Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Миролюбівської сільської ради, треті особи Тернопільська районна державна нотаріальна контора, [PERSON] про визнання права власності на майно, посилаючись на те, що [INFO] помер його син [PERSON] , після його смерті відкрилася спадщина, яку він прийняв шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном. Проте звернувшись в Тернопільську районну державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, він отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки було виявлено, що відсутній правовстановлюючий документ на належну частку житлового будинку на ім`я спадкодавця та державна реєстрація права власності на житловий будинок, що є перешкодою в оформлені права власності на спадкове майно, крім того було виявлено, що державний акт на земельну ділянку, що знаходиться під житловим будинком, виданий на ім`я померлої [PERSON] , що суперечить ст.120 ЗК України. Просить суд позовні вимоги задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подано заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача Миролюбівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області у судове засідання не з`явився, подано суду заяву про розгляд справи у його відсутності,\~ позов визнає та не заперечує щодо його задоволення. Представник третьої особи Тернопільської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, однак подано суду заяву про розгляд справи у відсутності їх представника. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належни чином. Дослідивши та оцінивши докази по справі, враховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення\~ з наступних підстав: [INFO] помер [PERSON] (син позивача) що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] від 05.03.2015р. [PERSON] фактично вступив в управління і володіння спадковим майном, інших спадкоємців першої черги немає так як, мати [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] від 22.01.2015р., а дітей у нього не було. Відповідно до Довідки №145, виданої виконкомом Миролюбівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 13.02.2019 року, в [ADDRESS] станом на 01.07.1990 р. членами колгоспного двору були: голова двору - [PERSON] , 1915 р.н. (померла [INFO] ); племінник - [PERSON] , 1955 р.н.; дружинна племінника - [PERSON] 1958 р.н. (померла [INFO] ); син племінника - [PERSON] , 1980 р.н. (помер [INFO] ); син племінника - [PERSON] , 1985 р.н. Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991р.). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991р. мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні: б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних: г) згідно зі статтею 4 Постанови Верховної Ради України - Про введення в дію Закону України «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Оскільки вищевказаний житловий будинок побудовано до 15.04.1991р. (до введення в дію Закону України «Про власність») спадкодавці як члени колишнього колгоспного двору набули на нього право сумісної власності, причому це право збереглося за ними і після припинення колгоспного двору в результаті введення вдію вказаного Закону. Статус майна колгоспного двору був врегульований ст.ст. 120-126 ЦК УРСР 1963 року в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин. Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК УРСР (1963року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (1963 року) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Судом встановлено, що будинковолодіння [ADDRESS] станом на 15.04.1991 року було колгоспним двором, членами якого були [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] , [PERSON] ,\~ [PERSON] , яким належить по 1/5 частки спірного житлового будинку. Відповідно до Довідки №148, виданої виконкомом Миролюбівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 13.02.2019 року, в [ADDRESS] на час смерті [PERSON] , який помер [INFO] у вищезазначеному будинку зареєстровані і проживали: [PERSON] , 1955 р.н. та [PERSON] . 09.11.2018р. державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори відмовлено Цимбалі П.Я. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у зв`язку з тим, що було виявлено, що відсутній правовстановлюючий документ на належну частку житлового будинку на ім`я спадкодавця та державна реєстрація права власності на житловий будинок, крім того було виявлено, що державний акт на земельну ділянку, що знаходиться під житловим будинком, виданий на ім`я померлої [PERSON] , що суперечить ст.120 ЗК України. З копії державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданого 22.04.2010 року відділом Держкомзему у\~ Тернопільському районі встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,1700 га, яка розташована на території села Лучка Тернопільського району Тернопільської області. Відповідно до рішення Тернопільського міськрайонного суду від 27.04.2015року за [PERSON] визнано право власності на: 2/5 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 65,9 кв. м., житловою площею 39,6 кв. м., що в [ADDRESS] на 3/5 частки земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,1700 га, кадастровий номер [NUMBER] , яка розташована в [ADDRESS] , у порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] ; на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,3401 га, кадастровий номер [NUMBER] , яка розташована на території Миролюбівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, у порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] . Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України (надалі ЗК України) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч.1 і ч.2 ст. 126 ЗК). Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», у відповідності до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Згідно ст.1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Як вбачається з ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ч.1,4 ст.120 Земельного кодексу України до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна як це передбачає ст. 392 ЦК України може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З приписів ч. 1 ст. 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. При цьому, відповідно до ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV рішення суду, що набрало законної сили є однією з підстав для реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна. Зважаючи на викладене та враховуючи, що позивач не має можливості реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку, оскільки спадкодавець не отримав за життя правовстановлюючий документ на належне майно та не здійснив державної реєстрації свого права власності, тому позивач змушений звертатися в суд за захистом своїх невизнаних прав. Таким чином, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки зазначені позивачем обставини унеможливлюють іншим способом захистити його права та інтереси, тому слід визнати за [PERSON] право власності на 1/5 частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 65,9 кв.м., житловою площею 39,6 кв. м., розташованого в [ADDRESS] , та 2/5 частки земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,1700 га, кадастровий номер [NUMBER] , яка розташована в [ADDRESS] . На підставі наведеного,

Outcome: approved