Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до Комунального підприємства «Придніпровська Служба утримання будинків» Черкаської міської ради про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування позову вказує, що він з 17.01.2017 року по 14.05.2019 року працював на посаді монтажника санітарно технічних систем та устаткування третього розряду Комунального підприємства «Придніпровська служба утримання будинків» Черкаської міської ради. Наказом відповідача №83-к/п від 14.05.2019 року він був звільнений з роботи у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. Згідно цього наказу відповідач окрім заробітної зобов`язувався виплатити йому вихідну допомогу відповідно до ст. 44 КЗпП України та грошову компенсацію за 23 календарні дні невикористаної відпустки. Також вказує, що на момент звернення його до суду відповідач свої зобов`язання щодо проведення розрахунку по заробітній платі та виплаті вихідної допомоги та грошової компенсації не виконав. Заборгованість відповідача складає 14440 грн. Тому просив стягнути з Комунального підприємства «Придніпровська Служба утримання будинків» Черкаської міської ради на його - [PERSON] користь: заробітну плату, вихідну допомогу та компенсацію за невикористану відпустку в загальній сумі 14440 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 52418 грн. 08 коп.; моральну шкоду в розмірі 10000 грн. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 12.11.2019 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви - сплати судового збору. 10.12.2019 року позивач на виконання вищевказаної ухвали подав до суду квитанцію про сплату судового збору. Крім того, 10.12.2019 року позивач подав до суду заяву про відмову від частини позовних вимог, а зокрема від вимог про стягнення з Комунального підприємства «Придніпровська Служба утримання будинків» Черкаської міської ради на його користь заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку в загальній сумі 14440 грн., а також від стягнення моральної шкоди в розмірі 10000 грн. Також 10.12.2019 року позивач [PERSON] подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій він просив стягнути із відповідача Комунального підприємства «Придніпровська Служба утримання будинків» Черкаської міської ради на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку в загальній сумі 62359 грн. 44 коп. (за 138 днів затримки розрахунку). Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 11.12.2019 року позовну заяву [PERSON] направлено за підсудністю до Придніпровського районного суду м. Черкаси. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.01.2020 року позовну заяву [PERSON] до Комунального підприємства «Придніпровська Служба утримання будинків» Черкаської міської ради про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні прийнято до розгляду. Визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. 12.02.2020 року представник відповідача - Комунального підприємства «Придніпровська Служба утримання будинків» Черкаської міської ради - Кравець І.В. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити [PERSON] в задоволенні позову. Також вказує, що вини відповідача у затримці виплати позивачу заробітної плати не було, оскільки з 20.05.2019 року відповідач уже не надає послуги з утримання будинків та прибудинкових територій та фактично припинив свою господарську діяльність. Тому в останнього відсутні будь-які фінансові надходження на рахунки і відповідно не було можливості для виплати позивачу заробітної плати та інших необхідних при звільненні виплат. Також просив врахувати, що позивачем пропущений строк звернення до суду з даним позовом, оскільки про порушення свого права останній дізнався 15.05.2019 року, відповідно строк позовної даності закінчився 15.08.2019 року, що є підставою для відмови в задоволенні позову. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив суд стягнути із Комунального підприємства «Придніпровська Служба утримання будинків» Черкаської міської ради на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 15.05.2019 року по 29.11.2019 року в загальній сумі 62359 грн. 44 коп. В судовому засіданні представник відповідача - Комунального підприємства «Придніпровська служба утримання будинків» Черкаської міської ради - Кравець І.В. просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених в письмовому відзиві на позовну заяву. Крім того, надав довідку про середньоденну заробітну плату позивача, згідно якої середньоденна заробітна плата позивача становить 451 грн. 88 коп. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] , представника відповідача - Кравець І. М., дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з 17.01.2017 року по 14.05.2019 року працював на посаді монтажника санітарно-технічних систем та устаткування третього розряду Комунального підприємства «Придніпровська служба утримання будинків» Черкаської міської ради. Наказом Комунального підприємства «Придніпровська служба утримання будинків» Черкаської міської ради №83-к/п від 14.05.2019 року [PERSON] був звільнений з роботи з 14.05.2019 року у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 8-9). В день звільнення розрахунок з позивачем проведений не був. Як вбачається з довідки Комунального підприємства «Придніпровська служба утримання будинків» Черкаської міської ради від 09.08.2019 року №1577, виданій [PERSON] , заборгованість підприємства по виплату йому заробітної плати станом на 01.07.2019 року складає 14440 грн. 57 коп. (а.с. 10). Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. Відповідно до ст. 116 КЗпП України відповідач повинен був у день звільнення [PERSON] виплатити всі належні йому суми, а в разі спору про розмір цих сум виплатити не оспорювану ним суму, однак цього не зробив. Також в судовому засіданні встановлено, що станом на час розгляду справи Комунальне підприємство «Придніпровська служба утримання будинків» Черкаської міської ради (код 36701792) не ліквідоване, що підтверджується даними інформаційної довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законом України: «Про оплату праці». Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та інш. нормативно-правовими актами (ст. 94 КЗпП України). Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавцем, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ст. 115 ч.1 КЗпП України). Як передбачено ст. 116 згаданого Кодексу, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ст. 117 КЗпП). Крім того, відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» - установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Всупереч вимогам ст. 81 ЦПК відповідачем не надано суду ніяких доказів того, що у порушенні прав позивача на своєчасне отримання заробітної плати відсутня вина відповідача. До того ж, під час розгляду справи не встановлено вини позивача [PERSON] , як працівника підприємства, у виникненні становища, яке призвело до затримки розрахунку по заробітній платі. При цьому суд вважає, що доводи відповідача про відсутність коштів на підприємстві, як підстава для звільнення від відповідальності за порушення строків розрахунку по заробітній платі, є необґрунтованими та такими, що не виключають відповідальності роботодавця. В цьому контексті суд звертає увагу, що у своїй практиці Верховний Суд України неодноразово зазначав, що аналіз змісту ст.ст. 116, 117 КЗпП дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини за невиплату належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України (постанова №6-2163цс16 від 31.05.2017 року, №6-259цс17 від 13.03.2017 року). Аналогічні роз`яснення викладені і в п. 20 постанови пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці». Враховуючи, що відповідачем - Комунальним підприємством «Придніпровська служба утримання будинків» Черкаської міської ради своєчасно не було проведено розрахунок із позивачем [PERSON] і такий розрахунок був проведений лише 29.11.2019 року, вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за період затримки розрахунку є законними та підлягають до задоволення. За таких обставин до стягнення з відповідача - Комунального підприємства «Придніпровська служба утримання будинків» Черкаської міської ради на користь позивача [PERSON] підлягає середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а саме за період з 14.05.2019 року по 28.11.2029 року включно (29.11.2019 року проведений розрахунок), оскільки між сторонами відсутній спір про розмір належних до виплати позивачу сум після його звільнення. Розмір заборгованості в загальній сумі 14440 грн. 57 коп. визнається відповідачем та підтверджується довідкою від 09.08.2019 року № 1577 (а.с. 10). Період затримки складає 138 дні (враховуючи п`ятиденний робочий тиждень), з 14.05.2019 року по 28.11.2019 року включно, середньомісячна заробітна плата позивача складає 451 грн. 88 коп., що підтверджується довідкою відповідача від 13.02.2020 року вих. № 36. Таким чином до стягнення з відповідача - Комунального підприємства «Придніпровська служба утримання будинків» Черкаської міської ради на користь позивача [PERSON] підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 62359 грн. 44 коп., виходячи із наступного розрахунку: 451 грн. 88 коп. /середній заробіток/ х 138 днів /період затримки розрахунку/ = 62359 грн. 44 коп. Крім того, оскільки, розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] в сумі 451 грн. 88 коп. визначено із нарахованої заробітної плати до утримання податків та обов`язкових платежів, то середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.05.2019 до 28.11.2019 року включно в сумі 62359 грн. 44 коп. на користь [PERSON] необхідно стягнути із відрахуванням (утриманням) при виплаті податків та обов`язкових платежів передбачених законодавством України. Щодо доводів відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності, суд зазначає наступне. Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Закріплені у статтях 116, 117 Кодексу законів про працю України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником. Конституційний Суд України в Рішенні від 22.02.2012 року N 4-рп/2012 у справі N 1-5/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу зазначив наступне. За статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Невиплата власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум і вимога звільненого працівника щодо їх виплати є трудовим спором між цими учасниками трудових правовідносин. Згідно з частиною першою статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. З огляду на наведене Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 08.11.2017 року (справа №202/4914/16-ц). Враховуючи, що повний розрахунок з позивачем [PERSON] відповідач провів лише 29.11.2019 року, а позивач звернувся до суду з даним позовом 08.11.2019 року, тобто ще до проведення з ним остаточного розрахунку, строк позовної давності в даному випадку не є пропущеним. Відповідно і підстав для застосування наслідків пропуску строку звернення до суду немає. Тому, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку саме про задоволення позову [PERSON] про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку. Разом з тим, враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволені, суд на підставі ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved