Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Святошинсього районного суду м.Києва з позовом про стягнення з [PERSON] інфляційних витрат та 3% річних за невиконання грошового зобов`язання у загальній сумі 249 394,43грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 17 жовтня 2013 року рішенням Святошинського районного суду м.Києва у цивільній справі №2/759/4269/13 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової компенсації задоволено, стягнуто матеріальну компенсацію за Ѕ частину у спільній частковій власності квартири [ADDRESS] з [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі 225400,00грн., а також судовий збір в сумі 2254,00грн., а всього - 227654,00грн. 05 грудня 2013 року рішенням апеляційного суду м.Києва у цивільній справі №22-ц/796/15418 за апеляційною скаргою відповідача [PERSON] на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 17 жовтня 2013 року в цивільній справі №2/759/4269/13 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової компенсації, апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, вирішено, рішення Святошинського районного суду м.Києва від 17 жовтня 2013 року змінити, виклавши його резолютивну частину в новій редакції, а саме: «Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну компенсацію за 1/2 частину у спільній частковій власності квартири [ADDRESS] в розмірі 225400,00грн., а також судовий збір в сумі 2254,00грн., а всього - 227654,00грн., припинивши право власності [PERSON] на 1/2 частину у спільній частковій власності квартири [ADDRESS] та визнавши за [PERSON] на частину квартири [ADDRESS] . 23.09.2016 старшим державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Владко Романом Олеговичем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, при примусовому виконанні виконавчого листа №2/759/4269/13 виданого 10.01.2014 Святошинським районним судом м.Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у розмірі 227664,00грн. Відповідач добровільно рішення суду не виконала, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. У судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити у повному обсязі. Представник позивача - [PERSON]. також підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд задовольнити. Позивач [PERSON] підтримав думку своїх представників. Відповідач [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила суд відмовити у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 17.10.2013 р. у цивільній справі №2/759/4269/13 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової компенсації задоволено, стягнуто матеріальну компенсацію за Ѕ частину у спільній частковій власності квартири [ADDRESS] з [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі 225400,00 грн. Рішенням апеляційного суду м.Києва від 05.12.2013р. у цивільній справі №22-ц/796/15418 за апеляційною скаргою відповідача [PERSON] на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 17 жовтня 2013 року в цивільній справі №2/759/4269/13 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової компенсації, апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, вирішено, рішення Святошинського районного суду м.Києва від 17 жовтня 2013 року змінити, виклавши його резолютивну частину в новій редакції, а саме: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну компенсацію за 1А частину у спільній частковій власності квартири [ADDRESS] в розмірі 225400,00грн., а також судовий збір в сумі 2254,00грн., а всього - 227654,00грн., припинивши право власності [PERSON] на 1/2 частину у спільній частковій власності квартири [ADDRESS] та визнавши її за [PERSON] на частину квартири [ADDRESS] Постановою державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Владко Р.О. від 23.09.2016 року при примусовому виконанні виконавчого листа №2/759/4269/19, виданого 10.01.2014 року Святошинським районним судом м.Києва, повернено виконавчий лист стягувачу. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 20.02.2017 року провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення інфляційних збитків, трьох відсотків річних відсотків річних у зв`язку із невиконанням грошового зобов`язання закрито. Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 23.05.2017 року ухвалу Святошинського районного суду м.Києва від 20.02.2017 р. залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 19.06.2019р. касаційну скаргу [PERSON] задоволено, ухвалу Святошинського районного суду м.Києва від 20.02.2017 року та ухвалу Апеційного суду м.Києва від 23.05.2017 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до Святошинського районного суду м.Києва. Відповідно до ч. 2 ст.364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Згідно ч.2 ст.365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. У відповідності до ч.5 ст.11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частиною першою вказаної статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання та поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. При цьому важливим виявляється питання, які зобов`язання є грошовими. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12). Зобов`язальні правовідносини, що можуть бути віднесені до грошових, водночас бути частиною інших оплатних зобов`язань та можуть мати самостійний характер. Разом з тим не є грошовими зобов`язання, в яких грошові знаки використовуються не в якості засобу погашення грошового боргу, а виконують роль у зобов`язанні. З огляду на це, положення ст. 625 ЦК України не застосовуються до зазначених відносин. Стаття 625 ЦК України, передбачає нарахування процентів, що тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова ВСУ від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Слід враховувати, що положення ст. 625 ЦК України (щодо сплати трьох процентів річних), застосовується як відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] інфляційних збитків і трьох відсотків річних не обґрунтовано та не доведено, оскільки інфляційні збитки і три відсотки річних у відповідності до чинного законодавства України за своєю природою стягуються за невиконанням саме грошового зобов`язання. Тому, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed