Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в червні 2017р. до суду до ПАТ Комерційний Банк «Приватбанк» про розірвання кредитних договорів №IFIWG100000259 від 27.08.2007р. та №IFIWG200000259 від 27.08.2007р., що укладені між ЗАТ Комерційний Банк «Приватбанк» (на даний час ПАТ Комерційний Банк «Приватбанк») та [PERSON], припинення нарахування відсотків з часу розірвання договорів. В позовній заяві вказано, що 27.08.2007р. між ЗАТ Комерційний Банк «Приватбанк» (на даний час ПАТ Комерційний Банк «Приватбанк») та [PERSON] були укладені кредитні договори №IFIWG100000259 та №IFIWG200000259, згідно першого надано 36000 доларів США зі сплатою 12% річних терміном повернення 05.08.2037 року, а згідно другого - надано 9000 доларів США зі сплатою 12% річних терміном повернення 05.08.2037 року. Розірвання кредитних договорів обумовлює тим, що змінився курс валют, отримано було споживчий кредит на придбання житла, яке стало в подальшому предметом іпотеки (реалізована з погашенням 25000 доларів США на вказані кредитні зобов'язання), банк під час дії кредитних договорів одноособово змінив відсоткову ставку та пеню в сторону збільшення, повідомлення про яке позичальник не отримав оскільки воно відправлено не за адресою проживання позивача, що зазначена в договорі. Позивач погашав кредитні зобов'язання. Шляхом проведення автоматизованого розподілу судової справи, яка передана у зв'язку з звільненням судді Островського Л.Є. у провадженні якого перебувала дана справа, визначено 01.10.2018р. головуючого суддю - Польську М.В. Позивач та представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити з мотивів, викладених в позовній заяві. Відповідач в судові засідання не з'явився, повідомлення на останні два останні засідання (30.11.2018р., 03.01.2019р.) в новому складі суду отримав належно, відзив за процесуальним правом не подавав ні з часу відкриття провадження у вересні 2017р., ні з часу прийняття цивільної справи до розгляду новим складом суду, а тому суд вважав за можливе завершити розгляд даної справи за відсутності відповідача. Заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.08.2007р. між ЗАТ Комерційний Банк «Приватбанк» (на даний час ПАТ Комерційний Банк «Приватбанк») та [PERSON] були укладені кредитні договори №IFIWG100000259 та №IFIWG200000259, згідно першого надано 36000 доларів США зі сплатою 12% річних терміном повернення 05.08.2037 року (а.с.7-9), а згідно другого - надано 9000 доларів США зі сплатою 12% річних терміном повернення 05.08.2037 року (а.с.10-12). По даних кредитних договорах позивач як боржник погашав заборгованість, в т.ч. з коштів отриманих за продаж житла, які спрямовані банку по заборгованості, такі доводи не спростовані належними доказами. Дані вищезгадані кредитні договори є споживчими, що не спростовано відповідачем, з фіксованою ставкою відсотків - 1% на суму залишку кредиту, тобто 12% річних. При цьому, місце проживання позивача як позичальника зазначено в м.Івано-Франківську, вул.Стуса №45/52. Як вбачається з матеріалів справи, 31.12.2008р. відповідач повідомив позивача про підняття відсоткової ставки до 15.54% річних за кредитним договором №IFIWG100000259 від 27.08.2007р. (а.с.13), та відправлено таке повідомлення не за адресою місця проживання (а.с.13зв.), копія такого повідомлення була отримана позивачем, як він пояснив суду, з матеріалів справи, яка стосувалася оспорення виконавчого напису виданого 19.11.2016р. Так, у 2017р. [PERSON] дізнався про наявність виконавчого напису щодо кредитного договору №IFIWG100000259, виданого 19.11.2016р., оскарживши його до Тлумацького районного суду. Рішенням останнього від 18.10.2017р. було відмовлено у позові, однак дане рішення скасоване Апеляційним судом Івано-Франківської області 13.12.207р., оскільки в т.ч. сума заборгованості не є безспірною, не переконавшись також і чи отримана вимога банку про заборгованість - боржником. Щодо доводів позивача про односторонню зміну відсоткової ставки, що є підставою розірвання договорів, слід зазначити таке. За ст. 1056-1 ЦК України (діючої з 10.01.2009р.) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Як доводив позивач і не спростував відповідач, відсоткова ставка за п. 7.1 кредного договору - є фіксованою, що і передбачалось законодавством до 09.01.2009р. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. А за ч.3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Якщо інше не встановлено законом, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитодавець самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, а в разі збільшення процентної ставки - поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки протягом 15 календарних днів, що настають за днем, з якого застосовується нова ставка. Як вже зазначено вище, банк в односторонньому порядку збільшив фіксовану відсоткову ставку не надіславши повідомлення боржнику за місцем проживання, таке повідомлення не було отримане позичальником [PERSON] Отже, у разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Судом з'ясовано про недотримання у 2009 році належного повідомлення позичальника про підвищення відсоткової ставки в односторонньому порядку, що спричинило інший (значно збільшений) розмір нарахувань кредитора. З огляду на вищенаведене, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Саме такі висновки містяться в наданих заявником для порівняння постанові Верховного Суду України від 30 листопада 2016 р. у справі № 6-82цс16. За вимогами ч.2,3 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. А за ст.652 цього ж кодексу, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв'язку з виконанням цього договору. Отже, зважаючи на доводи сторони позивача про покладення банком на боржника додаткових фінансових обтяжень у вигляді збільшення розміру відсоткової ставки, що потягло істотну зміну обставин, за сукупності чотирьох умов за ст.652 ЦК (в момент укладення кредитного договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які позичальник не міг усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від нього вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б позичальника того, на що він розраховував при укладенні договору; із суті договору не випливає, що ризик зміни обставин несе позичальник), суд прийшов до переконання про під ставність вимог позивача про розірвання оспорюваних договорів, що не спростовано належними доказами сторони відповідача, яка не бажала доводити відсутність підстав для розірвання. Тим паче, що кредитор не позбавлений права пред'явлення вимоги про стягнення тієї частини боргу, яка буде наявна на час розірвання договорів, у разі набрання рішення суду щодо такого розірвання законної сили. Оскільки, за ч.5 ст.653 ЦК якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Разом з тим, вимога позову про зобов'язання припинити нарахування відсотків з часу розірвання договорів не є обґрунтованою та передчасною, оскільки спір не розглядається щодо нарахування чи стягнення заборгованості з позичальника. Судові витрати позивач залишив за собою. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку що дана позовна вимога є обґрунтованою частково. За вимогами ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі наведеного, відповідно до ст. 652, 1056-1 ЦК України,

Outcome: partial