Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Кобеляцького районного суду із позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики. В позовній заяві позивач вказує, що 18 липня 2010 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики у письмовій формі у вигляді власноручної розписки відповідача як позичальника, згідно якої відповідач позичив у нього кошти в сумі 26632 грн та 2300 євро готівкою під 4% місячних строком на три місяці. В подальшому 04 листопада 2012 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] укладено ще одну розписку, згідно якої відповідач бере у позивача кошти в сумі 44000 доларів США готівкою під 4%. Однак до встановленого терміну [PERSON] суму боргу не повернув. Позивач просить суд стягнути із [PERSON] на його користь борг згідно розписки від 18 липня 2010 року у розмірі 26632 грн - основного боргу, 349,35 грн - 3% річних та 697,76 грн - інфляційні збитки та 2300 євро, борг згідно з розпискою від 04 листопада 2012 року у розмірі 44000 доларів США та витрати на правничу допомогу. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 26 січня 2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 31 березня 2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] , адвокат Фесенко Ю.О. надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, крім того в заяві зазначив, що дійсно брав у [PERSON] кошти у борг, однак кожного разу ним особисто було повернуто всі кошти згідно домовленостей. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що 18 липня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики у письмовій формі у вигляді власноручної розписки відповідача як позичальника, згідно якої відповідач позичив у [PERSON] кошти в сумі 26632 грн та 2300 євро готівкою під 4% місячних строком на три місяці. 04 листопада 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики у формі розписки, згідно якої відповідач бере у позивача кошти в сумі 44000 доларів США готівкою під 4% (а.с. 40-40а). 03 липня 2020 року представником позивача [PERSON] , адвокат Фесенко Ю.О. направила [PERSON] вимогу про повернення коштів за розпискою (а.с. 13). Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. встановлено договором. Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно із нормами статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Як зазначено в постанові Верховного Суду України №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає отримання коштів, скріплює її своїм підписом, це свідчить про реальний характер договору позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення. Таким чином, наявні в матеріалах справи розписки є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. В силу ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За загальним правилом, наведеним у статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Враховуючи написання відповідачем розписок про отримання в борг вказаних сум грошових коштів, із зазначенням зобов`язання щодо їх повернення, наявністю підпису в ній боржника та наявністю оригіналів розписок у позивача, на думку суду свідчить про укладення між сторонами договорів позики, отримання вказаних у розписках відповідачем грошових коштів та неповернення позивачу сум боргу на момент ухвалення даного рішення судом, а тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до положень ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), однак таких доказів суду не надано, а тому у задоволенні позовної вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу слід відмовити.

Outcome: partial