Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Старобільського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору дійсним та визнання права власності на автомобіль. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 18.04.2006 року [PERSON] продав належний йому автомобіль «Mercedes-Bens207DПЕ», 1987 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] та зазначена угода була оформлена розпискою про отримання грошових коштів, написаною власноруч [PERSON] та нотаріальною довіреністю, виданою [PERSON] на право володіння, розпорядження вказаним транспортним засобом. Таким чином [PERSON] та [PERSON] 18.04.2006 року умисно оформили один правочин (довіреність), але насправді встановились інші правовідносини з купівлі-продажу вказаного автомобіля. За договором доручення, укладиним між [PERSON] та [PERSON] , був прихований інший правочин, який вони насправді вчинили, а саме договір купівлі-продажу вищезазначеного автомобіля, оскільки за цією угодою [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти за придбання автомобіля, що підтверджується розпискою [PERSON] від 18.04.2006 року. Після цього, 10.05.2011 року [PERSON] продав [PERSON] вказаний транспортний засіб. Вказана угода було оформлена лише розпискою, написаною [PERSON] за отримання грошей за вказаний транспортний засіб. Таким чином, між [PERSON] та [PERSON] також склалися правовідносини з купівлі-продажу зазначеного транспортного засобу, та в зв`язку з тим, що розписка від 10.05.2011 року фактично є договором. У [PERSON] з моменту укладення зазначеного договору виникло право власності на вищезазначений транспортний засіб. Тому просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу автомобіля «Mercedes-Bens207DПЕ», 1987 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , укладений 18.04.2006 року між [PERSON] та [PERSON] та визнати право власності за [PERSON] на автомобіль «Mercedes-Bens207DПЕ», 1987 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу від 10.05.2011 року між [PERSON] та [PERSON] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив суд розглянути справу без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, від нього не надходило клопотання про відкладення розгляду справи. Відзиву на позовну заяву надано не було. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив суд розглянути справу без його участі. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії розписки від 10.05.2011 року, [PERSON] дійсно отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 19800 грн. за автомобіль «Mercedes-Bens207DПЕ». Відповідно до копії розписки від 18.04.2006 року, [PERSON] дійсно отримав від [PERSON] в сумі 27500 грн. за автомобіль «Мерседес Бенз 207». Відповідно до копії довіреності від 18.04.2006 року, [PERSON] уповноважив [PERSON] або [PERSON] продати належний йому автомобіль марки «Mercedes-Bens207DПЕ», 1987 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 638 ЦК України угода вважається укладеною, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України в письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує у двадцять та більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. У тексті договору повинні бути вказані його сторони, предмет і зміст угоди, інші істотні умови договору. Документи, що підтверджують правомірність придбання транспортного засобу, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1338, якою затверджені Правила державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин на шасі, автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, перелічені у п. 8 Правил, і серед них відсутні розписка про передавання грошей за автомобіль та довіреність. За зазначеними Правилами перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку сервісним центром МВС України. За діючим (на час виникнення правовідносин) законодавством угоди купівлі-продажу транспортних засобів мають здійснюватися у відповідності до вимог Правил роздрібної торгівлі транспортними засобами і номерними агрегатами, які затверджені Наказом №228 від 31.07.2002 року із наступними змінами. Згідно з цими Правилами, автомобілі можуть бути продані при знятті їх з обліку та відносно яких є відомості експертної установи про відповідність їх ідентифікаційних номерів характеристикам та записам, зазначеним в реєстраційних документах транспортного засобу. Після укладання письмового договору купівлі-продажу, новий власник автомобіля зобов`язаний зареєструвати його органах ДАІ МВС. Такі вимоги є суттєвими умовами при укладенні договору купівлі-продажу автомобіля і їх недотримання не дає підстав вважати, що такий правочин відбувся. Суду не було надано доказів про те, що автомобіль знятий з реєстраційного обліку та його ідентифікаційні номери перевірені експертною установою (експертом). Посилання позивача на отримання довіреності від [PERSON] , суд до уваги не приймає, оскільки ці правовідносини регулюються Главою 17 ЦК України та на підставі довіреності у [PERSON] не створюються, не змінюються і не припиняються права та обов`язки власника. Відповідно до роз`яснень, що містяться в листі № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зокрема зазначено, що невірним є визнання дійсними договорів купівлі-продажу та право власності на автомобілі на підставі виданих їх власниками довіреностей іншим особам з правом користування та повного розпорядження автомобілем або на підставі розписок про отримання власником грошової суми за проданий автомобіль, оскільки п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України передбачено вчинення правочинів між фізичними особами у письмовій формі на суму, що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, та постанови Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», яка також передбачає письмову форму договору купівлі-продажу автомобіля. Спірний автомобіль у власність позивача не переходив, оскільки така передача не була оформлена у встановленому законом порядку. Відповідне положення міститься у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року по справі № 683/2694/16-ц. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 116 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як вбачається із п. 5 Постанови ПВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (ст. 210 ЦК України). Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про те, що між сторонами не був укладений, відповідно до вимог чинного законодавства, договір купівлі-продажу транспортного засобу, а тому і підстави для визнання за позивачем права власності за ст. 328 ЦК України, відсутні. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору дійсним та визнання права власності на автомобіль задоволенню не підлягають. Згідно ст. 141 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. У зв`язку з відмовою позивачу у задоволенні його вимог, судові витрати (судовий збір) не підлягають стягненню з відповідачів і підлягають покладенню на позивача. На підставі ст.ст. 10,15,60,208,209,212-215,218,294 ЦПК України, ст.235 ЦК України суд,

Outcome: dismissed