Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з наведеним позовом, яким просив суд визнати [PERSON] , такою, що втратила право на користування житловою площею в квартирі [ADDRESS] . Позов обґрунтовує тим, що він є власником даної квартири, у якій зареєстрована його невістка [PERSON] . У квітні 2020 року вона покинула дане житло, однак з реєстрації у квартирі не знялась. Обов`язки щодо утримання житла та оплати комунальних послуг позивач несе сам. У строк встановлений судом відповідач відзив на позов не подала, будь-яких інших клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами. Позивач у судовому засіданні позов підтримав з підстав наведених у ньому. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дав показання, та зазначив що [PERSON] є дідом його дружини. Із [PERSON] не знайомий, вживу її ніколи не бачив, у тому числі в квартирі [ADDRESS] . З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідка, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права користування нерухомим майном внаслідок чого власник житла позивається про його відновлення, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Власником квартири [ADDRESS] є позивач [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18 вересня 2008 року (а.с.8,9). У даній квартирі зареєстрована [PERSON] , що судом встановлено із будинкової книги на квартиру (а.с.12-16) та адресних довідок, які надані на запит суду в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України. Позивач вказує, що реєстрація у квартирі відповідача перешкоджає здійсненню ним прав власника на вільне користування і розпоряджання майном. Враховуючи, що квартира [ADDRESS] належить позивачу на праві приватної власності, до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 391 та ст. 405 ЦК України. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Факт непроживання відповідача у належній позивачу квартирі підтверджується показаннями свідка, конвертами, що повернулись до суду за закінченням терміну зберігання. Отже, відповідач не проживає у квартирі [ADDRESS] більше року, не несе витрати по утриманню житла, а тому її слід визнати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача слід стягнути 908 гривень судового збору в користь позивача На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved