Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду 08.07.2015 року з позовом, в якому вказує, що з 10 січня 2008 року по 30 березня 2012 року [PERSON] перебував з відповідачем у трудових відносинах. Відповідач не вніс запис до його трудової книжки про час роботи на підприємстві. За час роботи йому не була виплачена заробітна плата загальною сумою 208600,00 грн. Тому просить стягнути вказану суму заборгованості, 161000,00 грн. середнього заробітку за весь час затримки та 10000,00 грн. моральної шкоди. Позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] у судове засідання не зявилися, надавши заяви, в яких просять справу розглядати за їх відсутності, позовні вимоги підтримують. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив. У раніше наданому заперечені вказував, що за рішенням Апеляційного суду Донецької області від 01.03.2013 року з підприємства вже були стягнуті кошти в сумі 1822,62 грн. на користь позивача і сплачені йому через виконавчу службі в 2013 році. Однак позивач знову звернувся до суду з необґрунтованими позовними вимогами. У звязку з неявкою в судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини,\~дійшов до переконання про відсутність підстав для задоволення позову з наступних підстав. В силу ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 21 КЗпП України, трудовим договором с угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Стаття 48 КЗпП України передбачає, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на усіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації. Трудові книжки також ведуться на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу, відповідно до ст. 94 КЗпП України Згідно ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено компенсацію працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, що провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно зі статтями 1,2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), а саме у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих громадянам грошових доходів: пенсії, соціальних виплат, стипендії, заробітної плати (грошового забезпечення тощо). Рішенням апеляційного суду Донецької області від 01.03.2013 року, при перегляді рішення Амвросіївського районного суду Донецької області від 10.01.2013 року за апеляційною скаргою позивача, яке набрало чинності 13.04.2013 р. (а.с.29-32), стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Промбудремонт» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за лютий - березень 2012 року у розмірі 1822,62 грн. та моральну шкоду у сумі 100 грн. Вказане рішення обґрунтовувалося тим, що позивач [PERSON] не надав доказів на підтвердження того, що він постійно працював у відповідача з січня 2008 року по лютий 2012 року або періодично перебував з відповідачем у трудових відносинах у конкретні періоди часу шляхом укладання окремих трудових договорів, що йому нараховувалася в указані періоди відповідна заробітна плата, але до теперішнього часу не виплачена, що в указаний період він знаходився у стані тимчасовою непрацездатності та мав право на допомогу по тимчасовій непрацездатності як застрахована особа. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Однак, посилання позивача на рішення у справі № 218/1070/13ц 2о-/218/54/13 від 17.12.2013 року, як на підставу для задоволення позовних вимог, яким встановлено факт перебування Особа_1 у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю фірма «Промбудремонт» (в структурній одиниці «Амвросіївське управління») з 10 січня 2008 року по 30 березня 2012 року, суд не приймає до уваги так як рішення не відповідає вимогам статті 215 ЦПК України. Зокрема, в указаному рішенні не зазначено саме найменування позивача, не має даних про набрання рішенням законної сили (а.с. 5-7). Отже, позивач не надав жодних доказів того, що він перебував в трудових відносинах з ТОВ «Промбудремонт» на постійній основі у період 10.01.2008 р. по 30.03.2012 р., а тому і підстав для стягнення на його користь заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки заробітної плати не має. Пунктом 13 Постанови Верховного Суду України від 31.03.1995 року за №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Враховуючи те, що судом не виявлено порушення відповідачем трудових прав позивача, то і моральна шкода не може бути стягнута. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed