Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») про повернення банківського строкового вкладу (депозиту), в якому просить суд стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його користь банківський вклад (депозит) за договором-заявою № 300131/121618/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті від 21 жовтня 2014 року в сумі 8996,62 доларів США. Позивач [PERSON] подав суду письмову заяву, в якій просить суд розгляд справи провести без його участі. Представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання відповідач був повідомлений належним чином. Заперечення проти позову відповідач не подав. Повідомлення про причини неявки від відповідача не надійшло. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю. Судом встановлено, що 21 жовтня 2014 року між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі начальника відділення № 61 [PERSON] був укладений договір-заява № 300131/121618/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті (далі Договір). Відповідно до п.1. Договору [PERSON] передав, а відповідач прийняв на вкладний рахунок № 2635.2.130828.009 грошові кошти у сумі 8996,62 доларів США\~на строк з 21 жовтня 2014 року по 26 жовтня 2015 року. Відповідно до п.5. Договору вкладник має право вимагати дострокового повернення суми вкладу протягом строку, визначеного п.1 цього Договору. 14 травня 2015 року [PERSON] звернувся до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» із заявою про дострокове повернення банківського вкладу на підставі п.5 Договору, однак, відповідач вклад позивачу не повернув. Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановленому договором. Статтею 1060 ЦК України в редакції, чинній на час укладення договору, встановлено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. При цьому визнається, що умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банк зобовязаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів клієнтів банку. Відповідно до частини другої статті 1060 ЦК України, пункту 10.11. «Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах», затвердженої Постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 року № 492, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493, пункту 3.3. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого Постановою Правління НБУ 03 грудня 2003 року № 516, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2003 року за № 1256/8577, за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника фізичної особи. Відповідно до розяснень, наведених у пункті 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»). Відповідно до офіційного курсу гривні до іноземних валют, встановленого Національним банком України станом на 24 червня 2015 року (100 доларів США = 2152,5720 гривні), 8996,62 доларів США становлять 193658,72 гривні, а тому, враховуючи розмір позовних вимог, які підлягають задоволенню, з відповідача підлягає стягненню в доход держави судовий збір у розмірі 1936,59 гривні.

Outcome: approved