Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він домовився з відповідачами про купівлю-продаж будинку №5, розташованого по вул. Київській в с. Богородичне Словянського району Донецької області за 35000,00 грн. В якості гарантії, що він має намір придбати у відповідачів будинок №5, розташований по вул. Київській в с. Богородичне Словянського району Донецької області, він надав їм 19500,00 грн., а [PERSON], 11 жовтня 2017 року, надала йому розписку про отримання вказаної суми, в якій також вказала, що грошові кошти у сумі 19500,00 грн. вона отримала за купівлю будинку №5, розташованого по вул. Київській в с. Богородичне Словянського району Донецької області. Залишок 15000,00 грн. він повинен був передати відповідачам після оформлення відповідних документів. Також він надавав відповідачам у різний період часу грошові кошти у розмірі 2000,00 грн. для вирішення питань з оформлення документів на будинок. Декілька разів він з відповідачами приїжджали до міста для відвідування юридичної консультації, БТІ та нотаріуса. Однак в подальшому, відповідачі почали затягувати оформлення договору купівлі - продажу будинку. З травня по липень 2018 року він перебував у лікарні на стаціонарному лікуванні, а коли повернувся з лікарні, то від матері йому стало відомо, що [PERSON] та [PERSON] вже продали будинок №5, розташований по вул. Київській в с. Богородичне Словянського району Донецької області, про купівлю - продаж якого він з ними домовлявся. 06 серпня 2018 року він звернувся до відповідачів з вимогою повернути йому сплачені ним грошові кошти, але [PERSON] відмовила йому у поверненні грошей та сказала, що грошей у неї немає та це питання він повинен вирішувати з особою яка придбала спірний будинок - [PERSON] З даного приводу він звернувся до Прокуратури Донецької області з Заявою про вчинення злочину та за наслідками розгляду його Заяви Словянською місцевою прокуратурою Донецької області були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42018051720000118 від 26 вересня 2018 року за ч.1 ст. 190 КК України за фактом заволодіння шахрайським шляхом грошових коштів у розмірі 20000,00 грн. 28 грудня 2018 року слідчою СВ Словянського ВП ГУНП України в Донецькій області [PERSON] було складено Постанову про закриття вищезазначеного кримінального провадження, та розяснено йому, що під час проведення досудового розслідування встановлено, що між ним та [PERSON] та [PERSON] склалися відносини цивільно - правового характеру, та рекомендовано звернутися до суду з позовом про відшкодування шкоди. Вважає, що [PERSON] та [PERSON] спричинили йому моральну шкоду, яку він оцінює у 20000,00 грн., оскільки відповідачі не повернули йому грошові кошти та він змушений звертатися до різних правоохоронних органів за захистом своїх прав, а також матеріальну шкоду у розмірі 50000,00 грн., яка складається з: завдатку 19500,00 грн. в подвійному розмірі, що дорівнює 39000,00 грн., 2000,00 грн., які він передавав відповідачам у різний час для оформлення документів, а також упущену вигоду, яка складається з річних відсотків за користування грошима та суму індексу інфляції. Просить суд стягнути з [PERSON], [INFO] РНОКПП [NUMBER] та [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER], на його, [PERSON], користь матеріальну шкоду у розмірі 50000,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн., судові витрати по справі віднести на рахунок відповідачів. Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] повідомлялися про розгляд справи у спрощеному провадженні, а також про необхідність у строк до 04 квітня 2019 року надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують їх відзив. (а.с.15). У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи у спрощеному порядку, не використали наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що\~ позовні вимоги\~ [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів. У відповідності до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобовязують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обовязків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд\~ не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом,\~ тому що\~ право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд на підставі ст.ст. 12, 13, 43, 81 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобовязана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. Так,\~ в\~судовому засіданні\~встановлено,\~ 11\~жовтня 2017\~року позивач\~ [PERSON] передав відповідачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 19500,00 грн. в рахунок купівлі будинку №5, розташованого по вул. Київській в с. Богородичне Словянського району Донецької області. Вказані обставини в судовому засіданні підтверджені Розпискою яку надав позивач [PERSON] де вказано, що [PERSON] взяла у [PERSON] гроші за купівлю будинку №5 по вул. Київська, крім цього, [PERSON] зазначила у розписці, що у разі невдалої угоди купівлі - продажу будинку, [PERSON] зобов'язується повернути гроші у тій сумі, якій отримала (а.с.4). Статтею 571 ЦК України, правові наслідки порушення або припинення зобов'язання, забезпеченого завдатком, частиною 3 передбачено, у разі припинення зобов'язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток\~\~підлягає поверненню. Відповідно\~статті 657 ЦК України, договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) чи іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ч.1\~ст. 220 ЦК України\~у випадку недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до\~статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору або вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою\~статті 546 ЦК України\~передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з вимогами ч. 1\~ст. 547 ЦК України\~правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Відповідно до\~ст. 570 ЦК України\~завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Отже аналіз вищенаведених положень закону дає підстави для висновку, що грошові кошти, передані однією стороною договору іншій є завдатком за одночасного існування таких умов: по-перше, сторони мають прямо зазначити у договорі, що кошти, які сплачуються покупцем у рахунок майбутніх платежів є завдатком; по-друге, договір, який містить положення про завдаток має обовязково укладатися у письмовій формі, при чому такі положення можуть бути включені або до основного договору\~ купівлі-продажу, або сторони можуть укласти окремий письмовий договір\~ про завдаток; по-третє, між сторонами обовязково має бути укладений основний договір, виконання якого і забезпечено завдатком. Тобто внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності основного зобов'язання, яке повинно виникнути на підставі, зокрема, договору купівлі-продажу. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, викладеною у його Постанові від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12, в якому вказано, що згідно зі ст. 570 ЦК України\~завдатком\~є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є\~завдатком,\~вона вважається авансом. Внесення\~завдатку\~як способу забезпечення виконання зобовязання може мати місце лише в разі наявності зобовязання, яке повинно було виникати на підставі договору. Оскільки договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана однією зі сторін грошова сума є авансом, який підлягає поверненню\~(Постанова судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 13 лютого 2013 р. у справі №\~6-176цс12). Таким чином, внесення завдатку, як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу квартири. Таким чином, враховуючи, що між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не було укладено попереднього Договору купівлі-продажу будинку, в якому зазначено щодо наміру сторін відносно майна, то підстава виникнення забезпеченого завдатком зобовязання, відсутня, а тому суд, приходить до висновку, що Розписка, надана 11 жовтня 2017 року [PERSON] [PERSON] про надання [PERSON] [PERSON] грошових коштів в рахунок придбання будинку №5 по вул. Київській у сумі 19500,00 грн., за своєю юридичною природою не є Договором про завдаток, оскільки не містить відповідних положень про завдаток, а саме: в розписці не зазначено, що кошти, які сплачуються [PERSON] є завдатком; не укладено в письмовій формі договір, який містить положення про завдаток, а також не укладено основний договір, виконання якого і забезпечено завдатком, а тому сума яку [PERSON] передав [PERSON] в рахунок сплати вартості житлового будинку, є авансом, який підлягає поверненню позивачу. Частиною 2 ст. 570 ЦК України передбачено, що якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Аванс у цивільному праві - це грошова сума або інша майнова цінність, яка передається однією стороною договору другій у рахунок майбутніх платежів. На відміну від завдатку, який при невиконанні договору стороною, що дала завдаток, нею втрачається, аванс у разі порушення умов договору повертається стороні, яка його видала. Як і завдаток, аванс служить доказом укладення договору, але, на відміну від завдатку, не є спосо\-бом забезпечення виконання зобов'язання. Тому будь-яка попередня плата вважається авансом, якщо в договорі немає прямої вказівки на те, що ця плата є завдатком. При належному виконанні договірного зобов'язання аванс включається в загальний рахунок остаточної плати. Суд звертає увагу, що у Розписці, зазначені: сторони зобовязання, грошова сума, яка передається в рахунок придбання будинку та особистий підпис продавця [PERSON] Отже, саме між [PERSON] та [PERSON] виникли цивільно-правові відносини з приводу придбання будинку. Тому суд, приходить до обґрунтованого висновку, що цією Розпискою відповідач\~ [PERSON] власноруч посвідчила факт передання\~ їй позивачем грошових коштів у сумі 19500,00 грн. (а.с. 4). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] передав грошові кошти [PERSON] у розмірі 19500,00 грн. в рахунок придбання житлового будинку, але не придбав його з вини відповідача, тому суд приходить до переконання, що [PERSON] має право на відшкодування авансу, переданого ним у розмірі 19500,00 грн. Разом з тим, суд приходить до переконання, що така сума авансу підлягає стягненню саме з відповідача [PERSON], а не з [PERSON] та [PERSON], оскільки з Розписки від 11 жовтня 2017 року, вбачається, що саме [PERSON] отримала грошові кошти від [PERSON] у якості авансу за продаж будинку № 5 по вул. Київська, а не [PERSON] та [PERSON], як зазначає позивач. Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено, що грошові кошти за Розпискою отримала [PERSON], то суд приходить до переконання, що саме вона, [PERSON], повинна нести цивільно - правову відповідальність у даній справі, оскільки [PERSON] суду не надано належних та допустимих доказів того, що [PERSON] також брав у нього грошові кошти в рахунок купівлі - продажу будинку. Також суд не приймає до уваги посилання позивача [PERSON] на ті підставі, що він, крім 19500,00 грн., які зазначено у Розписці, додатково надавав відповідачам [PERSON] та [PERSON] грошові кошти у розмірі 2000,00 грн., оскільки крім пояснень, викладених у позовній заяві, він не надав суду належних та допустимих доказів щодо передачі додатково грошових котів у сумі 2000,00 грн. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Так, у частині п'ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникнути з рішення суду. Згідно із частиною другою статті\~625\~ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Таким чином, оскільки суд прийшов до висновку про стягнення суми авансу в розмірі 19500,00 грн. з [PERSON] на користь [PERSON] і таке зобов'язання зводиться до сплати грошей, отже, є грошовим зобов'язанням, то суд приходить до обґрунтованого висновку щодо наявності між сторонами грошових зобов'язань, які [PERSON] належним чином не виконує, що дає підстави для\~стягнення\~на користь позивача інфляційних витрат за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов'язання, оскільки боржник зобов'язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про\~стягнення\~суми. Згідно\~статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, на вимог кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] три процента річних у розмірі 849,45 грн. за період, з 11 жовтня 2017 року по 25 березня 2019 року (день звернення з позовом до суду) (19500,00 грн. /365 днів на рік *530 днів прострочення *3%). Крім того, відповідно до статті 3 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-Х11 «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у галузі статистики (Державним комітетом статистики України) і не пізніше 10 числа кожного місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону (стаття 4). З урахуванням встановленого за повідомленнями Державного комітету статистики України індексу споживчих цін (індексу інфляції) [PERSON] повинна повернути\~ аванс [PERSON] з урахуванням втрати від зростання споживчих цін з жовтня 2017 року по 28 лютого 2019 року (у жовтні 2017 року 101,2, у листопаді 2017 року 100,9, у грудні 2017 року 101,0, у січні 2018 року 101,5, у лютому 2018 року 100,9, у березні 2018 року 101,1, у квітні 2018 року 100,8, у травні 2018 року 100,0, у червні 2018 року 100,0, у липні 2018 року 99,3, у серпні 2018 року 100,0, у вересні 2018 року 101,9, у жовтні 2018 року 101,7, у листопаді 2018 року 101,4, у грудні 2018 року 100,8, у січні 2019 року 101,0, у лютому 2019 року 100,5 ) від загальної суми заборгованості 19500,00 грн. становить 3061,50 грн. (101,2% * 100,9% * 101,0%* 101,5% *100,9% * 101,1% * 100,8% * 100,0% * 100,0% * 100,0% * 101,9% * 101,7% * 101,4% * 100,8% * 101,0% * 100,5%) = 115,7% * 19500,00 грн. - 19500,00 грн. = 3061,50 грн. Таким чином суд приходить до обґрунтованого висновку про\~ стягнення з відповідача суми авансу у розмірі 19500,00 грн., нарахованих 3 процентів річних у розмірі 849,45 грн.\~ та\~ суми індексу інфляції (інфляційних збитків) у розмірі 3061,50 грн., а всього 23411,00 грн. Позивачем\~\~[PERSON] також заявлені і вимоги про відшкодування моральної шкоди в сумі 20000 грн., яка виражається в тому, що відповідач [PERSON] не повернула грошові кошти, внаслідок чого [PERSON] вимушений звертатися до правоохоронних органів для захисту своїх прав. Через дії відповідача позивач витрачає свій час на звернення до прокуратури, суду, що доставляє йому\~ додаткові турботи. Дані обставини підтверджується зверненнями\~ [PERSON] до Генеральної Прокуратури України, Прокуратури Донецької області, Словянської місцевої прокуратури Донецької області \~ ( а.с. 5,6,7,8). У відповідності до ч.3\~ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У зв'язку з тим, що протиправними діями відповідача [PERSON] дійсно були порушені права позивача, що\~\~вимагало від [PERSON] додаткових зусиль, у зв'язку з порушенням звичайного укладу його життя, але суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 20000,00 гривень є завищеними та підлягають зменшенню до розміру 2000,00 грн., зазначена сума є достатньою та такою, що відповідає характеру та обсягу страждань, їх тривалості та тяжкості вимушених змін у житті позивача. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині відшкодуванні йому \~моральної шкоди підлягають\~\~задоволенню частково і стягненню моральної шкоди у розмірі\~\~2000 грн. на користь позивача, що на думку суду, буде відповідати перенесеним\~\~ним моральним стражданням і переживанням. Також, у відповідності до вимог ст.4\~ Закону України Про\~ судовий збір, за подання позовних заяв в порядку цивільного судочинства майнового характеру сплачується\~ судовий збір у розмірі один відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної\~ заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної\~ заробітної плати, за подання позовної заяви немайнового характеру 0,4 розміру мінімальної заробітної плати. Згідно\~статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII, \~розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2019 року складає 1921,00 грн. Згідно п.9 ч.1 ст.5 Закону України Про\~ судовий збір від сплати судового збору\~ під час розгляду\~ справи в усіх судових інстанціях\~ звільняються інваліди І ти ІІ групи. Так, з пенсійного посвідчення\~ серії ААК № 297742\~ виданого 18 вересня 2018 року Пенсійним фондом України, вбачається, що [PERSON] є інвалідом ІІ групи довічно (а.с. 21). Тому при зверненні до суду з даним позовом [PERSON] не було сплачено судовий збір, оскільки його звільнено від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України Про\~ судовий збір . Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 23411 грн.00 коп. та моральної шкоди у розмірі 2000,00 грн.\~\~з [PERSON]\~\~ Отже процентне співвідношення задоволених вимог становить 36,30% ((25411,00 грн. задоволені вимоги)\~ / (70000,00 грн. заявлені позовні вимоги )*100%).\~ З цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у сумі 278 грн. 93 коп. (768,40 грн. судовий збір за звернення з позовом до суду * 36,30 %), який підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь держави і тому з [PERSON]\~ слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 278,93 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial