Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до Берегівського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за борговою розпискою, вказавши, що 06 листопада 2012 року відповідач отримав від позивача позику в сумі 25 000 грн. і зобов'язався повернути ці кошти в строк до 01 серпня 2013 року або однією сумою, або частками. На підтвердження укладеного договору відповідач надав позивачу розписку. На письмові попередження про необхідність повернення позики відповідач не реагує, і тому позивач звернувся з даним позовом до суду, в якому просив стягнути суму, яку він надав відповідачу в якості позики, 3 % річних в розмірі 1500 грн. за прострочення виконання зобов'язання та сплачений судовий збір. В судове засідання позивач не з'явився, однак подав до суду заяву, згідно з якою просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, хоча був повідомлений належним чином, своєчасно про час та місце розгляду справи, згідно ст. 74 ЦПК; причину неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутності чи про відкладення розгляду справи не подавав, тому на підставі ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, про що не заперечує представник позивача. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Виходячи з норм ст.ст. 1046-1047 ЦК України, За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, розписка відповідача [PERSON], з якої видно, що позивач [PERSON] надав йому грошові кошти в сумі 25000 грн., підтверджує укладений між сторонами договір позики (а.с. 4). Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, відповідач повинен повернути позивачу суму позики, а також сплатити 3 % річних за прострочення виконання зобов'язання. Однак сума, яку позивач просить стягнути за прострочення, є завищеною, належним чином не прорахованою. А саме, позивач рахує прострочення з 06.11.2012 року, хоча це є невірним, так як прострочення починається з першого дня після того, як зобов'язання повинно було бути виконаним - з 02 серпня 2013 року. З вказаної дати по дату подачі позовної заяви (03 жовтня 2014 року) пройшло 365 + 61 = 426 днів, і тому 3 % річних за прострочення становитимуть 875,34 грн., що і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial