності, пов'язаної з проходженням військової служби, шляхом виплати грошової допомоги, яку позивач отримав. Спеціального закону з визначення порядку та умов відшкодування завданої моральної шкоди законодавцем не прийнято. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази вчинення Міністерством оборони України винних дій щодо позивача та наявність причинного зв'язку між такими діями та моральною шкодою, як і відсутні докази завдання позивачеві моральної шкоди. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд встановив наступне. [PERSON] у 1984 році при виконанні службових обовязків отримав струс головного мозку у вигляді посттравматичної та дисциркулярної енцефалопатії ІІ ст. з лікворо-гіпертензивним синдромом, двобічною пірамідною недостатністю, з вестибуло-атактиктичним синдромом. Гіпертонічна хвороба ІІ ст., ступінь 3, висока стратифікація ризику. Гіпертензивне серце. ІХС: стенокардія напруження ІІ ф. кл. Дифузний кардіосклероз СН ІІ А. Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст., цефалічний синдром. Атеросклероз церебральних артерій. Подагра. Подагричний артрит. Остеохондроз з поразкою колінних суглобів Rо І ст. НФС І ст. Відмічається правосторонній сколіоз ГОП, зниження міжхребетних дисків, виражені проявом деформуючого спондилоартроза та спондилеза. Відмічається передня клиновидна деформація тіла Д7 зі зниженням висоти на 1/3. В 1996 році повторно отримав струс головного мозку при виконанні службових обовязків, лікувався стаціонарно. З цього часу відмічаються головні болі, запаморочення, неодноразово лікувався стаціонарно і амбулаторно. Болі у правому підреберї та загальна слабкість близько 5 років, приймає курси гепатопротектори, болі у хребті близько 4 років. Направлений на ВЛК у звязку з вислугою років і станом здоровя. Знаходився на обстеженні і лікуванні: перша міська лікарня м. Запоріжжя з 10.11.1984 року по 24.11.1984 року; Запорізька басейнова лікарня з 18.11.1996 року по 03.12.1996 року; в/ч А-3309 з 26.05.1997 року по 13.06.1997 року, з 20.01.1999 року по 03.02.1999 року. Згідно з довідкою від 29.11.1999 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого, ступінь втрати професійної працездатності складає 40% у звязку з захворюванням, яке повязане з проходженням військової служби. Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії АД № 040006 від 06.12.2005 року, позивачу встановлена ІІІ група інвалідності безстроково, з причин отримання травми, повязаної з виконанням обовязків військової служби. Статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться у встановленому законодавством порядку. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Зі справи вбачається, що від травм, отриманих під час проходження військової служби, у позивача розвинулися хвороби, та зі спливом часу стан його здоровя погіршився. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України та п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Статтею 170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обовязки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України» передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Отже, обов'язок держави відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України, як на уповноважений орган державного управління. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21.10.2014 року у справі № 3-86гс14, який згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для судів. Також ч. 4 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Таким чином, особа, якій завдано моральної шкоди, має право на її відшкодування незалежно від інших виплат, які вона отримала, чи могла б отримати. Згідно з медичними документами, наданими позивачем, підтверджуються обставини того, що позивачем отримувались травми саме під час виконання обовязків військової служби. З урахуванням конституційної значимості здоров'я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від народження й охороняється державою, суд вважає що заявлена позивачем вимога обґрунтована і підлягає задоволенню. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню по відшкодуванню моральної шкоди, суд керувався вимогами вищезазначеного законодавства та конкретними обставинами справи. Позивач у звязку з отриманим пораненням став хворою людиною, можливості якої обмежені. Позивачу отриманим пораненням під час виконання обовязків військової служби заподіяна моральна шкода, яка полягає у моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровця, що порушило його звичні нормальні звязки, йому необхідно додавати додаткових зусиль для організації свого життя в сімї та суспільстві. Між тим, суд не може погодитися з розміром моральної шкоди, визначеної в позовній заяві. Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню позивачу суд враховує конкретні обставини справи, групу інвалідності, характер та обсяг фізичних та душевних страждань, яких зазнав позивач, їх тривалість, і, виходячи з засад розумності, добросовісності, виваженості та справедливості, приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 25 000 грн., в решті позов є надмірним та задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial