Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 02 вересня 2011 року він уклав шлюб з відповідачем, який було зареєстровано Донецьким міським Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, Актовий запис № 913. Від цього шлюбу вони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Тривалий час вони проживають окремо. Їх сім`я розпалася, він та відповідач ніяких сімейних стосунків не підтримують. Вважає, що збереження сімейних стосунків неможливе та на примирення він не згоден. Просить суд, шлюб, зареєстрований 02 вересня 2011 року Донецьким міським Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, Актовий запис № 913, між ним та відповідачем, розірвати. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання. 13 червня 2019 року до суду надав Заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання (а.с. 13). 13 червня 2019 року до суду надала Заяву про розгляд справи у її відсутності, не заперечувала проти задоволення вимог позивача, просила суд залишити їй прізвище [PERSON] . Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 02 вересня 2011 року, який було зареєстровано Донецьким міським Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, Актовий запис № 913, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] (а.с. 5). Від цього шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Їх сім`я фактично розпалася та вони проживають окремо. Спору з приводу майна та місце проживання дитини на даний час немає. В Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв`язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного кодексу України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї неможливе. Згідно ч. 1 ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач [PERSON] не просить суд відновити їй дошлюбне прізвище і бажає надалі іменуватися прізвищем « [PERSON] ». Позивач не наполягає на стягненні з відповідача понесених ним судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved