Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

[PERSON] звернувся 07 лютого 2018 року до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Малого підприємства у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «НПО Енергостат», в якому просить визнати за ним право власності на нежитлове підвальне приміщення, розташоване за адресою: місто Одеса, вулиця Маразліївська, 24, яке в цілому складається з нежитлових приміщень підвалу, загальною площею 114,5 кв.м., а саме 1,3,11 підсобні, 2 санвузол, 4,5,9,10 коридори, 6,7 основні, 8- кладовка. [PERSON] обґрунтовує свої вимоги тим, що 25 лютого 2010 року відповідач - мале підприємство у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «НПО Енергостат», купило у територіальної громади міста Одеси нежитлове підвальне приміщення, розташоване за адресою: місто Одеса, вулиця Маразліївська, 24, яке в цілому складається з нежитлових приміщень підвалу, загальною площею 114,5 кв.м., а саме 1,3,11 - підсобні, 2 - санвузол, 4,5,9,10 - коридори, 6,7 - основні, 8 - кладовка. Як вказує позивач, зазначене нежитлове приміщення було придбано відповідачем на особисті кошти позивача, які було надано відповідачу безпосередньо перед укладенням зазначеного договору купівлі-продажу та з метою купівлі підприємством спірного підвального приміщення про що укладено договір. Відповідно умов договору відповідач зобовязався повернути позивачу кошти за його першою вимогою у розмірі фактичної ринкової ціни спірного приміщення, або переоформити його у власність позивача. Спірне приміщення відповідачем не утримується та не приносить будь-якої господарської користі. Умови договору щодо повернення коштів відповідач виконати не може через відсутність коштів, від переоформлення спірного приміщення на позивача ухиляється. Правовою підставою для звернення до суду з відповідним позовом позивач вказує ст. ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, з яких вбачається, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; кредитор має право вимагати виконання зобовязань у будь-який час; боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Позивач вважає, що відповідач порушив розумні строки повернення коштів та не виконує наданих гарантій (забезпечення), що не допускається. Вважає, що належним способом захисту його прав буде визнання за ним права власності на придбане за кошти позивача спірне підвальне приміщення, що найбільше відповідатиме домовленості (зобовязанням) сторін, та компенсації несвоєчасного виконання зобовязань. Провадження по справі відкрито 09 лютого 2018 року. 11 квітня 2018 року відповідач надав відзив на позов, якими позов визнав повністю. Відповідно до ч.3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на сумніви суду щодо відсутності порушень прав, свобод та інтересів інших осіб, суд вирішив продовжити розгляд справи. 11 квітня 2018 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання сторони не з?явилися, викликані, раніше надавали заяви про розгляд справи за їх відсутністю. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 25 лютого 2010 року на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за зареєстрованого в реєстрі за № 596 Територіальна громада м. Одеси в особі Одеської міської ради продала, а «НПО ЕНЕРГОСТАРТ» мале підприємство у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю купило індивідуально визначене майно комунальної власності у вигляді нежилих підвальних приміщень, розташованих за адресою: м. Одеса, вулиця Маразліївська, будинок 24 та в цілому складаються з нежилих приміщень підвалу, загальною площею 114, 5 кв. м. ( а.с.7-8). Право власності «НПО ЕНЕРГОСТАРТ» мале підприємство у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю зареєстровано 10 березня 2010 року (а.с.9). Відповідно до договору від 25.02.2010 року, який укладено між сторонами, [PERSON] надає підприємству особисті кошти для придбання по ринковій вартості нежитлового підвального приміщення площею 115 кв.м., за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська, 24. Підприємство за першою вимогою [PERSON] зобов?язується повернути йому грошові кошти в розмірі фактичної ринкової вартості вказаного нежитлового приміщення або за відсутності коштів, безоплатно за свій рахунок провести відчуження вказаного приміщення на користь [PERSON] У разі ухилення підприємства від виконання договору, сторони допускають закінчення зобов?язань шляхом визнання за [PERSON] права власності на вказане приміщення. Сторони дійшли згоди, що всі суперечки з даного приводу будуть вирішуватися в третейському суді. Статтями\~15,\~16 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового або немайнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права. Згідно\~ст.\~11\~ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно до вимог\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності з ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1\~ст. 76 ЦПК України). Частиною 2\~ст. 78 ЦПК України\~передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 1\~ст. 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Згідно з ч. 2\~ст. 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У той же час відповідно до приписів\~ст.207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Таким чином, документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобовязанням повернення позики та дати отримання коштів. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України 6-1967цс15 від 11.11.2015 р., яка відповідно до\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для застосування судами України. Суд вважає, що позивач не надав суду доказів укладення договору позики в тому вигляді, як того вимагає закон, а значить позивач не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що між ним і відповідачем існували договірні відносини. Так суду не надано доказів на підтвердження передачі позивачем коштів відповідачу та зарахування зазначених коштів на відповідний рахунок підприємства. В наданому суду договорі від 25.02.2010 року не зазначено яка саме сума коштів передана позивачем відповідачу та на який строк. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача,\~ а тому й відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed