Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дунаєвецького районного суду Хмельницької області з позовом, в якому просив: визнати недійним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №013145, виданий [PERSON] та скасувати запис в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за №010775300171; визнати за позивачем в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] право власності на земельну ділянку, площею 1,86 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Рудської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області з кадастровим №6821887700:02:003:0159. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він є спадкоємцем за заповітом після смерті баби - [PERSON] , спадщину прийняв у встановленому закону порядку та строки, інші спадкоємці які прийняли спадщину відсутні. До складу спадкового майна померлої входить земельна ділянка, площею 1,86 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Рудської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області, право на яку посвідчено Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №013145. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину на належну померлій земельну ділянку, нотаріусом було відмовлено, у зв`язку з невідповідністю кадастрового номера, зазначеного в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №013145, із витягом ДЗК про вказану земельну ділянку. Означені невідповідності порушують право позивача на оформлення спадкових прав. Навівши аргументи щодо належності вказаного спадкового майна спадкодавиці, позивач, просив задовольнити його позов. Згідно з ухвалою судді від 22 січня 2021 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив. Ухвалою суду від 04 червня 2021 року замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Дунаєвецьку РДА на Кам`янець-Подільську РДА у зв`язку з правонаступництвом. Ухвалою суду від 29 червня 2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач не з`явився. Разом із цим, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій вимоги позову підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача - Смотрицької селищної ради в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, відповідно до якої проти задоволення позову не заперечив, розгляд справи просив провести за відсутності представника відповідача. Третя особа на стороні відповідача - Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області повноважного представника в судове засідання не направила, подала до суду заяву, відповідно до якої просила розгляд справи проводити за відсутності представника, покладаючись у вирішенні справи на думку суду. Третя особа на стороні відповідача - Кам`янець-Подільська районна державна адміністрація повноважного представника в судове засідання не направила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом поряду, надіслала до суду заяву, відповідно до якої просить суд розгляд справи проводити у відсутності представника, при винесенні рішення поклались на думку суду. Оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . [PERSON] є її спадкоємцем за заповітом, що підтверджується копією заповіту від 30.10.2013, зареєстрованого в реєстрі під №11. Із копій матеріалів спадкової справи №166-2020, заведеної приватним нотаріусом Дунаєвецького районного нотаріального округу Бугерко Н.А. до майна померлої [PERSON] , вбачається, що будь-яких інших спадкоємців, крім позивача, які б прийняли спадщину, немає. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №599/02-31 від 15.12.2020 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, що належала [PERSON] , у зв`язку із невідповідністю в кадастровому номері вказаному у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №013145, виданому Дунаєвецькою районною державною адміністрацією Хмельницької області 09.08.2007 та витягу з ДЗК про земельну ділянку від 02.06.2020, №6811728082020. Наведена обставина стала підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Вирішуючи обґрунтованість доводів позивача, наведених ним на підтвердження позовних вимог, суд бере до уваги наступне. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №013145 від 09.08.2007 [PERSON] належить на праві приватної власності земельна ділянка, яка знаходиться на території Рудської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області, на підставі розпорядження Дунаєвецької районної державної адміністрації від 06.02.2007 №104/2007-р, розміром 1,86 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером №6821887700:02:003:0109. Відповідно Витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 02.06.2020 № НВ-6811728082020 вбачається, що на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №013145 від 09.08.2007 [PERSON] належить на праві приватної власності земельна ділянка, яка знаходиться за межами с.Рудка Дунаєвецького району Хмельницької області, на підставі розпорядження Дунаєвецької районної державної адміністрації від 06.02.2007 №104/2007-р, розміром 1,8586 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером №6821887700:02:003:0159. Суд робить висновок про технічну помилку у Державному акті на право приватної власності на землю серії ЯЕ №013145 від 09.08.2007, виданому на ім`я [PERSON] ,у зв`язку з наведеним нижче. Листом відділу у Дунаєвецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 07.12.2020 №В307/0-0.234-312/138/-20 позивача повідомлено про те, що при проведенні інвентаризації земельної ділянки, площею 1,8586, яка розташована за межами с.Рудка Дунаєвецького району Хмельницької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва виявлено розбіжності у кадастровому номері земельної ділянки (№6821887700:02:003:0109). Згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості, згідно витягу з ДЗК про земельну ділянку кадастровий номер присвоєно вірно - як №6821887700:02:003:0159. Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим №6821887700:02:003:0159, розміром 1,8586 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Смотрицької селищної ради за межами с.Рудка, нормативна грошова оцінка землі становить 73337,03 грн. При виборі норм права до спірних правовідносин судом враховуються наступне. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно ч. 2 ст. 158 Земельного Кодексу України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (ст. 79-1 Земельного Кодексу). Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про Державний земельний кадастр» всі відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів. Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує акт індивідуальної дії органу державної влади або місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, що пов`язані з правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Це підтверджено рішеннями Верховного Суду України, прийнятими за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 237 КАС України. А саме, постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 6 лютого 2013 р. у справі № 6-169цс12, в якій Верховний Суд послався на норму статті 155 Земельного кодексу України (ЗКУ), згідно з якою, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно з п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7 (зі змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року №2), судам підсудні справи за заявами, зокрема, щодо визнання недійсними державних актів про право власності на земельні ділянки. Відповідно до п. 2.14 Наказу Державного комітету України по земельним ресурсам №43 від 04.05.1999 року «Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі» державний акт на право приватної власності на земельну ділянку підписується органом, який прийняв рішення про передачу земельної ділянки у власність, та відповідним державним органом земельних ресурсів. Згідно п.2.9 вказаного Наказу №43 від 04.05.1999 року заповнення державних актів на право власності на земельну ділянку здійснюється державною мовою, чітко і розбірливо, виправлення не допускаються. Законом України «Про державний земельний кадастр» припинено посвідчення прав на землю шляхом видачі державних актів, раніше видані правовстановлюючі документи на землю залишаються чинними, а відповідно до наказу Держкомзему України №325 від 22.06.2009 року, який діяв до 01.01.2013 року виправлення в державному акті орфографічних або технічних помилок не допускаються. Таким чином, виправити технічну помилку у кадастровому номері у позасудовому порядку у позивача немає можливості з огляду на те, що відділи Держземагенства (Держгеокадастру) втратили свої повноваження щодо видачі, посвідчення, та виправлення помилок у державних актах. Відповідно до ст. ст.1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Нормами ст.1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. На підставі заяви позивача від 27.05.2020 №414/02-14 приватним нотаріусом Дунаєвецького районного нотаріального округу Бугерко Н.А. заведено спадкову справу до майна померлої [PERSON] . Таким чином, спадкове майна у вигляді земельної ділянки, площею 1,8586, яка розташована за межами с.Рудка Дунаєвецького району Хмельницької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлій, належить позивачу з часу відкриття спадщини, проте існують перешкоди в оформленні спадкових прав, у зв`язку з допущеною технічною помилкою у кадастровому номері земельної, яка міститься в Державному акті на право приватної власності на землю серії ЯЕ №013145 від 09.08.2007. Відповідно до п. «г» ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.2 ст. 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Позивач позбавлений можливості іншим чином, ніж у судовому порядку визнати за собою право власності на успадковану земельну ділянку, оскільки внести зміни до Державного акта неможливо, чим порушується його право як власника майна, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved