Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

[PERSON] , збільшивши позовні вимоги, просить стягнути з відповідачки матеріальну шкоду у розмірі 105161 гривень, посилаючись на те, що вона є власником ј частини будинку [ADDRESS] з 2012 року. Відповідачка яка є також власником ј частини вказаного будинку, тривалий час чинила перешкоди позивачці у користуванні її власністю. Після того, як в грудні 2015 року [PERSON] за рішенням суду вселилась в спірну частину будинку, вона провела деякі ремонтні роботи, оскільки будинок знаходився у нежитловому стані, також позивачці необхідно ще кошти для приведення частини будинку у належний стан. [PERSON] також зазначає, що в зв`язку з перешкодами у користуванні з боку відповідачки на протязі двох років (з 2013 по 2015 рік) вона не могла здавати в оренду належну її частину домоволодіння, та зазнала збитків, які також просить стягнути з [PERSON] у розмірі 29322 гривень. Вищевказаними діями відповідачки спричинена позивачці і моральна шкода, яку вона оцінує в 30000 гривень, та просить стягнути. Також [PERSON] просить стягнути з відповідачки судові витрати. Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідачки надав до суду відзив на позов та просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі з підстав викладених у відзиві. Вислухавши сторони,\~свідків [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті її хрещеного батька [PERSON] , набула право власності на ј частину житлового будинку [ADDRESS] , (свідоцтво про право на спадщину за заповітом). [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, на час відкриття спадщини після смерті її батько [PERSON] досягла пенсійного віку, та після його смерті також набула право власності на ј частину житлового будинку [ADDRESS] , (свідоцтво про право на спадщину за законом). Тобто, на даний час сторони є співвласниками Ѕ частини спірного будинку, яка складається з: 2-1- кухня, площею 8,6 кв.м; 2-2 житлова, площею 9,4 кв.м; 2-3- підсобне, площею 7,6 кв.м; 2-4-коридор, площею 0,7 кв.м; 2-5-туалет, площею 1,0 кв.м; 2-6-веранда, площею 9,2 кв.м., загальною площею 36,5 кв.м; житловою площею 9,4 кв.м та надвірних споруд Б,В,Д, І,ІІ- вимощення; № 1-6-огорожа. Відповідно до ч.1 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ч. 1 ст.810 ЦК України за договором найму (оренди) житла: одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати іншій стороні (наймачеві) житло для проживання в ньому на певний строк за плату. Таким чином, здача в оренду житла, яке є об`єктом спільної часткової власності можливо лише за певних умов - наявність згоди всіх співвласників житла, наявність особи, яка бажає орендувати житло, досягнення згоди між співвласниками та наймачем за усіма суттєвими умовами договору оренди та його підписання сторонами. Крім того, ВСУ в Постанові від 21.11.2018 року у справі № 672/778/16-ц зазначає: «пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток». Позивачкою не\~доведено реальну\~можливість здачі\~належної їй\~на праві\~власності ј\~частини,\~а також\~реальну можливість\~отримання нею\~доходів від\~оренди житла\~в період\~з 01.01.2013\~року по\~24.12.2015\~року,\~а тому\~позовні вимоги\~ [PERSON] \~про стягненнязбитків у розмірі 29322 гривень, задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 105161 гривень, яка складається з вартості виконаних будівельних робіт у розмірі 45100 гривень та вартості робіт, які ще необхідно виконати у розмірі 60061 гривень, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до\~п.2\~Постанови №\~6\~від 27.03.1992\~року Пленуму\~ВСУ «Про\~практику розгляду\~судами цивільних\~справ за\~позовами про\~відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Позивачкою в якості доказів зазначених позовних вимог надана заява до начальника Київського ВДВС від 25.12.2015 року, акт від 26.12.2015 року, в яких описується технічний стан Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] . Акт від 26.12.2015 року був складний громадянами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , не посвідчений підписом посадової особи та печаткою органа самоорганізації населення або іншою житлово-комунальною організацією, тобто вказаний акт був складений з порушенням встановленого порядку, в силу чого є недопустимим доказом. Окрім того, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які були допитані у судовому засіданні у якості свідків, пояснили, що до грудня 2015 року в спірній частині будинку не були, який був стан спірної частини будинку до грудня 2015 року не змогли визначити, при цьому пояснили, що в спірній частині будинку проживали квартиранти. Позивачка у судовому засіданні пояснила, що вона також не знає коли саме спірна частина житлового будинку прийшла в незадовільний стан, при цьому пояснила, що до 2015 року проживали квартиранти, на теперішній час спірною частиною житлового будинку користується вона, ні хто не проживає, оскільки стан приміщення є нежилим. Проживати разом із [PERSON] в Ѕ частині житлового будинку [ADDRESS] не згодна. З врахуванням викладеного, суд вважає, що [PERSON] не надано належних та допустимих доказів здійснення саме відповідачем протиправних дій, які призвели до завдання позивачці матеріальної шкоди у вигляді погіршення технічного стану ј частини житлового будинку, яка в натурі не виділена. Крім того, позивачкою не доведений сам факт завдання їй матеріальної шкоди у розмірі 105161 гривень, оскільки відповідних доказів на підтвердження того, що вказана сума грошових коштів реально була витрачена [PERSON] на проведення ремонтно-будівельних робіт спірної частини житлового будинку не надано, а доводи позивачки про необхідність коштів на проведення ремонту в майбутньому, взагалі не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки чинним законодавством не передбачено прийняття рішення на майбутнє. При розгляді даної справи та враховуючи вищезазначені обставини, сторонам пропонувалось вирішити справу мирним шляхом, з боку відповідача пропонувалось продати спірну частину будинку і гроші поділити, однак позивачка продати спірну частину житлового будинку, поділити гроші, виділити частку в натурі не згодна, сплатити відповідачці за її частку, позивачка не має можливості, в зв`язку з чим сторони не змогли домовитись і врегулювати спір мировим шляхом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У відповідності до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. При таких\~обставинах та\~враховуючи вищенаведене,\~суд вважає\~позовні вимоги\~ [PERSON] не\~доведеними,\~не обґрунтованими\~та такими,\~що не\~підлягають задоволенню.\~ Відповідно до ст.141 ЦПК України позовні вимоги позивача про стягнення судових витрат також не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed