Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до місцевого суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» та дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України про поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, також про скасування на переконання позивача незаконних наказів ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», - «Про притягнення до відповідальності» від 13 січня 2017 року № 3; «Про тимчасове відсторонення (усунення) від виконання повноважень» від 16 лютого 2017 року №28- ВК; «Про тимчасове виконання обов`язків директора» від 16 лютого 2017 року №29- ВК; «Про дострокове розірвання контракту від 27 січня 2016 року №181 (із змінами та доповненнями), укладеного із директором ДП «Львівський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» Сліпецьким А.С. та про звільнення [PERSON] з 16 березня 2017 року з посади директора за невиконання умов контракту з підстав, передбачених контрактом. Водночас позивач [PERSON] у судовому порядку ставить питання вирішити вимоги про визнання діючим вказаного контракту від 27 січня 2016 року №181 і визнання недійсним запису в його трудовій книжці під №10 від 16 березня 2017 року. Обґрунтовуючи власний позов [PERSON] вважає незаконними дії відповідача щодо видачі зазначених наказів та звільнення його із займаної посади і посилається на те, що його 27 січня 2016 року було прийнято на посаду директора ДП «Львівський облавтодор» на підставі Контракту від 27.01.2016р. №181 на строк до 27.01.2021р., але 5 квітня 2017 року йому стало відомо, що відповідачем 16 березня 2017 року видано спірний наказ №60-ВК про дострокове розірвання цього Контракту, - відповідно звільнено його з посади директора із 16 березня 2017 року за невиконання умов контракту. Цей наказ відповідач направив електронною поштою на адресу ДП «Львівський облавтодор», а 5 квітня 2017 року позивачу було видано трудову книжку із записом: «16.03.2017 звільнений із займаної посади з підстав, передбачених контрактом, п. 8 ст. 36 КЗпП України. Наказ №60-ВК від 16.03.2017р. ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України». За період роботи позивача на посаді директора, зокрема, у І півріччі 2016 року ДП «Львівський облавтодор» із збиткового підприємства стало прибутковим, - чистий прибуток становив 10740тис.грн.; за 9 місяців 2016 року - 15621тис.грн., що підтверджене звітами про фінансові результати Головному управлінню статистики у Львівській області. Також позивачем було організовано стягнення через суд дебіторської заборгованості за виконані підприємством та його одинадцятьма філіями роботи протягом 2012-2015 років, налагоджено виконання договірних відносин із недопущенням породження кредиторської заборгованості підприємства, порушень строків виплати заробітної плати, податкових зобов`язань та інших загальнообов`язкових зборів та внесків до державного та місцевих бюджетів різних рівнів. Але 13 січня 2017 року відповідач своїм наказом №3 від 13.01.2017р. оголосив йому догану «за порушення виконавчої дисципліни» і, як зазначено у цьому наказі, що «ДП «Львівський облавтодор» не погоджено з компанією план надходжень і використання коштів, які надійшли у грудні 2016 року від Служби автомобільних доріг у Львівській області і були на залишку на початок січня». ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги» посилається на свій наказ «Щодо моніторингу використання коштів, які надходять на розрахунковий рахунок дочірнього підприємства (включаючи філії), у тому числі від регіональних служб автомобільних доріг в оплату за виконані роботи» №213 від 13 жовтня 2008 року зі змінами до нього та листа ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» від 8 серпня 2011 року №1/10-10/2538, згідно яких директори дочірніх підприємств повинні узгоджувати з Компанією план надходження та використання коштів. На переконання позивача [PERSON] зазначений наказ «Про притягнення до відповідальності» є безпідставним та підлягає скасуванню, оскільки підставою дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у протиправному, винному діянні працівника шляхом невиконання або неналежного виконання працівником покладених на нього трудових чи службових обов`язків. У свою чергу він не знав і не міг знати про існування Наказу №213 від 13 жовтня 2008 року, а також про лист відповідача від 8 серпня 2011 року, бо при укладенні Контракту 27.01.2016 ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги» не дотримуючись вимог ст. 29 КЗпП України не проінформувало і не ознайомило його з діючими правилами, зокрема, про наявність такого наказу, а в Контракті такого не передбачено. У наступному стосовно позивача 16 лютого 2017 року відповідачем видано наказ №28-ВК «Про тимчасове відсторонення (усунення) від виконання повноважень», згідно якого тимчасово з 16 лютого 2017 року до закінчення перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності та прийняття рішень за її результатами [PERSON] було відсторонено (усунуто) від виконання повноважень (обов`язків) директора, а наказом від 16.02.2017р. №29-ВК тимчасове виконання обов`язків директора ДП «Львівський облавтодор» покладено на головного інженера ДП «Львівський облавтодор» Наумця Ф.І. Позивач вважає накази №28-ВК та №29-ВК від 16.02.2017р. виданими з порушенням законодавства, котрі підлягають скасуванню через недотримання вимог ст. 46 КЗпП України. Також умовами Контракту такого не передбачено як відсторонення чи усунення керівника від посади, через що позивач вважає недійсним запис у трудовій книжці під №10 про звільнення його з роботи. Черговим спірним у справі наказом від 16.03.2017р. №60-ВК, котрим ураховано два попередні накази відповідача і, зокрема, незаконний наказ №132 від 09.09.2016р., що нібито підписаний тимчасово виконуючим обов`язки голови ліквідаційної комісії І.В. Данкевичем, хоча в той час дійсно головою ліквідаційної комісії був А.О.Гриненко . Водночас позивач за судовим рішенням просив визнати незаконним і скасувати наказ ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» «Про дисциплінарну відповідальність» від 9 вересня 2016 року №132 посилаючись на відсутність його особистої вини у неякісному виконанні дорожніх робіт працівниками структурного підрозділу ДП «Львівський облавтодор» і на те, що дисциплінарне стягнення накладено т.в.о. ліквідаційної комісії І.В.Данкевичем, котрий не мав відповідних повноважень. У наказі №60-ВК від 16.03.2017р. на думку позивача безпідставно зазначено як підставу для дострокового розірвання з ним контракту, а саме: «неефективне використання майна, у тому числі коштів підприємства», «наявність високого рівня дебіторської та кредиторської заборгованості», «неналежне виконання наказу компанії від 11.02.2012р. №127 зі змінами доповненнями та наказу компанії від 10.05.2006р. №84; «суттєві недоліки у роботі підприємства та істотні порушення в частині достовірності надання інформації в компанію»; «неповне, несвоєчасне та неналежне виконання наказів, рішень, завдань, доручень компанії», що нічим не підтверджено, тим більше, що очолюване ним підприємство із збиткового за 6 місяців стало прибутковим, стягнуто у судовому порядку понад 19 млн. грн. дебіторської заборгованості, яка виникла у підприємства ще з 2012р. На переконання позивача також є помилковим і нічим не підтвердженим посилання відповідача у наказі на «невиконання умов контракту від 27.01.2016р. №181, укладеного із директором ДП «Львівський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» (п. п. 6, 8), а саме: порушення вимог статуту дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», незабезпечення високого рівня виконавської дисципліни, неналежне виконання наказів і доручень компанії, вчинення дій, які суперечать інтересам підприємства». Разом з тим із 16 березня до 4 квітня 2017 року [PERSON] перебував на лікуванні та має листок тимчасової непрацездатності, відтак, звільнення у період його тимчасової непрацездатності вважає порушенням вимог ч. 3 ст. 40 КЗпП України. У свою чергу представники відповідачів позову не визнали і в судовому засіданні покликались на викладені обставини у подібних письмових поясненнях, що позивач тричі був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, що діяльність ДП «Львівський облавтодор» стала ефективною і прибутковою саме завдяки прибутку в результаті діяльності підприємства у попередні періоди і отримання суми заборгованості в розмірі 19млн.грн. за минулий час, а господарська діяльність підприємства під керівництвом [PERSON] здійснювалася на неналежному рівні, що підтверджено у ході перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП «Львівський облавтодор» та зафіксовано у довідці перевірки від 22.03.2017р.; [PERSON] було тимчасово відсторонено від виконання повноважень директора згідно вимог ст. 99 ЦК України, що відповідає законодавчим нормам, так як відповідно до ч. 3 ст. 99 ЦК України повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень, а в дійсності у той період йому виплачувалась заробітна плата, що не є порушенням вимог трудового законодавства. На переконання сторони відповідача не було порушенням звільнення позивача у період його тимчасової непрацездатності, що передбачено ч. 3 ст. 40 КЗпП України, оскільки [PERSON] було звільнено з посади директора за невиконання умов контракту з підстав, передбачених контрактом (п. 8 ст. 36 КЗпП України), а не з підстав, передбачених ст. ст. 40, 41 КЗпП України. Тому правила ч. 3 ст. 40 КЗпП України, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці, - на ці правовідносини не поширюється. На думку сторони відповідача Наказ №132 від 09.09.2016р. та додаткова угода №2 від 09.09.2016р. були підписані уповноваженими особами і відповідають вимогам чинного законодавства та встановлюють істотні обставини у справі, оскільки підпис т.