Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивачка) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого просила стягнути з відповідача неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів за період з квітня 2019 року по жовтень 2020 року у розмірі 41 473, 94 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до судового наказу Солом`янського районного суду м. Києва від 12.12.2017, прийнятого по справі № 760/23640/17 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів - [PERSON] , але не менше 50 % мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, починаючи 02.11.2017. За вказаним судовим наказом Святошинським РВДВС ГТУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження. Крім того, рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 29.05.2019, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 10.06.2020 позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь останньої а утримання доньки [PERSON] , [INFO] аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 40 000, 00 грн. Виконавчий лист за вказаним рішенням суду також був пред`явлений до виконання в органи ДВС. Також згідно рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06.10.2020, з відповідача на користь позивачки також стягнуто пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 23153, 52 грн. за період з листопада 2017 року по січень 2019 року. Разом з тим, відповідач продовжує несвоєчасно виконувати рішення судів, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість по сплаті аліментів. З огляду на зазначене, позивачка просить стягнути з відповідача на свою користь пеню за прострочення сплати аліментів, за період з квітня 2019 року по жовтень 2020 року у розмірі 41 473, 94 грн. Представник відповідача у своєму відзиві проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Зазначив, що підстави для стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів на утримання їх спільної з позивачкою доньки відсутні, оскільки в його діях відсутній умисел щодо несвоєчасної сплати аліментів. Так відповідач з 2018 року перебуває за межами України, у зв`язку з чим сплата аліментів здійснюється його представниками. У свою чергу представники відповідача належним чином не виконували свої повноваження в частині своєчасної сплати аліментів від імені [PERSON] , у зв`язку з чим і виникла заборгованість згідно судового наказу від 12.12.2017. Крім того, відповідачу не було відомо про наявну заборгованість по сплаті аліментів, а коли стало відомо, останній погасив зазначену заборгованість у розмірі 18 145, 25 грн., після чого сплачував аліменти регулярно. Про відсутність вини відповідача в утворенні заборгованості по сплаті аліментів свідчить також те, що після її погашення виконавцем було знято з відповідача усі обмеження. Оскільки заборгованість виникла не з вини відповідача, останній просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. 22.12.2020 ухвалою суду позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 04.01.2021 ухвалою суду відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду у спрощеному позовному порядку без виклику сторін. 02.02.2021 від позивача надійшло клопотання про витребування доказів та клопотання про призначення справи до розгляду у загальному позовному провадженні. 03.02.2021 ухвалою суду клопотання позивача про витребування доказів задоволено частково. 03.02.2021 ухвалою суду задоволено клопотання позивача про продовження розгляду справи у порядку загального позовного провадження, по справі призначено підготовче засідання. 15.02.2021 від позивача надійшло клопотання про забезпечення доказів. 17.02.2021 від позивача надійшло клопотання про повернення клопотання про забезпечення доказів. 17.02.2021 від представника відповідача надійшли заперечення проти клопотання про забезпечення доказів. 18.02.2021 ухвалою суду повернуто клопотання про забезпечення доказів позивачу. 04.03.2021 на виконання вимог ухвали суду від 03.02.2021 до суду надійшла відповідь ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ». 15.03.2021 у судовому засіданні за клопотанням представника позивача судом повернуто позивачу заяву про зміну предмету позову. 18.03.2021 на виконання вимог ухвали суду від 03.02.2021 до суду надійшла відповідь від ГЦОСІ ДПС України. 19.03.2021 від представника відповідача надійшов відзив та клопотання про зменшення розміру пені. 09.04.2021 від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача. 12.04.2021 у судовому засіданні суд на місці ухвалив закрити підготовче засідання та призначити справу до розгляду по суті. 15.04.2021 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача. 06.09.2021 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача. Позивач, представник позивача у судове засідання не з`явились, через канцелярію суду позивачем були раніше подані клопотання про розгляд справи за відсутності позивача. в клопотання також вказано, що позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі, пояснив, що борг було сплачено відповідачем ще до подачі позову. Суд, перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, встановив наступні фактичні обставини. Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 2, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до судового наказу Солом`янського районного суду м. Києва від 12.12.2017, прийнятого по справі № 760/23640/17 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів - [PERSON] , але не менше 50 % мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, починаючи 02.11.2017. Судом також встановлено, що відповідно до рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 29.05.2019, залишеного без змін постановою Київського апеляційного суду від 10.06.2020 позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь останньої на утримання доньки [PERSON] , [INFO] аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 40 000, 00 грн. Згідно рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 29.05.2019 по справі № 760/14540/19, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] були задоволені частково, з відповідача на користь позивачки було стягнуто пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 23 153, 52 грн. за період злистопада 2017 року по січень 2019 року. Також з матеріалів справи вбачається, що на виконанні у Святошинському районному відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження ВП № 55596783 з виконання судового наказу № 761/23640/17 від 03.01.2018 виданого Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів [PERSON] , але не менше 50 % мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 02.11.2017. Згідно Довідки розрахунку заборгованості від 15.12.2020 № 55596783, наданої Святошинським РВ ДВС у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ), заборгованість відповідача по сплаті аліментів за період з січня 2019 року по липень 2020 року становила 36 202, 50 грн. Так, положеннями ч. 1 ст. 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 відсоток від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Розмір пені становить 1 відсоток за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Вбачається, що розмір пені має розраховуватись за наступною формулою: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 відсоток. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року в справі № 333/6020/16-ц. Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за несвоєчасну сплату аліментів, дійшов висновку, що він відповідає вимогам закону, а відтак вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені за прострочення сплати аліментів за період з квітня 2019 року по жовтень 2020 року у розмірі 41 473, 94 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому, відповідач наданими до матеріалів справи доказами не спростував своєї вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів за вказаний період. Так, відповідач стверджує, що заборгованість зі сплати аліментів утворилась з незалежних від нього причин. Разом з тим, матеріали справи не містять відповідних доказів на підтвердження зазначених обставин. Та обставина, що заборгованість виникла внаслідок дій представників відповідача, які неналежним чином виконували свої повноваження в частині сплати аліментів, не свідчить про відсутність вини відповідача, оскільки обов`язок утримувати дитину носить індивідуальний характер і не може делегуватись іншим особам, контроль за якими мав би здійснювати безпосередньо відповідач. Крім того, та обставина, що відповідач у подальшому, тобто після усунення порушень у простроченні сплати аліментів, сплачує їх регулярно та у строки, визначені законодавствам, а також та обставина, що виконавцем після погашення заборгованості було знято всі обмеження з відповідача як боржника у виконавчому провадженні не звільняє останнього від відповідальності за прострочення сплати аліментів, яке було допущено ним раніше. Так, відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Суд, дослідивши клопотання представника відповідача про зменшення розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів з 41 473, 94 грн. до 1 000, 00 грн., дійшов висновку, що воно також задоволенню не підлягає, оскільки з наданих до матеріалів справи доказів, зокрема, поданих декларацій за 2016 рік, 2017 рік, 2018 рік не вбачається суттєвого погіршення матеріального стану відповідача. Зокрема, відповідач має у власності нерухоме майно (земельні ділянки, житловий будинок, машиномісця), а також цінне рухоме майно (годинники марки AUDEMARS PIGUET, VACHERON CONSTANTIN, ROLEX), транспортний засіб (марки PORSCHE PANAMERA), є власником корпоративних прав, має грошові активи, а отже, є матеріально забезпеченою особою та заможною людиною, прибутки та витрати якого перевищують десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. Крім того, з наданих до суду доказів також вбачається, що за період з квітня 2019 року по жовтень 2020 року відповідач не був позбавлений можливості виплачувати аліменти у строки, визначені чинним законодавством, що підтверджують надані до матеріалів справи декларації відповідача. З огляду на зазначене, відповідач був обізнаний про свій обов`язок щодо сплати аліментів та міг сплачувати їх у строки, визначені законодавством, доказів протилежного до суду надано не було. Крім того, не спростовано відповідачем і тієї обставини, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не внаслідок його вини. За таких обставин, суд, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved