Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до [PERSON], [PERSON] сільської ради Глибоцького району Чернівецької області про визнання права власності на спадкове майно за заповітом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 28 вересня 2015 року в с. Купка Глибоцького району Чернівецької області помер його батько [PERSON], який все своє майно заповів йому. Спадкоємцем за законом першої черги є відповідач [PERSON], однак він спадщину не прийняв та на неї не претендує. До складу спадщини входить житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, який розташований в с. Купка по вул. М.Емінеску,69 Глибоцького району Чернівецької області. Він своєчасно прийняв спадщину, однак у видачі свідоцтва про право на нерухоме майно було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно. На підставі наведеного позивач просить суд визнати право власності не нерухоме майно, що розташоване за адресою с.Купка вул. М.Емінеску,69 Глибоцького району Чернівецької області до складу якого входить: житловий будинок літ. «А», загальною площею 68,7 кв.м. в тому числі житлової площі 46,1 кв.м., ґанок літ. «а», літня кухня літ. «Б», убиральня літ. «В», сарай літ. «Г», сарай літ. «Д», сарай літ. «Е», сарай літ. «Є», колодязь № 1, ворота № 2, огорожа № 3. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, однак подав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд позов задовольнити, а справу розглянути у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Глибоцького району Чернівецької області в судове засідання не зявився та не повідомив суд про причини своєї неявки. Судом встановлено, що 21.07.1960 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-МИ № 425583. Від їхнього шлюбу, згідно свідоцтва про народження серії ІІ-МИ № 426118, 12.11.1970 року народився син [PERSON]. Як вбачається з свідоцтва про смерть серії І-МИ № 055506, [PERSON] померла 19.10.2008 року в с. Купка Глибоцького району Чернівецької області. Згідно заповіту № 99 від 04 травня 2011 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, [PERSON] все своє майно, що належало йому на день смерті заповів [PERSON]. 28 вересня 2015 року в с. Купка Глибоцького району Чернівецької області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-МИ № 152028. До складу спадкового майна після смерті [PERSON] входить нерухоме майно, що розташоване за адресою с. Купка вул. М.Емінеску, 69 Глибоцького району Чернівецької області до складу якого входить: житловий будинок літ. «А», загальною площею 68,7 кв.м. в тому числі житлової площі 46,1 кв.м., ґанок літ. «а», літня кухня літ. «Б», убиральня літ. «В», сарай літ. «Г», сарай літ. «Д», сарай літ. «Е», сарай літ. «Є», колодязь № 1, ворота № 2, огорожа № 3. Згідно копії по господарської книги, вищевказане господарство станом на 1991 рік належало до категорії колгоспних дворів, в якому головою був [PERSON], 1933р.н., членами даного господарства були [PERSON], [INFO], відповідач [PERSON] та позивач [PERSON]. Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР ( у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до розяснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності , спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі Вказівки № 112/5), а згодом аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР\~від 25 травня 1990 року № 69 (далі Вказівки № 69). Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Отже, застосування судами норм статей 120, 123 ЦК УРСР без належного з'ясування питання про правильність віднесення будинку до суспільної групи господарств колгоспний двір є помилковим. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у своїй постанові № № 6-145цс13 від 15 січня 2014 року, що відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. Разом з тим, судом встановлено, що голова господарства [PERSON] станом на 1991 рік не працював у колгоспі, а працював в ПМК Глибока та відповідно не міг бути членом колгоспу, а також члени двори також не працювали в колгоспі, що підтверджується копією по господарської книги. Відповідно до п. 20 вказівок № 5-24/26 за 1985 рік передбачалося, що суспільна група господарства записувалася станом на 1 січня 1 липня відповідного року. А тому, суд приходить до висновку, що станом на 1991 року господарство не мало статусу колгоспного двору. З огляду на це відповідач [PERSON] не може мати частку у спадковому майні, як член колгоспного двору. Згідно довідки № 1428 від 13 вересня 2016 року, виданої виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в с. Купка по вул. М.Емінеску,69 Глибоцького району Чернівецької області та був збудований в 1985 році, на підставі погосподарської книги № 10, особовий рахунок 0437-1, належав [PERSON]. З довідки № 1428 від 13.09.2016 року, виданої [PERSON] сільською радою Глибоцького району Чернівецької області, вбачається, що [PERSON] був постійно зареєстрований та проживав в [INFO] з 1985 року по день смерті 28.09.2015 року. На день його смерті разом з ним в одному будинку були постійно зареєстровані та проживали: син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] Як вбачається з довідки № 1428 від 14.09.2016 року, виданої [PERSON] сільською радою Глибоцького району Чернівецької області, [PERSON] постійно зареєстрований та проживає в [INFO] з 1985 року по даний час. Висновком експертного будівельно-технічного дослідження №646 від 21.09.2016 року встановлено, що житловий будинок літ. «А» з господарськими спорудами та будівлями, які розташовані в домоволодінні за адресою вул. М.Емінеску, 69 с. Купка Глибоцького району Чернівецької області побудований з дотриманням державних будівельних, протипожежних та санітарних норм і подальша його експлуатація за призначенням можлива. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Вказані вимоги закону [PERSON] виконав так, як у передбачений законом строк подав заяву до приватного нотаріуса Глибоцького нотаріального округу [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] в зв'язку із чим приватним нотаріусом було зареєстровано спадкову справу щодо майна померлого [PERSON], однак постановою приватного нотаріуса №513/02-31 від 02.10.2016 року, позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зокрема видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказане нерухоме майно так, як ним не були надані правовстановлюючі документи, що посвідчує право власності померлого на вищевказане спадкове нерухоме майно. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] має законні права на спадкове майно після смерті [PERSON], однак у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів позивач не має можливості оформити право власності. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При таких обставинах, суд дійшов висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст. ст. 319, 328, 392, 1216-1223, 1233-1235, 1268 ЦК України,

Outcome: approved