Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, зазначивши, що дізнався про стягнення з нього аліментів на утримання сина та існування заборгованості по їх оплаті з 2001 року в сумі 30 847 грн. лише у липні 2014 року. Вказав також, щодо до листопада 2009 року спільно проживав з відповідачкою, дбав про матеріальний стан сім'ї, забезпечував дружину та сина всім необхідним, крім того, і після розлучення у 2010 році, продовжував надавати їм матеріальну допомогу, а тому просить суд звільнити його від сплати заборгованості по аліментам до цього часу, а заборгованість, що утворилась з листопада 2009 року та по день виповнення синові 18 року, розстрочити, шляхом виплати по 1500 грн. щомісячно, враховуючи його матеріальний та сімейний стан. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав повністю з цих же підстав, просив їх задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, визнавши, що дійсно проживала до 2009 року в одному житловому приміщенні з позивачем, але, стверджуючи, що при цьому вони спільного господарства не вели та сімейних стосунків не підтримували. Виконавче провадження по стягненню аліментів було відкрито ще у 2001 році, але раніше, до 2014 року, вона не зверталась до ДВС для примусового їх стягнення, оскільки розраховувала, що позивач буде сплачувати їх добровільно. Вважає доводи колишнього чоловіка про його необізнаність з приводу обов»язку сплачувати аліменти неправдивими та просить відмовити у задоволенні його позовних вимог в частині звільнення від сплати заборгованості, але проти її розстрочення щомісячними платежами у розмірі 1500 грн. не заперечує. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - відділу ДВС Новокаховського міського управління юстиції в судове засідання не з»явився, письмово просив суд розглядати справу без його участі За клопотанням відповідачки та її представника судом у якості третьої особи було також притягнуто сина [PERSON] та [PERSON] - [PERSON], який в судовому засіданні пояснив, що батько проживає окремо з листопада 2009 року. З приводу існування заборгованості по аліментам йому нічого невідомо, підтверджує, що вже після розлучення [PERSON] купив йому мобільний телефон та комп»ютер. Суд, заслухавши сторони та їх представників, третю особу - [PERSON], свідків, дослідивши матеріали справи та матеріали виконавчого провадження, а також державного виконавця ВДВС Новокаховського міського управління юстиції , дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 129 Конституції України, одним із основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ст.ст.1, 10 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 61 ч.1 ЦПК України передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Стаття 197 СК України встановлює, що з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] проживали в шлюбі з 1995 року. Шлюб розірваний рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 27.08.2010 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. 14.09.2001 року відносно позивача відкрито виконавче провадження про примусове виконання постанови Новокаховського міського суду Херсонської області від 31.08.2001 року про стягнення з нього на користь відповідачки аліментів на утримання сина у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно довідки - розрахунку від 04.07.2014 року, наданої старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Новокаховського міського управління юстиції, заборгованість позивача по сплаті аліментів станом на цю дату становить 30 847 грн. Суд вважає, що доводи позивача про те, що про необхідність сплачувати аліменти він дізнався лише влітку 2014 року, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи. Так, у відповідному виконавчому провадженні, оглянутому судом в судовому засіданні, вбачається відсутність будь-яких підтверджень повідомлень та взагалі самих повідомлень позивачу про зобов»язання [PERSON] сплачувати аліменти, відкриття виконавчого провадження, викликів до ВДВС, а допитана в суді державний виконавець [PERSON] пояснила, що виконавчі дії по ньому дійсно почали проводитись лише влітку 2014 року, після відповідного звернення стягувачки; боржник [PERSON] на його виклик у липні цього року одразу ж з»явився та після ознайомлення з обов»язком сплачувати аліменти почав їх щомісячно перераховувати стягувачці, але проти існування в нього заборгованості понад 30 тис. грн..заперечував, мотивуючи тим, що не знав раніше про перебування відповідного виконавчого листа у виконавчій службі. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], а також і свідок з боку відповідачки - [PERSON] також суду пояснили про те, що до розлучення шлюбу сторони проживали однією сім»єю та мали спільний бюджет. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що заборгованість по сплаті аліментів утворилась не з вини позивача, оскільки він довідався про неї лише влітку 2014 року та одразу ж почав перераховувати кошти на її погашення. Факт проживання сторін однією сім»єю до листопада 2009 року також встановлений, оскільки він був доведений в ході судового засідання вищезазначеними, належними та допустимими доказами. Наявність лише самого рішення суду про стягнення з особи аліментів на утримання дітей не може бути підставою для стягнення аліментів, оскільки особа при наявності такого рішення може виконувати обов'язок по утриманню дітей добровільно. При цьому слід також зазначити, що наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості по аліментам державним виконавцем ДВС Новокаховського міського управління юстиції Херсонської області був зроблений у липні 2014 року, відповідно до нього заборгованість позивача по аліментам становить 30 847 грн. При проведенні розрахунку державний виконавець виходив із середньомісячного заробітку для даної місцевості. При цьому жодного повідомлення боржнику про надання даних про місце роботи і довідки про доходи не надсилалось, отже, доводи позивача в тій частині, що він не знав про наявність рішення суду про стягнення з нього аліментів, а також про свій обов'язок сплачувати аліменти, знову ж таки матеріалами справи не спростовуються. Той факт, що позивач добровільно надавав сину матеріальну допомогу за період, коли сторони вже разом не проживали, встановлений судом в судовому засіданні зі слів останнього і був також визнаний відповідачкою, а саме, що батько купив сину комп»ютер, мобільний телефон, як тільки довідався про обов»язок сплачувати аліменти, приймає заходи щодо погашення існуючої заборгованості, сплачуючи щомісячно певні сумі, що підтверджується також відповідними квитанціями. Наведені докази також підтверджують необізнаність відповідача про стягнення з нього аліментів раніше та виконування ним цього обов»язку добровільно. Враховуючи всі вищезазначені обставини такими, що мають істотне значення , суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню, а саме: слід звільнити позивача від сплати заборгованості по аліментам за період з серпня 2001 року по листопад 2009 року в сумі 12891,44 гривень, оскільки вона утворилась з незалежних від нього причин. Відповідно до ч. 1 ст. 197 СК України, з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. Оскільки існуюча з листопада 2009 року заборгованість по аліментам позивачем не заперечується, постійного доходу він не має, офіційно не працевлаштований, і відповідачкою це також не спростовано, крім того, як встановлено судом, на даний час [PERSON] проживає із своїми батьками, які є пенсіонерами, постійно хворіють, що також підтверджується матеріалами справи, а тому потребують його постійної допомоги, в тому числі і матеріальної, тобто, враховуючи матеріальний та сімейний стан платника аліментів, а також відсутність його вини в утворенні заборгованості по аліментам, згоду відповідачки на її погашення щомісячними платежами у розмірі 1500 грн., суд вважає і в цій частині позов таким, що підлягає задоволенню. Оскільки позивачем в рахунок погашення цієї заборгованості вже сплачено 3 200 грн., про що суду надано відповідні підтверджуючі документи, її розмір суд визначає в сумі 14 755,56 грн. (30 847 грн. - 12 891,44 грн. -3200 грн. = 14 755, 56 грн.)

Outcome: approved