Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕЛІВЕРІ» (далі по тексту - відповідач, Експедитор), відповідно до якого просив стягнути з відповідача на свою користь 192 850, 00 грн. у рахунок відшкодування завданої позивачу майнової шкоди та 10 000, 00 грн. у рахунок відшкодування завданої позивачу моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.04.2018 між позивачем та відповідачем було укладено Договір транспортного експедирування шляхом приєднання до публічного договору надання транспортно-експедиторських послуг, затверджених наказом ТОВ «ДЕЛІВЕРІ» від 12.07.2017 (далі по тексту - Договір), за умовами якого відповідач зобов`язався за плату і за рахунок позивача організувати перевезення вантажу (токарного станка) вартістю 192 850, 00 грн. до свого складу. 10.04.2018 під час огляду вантажу на складі відповідача отримувачем - [PERSON] було виявлено його пошкодження, про що складено відповідний акт. З огляду на зазначене, відповідач внаслідок неналежного виконання укладеного з позивачем договору завдав останньому майнову шкоду, яку позивач оцінив в 192 850, 00 грн. та складається з вартості товару. Крім того, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», вказує, що йому, як споживачу, було завдано моральної шкоди, яку позивач оцінив у 10 000, 00 грн. За таких обставин позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Представник відповідача в своєму відзиві заперечував проти позовних вимог, просив відмовити в їх задоволенні. Зазначив, що відправник (позивач) надав до перевезення запакований вантаж, розпаковування якого з метою збереження цілісності упаковки вантажовідправника відповідачем не здійснювалась, підстав для розпакування вантажу позивача, передбачених п. 1.6. Правил ДЕЛІВЕРІ, у експедитора не було. 10.04.201 вантаж було доставлено відповідачем до пункту призначення - на склад ТОВ «ДЕЛІВЕРІ» у м. Берегове, що знаходиться за адресою: вул. Мукачевська, 190 та отримано вантажоодержувачем, про що складено Акт одержання вантажу № А-04400000006633, згідно якого при отриманні вантажу претензій до його цілісності, кількості, товарного вигляду вантажоодержувач, [PERSON] не має. За таких обставин, свій обов`язок щодо перевезення вантажу з м. Львів до м. Херсон відповідачем виконано належним чином. В подальшому вантажоодержувач звернулась до відповідача та повідомила, що вантаж мав пошкодження. Однак оглянути вантаж відповідач не мав змоги, вантажоодержувач тільки надала фотографії вантажу. Оскільки вантаж тривалий час знаходився у вантажоодержувача, відповідач припускає, що пошкодження могли виникнути після його видачі останній. Також відповідач заперечував щодо розміру завданої шкоди, оскільки позивач не надав до суду доказів того, що вартість вказаного вантажу становить 192 850, 00 грн. Також відповідач вважає безпідставними та необґрунтованими вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, однак при цьому позивачем не надано доказів того, що діями відповідача позивачу було завдано моральної шкоди. Крім того, просив не брати до уваги Акт приймання вантажу по кількості та якості, який складено не по формі та не є належним та допустимим доказом по справі. 29.03.2019 Берегівський районний суд Закарпатської області своєю ухвалою відкрив провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання. 30.04.2019 від представника відповідача надійшло клопотання про передачу справи за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. 13.05.2019 Берегівський районний суд Закарпатської області своєю ухвалою передав зазначену справу за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. 05.06.2019 від представника відповідача надійшов відзив. 28.06.2019 Шевченківський районний суд м. Києва своєю ухвалою прийняв вказану справу до свого провадження та призначив до розгляду в підготовчому засіданні. 07.11.2019 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. 14.11.2019 від представника позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. 14.11.2019 від представника позивача надійшло про розгляд справи за його відсутності. 19.11.2019 Шевченківський районний суд м. Києва своєю ухвалою відмовив у задоволенні клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. 19.11.2019 Шевченківський районний суд м. Києва своєю ухвалою закрив підготовче засіданні та призначив справу до розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явився, через канцелярію суду представник позивача подав клопотання, відповідно до якого просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні. Суд, заслухавши сторону відповідача, дослідивши письмові пояснення позивача, матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до п.3 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Так, згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч. 2 ст. 22 ЦК України). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Поряд з цим, ст. 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Крім того, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Так, за змістом частин першої - четвертої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). У частині першій статті 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В судовому засіданні встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕЛІВЕРІ» здійснює транспортне експедирування вантажів у порядку, передбаченому ЦК України, Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, Статутом автомобільного транспорту України, Законом України «Про транспортно-експедиторську діяльність» та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють транспортно-експедиторську діяльність. Транспортне експедирування вантажів (багажу) здійснюється Експедитором на підставі Публічного договору надання транспортно-експедиторських послуг, затвердженого наказом ТОВ «ДЕЛІВЕРІ» № 118 від 12.07.2017 (далі по тексту - Публічний договір) та Правил транспортного експедирування вантажів (багажу), затверджених Наказом ТОВ «ДЕЛІВЕРІ» № 39 від 20.11.2002 з подальшими змінами та доповненнями (далі по тексту - Правила). Відповідно до п. 1.1. Публічного договору, Експедитор надає послуги у порядку, передбаченому цим Договором, що укладається між Замовником (Вантажовідправником) і Експедитором, а також Правилами, які є невід`ємною частиною цього договору, Законом України «Про транспорт», Законом України «Про дорожній рух», Статутом автомобільного транспорту України, Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, Цивільним та Господарським кодексами України, Законом України «Про транспортно-експедиторську діяльність». Відповідно до п. 1.4. Публічного договору, Договір укладається шляхом акцепту (прийняття) Замовником всіх умов даного Договору без підписання письмового примірника і має юридичну силу відповідно до положень ст. 633, 634 ЦК України. Замовник не може запропонувати свої умови Договору. Безумовне та повне прийняття умов Договору Замовником полягає в здійсненні Замовником дій, спрямованих на отримання послуг, а саме - передачі Замовником Експедитору вантажу для надання послуг, передбачених Договором (п. 1.5. Публічного договору). Згідно п. 1.6. Публічного договору, Договір набуває чинності в момент передачі Замовником вантажу (багажу) Експедитору для надання послуг, що передбачені Договором, та діє до повного виконання сторонами зобов`язань за Договором. Умови даного договору та Правил, а також всі додатки до них розміщуються на офіційному сайті Експедитора ( [INFO] ) і можуть змінюватися Експедитором в односторонньому порядку шляхом опублікування на вказаному сайті (п. 1.7. Публічного договору). Відповідно до п. 2.1. Публічного договору визначений його предмет, а саме Експедитор зобов`язується за плату і за рахунок Замовника організувати перевезення вантажу (багажу), і надання інших послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу (багажу), а Замовник зобов`язується їх прийняти й оплатити на умовах, визначених Договором. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач 05.04.2018 уклав з відповідачем Договір транспортного експедирування шляхом приєднання до Публічного договору надання транспортно-експедиторських послуг, про що свідчить квитанція при прийом вантажу № 1660142084 від 05.04.2018 (далі по тексту - Договір). Позивач, вчинивши дії по передачі вантажу для перевезення через ТОВ «ДЕЛІВЕРІ», а також по підписанню квитанції про прийом вантажу, погодився на отримання послуг відповідача на умовах безумовного та повного прийняття умов вказаного договору. З вказаної квитанції також вбачається, що згідно умов укладеного між сторонами Договору, Експедитор (відповідач) зобов`язався за плату і за рахунок позивача організувати перевезення вантажу - токарного станка (далі по тексту - вантаж), заявленою цінністю 192 580, 00 грн., до складу в [ADDRESS] (склад відповідача), отримувач вантажу - [PERSON] , дата прибуття - 10.04.2018. Так, Експедитор приймає вантаж (багаж) до перевезення згідно із замовленням Вантажовідправника, з оформленням та видачою Вантажовідправнику квитанції, що є єдиним документом, підтверджуючим прийняття вантажу для організації перевезення (п. 2.2. Публічного договору). Згідно положень п. 5.1 Публічного договору, вантаж (багаж) повинен здаватися Вантажовідправником до перевезення в затареному, упакованому, опломбованому (опечатаному), промаркованому вигляді із зазначенням виду (типу), точної ваги (обсягу), кількості місць та супровідними документами. Відповідальність за вміст, що знаходиться у вантажному місці, несе Вантажовідправник. При здачі вантажу (багажу) до перевезення, Вантажовідправник зобов`язаний вказати повне найменування Вантажоодержувача і його контактні телефона, а також вказати (задекларувати) вартість зданого для перевезення вантажу (багажу) (п. 5.2. Публічного договору). Відповідно до положень п. 5.4.-5.5. Публічного договору, упаковка вантажу (багажу), який здається до перевезення, не повинна мати порушень цілісності або слідів пошкодження вантажу (патьоки, вм`ятини, розриви і т.д.). У разі, якщо при прийомі від Вантажовідправника вантажу (багажу) до перевезення буде встановлено, що упаковка вантажу (багажу) має пошкодження або носить сліди пошкодження, Вантажовідправник зобов`язаний у присутності представника Експедитора розкрити таку упаковку, перевірити цілісність вантажу (багажу), його вміст (в т.ч. наявність опису та документів на вантаж) і упакувати в нову упаковку, яке не має пошкоджень. Водночас, з матеріалів справи не вбачається, що у відповідача, відповідно до положень п. 5.4.-5.5. Публічного договору, були підстави для розкриття упаковки вантажу, зданого позивачем для перевезення, відповідних доказів матеріалів справи не містять. Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, зазначає, що саме під час перевезення вантажу Експедитором було пошкоджено вантаж, про що свідчить Акт від 10.04.2018 складений за підписами Уповноваженої особи ТОВ «ДЕЛІВЕРІ» [PERSON] та вантажоодержувачем [PERSON] . Водночас, відповідно до ч.1 ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві. Положеннями ст. 920 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Іншими законами, транспортними кодексами (статутами). Частинами 1, 2, 3 Статуту автомобільного транспорту визначено, що обставини, що можуть служити підставою для матеріальної відповідальності автотранспортних підприємств або організацій, вантажовідправників, вантажоодержувачів при автомобільних перевезеннях, стверджуються записами в товарно-транспортних документах, а в разі розбіжності між автотранспортним підприємством або організацією і вантажовідправником (вантажоодержувачем) - актами встановленої форми. Обставини, які можуть служити основною для матеріальної відповідальності автотранспортних підприємств і організацій та пасажирів при автомобільних перевезеннях, засвідчуються актами встановленої форми. Перелік обставин, що підлягають засвідченню записами в товарно-транспортних документах, форми актів і порядок їх складання встановлюються Правилами. Зокрема, п.п. 15.1, 15.3 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 року встановлено, що у разі зіпсуття або пошкодження вантажу, а також у разі розбіжностей між перевізником і вантажовідправником (вантажоодержувачем) обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актом за формою, що наведена в додатку 4 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні. Записи в акті засвідчуються підписами вантажовідправника (вантажоодержувача), так і водія. Односторонні записи в акті вважаються недійсними. Тобто, виходячи з вищенаведеного, можна дійти висновку, що чинним законодавством щодо перевезення вантажів в Україні чітко визначено, що у випадках розбіжностей із замовником, єдиною підставою для матеріальної відповідальності перевізників за прийнятий до перевезення вантаж є складений у двосторонньому порядку акт, який, в свою чергу, є єдиним належним та допустимим доказом фіксації розбіжностей між сторонами при вантажних перевезеннях автотранспортом в Україні. Так, відповідно до п. 8.1. Публічного договору, видача вантажу (багажу) відповідно до, проводиться Експедитором по електронним актам отримання вантажу (багажу) особам, зазначеним Вантажовідправником у квитанції якості Вантажоодержувача, за умови заповнення усіх граф акту, з обов`язковим пред`явленням документа, що посвідчує особу (вичерпний перелік документів, за якими здійснюється видача вантажу (багажу), зазначений у Правилах). При отриманні вантажу (багажу) Вантажоодержувач зобов`язаний переконатися в цілісності одержуваного багажу, відсутності слідів розкриття багажних місць, збереження пломб(печаток) на багажі та відповідність їх номерів, а також ваги, об`єму, кількості одержуваних місць - інформації, зазначеної Вантажовідправником у квитанції (п. 8.3. Публічного договору). За таких обставин, умовами Публічного договору передбачено обов`язок Вантажоодержувача щодо перевірки отриманого багажу на предмет його цілісності, відсутності слідів розкриття багажних місць, збереження пломб(печаток) на багажі тощо. Згідно положень п. 8.4. Публічного договору, до умов якого приєднався позивач, при видачі вантажів, у випадках порушення цілісності вантажу (багажу) - повного або часткового пошкодження, знищення, псування, недостачі вантажних місць по кількості, вазі тощо, складається Акт приймання вантажу (багажу) за кількістю та якістю (у якому фіксуються пошкодження вантажу, нестача тощо), далі по тексту - Акт, і який є єдиною підставою для матеріальної відповідальності у разі розбіжностей між сторонами. Відповідно до п.п. 8.4.1. Публічного договору, Акт приймання вантажу (багажу)за кількістю та якістю складається протягом 3 днів з моменту першого звернення Вантажоодержувача за отриманням вантажу та при наданні ним товарних документів на вантаж (накладних, рахунків-фактур), що підтверджують асортимент, вартість та кількість вантажу. Акт складається і підписується: з боку Експедитора - завідувачем складу або комірником, спільно з ще одним працівником Експедитора, з боку Вантажоодержувача - повноважним представником Вантажоодержувача (п.п. 8.4.3. Публічного договору). Крім того, відповідно до Правил ТОВ «ДЕЛІВЕРІ» (п.п. 6.4.4.), Вантажоодержувач, Експедитор засвідчують в Акті такі обставини: найменування вантажовідправника і вантажоодержувача, місто відправлення та одержання вантажу, номер і дату квитанції про відправлення, маркування, терміни складання Акта; наявність документів на вантаж, вартість вантажу і його кількість (копії документів повинні бути долучені до акта); стан тари, пломб, печаток, опис відправленого вантажу; опис відсутнього, пошкодженого вантажу (багажу), упаковки, інші обставини; відповідність упаковки Правилам. Представником відповідача було надано до матеріалів справи зразок Акт прийому вантажу (багажу) по кількості та якості, який має визначену форму з відомостями, які необхідно вказати в разі виявлення будь-яких пошкоджень вантажу, та який було оглянуто в судовому засіданні З матеріалів справи вбачається, що вантаж, відправлений позивач, був отриманий Вантажоодержувачем, [PERSON] на складі відповідача « Берегове », на момент одержання вантажу Вантажоодержувач претензій щодо цілісності, кількості, товарного вигляду вантажу не мала, про що свідчить підпис останньої на Акті отримання № А-04400000006633 від 10.04.2018 15:18. Проте, доказів того, що на момент отримання вантажу була пошкоджена його упаковка, до матеріалів справи також не надано. В матеріалах справи також міститься Акт, який складений та підписаний 10.04.2018 між Уповноваженою особою ТОВ «ДЕЛІВЕРІ» [PERSON] (посада не вказана) та [PERSON] , відповідно до якого встановлено, що під час огляду покупцем товару - фрезерного станку за накладною № 1660142084 на відділенні ТОВ «ДЕЛІВЕРІ» виявлено пошкодження товару, які, після огляду упаковки товару, були отримані під час його перевезення. Однак суд не бере до уваги вказаний Акт, оскільки він складений не за формою, встановленою Правилами та Публічним договором для Акту прийому вантажу (багажу) по кількості та якості, в ньому відсутні відомості, передбачені п.п. 6.4.4. Правил, підписаний особою, посада якої не вказана. Крім того, в порушення умов Публічного договору та Правил, Акт підписаний лише одним працівником ТОВ «ДЕЛІВЕРІ». Інших доказів, які свідчили б про порушення цілісності вантажу (багажу) - повного або часткового пошкодження, знищення, псування, недостачі вантажних місць по кількості, вазі тощо, засвідчених відповідним Актом приймання вантажу (багажу) за кількістю та якістю (у якому фіксуються пошкодження вантажу, нестача тощо), позивачем до матеріалів справи не надано, як не надано і доказів того, що пошкодження вантажу відбулось з вини відповідача. Так, згідно п. 9.1.-9.2. Публічного договору, Експедитор приймає на себе зобов`язання щодо забезпечення повного збереження зданого до транспортного експедирування вантажу (багажу) з моменту прийняття вантажу (багажу) Експедитором від Вантажовідправника і до моменту видачі вантажу (багажу) Вантажоодержувачу. Експедитор несе відповідальність за пошкодження або втрату вантажу (багажу) тільки в тих випадках, коли втрата або пошкодження сталась з вини Експедитора. Експедитор, відповідно до п. 9.3. Публічного договору, не несе відповідальність за цілісність, збереження вантажу у випадках, якщо: упаковка не відповідає вимогам Правил; якщо виявлені пошкодження упаковки не відповідають пошкодженням на вантажі; вантаж не упакований; при видачі вантажу виявлено пошкоджений вантаж або недостача вантажу в цілій (непошкодженій) упаковці. При цьому, згідно п. 9.4. Публічного договору, відповідальність за будь-які пошкодження, недостачу або відсутність вантажу всередині неушкодженої упаковки, несе Вантажовідправник. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу (багажу) з вини Експедитора Експедитор несе відповідальність: у разі втрати або недостачі вантажу (багажу) - в розмірі вартості втраченого чи відсутнього вантажу (багажу); у разі пошкодження вантажу (багажу) - у розмірі суми, на яку знизилась його вартість або вартості відновлюваних робіт; у разі втрати вантажу (багажу), зданого до перевезення з оголошенням його цінності, в розмірі оголошеної вартості вантажу (багажу), якщо не доведено, що його дійсна вартість нижче оголошеної (п. 9.5. Публічного договору). Згідно положень п. 9.8. Публічного договору, матеріальна відповідальність Експедитора перед Замовником встановлюється в розмірі задекларованої вартості вантажу, підтвердженої відповідними документами. Разом з тим, в матеріалах справи, крім самої квитанції про прийом вантажу № 1660142084 , в якій позивачем самостійно вказано вартість вантажу, відсутні будь-які докази, які б підтверджували вартість пошкодженого вантажу, або ж доказів, які підтверджували б суму, на яку знизилась вартість вантажу або вартість відновлюваних робіт. За таких обставин, оскільки позивачем не надано, а судом не здобуто протягом розгляду справи належних та допустимих доказів того, що пошкодження вантажу позивача сталось з вини відповідача, відсутні докази розміру завданої шкоди, суд дійшов висновку, що у вказаній частині позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди суд вважає за необхідне зазначити наступне. За загальним правилом, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до положень ч. 5 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної шкоди, Оскільки в судовому засіданні не підтвердилась та обставина, що діями відповідача були порушені права позивача, відповідних доказів про завдання позивачу моральної шкоди останнім не надано, підстави для задоволення вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди відсутні. Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, факт порушення відповідачем прав позивача не підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Виходячи з наведеного та

Outcome: dismissed