Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сокирянського районного суду Чернівецької області з вищевказаним позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилався на те, що 15.12.2016 року відповідач [PERSON] взяв у нього в борг кошти в розмірі 8500 доларів США, які зобов`язався повернути до 15.12.2017 року, про що надав йому письмову розписку. Однак, [PERSON] повернув йому тільки 4500 доларів США, а 4000 доларів США не повернув. На його усні вимоги про повернення боргу відповідач не реагує, борг не повернув. Вартість 4000 доларів США за офіційним курсом Національного банку України станом на 26.11.2020 року становить (4000 доларів США х 28,38 грн.) 113520 грн. Просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь борг за договором позики у розмірі 113520,00 грн. та судовий збір в розмірі 1135,00 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, уточнені ним вимоги в сумі 56760 грн. підтримав та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про день, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився та про причини своєї неявки, в суд не повідомив. Крім того, 16.04.2021 року ним була подана до суду заява про намір сплати позивачу боргу добровільно. Підстав, передбачених ст.223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи не встановлено, у зв?язку з чим судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що уточнені [PERSON] позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України, ч.1 ст.4 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При цьому, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України). Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не тільки факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2017 року у справі №6-79цс14, відповідно до норм ст.ст.1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Крім цього, Верховний суд України у постанові від 13.12.2017 року у справі №309/3458/14-ц від 01.12.2017 року, роз`яснив, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. У контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України можна зробити висновок, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно долученого до матеріалів справи позивачем [PERSON] оригіналу розписки встановлено, що 15.12.2016 року відповідач [PERSON] отримав у борг від [PERSON] 8500 доларів США, які зобов`язався повернути до 15.12.2017 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами 15.12.2016 року був укладений договір позики грошей. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.ч.1-3 ст.545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. З огляду на викладене, а також враховуючи наявність у позивача [PERSON] оригіналу боргової розписки від 15.12.2016 року, суд вважає доведеними обставини як щодо отримання відповідачем [PERSON] предмету позики, так і щодо неповернення ним частини боргу станом на час пред`явлення позову до суду. На підставі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до наданого позивачем [PERSON] розрахунку боргу, заборгованість відповідача [PERSON] за договором позики від 15.12.2016 року, станом на 26.11.2020 року складає (4000 доларів США х 28,38 грн.) 113520 грн. Проте, в ході судового розгляду, судом встановлено, що після звернення позивача [PERSON] до суду з даним позовом відповідачем [PERSON] було повернуто ще частину боргу, у зв`язку з чим позивачем зменшено позовні вимоги до 56760 грн., що підтверджується його заявою від 02.03.2021 року. Вказану суму відповідач [PERSON] мав намір добровільно сплатити, що підтверджується його заявою від 16.04.2021 року, однак станом на 18.05.2021 року свій намір не виконав та вказану суму боргу позивачу [PERSON] не сплатив. Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 15.12.2016 року підлягають задоволенню в розмірі 56760 грн. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, то у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1135,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved