Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Куп`янського міськрайонного суду Харківської області з позовною заявою про зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього на утримання неповнолітній дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу на користь [PERSON] , та на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу на користь [PERSON] , а також на утримання [PERSON] до досягнення сином [PERSON] , [INFO] трирічного віку, у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу відповідача. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що загальний розмір аліментів, які стягуються з нього, складає 5/6 його заробітку, у зв`язку з чим просить суд зменшити їх розмір та визначити їх частку на користь [PERSON] - у розмірі 1/4; на користь [PERSON] - 1/8 на дитину та 1/8 на її утримання. Ухвалою суду від 21.04.2021 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження. 11.05.2021 відповідачкою [PERSON] подано відзив на позовну заяву, у якому вона зазначила про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] з огляду на те, що їх донька [PERSON] , 2012 року народження, є дитиною з інвалідністю та потребує вжиття постійних реабілітаційних заходів, щорічного проходження лікування в умовах стаціонару офтальмологічного відділення. Після ухвалення рішення про стягнення аліментів щороку донька проходила курс лікування у Харківській обласній клінічній лікарні, однак з позовом про стягнення додаткових витрат на дитину вона не зверталася, хоча відповідач жодного разу не поцікавився ані станом здоров`я дитини, ані необхідністю додаткової матеріальної допомоги. Крім того, відповідач [PERSON] просить суд врахувати, що позивач при розгляді справ про стягнення аліментів за позовами [PERSON] позовні вимоги визнавав повністю та погодився із розміром аліментів, які з нього будуть стягуватися, при цьому він був обізнаний про розмір аліментів, які вже на той момент стягувалися з нього на утримання дітей від першого шлюбу. Зазначає, що наявність у відповідача іншої дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, батьки не мають компенсувати зменшення аліментів на рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Вважає, що [PERSON] штучно створив умови, вживаючи «право на зло», визнавши позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі та не скориставшись правом на оскарження цих рішень, з метою зменшення аліментів, що стягуються на її користь. 01.06.2021 позивачем подано до суду відповідь на відзив, у якому він вказав на те, що приймав участь у додаткових витрат на лікування дитини навіть після розірвання шлюбу. Зазначає, що відповідач [PERSON] не могла самостійно забезпечувати лікування доньки, оскільки не працювала. Крім того, вона отримує державну соціальну допомогу для дітей з інвалідністю та не довела, що цих коштів не вистачає. Відповідач зазначає, що його середній заробіток щомісяця складає близько 23 500 грн., тому у разі задоволення його позовних вимог, він буде сплачувати аліменти на кожну дитину близько 2940грн., що на його думку, є достатнім для забезпечення розвитку дітей та такий розмір буде більшим, ніж прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, встановлений Законом України «Про державний бюджет на 2021 рік». Підставою для зменшення розміру аліментів зазначає зміну сімейного стану, народження [INFO] сина [PERSON] , потребу в утриманні непрацездатної дружини [PERSON] , яка здійснює догляд за малолітнім сином. Просить суд врахувати, що він тимчасово працює та проживає у місті Києві, адже тільки там він може отримувати гідну заробітну плату, при цьому на проживання він витрачає близько 8000 грн, що у сукупності з вищенаведеними обставинами позбавляє його можливості сплачувати аліменти у раніше визначеному розмірі. 01.06.2021 позивачем подано до суду заяву про розгляд справи без його участі за участю представника [PERSON] 06.07.2021 до суду надійшла заява [PERSON] про розгляд справи без її участі за наявними у справі документами. Будь-яких заяв щодо ставлення до суті позовних вимог [PERSON] нею не зазначено, правом подання відзиву вона не скористалася. У судовому засідання представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що позивач та відповідач [PERSON] проживають разом та ведуть спільне господарство. При розгляді справ про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] її не було залучено як третю особу, у зв`язку з чим вона була позбавлена можливості надати свої заперечення. Підтримуючи обставини, викладені у відзиві, у задоволенні позову просила відмовити. Суд, заслухавши доводи представника позивача, з`ясувавши позицію відповідачки [PERSON] , дослідивши матеріали справи встановив обставини та відповідні правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на утримання яких на підставі судового наказу Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 24.11.2017, з позивача у цій справі на користь [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, до досягнення сином [PERSON] повноліття (а.с.14). Корінцем медичного висновку № 129-17/1 від 22.03.2017 підтверджено, що неповнолітня [PERSON] , [INFO] , є дитиною з інвалідністю (а.с.67). Крім того, рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 21.09.2020 у справі № 628/1924/20 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто, починаючи з 31.07.2020, аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини доходу відповідача до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років (а.с.17). Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 22.09.2020 у справі № 628/1925/20 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто, починаючи з 31.07.2020, аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, до досягнення повноліття (а.с.17). Частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Із зазначених норм закону вбачається, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний стан, а саме: [INFO] народився син [PERSON] . Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому, такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. [PERSON] , пред`явивши вимогу про зменшення розміру стягуваних із нього на утримання дітей від першого шлюбу аліментів, єдиною по суті підставою для цього визначив факт народження у нього дитини від іншої жінки та необхідність їх утримання. Однак, самі по собі факти укладення батьком дітей нового шлюбу і народження в ньому дитини не є безумовними підставами для зменшення розміру аліментів, які стягуються з батька на утримання дітей від першого шлюбу, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою, що відповідає й правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 16.09.2020 у справі № 565/2071/19. Зміна у зв`язку з такими обставинами матеріального становища платника аліментів як підстава для зменшення стягуваних аліментів повинна бути істотною в такій мірі, що прямо впливає на спроможність платника сплачувати аліменти в попередньому розмірі, унеможливлює таку сплату тощо. Ці обставини підлягають належному доказуванню. Беручи до уваги наявні в справі докази, слід констатувати, що середній заробіток позивача [PERSON] становить 23 500 грн. на місяць, що особисто ним зазначено у відзиві на позовну заяву, отже середньомісячна сплата аліментів на утримання двох дітей від першого шлюбу, які стягуються на користь [PERSON] , становить близько 7 800 грн, тобто 3916 грн на кожну дитину. Отже, беручи більш високий рівень відрахувань за аліментами, на двох членів нової сім`ї позивача, розрахункові витрати на дитину, народжену від [PERSON] складають 5875 грн на місяць, що майже на 2000 грн більше, ніж він сплачує на кожну дитину від першого шлюбу. Слід також враховувати різний вік дітей від першого шлюбу, наявність інвалідності та необхідність постійного обстеження та лікування доньки [PERSON] , що тягне й різний обсяг реальних витрат на кожну дитину, постійне зростання яких із плином часу є загальнозрозумілим і не потребує доведення. За таких умов існує істотна диспропорція в належній з позивача частці, що розрахунково спрямовується на матеріальне утримання його дітей від першого шлюбу та сина від спільного проживання з іншої жінкою, у зв`язку з чим загалом паритет сторін і рівність їхнього обов`язку в матеріальному утриманні спільних дітей не можна визнати дотриманим. Кошти, які наразі спрямовуються позивачем на утримання дітей від першого шлюбу, з урахуванням їх розподілу на двох дітей не надто перевищують розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину) і батько дітей спроможний їх сплачувати. Крім того, оглянувши у судовому засіданні матеріали цивільних справ № 628/1924/20 та № 628/1925/20 за позовами [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання та утримання неповнолітньої дитини, встановлено, що після ухвалення відповідних рішень [PERSON] з заявами про видачу виконавчих листів для пред`явлення їх до примусового стягнення не зверталася, оригінали виконавчих листів знаходяться в матеріалах справи. Крім того, встановлено, що з відповідними позовами [PERSON] звернулася до суду 31.07.2020, тобто через чотири дні після реєстрації народження сина [PERSON] , [INFO] , а відповідач надав до суду заяви про визнання позовних вимоги у повному обсязі. При цьому, до участі у справі [PERSON] , на користь якої на той час вже стягувалися аліменти з [PERSON] , залучено не було, та при зверненні до суду з відповідними позовами 31.07.2020 про те, що у [PERSON] є діти, на утримання яких з останнього вже стягнуто аліменти, [PERSON] не зазначає. Будь-яких належних доказів, що з заробітної плати [PERSON] проводиться утримання аліментів на користь [PERSON] до суду не надано, як і відсутні докази їх перерахування у добровільному порядку, що у свою чергу спростовує посилання позивача на сплату ним аліментів у розмірі 5/6 часток своєї заробітної плати щомісяця. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що сімейне і матеріальне становище платника аліментів після ухвалення рішень про стягнення аліментів на користь [PERSON] взагалі не змінювалося, а народження сина після ухвалення рішення про стягнення аліментів на користь [PERSON] не свідчить, що його матеріальне становище змінилося в такій мірі, що може мати наслідком зменшення стягуваних аліментів на утримання дітей від першого шлюбу. Позивач [PERSON] не наводив по суті в заяві підстав, за наявності яких можуть реально виникнути умови для зменшення розміру стягуваних з нього аліментів, і не довів наявності таких підстав, зокрема, істотного погіршення свого матеріального становища. Дійсно, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Проте, окремо факт народження ще однієї дитини не змінює сімейний стан та не свідчить про погіршення матеріального стану. Сама по собі обставина того, що позивач [PERSON] має на утриманні ще одну дитину від іншої жінки, не може впливати на баланс рівності обов`язку батьків щодо дітей, а лише може бути стимулюючою обставиною для нього вживати заходів щодо збільшення власних доходів для забезпечення гармонійних умов розвитку всіх своїх трьох неповнолітніх дітей. При цьому, суд враховує, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, а особливо дитини з інвалідністю , у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку матір. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Оскільки додаткові витрати на дитину не є предметом доказування у цій справі, суд не приймає до уваги доводи сторін в частині витрат на лікування та обстеження доньки [PERSON] , адже ці обставини підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, у разі звернення до суду з таким позовом одним із батьків. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що [PERSON] належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. До таких висновків дійшов Верховний суд у постанові від 16.09.2020 року справа №565/2071/19. Також суд вважає за необхідне зазначити, що батьки повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»). Обов`язок утримувати дитину не залежить від бажання чи можливостей батьків, враховуючи загальне правило, що батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття навіть у тому разі, коли виконання цього обов`язку може призвести до неповного задоволення їх власних матеріальних і духовних потреб. На підставі викладеного, враховуючи, що стягнення аліментів на утримання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, та приймаючи до уваги недоведеність позивачем погіршення матеріального стану та зміни сімейного стану, з огляду на відсутність будь-яких інших підстав для зміни розміру аліментів, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] .

Outcome: dismissed