Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явився, подав суду заяву із клопотанням про розгляд справи в його відсутності, вимоги позову підтримав в повному обсязі, проти винесення судом заочного рішення суду не заперечував, порядок та наслідки розгляду справи в порядку заочного провадження йому відомі та просив позов задоволити. Із змісту позовних вимог, [PERSON] вбачається, що 28 червня 2012 року, [PERSON] взяв позичив у нього 32 000 доларів США , що згідно з курсом НБУ станом на 20.09.2014 року еквівалентно 429 892,25 грн. ( 32000 х 1343,4133=429 892,25 грн). В цей же день, 28 червня 2012 року із власної ініціативи відповідач в справі - [PERSON] склав розписку, в якій вказав обумовлену між ними суму позики, а також термін її повернення до жовтня 2013 року. У вказаний строк відповідач борг не повернув та на сьогоднішній день взагалі уникає розмов в цього приводу. Наведені обставини свідчать про його умисне ухилення від повернення позичених коштів, що змушує його звернутись із вказаним позовом до суду. Просить позов задоволити та стягнути із відповідача в його користь загальну суму боргу за договором позики – 458 653,80 грн, яка складається із: 429 892,25 грн. - основна сума боргу; 28 761,55 грн – 3% річних. Відповідач в справі [PERSON] в судові засідання на 21.10.2014р, 06.11.2014 р та на 18.11.2014 року не з”являвся будучи неодноразово повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи по суті. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає судові підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позов підставним та таким, що підлягає до задоволення із наступних підстав: Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ст.57 ЦПК України, зазначає, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Крім того, відповідно до положень ст.218 ЦК України, заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитись письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватись на свідченнях свідків. Таким чином, ураховуючи вищенаведені положення закону не може доводитися свідченням свідків, а також поясненнями сторін не лише заперечення факту вчинення або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Із письмової розписки від 28.06.2012 року (а.с.3), оригінал якої оглянуто в судовому засіданні, вбачається, що [PERSON] зобов»язується повернути [PERSON] 32 000 (тридцять дві тисячі) доларів США. Вказаний факт засвідчується власноруч написаною розпискою [PERSON], в присутності двох свідків. При цьому, в ході судового розгляду відповідачем не подано суду письмових заперечень, а ні по факту написання та підпису боргової розписки від 28.06.2012 року (а.с.3), а ні доказів в підтвердження виконання ним свого боргового зобов”язання. Таким чином судом встановлено, що фактично відповідно до договору позики від 28.06.2012 року (а.с.3) [PERSON] надав [PERSON] в борг 32 000 доларів США, що згідно з курсом НБУ станом на 20.09.2014 року еквівалентно 429 892,25 грн. ( 32000 х 1343,4133=429 892,25 грн). Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно вимог ст. ст. 526, 525 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За змістом ч. 1 ст.527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом Відповідно до ч. 1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Також, згідно ч. 2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З довідки НБУ (а.с.4) вбачається, що станом на час підготовки позову, 20.09.2014 року офіційний курс гривні щодо американського долара становить 1343,4133 за 100 одиниць. Таким чином, за борговою розпискою від 28.06.2012 року борг [PERSON] перед [PERSON] становить: 429 892,25 грн. - основної суми боргу. Відповідно до проведеного позивачем розрахунку (а.с.5) кількість днів, що прострочені відповідачем на день ухвалення рішення за договором позики від 28.06.2012 року ( з 28.06.2012 року по 20.09.2014 року ) становить 814 днів. Отже, три відсотки річних від простроченої суми за договором позики від 28.06.2012 року становить (429892,25х3х814:365:100 ) = 28761,55 грн. Таким чином загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить : 458 653,80 грн, (чотириста п”ятдесят вісім тисяч шістсот п”ятдесят три гривні 80 копійок), яка складається із: 429 892,25 грн. - основна сума боргу; 28 761,55 грн – 3% річних. За вищенаведених підстав суд вважає підставними та доведеними в судовому засіданні вимоги позивача. Окрім цього, суд вважає за необхідне, відповідно до ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача в користь держави судовий збір в сумі 3654 грн. На підставі наведеного ст. ст. 23, 625, 1046, 1047, 1050, 1167 ЦК України,

Outcome: approved