Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Малинської міської ради Житомирської області в якому просить: - визнати за ним право власності за набувальною давністю на 47/100 часток будинку [ADDRESS] після [PERSON], що належали останній на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.04.1996 року; - визнати за ним право власності за набувальною давністю на квартиру [ADDRESS] після [PERSON], яка належала останньому на підставі свідоцтва про право власності на житло № 263 від 15 жовтня 1993 року. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та пояснив, що [PERSON] була бабусею позивача, а [PERSON] був його дядьком. Діючі на той час норми Цивільного кодексу не давали позивачу право на спадкування майна, що належало вищевказаним особам, але не дивлячись на це після їх смерті позивач добросовісно, відкрито та безперервно більше 10 років володів їх майном, а саме: 47/100 частками будинку [ADDRESS], які належали [PERSON] та квартирою [ADDRESS] яка належала [PERSON] За таких обставин просить позов задовольнити. Прокурор, яка представляє інтереси відповідача, заперечила проти позову та пояснила, що позивач не має доказів того, що він безперервно протягом більше ніж 10 років володіє майном [PERSON] та [PERSON] Крім того його володіння цим майном не є добросовісним, оскільки з дня відмови нотаріусом у видачі йому свідоцтва про право спадщину на це майно, йому було відомо, що він не має права на це майно. З цих підстав просить в позові відмовити. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та дослідивши надані докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] року (а.с. 8) і його батьками є [PERSON], який помер [INFO] року (а.с. 14) та [PERSON] (а.с. 10). Батьками [PERSON] (батька позивача) є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). Ці ж особи також є батьками [PERSON] (а.с. 11). Відповідно позивач [PERSON] є внуком [PERSON] і [PERSON] та племінником [PERSON] [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності № 263 від 15 жовтня 1993 року (а.с. 18-20). Мати [PERSON] [PERSON] була власником 47/100 часток жилого будинку [ADDRESS], які вона успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] (а.с. 21-22, 81), що помер [INFO] року (а.с. 16). 14 жовтня 2000 року померла [PERSON] (а.с. 70). Спадщину після її смерті прийняв син [PERSON], який подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (а.с. 71). Таким чином він став власником належних померлій 47/100 часток жилого будинку [ADDRESS]. Однак [PERSON] не встиг оформити право власності на успадковане майно, оскільки також невдовзі помер, а саме [INFO] року (а.с. 13). Після смерті [PERSON] його племінник [PERSON] подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (а.с. 74, 76). Однак нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], оскільки позивач не є спадкоємцем померлого. Також нотаріус роз?яснила позивачу, що вона повинна видати свідоцтво про право на спадщину на користь держави. Не погоджуючись з діями нотаріуса, позивач подав до суду скаргу (а.с. 77), яка ухвалою суду від 30 вересня 2004 року була залишена без розгляду (а.с. 82). На даний час позивач вважає, що він має право на квартиру [ADDRESS] та 47/100 часток жилого будинку [ADDRESS] за набувальною давністю, оскільки володіє ними добросовісно, безперервно та відкрито 14 років. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Додатково у пункті 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України вказано, що правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. На підтвердження давності володіння позивач надав чеки та квитанції про сплату комунальних послуг, які надаються на утримання вищевказаної квартири та частини будинку (а.с. 30-36). Однак ці чеки та квитанції підтверджують сплату комунальних послуг лише з травня 2013 року. Також позивач надав довідки депутатів Малинської міської ради про те, що він в 2000 році вступив в управління та користування частиною будинку [ADDRESS], а з квітня 2001 року користується квартирою [ADDRESS] (а.с. 97-98). Однак суд не приймає дані довідки до уваги, оскільки вони видані депутатами Малинської міської ради, які не мають права видавати такі довідки, і крім того ці довідки записані зі слів осіб, клопотання про допит яких як свідків в суді не заявлялося. Суду надані довідки виробничого комунального житлово-ремонтного експлуатаційного підприємства про регулярне надходження плати за комунальні послуги з утримання квартири [ADDRESS] (а.с. 99-119). Ці довідки також суд не приймає до уваги, оскільки вони не підтверджують тих обставин, які необхідно довести суду для задоволенні позову, а саме: хто, коли та протягом якого часу сплачував комунальні послуги. З цих же підстав суд не приймає до уваги довідку ПАТ ЕК «Житомиробленерго» в якій вказано, що між ним та позивачем 22.09.2004 року укладений договір на постачання електричної енергії за адресою: [ADDRESS] (а.с. 100). Натомість суду надані довідки Управління Державної міграційної служби в Житомирській області (а.с. 118), Радомишльської районної центральної лікарні (а.с. 120) та Радомишльського Приватного підприємства «Житлоремсервіс-9» (а.с. 121) з яких вбачається, що позивач з 1999 року постійно проживає та працює в м. Радомишль Житомирської області. Це свідчить про те, що він не може постійно та безперервно володіти заявленим ним майном більше 10 років. Крім того відповідно до ст. 344 ЦК України заволодіння майном повинно бути добросовісним. Тобто особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позивач знав про те, що він не має права на вищевказане нерухоме майно, оскільки відповідно до ст. 555 ЦК України 1963 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави: 1) якщо спадкодавець все майно або частину його заповідав державі; 2) якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом; 3) якщо всі спадкоємці відмовились від спадщини; 4) якщо всі спадкоємці позбавлені права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу); 5) якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини. Нотаріус роз?яснила позивачу, що вона повинна видати свідоцтво про право на спадщину, на яку претендує позивач, на користь держави (а.с. 74-76), а тому заволодіння майном не є добросовісним. За таких обставин суд відмовляє позивачу в задоволенні позову повністю за безпідставністю. Судові витрати позивачу суд не відшкодовує, оскільки йому повністю відмовлено в задоволенні позову.

Outcome: dismissed