Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування районної адміністрації ЗМР по Комунарському району про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначили наступне. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 23.11.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 4071. У вказаній квартирі на теперішній час також зареєстровані дружина позивача [PERSON], донька [PERSON] та відповідач по справі донька [PERSON] з неповнолітніми дітьми [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідач разом із дітьми весною 2014 року виїхала до Російської Федерації на постійне місце проживання. Ніяких речей відповідача у спірній квартирі не має, остання не має наміру мешкати у даній квартирі. Реєстрація відповідача та її дітей створює для позивача перешкоди у користуванні і розпорядженні квартирою. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд визнати [PERSON] та її неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою № 44 будинку № 34 по вул. Автозаводській в м. Запоріжжі, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила. Судом вживалися заходи до встановлення місця перебування та належного повідомлення відповідача про час, дату і місце розгляду справи. 20.10.2016 року в газеті «Урядовий курєр» № 196 (5816) була розміщена обява про виклик останньої у судове засідання. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4\~ст. 169 ЦПК України\~суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Представник третьої особи орган опіки та піклування районної адміністрації ЗМР по Комунарському району в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки останнього суду невідомі. Встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, взявши до уваги заяву, надану позивачем, суд дійшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником [ADDRESS]. Право власності на зазначену квартиру оформлено на [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 23.11.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], реєстровий № 4071 (а.с. 9). Право власності на вказану квартиру зареєстровано 26.11.2004 року, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, номер витягу 5596767 (а.с. 11). Відповідно до довідки ЦОА № 301 від 16.02.2016 року, у зазначеній квартирі зареєстровані позивач [PERSON], його дружина [PERSON], донька [PERSON], відповідач донька [PERSON], онуки позивача [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Як вбачається з матеріалів справи відповідач разом зі своїми неповнолітніми дітьми за адресою реєстрації не проживає, будь-яких витрат на утримання житла не несе. В матеріалах справи міститься заява відповідача на імя начальника Комунарського РВ УДМС України в м. Запоріжжі від 23.06.2015 року, відповідно до якої [PERSON] просить зняти її з реєстрації за адресою: [ADDRESS] та її неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у звязку з тим, що вона у лютому 2014 року переїхала разом із дітьми на постійне місце проживання до Російської Федерації, повертатися до України не буде, оскільки отримала російське громадянство (а.с. 14). Згідно зі ст. ст. 30, 41 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно зі ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з нормами ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Крім того, відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають, що власник використовує житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні його права користування чи розпорядження своїм майном. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved