Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, 30.06.2016 між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір позики (далі - Договір), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., зареєстрований в реєстрі за № 4994. Відповідно до положень п. 1, 2.2 Договору, [PERSON] передав у власність відповідачу грошові кошти в сумі 822 875,56 грн., що еквівалентно 32915,00 доларів США., які остання зобов`язалася повернути до 25.12.2016. Своїм підписом на Договорі відповідач підтвердила факт отримання суми позики. 27.10.2017 між [PERSON] та позивачем укладено договір про відступлення права вимоги за Договором позики від 30.06.2016. Відтак позивач набула статусу позикодавця за вказаним Договором позики. У встановлені договором строки, відповідач не повернула суму позики, у зв`язку з чим, за нею утворилась заборгованість у розмірі 65830 доларів США, яка складається із основної суми боргу в розмірі 32915,00 доларів США, пені в розмірі 32915,00 доларів США, яку позивач і просить стягнути з відповідача, а також суму судового збору в розмірі 9 605,00 грн. Ухвалою суду від 11.04.2019 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою суду від 17.02.2020 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явилася, однак її представник надав заяву про розгляд справи у його відсутність, у заяві позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити та проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надіслала. Про причину неявки суд не повідомила, відзив та інші заяви з процесуальних питань від неї до суду не надходили. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 30.06.2016 між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір позики (далі - Договір), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., зареєстрований в реєстрі за № 4994 (а. с. 5-6). Відповідно до положень п. 1 Договору, [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 822 875,56 грн., що еквівалентно 32915,00 грн. за середнім курсом продажу долара США комерційним банкам на дату укладання цього договору. Пунктом 2.2 Договору встановлено, що повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 25.12.2016 у гривнях, що еквівалентно 32915 доларів США за курсом на дату здійснення платежу. Пунктом 2.7 Договору встановлено, що позика повертається частинами в наступному порядку: в строк до 29.08.2016 поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 11000 доларам США; в строк до 25.12.2016 поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 21915 доларів США. Пунктом 4 Договору встановлено, що Позикодавець передає грошові кошти в сумі визначеній в пункті 1 Договору, Позичальнику в день підписання сторонами цього договору. Своїм підписом на Договорі Позичальник підтвердив факт отримання суми позики в розмірі 822 875,56 грн., що еквівалентно 32915 доларів США за середнім курсом продажу долара США комерційним банкам на дату укладання цього договору, від Позикодавця. 27.10.2017 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про відступлення права вимоги за Договором позики від 30.06.2016, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., зареєстрований в реєстрі за №11316 (а. с. 7-8). Відповідно до вказаного договору відступлення права вимоги [PERSON] передав, а позивач набула всі права вимоги за Договором позики, а саме: 822875,56 грн., що еквівалентно 32915,00 доларів США. З моменту укладення договору відступлення права вимоги позивач набула статусу позикодавця за Договором позики (п.п. 1.1. - 5. Договору про відступлення права вимоги). Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, відповідно до ст. 638 ЦК України, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. На підтвердження чого посвідчують своїми підписами, що відповідає даним правовідносинам. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідач умов договору позики у визначені у ньому строки не виконала у зв`язку з чим за нею утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. на адресу відповідача надсилалась заява про вимогу від 27.10.2017 про погашення заборгованості за Договором позики, яка відповідачем була проігнорована (а.с.9 - 10). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. А згідно зі стст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Звертаючись до суду, позивач просив стягнути з відповідача суму позики в розмірі 32915 доларів США та пеню в розмірі 32915 доларів США, що за курсом НБУ на день подання позову становить 1 770 109,46 грн. Водночас, суд не може у повній мірі погодитися з доводами позивача з огляду на наступне. Згідно пункту 1 договору позики, [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 822 875,56 грн., що еквівалентно 32915 доларів США. Отже, згідно з умовами цього договору, грошові зобов`язання позичальника виражені в національній валюті України - гривні з визначенням грошового еквівалента - долара США. З тексту договору вбачається, що гроші були отримані у гривні. Враховуючи, що умовами договору чітко передбачено надання грошей в позику в національній валюті України, а саме 822 875,56 грн., вказана сума і підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 справа № 757/21343/15-ц. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно п.3 Договору у разі неповернення чи несвоєчасного повернення суми позики Позичальником в термін, зазначений в п. 2.7 цього договору, Позичальник сплачує пеню у розмірі 10 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Таким чином, пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за договором позики за період з 26.03.2018 по 25.03.2019 становить 30 034 957,90 грн. (822875,56 грн.*10%* 365 днів). Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 11 ЦПК України). Отже, положення частини 3 статті 551 ЦК України, з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, якщо він значно перевищує розмір збитків. Такі висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц (провадження № 14-442цс18) та від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19). Отже, суд дійшов висновку про можливість зменшення розміру неустойки за договором позики з 30 034 957,90 грн. до 822 875,56 грн. (суми неповернутої позики), оскільки це відповідатиме принципу пропорційності у цивільному судочинстві. Таким чином, вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню. Частинами 1, 2, 3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, врахувавши те, що відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. У зв`язку з викладеним суд стягує з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 1 645 751, 12 грн., а саме: 822 875,56 грн. - заборгованість за договором позики, 822 875,56 грн. - пені за невиконання зобов`язань. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 8930,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial