Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позову вказує, що 14.03.2019 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений Договір позики (розписка), відповідно до умов якого він передав відповідачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 31500 євро, а відповідач [PERSON] отримав вказані кошти та зобов`язався їх повернути в строк до 17.06.2019 року. Факт отримання відповідачем коштів в розмірі 31500 євро підтверджується розпискою від 14.03.2019 року. Вказує, що 17.04.2019 року відповідач [PERSON] повернув йому лише 61000 грн., що було еквівалентно 2013 євро. Відтак загальна сума боргу складає 29487 євро. Також вказує, що строк повернення боргу сплив 17.06.2019 року, однак відповідач [PERSON] борг до даного часу йому не повернув. На даний час сума боргу складає 29487 євро, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить 802013 грн. 96 коп. Також вказує, що ним були понесені витрати по сплаті послуг банку (комісія) в сумі 160 грн. 40 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (Позикодавець) передає у власність другій стороні (Позичальникові) грошові кошти, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір є укладеним з моменту передання грошової суми Позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А тому, просить стягнути із [PERSON] на його користь борг за Договором позики від 14.03.2019 року в розмірі 29487 євро, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить 802013 грн. 96 коп., а також понесені ним витрати по сплаті послуг банку (комісія) в сумі 160 грн. 40 коп. судовий збір в розмірі 8020 грн. 14 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.03.2020 року відкрито провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. В судовому засіданні, яке проводилося в режимі відеоконференції, представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримала та просила їх задовольнити, стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] борг за Договором позики від 14.03.2019 року в розмірі 29487 євро, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить 802013 грн. 96 коп., а також понесені ним витрати по сплаті послуг банку (комісія) в сумі 160 грн. 40 коп. та судовий збір в розмірі 8020 грн. 14 коп. Також пояснила, що позивач залишає за собою право на стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 10000 грн., про стягнення яких він буде просити окремо після подання відповідних доказів, як це визначено ЦПК України. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Відзиву на позовну заяву не подавав. Справу вирішено за правилами заочного розгляду, передбаченими ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідача [PERSON] , повідомленого у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, який не подав відзиву проти позову, та зі згоди представника позивача щодо такого порядку розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] , дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що 14.03.2019 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений Договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого позивач передав у власність відповідачу строком до 17.06.2019 року грошові кошти в розмірі 31500 євро, а останній отримав їх та зобов`язався повернути таку ж суму грошових коштів на умовах, визначених цим Договором. Факт отримання грошових коштів в розмірі 31500 євро підтверджується розпискою відповідача [PERSON] від 14.03.2019 року (а.с. 5). Також в судовому засіданні встановлено, що 17.04.2019 року відповідачем [PERSON] було повернуто позивачу [PERSON] 61000 грн., що на день повернення по курсу НБУ складало 2013 євро. Вказане підтверджується відповідною розпискою [PERSON] про отримання грошей (а.с. 6). Таким чином борг відповідача [PERSON] за Договором позики від 14.03.2019 року складає 29487 євро. Строк повернення коштів закінчився 17.06.2019 року, однак борг за Договором позики від 14.03.2019 року в розмірі 29487 євро (з урахуванням повернутої суми) позивачу [PERSON] відповідачем [PERSON] не повернутий. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (Позикодавець) передає у власність другій стороні (Позичальникові) грошові кошти, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір є укладеним з моменту передання грошової суми Позичальнику. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Оскільки, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] свої зобов`язання за Договором позики від 14.03.2019 року не виконав та не повернув позивачу після закінчення строку вказаного Договору, а саме після 17.06.2019 року позику в розмірі 29487 євро, тому суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] та стягнення із відповідача [PERSON] на його користь суму позики за Договором позики від 14.03.2019 року в розмірі 29487 євро, що за офіційним курсом НБУ на день звернення до суду становить 802013 грн. 96 коп. Разом з тим, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] і в частині стягнення з відповідача на його користь понесених ним витрат по сплаті послуг банку (комісія) в сумі 160 грн. 40 коп., виходячи із наступного. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. 2. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Як вбачається із матеріалів справи при оплаті судового збору по даній справі, позивачем [PERSON] було понесено додатково витрати по оплаті комісії за послуги банку в загальній сумі 160 грн. 40 коп. Такі витрати, в розумінні ст. 22 ЦК України, є збитками, які позивач поніс в зв`язку з необхідністю звернення до суду з відповідним позовом для відновлення свого права. Тому суд приходить до висновку про стягнення вказаних збитків з відповідача [PERSON] на користь позивача. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача [PERSON] на користь позивача сплачений ним при подачі даного позову до суду судовий збір в розмірі 8020 грн. 14 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved