Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України , мотивуючи вимоги тим, що він з вини відповідача, який 21.07.2013 року, близько 00 год. 30 хв., знаходячись на проїжджій частині вулиці Головної, неподалік господарства гр. [PERSON], що в с. Банилів-Підгірний, Сторожинецького району, Чернівецької області, вчинив з останнім конфлікт, в ході якого, умисно наніс потерпілому удар ножем в місце розташування життєво-важливих органів - ділянку черевної порожнини, внаслідок чого позивач, отримав тяжкі тілесні ушкодження у виді проникаючого поранення черевної порожнини з пошкодженням брижі тонкої кишки та множинними пораненнями тонкої кишки, заднього листа брижі, гемоперітоніуму, геморагічного шоку 2 ст., різано-колотої рани лівої зухвинної здухвинної ділянки. В період з 21.07.2013 р. по 20.08.2013 р. [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Сторожинецької центральної районної лікарні і витратив певні кошти на придбання ліків. Вироком Апеляційного суду Чернівецької області [PERSON], визнано винним та призначити йому покарання за ст. 121 ч.І КК України строком пять років позбавлення волі (без іспитового строку), і його винними діями позивачу була нанесена матеріальна шкода на придбання медикаментів, лікарських засобів та матеріалів медичного призначення, без яких проведення лікування було б неможливо і які, були придбані за рахунок коштів позивача (потерпілого), розмір яких загалом становить 16139 грн. 83 коп. Крім того позивачу була завдана і моральна шкода оскільки він змушений був розірвати свої трудові обовязки за станом здоровя, переніс біль і фізичні страждання, визнаний інвалідом 3-ї групи, що позбавляє його здійснювати в належній мірі свої сімейні, соціальні і трудові права. Відповідач в добровільному порядку не відшкодував йому нанесену матеріальну шкоду. Моральну шкоду оцінює в сумі 344500,00 гривень. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини викладені вище, просить їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав, зазначив, що він поніс покарання , відсидів, у нього грошей немає, він безробітній. Вивчивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення позивача в судовому засіданні, судом встановлені фактичні обставини справи та відповідні правовідносини, виходячи з чого суд вважає, що позовні вимоги заявлені позивачем підлягають частковому задоволенню. Так в судовому засіданні було встановлено, що вироком Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 11.10.2013 р. по справі №723/2648/13-к, [PERSON], [INFO], визнано винним в скоєнні злочину по ст. 121 ч.1 КК України і призначено йому покарання у виді пяти років позбавлення волі. На підставі ст. 75 та ст. 76 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання з іспитовим строком в три роки. Вироком Апеляційного суду Чернівецької області від 10.12.2013 p., вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 11.10.2013 p., по справі №723/2648/13-к, в частині призначення покарання скасовано. [PERSON], визнано винним та призначити йому покарання за ст. 121 ч.І КК України строком пять років позбавлення волі (без іспитового строку). Згідно вироку Апеляційного суду Чернівецької області від 10.12.2013 p (а.с. 17), судом встановлено, що [PERSON], 21.07.2013 року, близько 00 год. 30 хв., перебуваючи в стані алкогольного спяніння, знаходячись на проїжджій частині вулиці Головної, неподалік господарства гр. [PERSON], що в с. Банилів-Підгірний, Сторожинецького району, Чернівецької області, вчинив з останнім конфлікт, в ході якого переслідуючи раптово виниклий умисел, направлений на спричинення [PERSON] тяжких тілесних ушкоджень, умисно наніс потерпілому удар в місце розташування життєво-важливих органів - ділянку черевної порожнини, внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення черевної порожнини з пошкодженням брижі тонкої кишки та множинними пораненнями тонкої кишки, заднього листа брижі, гемоперітоніуму, геморагічного шоку 2 ст., різано-колотої рани лівої зухвинної здухвинної ділянки, які згідно висновку судово-медичної експертизи №1094 мд від 22.07.2013 року відносяться до тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння. В період з 21.07.2013 р. по 20.08.2013 р. [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Сторожинецької центральної районної лікарні з діагнозом - проникаюче ножове поранення живота з пошкодженням бриджі тонкої кишки, непроникаючими пораненнями тонкої кишки, заднього листка очеревини. Гемоперітонеум. Різано-колата рана лівої здухвинної ділянки. Лікарями Сторожинецької центральної районної лікарні проведена операція з ушивання брижі тонкої кишки, санація і дренування черевної порожнини, лапаротомія, ПХО рани черевної стінки та шиї. Післяопераційний період лікування потерпілого включав комплекс медичних заходів та процедур для повної реабілітації та видужання. Наведені вище обставини підтверджуються випискою із медичної картки стаціонарного хворого № 6947, відділення хірургії Сторожинецької центральної районної лікарні Чернівецької області, виданої 17 серпня 2013 року лікуючим лікарем та завідуючим відділенням. Ці ж фактичні дані були викладені у висновку судово-медичної експертизи від 22 липня 2013 року за №1094, що був предметом дослідження в суді. Частиною четвертою ст.61 ЦПК України визначено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином вчинення злочинних дій відповідачем [PERSON], які призвели до нанесення шкоди здоровю позивача, доведені вказаним вироком суду, який є обовязковим для суду в цій цивільній справі. У відповідності до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі. Як передбачено ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя фізичній особі, на підставі ч.1 ст. 1195 ЦК України, зобовязана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Верховним судом України в п. 2 Постанови Пленуму «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року за № 6 (з подальшими змінами та доповненнями) розяснив судам, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. З матеріалів цивільної справи (ас. 33-46), (товарні чеки та фіскальні чеки) вбачається, що позивач поніс матеріальні витрати в період з 21.07.2013 р. по 20.08.2013 р на придбання медикаментів, лікарських засобів та матеріалів медичного призначення для лікування здоровя, у розмірі 16139 грн. 83 коп. Згідно вимог ст.ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки, в результаті неправомірних та винних дій відповідача було заподіяно позивачу фізичної шкоди у вигляді проникаючого колото-різаного поранення черевної порожнини з пошкодженням бриджі тонкої кишки, позивач для поновлення свого особистого немайнового права на життя, поніс витрати на придбання медикаментів, лікарських засобів та матеріалів медичного призначення для лікування здоровя, у розмірі 16139 грн. 83 коп., що підтверджено товарними та фіскальними чеками, то на думку суду відповідно до ст. ст. 22, 1166 ЦК України, ці кошти підлягають відшкодуванню відповідачем у повному обсязі, а отже позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення в повному обсязі. Крім цього, підлягають до часткового задоволення вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди з наступних підстав: Частиною 1 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч.1 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Встановивши, що в результаті злочинних дій відповідача, позивачу було нанесено матеріальну шкоду, суд знаходить також, що внаслідок цього позивачу беззаперечно було нанесено і моральну шкоду, яка полягає в наявних фізичних стражданнях позивача повязаних із перенесеними болями від травм та тяжкості вимушених змін в житті позивача, який протягом тривалого періоду часу перебував в лікувальній установі, а в подальшому дома, знаходячись в стані необхідності дотримуватися дієти, виключення носіння вантажів, обмеження фізичної активності, через проникаюче колото-різане поранення черевної порожнини з пошкодженням бриджі тонкої кишки. Згідно ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Тяжкість вимушених змін в життєвих і виробничих стосунках, суд також оцінює зважаючи на постійну втрату позивачем загальної працездатності отримавши третю групу інвалідності (а.с. 32), що є наслідком тяжких тілесних ушкоджень, які мали місце по вині відповідача. Судом встановлено, що на час скоєння злочину відповідачем, позивач мав постійну роботу, а внаслідок нанесеної йому травми у нього сталися зміни у виробничих стосунках внаслідок наявних протипоказань до важкої фізичної праці і обмеження роботи позивача в своїй професії. Позивач продовжує хворіти та постійно лікується. В суді не вдалося визначитися із часом та зусиллями що необхідні позивачу для відновлення попереднього стану, оскільки третя група інвалідності позивачу продовжується кожного року. Перенесені позивачем душевні страждання повязані в першу чергу з тим, що він змушений був, не вчинивши жодних протиправних дій, терпіти фізичні страждання та витрачати кошти на лікування без будь-якого відшкодування нанесених матеріальних збитків зі сторони відповідача, який до сьогодні в добровільному порядку не відшкодував бодай якусь частину суми матеріальної шкоди. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує характер скоєного відповідачем злочину, ступінь його вини, глибину фізичних та моральних страждань позивача, нервовий стрес, пов'язаний із вчиненим злочином, травмою і тривалим лікуванням, а також вимоги розумності та справедливості. При цьому суд не визначив матеріальне становище відповідача, оскільки останній не повідомив цю інформацію суду. Таким чином, на підставі викладеного та враховуючи розяснення Пленуму Верховного Суду України, які дані в п.9 Постанови № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», щодо визначення розміру відшкодування на засадах розумності і справедливості, суд знаходить що сума в розмірі 170000,00 тисяч гривень може бути належною і достатньою сумою відшкодування позивачу нанесеної моральної шкоди. Згідно вимог Закону України «Про судовий збір від 08.07.2011 року, з наступними змінами і доповненнями, позивач звільнена від сплати судового збору.

Outcome: partial