Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до Любешівського районного суду Волинської області з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03 вересня 2017 року відбулась ДТП за участі автомобіля Mercedes Benz Sprinter, р.н.з. [NUMBER] , що знаходився під керуванням [PERSON] та автомобіля Volkswagen Golf, р.н.з. [NUMBER] , який знаходився під його керуванням, по вул. Брестській в смт Любешів Волинської області. Вказує, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб, який знаходився під його керуванням, зазнав ушкоджень, що підтверджується висновком №35 експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля, згідно якого матеріальний збиток становить 37380,43 грн. та витрати на проведення якого в сумі 4000 грн. просить стягнути з відповідача. Крім того, отримав тілесні ушкодження, що підтверджується висновком судово-медичного експерта №105. У зв`язку з цим йому було спричинено також моральну шкоду, що виразилась у фізичному болю та стражданнях, переживаннях, втраченій душевній рівновазі, різкому загостренні почуття скривдженої гідності, образи, заниженні самооцінки та впевненості у своїх можливостях. Оскільки внаслідок даних обставин, він змушений був звернутись до адвоката за правничою допомогою, понесені у зв`язку з цим витрати просить стягнути з відповідача. Позивач [PERSON] до суду не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час там місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні від позову в частині стягнення витрат на лікування в розмірі 4548,22 грн. відмовився, в решті позов підтримав та підтвердив викладені у ньому обставини. Просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] , у судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на те, що позивач [PERSON] на момент ДТП користувався автомобілем на іноземних реєстраційних номерах, при цьому не надав жодного доказу того, що він на законних підставах володів та користувався цим автомобілем, а тому не довів, що має право на відшкодування шкоди. Просили відмовити у задоволенні позову. Заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] об 11 годині 20 хвилин 03 вересня 2017 року по вулиці Брестській у селищі Любешів Любешівського району Волинської області, керуючи автомобілем «Мерседес Бенц Спринтер», реєстраційний номер [NUMBER] , всупереч пунктам 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху перед початком руху з місця для паркування не переконався у безпечності маневру, не надав переваги у русі та допустив зіткнення з автомобілем «Фольксваген Гольф», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі зазнали механічних ушкоджень з матеріальними збитками. Постановою Волинського апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року було залишено без змін постанову Любешівського районного суду Волинської області від 06 серпня 2020 року, якою [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Згідно ч. 6\~ст. 82 ЦПК України\~вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На час розгляду справи в суді постанова Любешівського районного суду Волинської області від 06 серпня 2020 року, є чинною, не скасовувалася, а тому суд вважає встановленим факт вини водія [PERSON] в настанні дорожньо-транспортної пригоди 03.09.2017 року, що тягне за собою обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну внаслідок ДТП. Представник відповідача як на підставу відмови у задоволенні позову вказує на те, що [PERSON] є неналежним позивачем, оскільки на момент ДТП користувався автомобілем на іноземних реєстраційних номерах, при цьому не надав жодного доказу того, що він на законних підставах володів та користувався цим автомобілем, а тому не довів, що має право на відшкодування шкоди. Підстави та умови відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду встановлені ст.ст.22,23 та Главою 82 Цивільного кодексу України. На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Загальне право на передачу керування транспортним засобом та умови для визнання законності цього визначені п.2.2 Правил дорожнього руху(далі ПДР). В силу вимог п.2.2 ПДР власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Частиною 1 ст. 397 ЦК України передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду (ч. 3 ст. 397 ЦК України). За змістом ч. 5 ст. 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто набувач вважається добросовісним поки не буде доведено протилежне. Таким чином, за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб законність володіння таким транспортним засобом презюмується. Крім того, матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження того, що [PERSON] керував автомобілем марки Volkswagen Golf WG49985 неправомірно, незаконно, без належної правової підстави, а також не притягнуто останнього до відповідальності. Отже доводи відповідача та його представника, що [PERSON] на час настання ДТП у відповідності до вимог ст. 380МК України не був законним володільцем та користувачем автомобіля є необґрунтованими, оскільки судом встановлено, що у [PERSON] на момент ДТП, були наявні посвідчення водія та реєстраційні документи на автомобіль, а саме свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Volkswagen Golf WG49985 копія якого була досліджена в ході судового розгляду (а.с.18-19) . Відповідно до ст. 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб,\~\~завдало певних майнових\~збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі ст.396 ЦК України. Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для\~\~особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права. Відповідно до положень ч. 5 ст.\~1187ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до\~статті 1188\~ЦК України\~шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах. Шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ч. 2\~ст. 1192 ЦК України\~розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 1166 п. 1 ЦК України\~передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдану майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Крім того, позивач звертався до страхової компанії «Українська транспортна страхова компанія», оскільки автомобіль відповідача - Mercedes-Benz sprinter, [NUMBER] , був застрахованим згідно полісу ОСЦПВвнтз № АК/1898344 Листом від 15.10.2020 року за № 359-В позивачу відмовлено у виплаті страхового відшкодування на підставі ст. 37.1.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-страхової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з неподанням заяви про страхове відшкодування впродовж одного року (а.с. 96-97). Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або\~Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Відповідно доп.37.1. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого. Враховуючи, що у даному випадку у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування через неподання заяви впродовж одного року, суб`єктом, який має задовольнити вимогу позивача, є саме завдавач шкоди - відповідач. Судом встановлено, що на замовлення позивача, було складено висновок №35 експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля Volkswagen Golf WG49985 від 14.05.2018 року (далі-висновок №35), відповідно до якого вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складає 37380,43 гривень (а.с. 11-15). Відтак, суд бере до уваги висновок експерта № 35, оскільки, він є чітким та конкретним, обґрунтованим, належно мотивованим та зрозумілим для суду. Таким чином, згідно вказаного висновку вартість матеріального збитку, що завдана позивачу внаслідок пошкодження його автомобіля, становить 37380,43 грн. Отже, аналізуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що з відповідача [PERSON] в користь позивача [PERSON] слід стягнути суму в розмірі 37380,43 грн. на відшкодування матеріального збитку. Вимоги щодо стягнення з відповідача моральної шкоди підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Із змісту\~ст. 23 ЦК України\~вбачається, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка в тому числі полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до п.п. 5, 9 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. В матеріалах справи наявний висновок експерта № 105 про судово-медичну експертизу [PERSON] згідно з якого вбачається, що останній отримав легкі тілесні ушкодження, які утворились в результаті такого виду дорожньо-транспортного травматизму, як травма в салоні автомобіля (а.с.33-35). Крім фізичного болю та страждань, які були завдані в наслідок ДТП, позивач також посилається на втрату душевного спокою, переживаннями та дискомфортом пов`язаним з ушкодженням здоров`я, зниження самооцінки та впевненості у своїх можливостях у зв`язку із необхідністю протягом тривалого часу відновлювати та захищати його порушені права та інше. Враховуючи ту обставину, що з вини відповідача завдано моральну шкоду позивачу, суд вважає, що з відповідача, слід стягнути в користь позивача суму в розмірі - 5000 грн. за завдану моральну шкоду. Визначаючи саме такий розмір моральної шкоди, суд виходячи з положень ст. ст. 23, 1167, 1172 ЦК України, враховує нервовий стрес, глибину душевних страждань, які було завдано позивачу, факт порушення нормальних життєвих зв`язків позивача внаслідок ДТП, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а також величину завданих матеріальних збитків позивачу. \~Згідно положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Відповідно до ч. 1, 3\~ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 8\~ст. 141 ЦПК України\~передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначена правова позиція також викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16. На підтвердження витрат позивачем надано договір №10/08/2020 про надання правової допомоги та квитанцію про оплату 8000 гривень (а.с.37-41) та акт приймання-передачі наданих послуг №1 від 02 лютого 2021 року (а.с. 153 ). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з врахуванням розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача, слід стягнути 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок судового збору за майнову вимогу та 350 (триста п`ятдесят) гривень 33 копійки за вимогу про відшкодування моральної шкоди. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача повну вартість проведення експертного дослідження в розмірі 4000,00 гривень, що підтверджується доданими до матеріалів справи актом №35 прийому-передачі виконаної роботи від 14.05.2018 року та квитанцією до прибуткового касового ордера №35 (а.с.42-43), оскільки вимоги позивача про стягнення матеріального збитку, завданого дорожньо-транспортною пригодою, суд задовольняє в повному обсязі, а також враховуючи, що саме неправомірні дії відповідача зумовили необхідність для проведення оцінки вартості відновлювального ремонту автомобіля та звернення позивача до суду з цим позовом.

Outcome: partial