Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 10.08.1997 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] який на даний час розірвано. Від даного шлюбу у них є двоє неповнолітніх дітей: син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. Вказує, що час перебування у шлюбі ними було набуте спільне майно, а саме: 1. нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: м. Луцьк вул. Конякіна, 37а, вартістю 250000 грн. 2. автомобіль [NUMBER] вартістю 60000 грн.; 3. автомобіль [NUMBER] вартістю 60000 грн., 4. відеокамера «Sony» вартістю 3000 грн., 5. телевізор «LG» вартістю 5000 грн.; 6. ноутбук «Dell» вартістю 3000 грн., 7. фотоапарат «Олімпус» вартістю 2000 грн.; 8. зварювальний апарат вартістю 2000 грн., 9. диван вартістю 3000 грн.; 10. компютерний стіл вартістю 1200 грн.; 11. стінка меблева вартістю 24000 грн.; 12. стіл робочий вартістю 5000 грн.; 13. холодильник вартістю 2000 грн., 14. стіклоріз вартістю 4000 грн.; 15. пральна машина вартістю 3000 грн., 16. пневматичний апарат (компресор) вартістю 2000 грн.; 17. велотренажер вартістю 3000 грн., 18. чотири колеса з дисками вартістю 6000 грн.; 19. картина декоративна вартістю 10000 грн., 20. гумовий човен вартістю 5000 грн.; 21. мотоблок «Нива» вартістю 10000 грн.; 22. мотоблок «Зірка» вартістю 15000 грн.; 23. вікна (15 шт.) вартістю 10000 грн.; 24. двері пластикові (2 шт.) вартістю 10000 грн.; 25. полімерно-піщана черепиця (123 м.кв.) вартістю 15000 грн.; 26. два телевізори «Samsung» вартістю 20000 грн.; 27. фотоапарат «Sony» вартістю 5000 грн., 28. телевізор «Philips» вартістю 3000 грн.; 29. два телефони (ай фони) вартістю 24000 грн.; 30. планшет вартістю 10000 грн.; 31. плитка базальтова (80 кв.м.) вартістю 12000 грн.; 32. ноутбук малий вартістю 10000 грн.; 33. шафа-купе вартістю 10000 грн., 34. шафа-купе вартістю 12000 грн., 35. два компютери вартістю 10000 грн.; 36. меблі в спальню вартістю 15000 грн., 37. телевізор «Panasonic» вартістю 5000 грн.; 38. скло для виробництва склопакетів вартістю 10000 грн.; 39. устаткування для виробництва склопакетів вартістю 10000 грн.; 40. товар на загальну суму 1500000 грн., а всього разом набуто на суму 4413200 грн. Вважає, що йому має бути виділено майно на суму 2206600 грн., в звязку з чим, просить виділити йому наступне: 1. ? частину нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: м. Луцьк вул. Конякіна, 37а, вартістю 1250000 грн. 2. автомобіль [NUMBER] вартістю 60000 грн., 3. відеокамеру «Sony» вартістю 3000 грн., 4. ноутбук «Dell» вартістю 3000 грн., 5. фотоапарат «Олімпус» вартістю 2000 грн.; 6. зварювальний апарат вартістю 2000 грн., 7. диван вартістю 3000 грн.; 8. стінку меблеву вартістю 24000 грн.; 9. стіл робочий вартістю 5000 грн.; 10. пневматичний апарат (компресор) вартістю 2000 грн.; 11. велотренажер вартістю 3000 грн., 12. чотири колеса з дисками вартістю 6000 грн.; 13. гумовий човен вартістю 5000 грн.; 14. полімерно-піщану черепицю (123 м.кв.) вартістю 15000 грн.; 15. два телевізори «Samsung» вартістю 20000 грн.; 16. телефон (айфон) вартістю 12000 грн.; 17. компютер вартістю 5000 грн., 18. картину декоративну вартістю 10000 грн., 19. мотоблок «Зірка» вартістю 15000 грн.; 20. ноутбук малий вартістю 10000 грн.; 21. товар на суму 750000 грн. Третя особа із самостійними вимогами [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору позики дійсним та стягнення коштів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в 2009 році за час перебування відповідачів у шлюбі, до нього звернулась [PERSON] з проханням отримати позику для придбання нежитлового приміщення по вул. Конякіна, 37а в м. Луцьку, з подальшим проведенням ремонту під магазин. Вказує, що 18.10.2009 року між ними був укладений договір позики, згідно якого він позичив [PERSON] кошти в сумі 500000 грн., що по курсу НБУ на момент укладання складало 62500 доларів США з умовою їх повернення до 14.09.2013 року. При цьому, при укладенні договору та передачі коштів були присутні [PERSON] та [PERSON]. Зазначає, що після спливу строків повернення коштів неодноразово звертався до відповідачів з вимогою їх повернення, однак було повернуто лише 3000 доларів США [PERSON] Разом з тим, відповідач [PERSON] не заперечує щодо повернення боргу, однак інший відповідач - [PERSON] заперечує свою причетність до позики та відмовляється її повертати. У звязку з чим, просив визнати дійсним договір позики, укладений між ним та [PERSON] та стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] кошти в сумі 59500 доларів США в національній валюті по курсу НБУ на день постановлення рішення. В судовому засіданні позивач [PERSON] подав заяву про зменшення позовних вимог та просив виділити йому зі спільного майна подружжя наступне майно: 1. ? частину нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: м. Луцьк вул. Конякіна, 37а в натурі згідно висновку експерта від 29.05.2015 року (варіант, який виділяється першому власнику); 2. автомобіль [NUMBER] вартістю 60000 грн., 3. відеокамеру «Sony» вартістю 3000 грн., 4. ноутбук «Dell» вартістю 3000 грн., 5. фотоапарат «Олімпус» вартістю 2000 грн.; 6. зварювальний апарат вартістю 2000 грн., 7. диван вартістю 2800 грн.; 8. стінку меблеву вартістю 24000 грн.; 9. стіл робочий вартістю 5000 грн.; 10. пневматичний апарат (компресор) вартістю 2000 грн.; 11. велотренажер вартістю 3000 грн., 12. чотири колеса з дисками вартістю 6000 грн.; 13. два човни вартістю 4800 грн.; 14. полімерно-піщану черепицю (123 м.кв.) вартістю 7785 грн.; 15. два телевізори «Samsung» вартістю 16400 грн.; 16. телефон (айфон) вартістю 12000 грн.; 17. компютер вартістю 5000 грн., 18. картину декоративну вартістю 10000 грн., 19. мотоблок «Зірка» вартістю 15000 грн.; 20. ноутбук малий вартістю 10000 грн. При цьому, зменшені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених у заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, а позов третьої особи повністю та не заперечувала щодо його задоволення. Третя особа із самостійними вимогами [PERSON] також зменшив позовні вимоги та просив стягнути суму боргу лише з [PERSON] В решті позов підтримав з підстав, викладених у ньому та просив його задовольнити. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, покази свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 22.11.2013 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], який зареєстрований 10.08.1997 року відділом РАГС Луцького міськвиконкому Волинської області (а.с. 11). Як слідує із пояснень сторін, а також представлених письмових доказів, показів свідків, спільним майном подружжя визнається: 1. автомобіль [NUMBER] вартістю 60000 грн.; 2. автомобіль [NUMBER] вартістю 60000 грн., 3. ноутбук «Dell» вартістю 3000 грн., 4. відеокамера «Sony» вартістю 3400 грн., 5. телевізор «LG» вартістю 5600 грн.; 6. зварювальний апарат вартістю 2000 грн., 7. диван вартістю 2800 грн.; 8. компютерний стіл вартістю 1200 грн.; 9. холодильник вартістю 6457 грн., 10. склоріз вартістю 1600 грн.; 11. пральна машина вартістю 3200 грн., 12. пневматичний апарат (компресор) вартістю 2000 грн.; 13. велотренажер вартістю 3000 грн., 14. чотири колеса з дисками вартістю 6000 грн.; 15. два човни вартістю 4800 грн.; 16. мотоблок «Нива» вартістю 10000 грн.; 17. вікна (15 шт.) вартістю 11501 грн.; 18. полімерно-піщана черепиця вартістю 7785 грн.; 19. телевізор «Samsung» вартістю 8200 грн.; 20. фотоапарат «Sony» вартістю 5000 грн., 21. телевізор «Philips» вартістю 2200 грн.; 22. планшет вартістю 10000 грн.; 23. ноутбук малий вартістю 10000 грн.; 24. компютер вартістю 5000 грн.; 25. телевізор «Panasonic» вартістю 4900 грн.; 26. скло для виробництва склопакетів вартістю 6000 грн.; 27. устаткування для виробництва склопакетів вартістю 10000 грн.; 28. стінка меблева вартістю 24000 грн. При цьому, набуття вказаного майна за час шлюбу стверджується письмовими доказами чеками, квитанціями та накладними на їх придбання, представленими позивачем та оглянутими в судовому засіданні(а.с. ) . Згідно ч. 1 ст. 60 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором - ч.ч. 1, 3 ст. 70 СК України. Як слідує із розяснень п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд приймає до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Так, судом встановлено, що 18.10.2009 року [PERSON] отримала в борг від [PERSON] 500000 грн., що еквівалентно 62500 доларів США для придбання нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою м. Луцьк вул. Конякіна, 37а, з умовою їх повернення до 14.09.2015 року, про що написала відповідну розписку та було укладено письмовий договір позики (а.с. 48, 49). Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. В судовому засіданні встановлено, що до дня звернення [PERSON] в суд [PERSON] не повернула позивачу всю суму боргу, чим порушила вимоги ст. 1049 Цивільного кодексу України та зобовязання по вищевказаному договору, сплативши частково кошти в розмірі 3000 доларів США (а.с. 50). Отже, за таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення і з відповідача [PERSON] слід стягнути зазначену в позові суму боргу в національній валюті по курсу НБУ на час постановлення рішення, оскільки саме вона отримала дані кошти і повинна нести відповідальність як за невиконання особистого зобовязання. Водночас, в задоволенні позовних вимог третьої особи про визнання дійсним договору позики слід відмовити, оскільки даний правочин укладено з дотриманням норм чинного законодавства, вимоги про його визнання недійсним не заявлялись, а тому суд вважає дані вимоги безпідставними. При цьому, як слідує із вказаного договору, кошти [PERSON] отримувала особисто і на придбання нерухомого майна нежитлового приміщення по вул. Конякіна, 37а в м. Луцьку і зважаючи на укладений договір купівлі-продажу його на наступний день після отримання позики, то суд вважає, що оскільки відповідач зобовязалась повертати і частково це зробила як особисте зобовязання, то й майно, хоча й придбане в період шлюбу, придбане за ці кошти, слід також визнати її особистою власністю, яке поділу як майно подружжя не підлягає. Викладене також ствердив в судовому засіданні продавець нерухомого приміщення [PERSON] про купівлю [PERSON] за позичені гроші у брата [PERSON], який до цього хотів його також придбати, а також показами свідка [PERSON], яка вказала , що саме вона була ініціатором купівлі магазину для дочки та була присутня при усіх переговорах та отриманні позики, які були витрачені [PERSON] на його купівлю. Аналогічні покази дали свідки [PERSON] та [PERSON] А тому, зважаючи на викладене, дослідивши в сукупності та системному аналізі висловлені доводи і наявні докази, то суд вважає, що спірне нерухоме майно не підлягає поділу як майно подружжя, а його слід визнати особистою приватною власністю відповідача [PERSON] Доводи позивача про наявність у них достатніх коштів як подружжя на придбання згаданого нежитлового приміщення, оскільки відповідач працювала засновником і керівником приватної фірми, є необґрунтованими та жодними доказами не підтверджуються і заперечуються відповідачем, а тому суд їх до уваги не приймає Крім цього, не підлягає поділу також наступне майно: стіл робочий, картина декоративна, мотоблок «Зірка», двері пластикові, телевізор «Samsung», два телефони, плитка базальтова, дві шафи-купе, 1 компютер, меблі в спальню, оскільки відповідач заперечила його наявність і придбання за час шлюбу та за спільні кошти подружжя і так як позивач не представив доказів іншого, то в цій частині в позові слід також відмовити. При цьому, належність даного майна як подружжю заперечили свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Таким чином, за таких обставин, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити частково, поділити наступне майно як набуте за час шлюбу: 1. автомобіль [NUMBER] вартістю 60000 грн.; 2. автомобіль [NUMBER] вартістю 60000 грн., 3. ноутбук «Dell» вартістю 3000 грн., 4. відеокамера «Sony» вартістю 3400 грн., 5. телевізор «LG» вартістю 5600 грн.; 6. зварювальний апарат вартістю 2000 грн., 7. диван вартістю 2800 грн.; 8. компютерний стіл вартістю 1200 грн.; 9. холодильник вартістю 6457 грн., 10. склоріз вартістю 1600 грн.; 11. пральна машина вартістю 3200 грн., 12. пневматичний апарат (компресор) вартістю 2000 грн.; 13. велотренажер вартістю 3000 грн., 14. чотири колеса з дисками вартістю 6000 грн.; 15. два човни вартістю 4800 грн.; 16. мотоблок «Нива» вартістю 10000 грн.; 17. вікна (15 шт.) вартістю 11501 грн.; 18. полімерно-піщана черепиця вартістю 7785 грн.; 19. телевізор «Samsung» вартістю 8200 грн.; 20. фотоапарат «Sony» вартістю 5000 грн., 21. телевізор «Philips» вартістю 2200 грн.; 22. планшет вартістю 10000 грн.; 23. ноутбук малий вартістю 10000 грн.; 24. компютер вартістю 5000 грн.; 25. телевізор «Panasonic» вартістю 4900 грн.; 26. скло для виробництва склопакетів вартістю 6000 грн.; 27. устаткування для виробництва склопакетів вартістю 10000 грн.; 28. стінку меблеву вартістю 24000 грн., на загальну суму 279643 грн., виділивши в особисту приватну власність [PERSON]: 1. автомобіль [NUMBER] вартістю 60000 грн., 2. відеокамеру «Sony» вартістю 3000 грн., 3. ноутбук «Dell» вартістю 3000 грн., 4. зварювальний апарат вартістю 2000 грн., 5. диван вартістю 2800 грн., 6. стінку меблеву вартістю 24000 грн., 7. пневматичний апарат (компресор) вартістю 2000 грн., 8. велотренажер вартістю 3000 грн., 9. чотири колеса з дисками вартістю 6000 грн., два човни вартістю 4800 грн., 10. два човни вартістю 4800 грн., 11. полімерно-піщану черепицю (123 м.кв.)вартістю 7785 грн., 12. один телевізор «Samsung» вартістю 8200 грн., 13. ноутбук малий вартістю 10000 грн., а решту майна виділити відповідачу та визнати її особистою приватною власністю нежитлове приміщення по вул. Конякіна, 37а в м. Луцьку. При цьому,у власність позивача виділяється майно на суму 138985 грн., а відповідачу - 140658 грн., однак, зважаючи, що разом з нею проживають двоє неповнолітніх дітей, склад майна та його призначення, то суд вважає за можливе відійти від рівності часток та не відшкодовувати позивачу незначну частку при такому відхиленні. Крім цього, ч. 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволених вимог, а саме: на користь позивача в розмірі 1389,85 грн. та на користь третьої особи із самостійними вимогами 3654 грн.

Outcome: partial