Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що 02.06.2012 року між сторонами укладено шлюб. Від шлюбу вони мають дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Протягом останнього року сімейне життя поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин з 01.01.2014 року. Відносини між ними зіпсовані, існують великі розбіжності в інтересах, поглядах на життя, внаслідок чого спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим. Діти після розірвання шлюбу будуть проживати з ним, що не заперечується відповідачем, оскільки вони дійшли спільної згоди. Майнових спорів між ними немає. Просить розірвати шлюб та залишити проживати дітей з ним. Позивач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки до суду не повідомив, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просить суд задовольнити позовну заяву повністю. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомляла, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просить позов задовольнити. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд, з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом при розгляді справи встановлено, що 02 червня 2014 року між сторонами було укладено шлюб (а.с. 4). Сімейне життя подружжя не склалося, сторони проживають окремо з 01.01.2014 року. Спільного бюджету та домашнього господарства не ведуть, сім'я існує формально. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що сімейне життя подружжя не склалося, шлюбні відносини між сторонами припинено, кожен з них проживає окремо. Спільного бюджету та домашнього господарства не ведуть, сім'я існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про розірвання шлюбу. Щодо позовної вимоги про залишення малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], проживати разом з позивачем, то вона підлягає до задоволення повністю з наступних підстав. Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу Україниякщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року було проголошено Декларацію прав дитини, яку визнає держава Україна та дотримується її принципів. Так, батьки неповнолітньої дитини зобов'язані забезпечувати їй спеціальний режим, освіту і піклування, необхідні з огляду на її особистий стан, дитина повинна зростати в атмосфері любові та матеріальної забезпеченості. Відповідно до п.6 даної Декларації малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Судом при розгляді справи встановлено, що строни є батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 5, 9). Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що [PERSON] та [PERSON] є малолітніми дітьми. При цьому мати дітей та відповідач по справі не заперечує проти залишення дітей проживати з батьком - позивачем по справі. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення даної позовної вимоги в повному об'ємі та залишення проживати малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] за місцем проживання їх батька та позивача по справі.

Outcome: approved