в.о. голови ліквідаційної комісії І.В.Данкевича є через перебування 09.09.2016р. голови ліквідаційної комісії Компанії А.О.Гриненка у відрядженні; Додаткова угода №2 від 09.09.2016р. до контракту від 27.01.2016р. №181 була підписана головою ліквідаційної комісії Компанії А.О. Гриненком під час перебування його на робочому місці. Наказ від 13.01.2017р. №3 «Про притягнення до відповідальності», відповідно до якого позивачу була оголошена догана, виданий у зв`язку з тим, що ДП «Львівський облавтодор у порушення наказу від 13.10.2008р. №213 «Щодо моніторингу використання коштів, які надходять на розрахунковий рахунок дочірнього підприємства (включаючи філії), у тому числі від регіональних служб автомобільних доріг в оплату за виконані роботи», а також листа компанії від 08.08.2011р. №1/10-10/2538 не погоджено з Компанією план надходження та використання коштів, які надійшли у грудні 2016 року від Служби Автомобільних доріг у Львівській області і були на залишку на початок січня. Відтак, представники відповідачів однаково звернули увагу суду, що незнання внутрішніх документів компанії не звільняє директора від відповідальності за їх невиконання, оскільки на директора підприємства був покладений обов`язок знати та виконувати локальні акти компанії, у тому числі наказ щодо моніторингу використання коштів, проте виконання такого обов`язку було позивачем проігноровано умисно, оскільки протягом лютого-листопада 2016 року [PERSON] як керівник ДП «Львівський облавтодор» погоджував моніторинги використання коштів, а наприкінці грудня 2016 року і протягом 2017 року погодження не здійснював та приймав неефективні управлінські рішення, що і встановлено під час перевірки. [PERSON] зобов`язаний був виконувати видані накази та доручення Компанії як до, так і після його призначення на посаду директора, але позивач проігнорував необхідність виконання покладеного на нього обов`язку з виконання наказів та доручень Компанії, чим грубо порушив умови укладеного з ним контракту, що стало підставою для оголошення позивачу [PERSON] догани. Крім притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності перевіркою окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП «Львівський облавтодор» за період з 01.01.2016р. по 06.10.2016р. встановлені порушення [PERSON] обов`язків, а саме керівництво Підприємством, зокрема його директор не забезпечив сталої роботи більшості філій та проявив бездіяльність в питаннях виявлення причин їх збиткової роботи та прийняття управлінських рішень щодо покращення ефективності використання наявних ресурсів; відповідачем також було встановлено факт неналежної організації позивачем ведення правової роботи на підприємстві, - що все разом призвело до звільнення позивача [PERSON] з посади директора за невиконання умов контракту з підстав, передбачених контрактом(п. 8 ст. 36 КЗпП України). З`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення позивача та його представника-адвоката, представників відповідачів, суд прийшов до переконання, що позов є підставний та підлягає частковому задоволенню виходячи з далі викладеного. У частині визнання незаконним і скасування наказу ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» «Про дисциплінарну відповідальність» від 9 вересня 2016 року №132 суд відмовляє позивачу [PERSON] у зв`язку з пропуском строку звернення до місцевого суду із таким. Задовольняючи у решті позов судом узято до уваги за основне наведене у постанові Великої палати Верховного Суду від 29.05.2019 року про передчасність прийняття судових рішень про відмову позивачу в поновленні на роботі та в інших вимогах, а також наступні норми законів та встановлені відповідно до них правовідносини, що доводять суд до висновку про задоволення позову. У відповідності до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Главою 5 Цивільного-процесуального Закону регламентовано поняття доказів, їх належність та допустимість; обов`язок доказування і подання доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 19 Конституції України способи захисту повинні кореспондуватись з повноваженнями суду, тобто суд може прийняти лише таке рішення, можливість ухвалення якого передбачена законодавством. Способи захисту прав мають бути встановлені законом або випливати із його положень чи бути передбачені договором. При цьому можливість пред`явлення конкретних позовних вимог та прохання про застосування конкретного способу захисту порушеного права в тих чи інших правовідносинах має бути передбачена законодавством, тобто юридично можливою. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із наступними змінами) встановлені статтями 228, 223 КЗпП(322-08) строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Розглядаючи трудові спори після їх попереднього розгляду в КТС, суд з`ясовує і обговорює додержання і причини пропуску як для десятиденного строку звернення до суду за вирішенням трудового спору, так і тримісячного строку звернення до КТС (ст. 225 КЗпП), якщо останньою він не був поновлений. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Так, наказом ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» «Про дисциплінарну відповідальність» від 9 вересня 2016 року №132 директору ДП «Львівський облавтодор» [PERSON] було оголошено догану за неналежну організацію контролю за якістю виконання дорожніх робіт виробничими підрозділами і трудовою дисципліною, а також за незабезпечення сприяння участі громадськості у контролі за виконанням робіт. Видачі цього наказу передували події, що 5 вересня 2016 року працівниками філії «Яворівська ДЕД ДП «Львівський облавтодор» було допущено грубе порушення технології ремонту покриття автомобільної дороги. У судовому засіданні стороною позивача стверджено про наступне накладення ним у результаті інкримінованих йому дій дисциплінарного стягнення безпосередньо керівнику самої філії «Яворівська ДЕД ДП «Львівський облавтодор», - через порушення технології ремонту покриття автомобільної дороги; позивач не вважав і тоді себе винним, не заперечив наведених обставин, але суду не спростував у зв`язку з чим не оскаржив накладене на нього стягнення. Посилання на надмірну зайнятість у роботі не заслуговує на увагу і не може бути причиною для поновлення строку оскарження цієї догани; відповідачем ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» було дотримано вимог ст. ст. 148, 149 КЗпП України при накладенні на позивача дисциплінарного стягнення. Однаково стосовно видачі наказу від 9 вересня 2016 року №132 «Про дисциплінарну відповідальність» особою, яка не мала відповідних повноважень, а саме т.в.о. голови ліквідаційної комісії І.В.Данкевичем, то вказане є спростованим наказом від 05.09.2016р. №126-ВК, яким головою ліквідаційної комісії ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» Гриненком А.О. через відрядження 08 - 09 вересня 2016р. тимчасове виконання обов`язків голови ліквідаційної комісії покладається на заступника голови правління - члена ліквідаційної комісії Данкевича Ігоря Васильовича. За роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України у п. 22 постанови №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. У відповідності до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення; за ст. 150 дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV цього Кодексу); статті 233 і 221 визначають строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів, а також органи, які розглядають трудові спори, котрими є: комісії по трудових спорах; районні, районними у місті, міськими чи міськрайонним судами. Такий порядок розгляду трудових спорів, що виникають між працівником i власником або уповноваженим ним органом, застосовується незалежно від форми трудового договору. Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Із урахуванням наведеного суд не знаходить підстав у визнанні незаконним і скасуванні наказу ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» від 09.09.16р. №132 «Про дисциплінарну відповідальність» та відмовляє позивачу [PERSON] у цій частині, зокрема, і через пропущення строку звернення до місцевого суду із таким спором. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 13 постанови №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із наступними змінами) вирішуючи позови про поновлення на роботі, осіб, звільнених за п. 8 ст. 36 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання. Оскільки на працівників, з якими укладено контракт, поширюється законодавство про працю, що регулює відносини по трудовому договору, за винятком, встановленим для цієї форми трудового договору, їх трудовий договір може бути припинено й з інших підстав, передбачених законодавством (статті 36, 39-41 КЗпП). Пунктом 17 роз`яснено Правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч. 3 ст. 40 КЗпП стосуються як передбачених статтями 40, 41(1) КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. При цьому маються на увазі щорічні, а також інші відпустки, що надаються працівникам як із збереженням, так і без збереження заробітку. (Абзац перший пункту 17 із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду України №18(v0018700-95) від 26.10.95). Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність. Згідно п. 8 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом. Ч. 3 ст. 40 КЗпП України регламентує недопустимість звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Водночас із раніше наведеним судом установлено, що з позивачем [PERSON] контракт укладений на строк із 27 січня 2016 року до 27 січня 2021 року, згідно п. 8 котрого передбачено, що позивач зобов`язаний своєчасно в повному обсязі та належним чином виконувати накази і доручення ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» та/або Укравтодору як вищого органу управління ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», а також забезпечувати ефективне використання коштів підприємства; дотримувати положень чинного законодавства України та забезпечити високий рівень виконавської дисципліни, у тому числі щодо виконання наказів і доручень ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» та/або Укравтодору, надання повної та достовірної інформації щодо здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства і кадрових рішень, створення умов для ефективного внутрішнього контролю; при прийнятті чи неприйнятті управлінських рішень не допускати матеріальних втрат і негативних наслідків для підприємства; при укладенні договорів неухильно дотримувати вимог чинного законодавства, статутних документів і порядку ведення договірної роботи, порядку укладення договорів оренди нерухомого майна тощо, встановлених внутрішніми (локальними) документами ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», вживати необхідні заходи щодо погашення дебіторської заборгованості, зокрема з орендної плати. Відповідно до пункту 19 контракту у випадку невиконання чи неналежного виконання обов`язків, передбачених контрактом, сторони несуть відповідальність згідно із законодавством і контрактом. 16 березня 2017 року позивач звільнений з посади директора дочірнього підприємства на підставі пункту 8 статті 36 КЗпП України. Згідно з пунктом 22 контракту він припиняється після закінчення терміну його дії (підпункт «а»); за згодою сторін (підпункт «б»); до закінчення терміну дії контракту у випадках, передбачених його пунктами 23 і 24 (підпункт «в»); з інших підстав, передбачених законодавством та контрактом (підпункт «г»). Пункт 23 контракту встановлює перелік підстав, коли керівник може бути звільнений з посади, а контракт - розірваний з ініціативи ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» до закінчення строку його дії, серед яких: у разі систематичного невиконання керівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього контрактом (підпункт «а»); у разі допущення зростання обсягів простроченої кредиторської заборгованості (підпункт «ж»); у випадку порушення, неповного, несвоєчасного та неналежного виконання обов`язків керівника, передбачених контрактом (підпункт «н»); з інших підстав згідно з чинним законодавством (підпункт «о»). Спірний у цивільній справі запис під №10 від 16 березня 2017 року в трудовій книжці [PERSON] : «Звільнений із займаної посади з підстав, передбачених контрактом п. 8 ст. 36 КЗпП України. Наказ №60-ВК від 16 березня 2017 року ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», був учинений відповідачем внаслідок погодження Державного агентства автомобільних доріг України річної звітності дочірнього підприємства за 2016 рік і матеріалів перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності дочірнього підприємства, протоколу засідання балансової комісії ПАТ ДАК «Автомобільні дороги України» з розгляду фінансово-господарського стану дочірніх підприємств за 2016 рік від 15 березня 2017 року, пункту 6.3 статуту дочірнього підприємства, пунктів 6, 8, 11, підпункту «г» пункту 22, підпункту «н» пункту 23 контракту. Зазначеному передувало прийняття наказів ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» «Про притягнення до відповідальності» від 13 січня 2017 року №3; «Про тимчасове відсторонення (усунення) від виконання повноважень» та «Про тимчасове виконання обов`язків директора» від 16 лютого 2017 року №28-ВК і №29-ВК. Головним стороною обидвох відповідачів мотивовано власні позиції тим, що позивачем за період з 27.01.2016р. по 14.02.2017р. не виконувалось умов Контракту №181, а тому були підстави для його дострокового розірвання та звільнення позивача з посади директора ДП «Львівський облавтодор» з підстав, передбачених контрактом відповідно до п. 8 ст. 36 КЗпП України. В основу зазначеної позиції був покладений результат перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП «Львівський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» від 22.03.2017р., чим були виявлені наступні порушення, а саме: керівництво підприємства, зокрема його Директор не забезпечив сталої роботи більшості філій та проявили бездіяльність в питаннях виявлення причин їх збиткової роботи та прийняття управлінських рішень щодо покращення ефективності використання наявних ресурсів, що є порушеннями умови ч. 1, 2 п. 8 розділу 2 Контракту та п. п. 6.3 ст. 6 Статуту; у зв`язку із наданням до Компанії недостовірної інформації (Порівняльний аналіз складових вартості дорожніх робіт по ДП «Львівський облавтодор» за 12 місяців 2016 року) директором порушено ч. 2 п. 8 розділу 2 Контракту; всупереч з рішенням конференції трудового колективу Підприємства від 13 січня 2017 року щодо початку переговорів з підготовки проекту Колективного договору на 2017-2018 роки директором ДП «Львівський облавтодор», як особою, уповноваженою органом управління на підписання колективного договору, не створений наказ про комісію зі сторони адміністрації, уповноваженою на переговори щодо проекту Колективного договору, а це є порушеннями ст. 18 Закону України «Про колективні договори» і угоди, ч. 1, п. п. 6, ст. 6 Статуту, ч. 2 п. 8 розділу 2 Контракту; недотримання порядку погодження моніторингу надходження та використання коштів, що є порушенням наказу №213 від 13 жовтня 2008 року та п. п. 6.6 ст. 6 Статуту; унаслідок непогодження договорів постачання Підприємством порушено п. 3.1.2. Положення про порядок ведення договірної роботи дочірнім підприємством ПАТ ДАК «Автомобільні дороги України», затвердженого наказом голови правління № 127 від 11 липня 2012 року, зі змінами, що є також порушенням з боку директора ДП [PERSON], ч. 2 п. 8 розділу 2 Контракту; виявлені недоліки вказують на низький рівень управлінських рішень, низько налагоджений контроль з боку керівництва Підприємства за ходом виконання дорожніх робіт, зокрема, на забезпечення безпечних умов праці, що є порушенням п. 6.3. ст. 6 Статуту. Договір від 12 серпня 2016 року №109-08/16 на закупівлю послуг: Експлуатаційне утримання автомобільних доріг загального користування державного та місцевого значення Львівської області, підписаний з боку Підприємства [PERSON] не відповідає інтересам Підприємства, що є порушенням ч. 16 п. 8 розділу 2 Контракту. Разом з наведеним представники відповідачів мотивували необхідність відмови у позові довідкою про проведення перевірки організації та стану правової роботи ДП «Львівський облавтодор» від 9 березня 2017 року; протоколом №4 від 15 березня 2017 року засідання балансової комісії з розгляду фінансово-господарського стану дочірніх підприємств ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» за 2016 рік. Наведене про невиконання чи неналежне виконання позивачем своїх обов`язків не є порушеннями конкретних умов контракту, а могло бути порушенням вимог статуту дочірнього підприємства у незабезпеченні високого рівня виконавської дисципліни чи неналежному виконанні наказів і доручень ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», - на переконання сторони відповідача - вчинення дій, які суперечать інтересам дочірнього підприємства; у тому числі суд констатує, що наведена вище довідка перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності дочірнього підприємства є складеною 22.03.17р., а спірний у справі наказ №60-ВК ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» є від 16 березня 2017 року. Також поза увагою суду, оскільки в тій частині про скасування наказу ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» від 09.09.16р. №132 «Про дисциплінарну відповідальність» відмовлено позивачу, не залишається те, що спірний наказ про звільнення тим обґрунтований, чи попереднім наказом про притягненням позивача до дисциплінарної відповідальності від 13 січня 2017 року №3, оскільки позивача звільнено у зв`язку з порушенням ним умов контракту за пунктом 8 ст. 36 КЗпП України, а не на підставах порушення працівником трудової дисципліни. Оскільки суд дійшов висновку про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення позивача [PERSON] , а його вимоги в судовому порядку висловлені як визнання контракту чинним і про визнання запису в трудовій книжці недійсним, що є похідними від вимоги про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, суд у цій частині також приходить до переконання в необхідності задоволення цих вимог виходячи із наведеного у постанові Великої палати Верховного Суду від 29.05.2019 року, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 5 червня 2018 року, справа №338/180/17). Способи захисту трудових прав наведені, зокрема, у статтях 235 і 237-1 КЗпП України. Так, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір (частина перша статті 235 КЗпП України). Цей спосіб захисту порушених прав працівника застосовується незалежно від підстави припинення з ним трудового договору у випадку незаконного звільнення працівника чи його незаконного переведення на іншу роботу. Трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки заносяться, зокрема, відомості про роботу (частини перша та четверта статті 48 КЗпП України). За змістом пункту 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, зазначення у трудовій книжці відомостей про те, що певний запис у ній є недійсним, можливе, зокрема, у випадку незаконності звільнення, установленої органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі. Тобто, рішення суду як уповноваженого на розгляд трудового спору органу про поновлення на попередній роботі є самостійною підставою для внесення до трудової книжки відомостей про недійсність запису у ній про звільнення. Разом з наведеним помилковою є позиція сторони відповідачів, що не було порушенням звільнення позивача у період його тимчасової непрацездатності, що передбачено ч. 3 ст. 40 КЗпП України, оскільки [PERSON] було звільнено з посади директора за невиконання умов контракту з підстав, передбачених контрактом (п. 8 ст. 36 КЗпП України), а не з підстав, передбачених ст. ст. 40, 41 КЗпП України; що правило ч. 3 ст. 40 КЗпП України на ці правовідносини не поширюється, а про констатоване у рішенні Конституційного Суду України від 04.09.2019року у справі №3-425/2018(6060/18), що нерозповсюдження такої вимоги на трудові відносини за контрактом є грубим порушенням гарантій захисту працівників від незаконного звільнення та ставить їх у нерівні умови порівняно з працівникам інших категорій, то таке тлумачення є новим і на час звільнення позивача [PERSON] відомим не було, - є помилковим, оскільки вимога норми Закону не є новою як і п. 17 Пленум Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року, - про зазначалось раніше як про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності. У зв`язку із задоволенням позову [PERSON] про визнання незаконним і скасування наказу про його звільнення з наведених підстав і, зокрема, коли узято до уваги за основне наведені мотиви за змістом постанови Великої палати Верховного Суду від 29.05.19р. про передчасність прийняття судових рішень про відмову позивачу в поновленні на роботі, тому суд погоджується із позицією сторони позивача, що підставними та обґрунтованими є всі наступні вимоги позивача: про визнання контракту чинним, поновлення на посаді директора, визнання недійсним запису в трудовій книжці та стягнення середнього заробітку, що є похідними від основної вимоги про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення. Також у зв`язку із задоволенням позову підлягає присудженню особі середній заробіток за час вимушеного прогулу за розрахунком у відповідності до п. 8 розділу 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995р. №100, коли середньоденна заробітна плата позивача за січень-лютий 2017 року за один робочий день становила 664,34грн., період вимушеного прогулу з 17 березня 2017 року по 14 листопада 2019 року відповідає 632 дням, а тому обчислюється сума 419862,88грн.; водночас на підставі ч. ч. 1, 2 ст. 138 ЦПК України за результатами нового розгляду справи із відповідача слід присудити стягнути 3318,55грн. понесених витрат у зв`язку із розглядом справи, що є витратами, пов`язаними із явкою до суду сторін та їх представників; а також 640грн. сплачених судових витрат позивачем. На підставі п. 2 і п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України судове рішення в частині поновлення на роботі позивача [PERSON] і про стягнення заробітної плати за один місяць підлягає негайному виконанню.

Outcome: partial