Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивачка) звернулася до суду з позовом, у якому просить винести рішення про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення з нього відповідачки [PERSON] (далі - Відповідачка). В обґрунтування позову зазначено, що Позивачка (дівоче прізвище [PERSON]) є рідною дочкою [PERSON], яка померла 20 липня 2013 року. У вересні 2011 року Позивачка надала Відповідачці для проживання належний її померлій матері [PERSON] житловий будинок №29 по вул. Леніна (Садовій) у с. НовострільцівкаМіловського району Луганської областіза усною домовленістю про подальший його продаж. Ніякого офіційного договору про це вони не укладали, хоча Відповідачка сплатила Позивачці 3500 гривень у якості завдатку, про що було складено розписку. З того часу по цей день Відповідачка проживає у зазначеному будинку без будь-яких на те правових підстав. Оскільки Позивачка є прямим спадкоємцем майна померлої [PERSON], та має право володіння і користування материним будинком. На даний час Відповідачка бажає заселити у будинок матері свого сина з сімєю, які потребують поліпшення житлових умов, однак зробити цього не може у звязку з тим, що Відповідачка продовжує його безпідставно займати. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на вищевикладене, просив позов задовольнити. Представник [PERSON]позов не визнав, на підставі того, що Позивачка не надала суду жодного документу, щодо права власності на майно, що є предметом спору, а тому підстав для задоволення позовних вимог не має. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення та доводи сторін, дослідивши у сукупності надані докази, суд дійшов до наступного. Належність житлового будинку №29 по вул. Леніна с. НовострільцівкаМіловського району Луганської області [PERSON] підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (а.с. 15), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 16-17). Факт смерті [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЕД № 374844 від 22 липня 2013 року. (а.с. 18). Суду також надано копію розписки, датованої 28.09.2011 року, за змістом якої Позивачка прийняла від Відповідачки 3500 гривень як завдаток за продаж будинку (а.с.20) Факт родинних відносин Позивачки з померлою [PERSON] непрямо встановлений у тексті рішення Міловського районного суду від 05 вересня 2006 року (а.с.13). Документів, які б підтверджували зміну Позивачкою прізвища з «Сініцина» на «Гончарова», суду надано не було. Виходячи зі змісту позовних вимог, Позивачка вважає себе повноправним володільцем будинку, який вона успадкувала після смерті матері за правилами ст.1218 ЦК України, однак висновки про це є передчасними, оскількистаттею 391 ЦК України встановлено, що саме власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Крім того, згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. На підтвердження права власності на будинок, позивачкою не надано жодного документу. Статтею 1218\~ЦК\~встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Зазначена правова позиція знайшла своє відображення у листі ВССУ № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Окрім того, статтею 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом ( ст. 182 ч. 4 ЦК України, ст. 4 ЗУ від 01.07.2004 року № 1952- VI «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Зокрема, у ч.2 ст. 3 Закону зазначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Тобто, для того щоб здійснювати функції власника (ст.319 ЦК України), необхідно зареєструвати у встановленому цим Законом порядку право власності на нерухоме майно. Оцінюючи той факт, що рішенням Міловського районного суду від 05 вересня 2006 року (а.с.7) Позивачка була призначена опікуном над [PERSON], під час якого вона вчинила від свого імені правочин, спрямований на передачу житлового будинку Відповідачці з подальшим його відчуженням, суд керується положеннями ч.1 ст. 71 ЦК України, а саме п.п. 3,4, де зазначено, що опікун не має права без дозволу органу опіки та піклування\~укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири;укладати договори щодо іншого цінного майна, а також положеннями, які містяться у п.4.7. Правил опіки та піклування, затвердженого спільним наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоровя України, Міністерства праці та соціальної політики України 26.05.99 N 34/166/131/88, які повністю кореспондуються з положеннями ст. 71 ЦКУкраїни. Оскільки Позивачкою на підтвердження свого справа власності на житловий будинок не надано жодного доказу, і на час розгляду справи вона не має правомочності щодо володіння та розпоряджання цим будинком, тому суд вважає позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні житловим приміщення шляхом виселення з нього передчасними, необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed