Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], треті особи: Галицька районна адміністрація Львівської міської ради, ЛКП «Центральне» про усунення перешкод у корисуванні нерухомим майном. В обґрунтування даного позову вказує на те, що [PERSON] є власником квартири №1б загальною площею 23,7 кв. м., яка знаходиться на 1-му поверсі в будинку №21 по вул. Куліша у м. Львові. На першому поверсі будинку №21 по вул. Куліша між квартирою позивача та квартирою №12, знаходиться допоміжне приміщення орієнтовною площею 7,3 кв.м., обладнане під туалет (вбиральню), яке перебувало у його із мешканцями квартири №12 та іншими мешканцями будинку спільному користуванні. Позивачеві стало відомо, що власником квартири №12 самовільно, без відома інших мешканців будинку та без згоди компетентних органів місцевої влади, було повністю замуровано вхід до вищезгаданого приміщення вбиральні та виведено вхід до цього приміщення через свою квартиру. Крім того, вказує, що над спірним приміщенням власником квартири №12 була здійснена добудова другого поверху та знищені внутрішні стіни, що розділяли приміщення вбиральні та квартиру №12 (в тому числі несучі). Таким чином, вважає, що власник квартири №12 здійснив самовільне протиправне захоплення приміщення, що перебуває у спільній сумісній власності, фактично здійснив незаконну реконструкцію та перепланування цього приміщення, приєднавши його таким способом до своєї квартири. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити. Надали пояснення аналогічні викладе ним у позовній заяві. Інші учасники в судове засідання не зявились, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи, а тому згідно ст.223 ЦПК України, суд вважає, що справу можна слухати у їх відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін та ухвалити у справі заочне рішення. Вислухавши позицію позивача, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог повністю, виходячи з наступних міркувань. Згідно ст.\~15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. В силу вимог ч.1\~ст.16\~ЦК України кожна особа має право завернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлені наступні обставини. [PERSON] є власником квартири №1б загальною площею 23,7 кв. м., яка знаходиться в будинку №21 по вул. Куліша у м. Львові. Право власності на зазначену квартиру підтверджується реєстраційним посвідченням №031585 серія КММ від 10.09.1999 р., відповідно до якого згадана квартира належить [PERSON] на праві особистої власності на підставі договору купівлі-продажу. На 1-му поверсі будинку №21 по вул. Куліша між квартирами №1б та №12 знаходиться допоміжне нежитлове приміщення площею 7,3 кв. м. Зазначене приміщення вбиральні площею 7,3 кв. м. відповідно до листів-відповідей комунальної установи «Львівський міський центр приватизації державного житлового фонду» від 14.12.2016 р. та від 22.12.2016 р. не було приватизовано разом із квартирою №12 перебуває у спільній сумісній власності співвласників будинку № 21 по вул. Куліша у м. Львові відповідно до закону. Згідно із довідкою ОКП ЛOP «БТІ та ЕО» №1/11005 від 02.08.2016 р., станом на 02.08.2016 р. квартира [ADDRESS], складається із однієї житлової кімнати та кухні. Загальна площа квартири 31,0 кв. м., житлова площа - 13,9 кв. м. Загальна площа квартири змінилася з 23,7 кв. м. на 31,0 кв. м. внаслідок дорахування площі вбиральні, оскільки всі квартири та нежитлові приміщення мають свої вигоди. Власником квартири [ADDRESS] є [PERSON], яка набула право приватної власності на дану квартиру на підставі договору дарування від 08.09.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №2896. Відповідно до умов вищезгаданого договору квартира, яка дарується за цим договором, в цілому складається з однієї житлової кімнати та кухні, загальна площа квартири відповідно до умов договору дарування квартири становить 31 кв. м. Згідно із п. 3 вказаного договору квартира, яка відчужується, належить дарувальникам на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру №Г-28066 від 16.05.2008 року. Як вбачається з даного свідоцтва №Г-28066 від 16.05.2008 року загальна площа квартири [ADDRESS] складає 23,7 кв. м. Відомості про належність приміщення вбиральні площею 7,3 кв. м. до квартири відсутні. Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, вбачається, що 02.07.2008 року було зареєстровано право власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS], що виникло на підставі свідоцтва про право власності на квартиру №Г-28066 від 16.05.2008 року. У загальних відомостях про об'єкт нерухомого майна зазначається, що загальна площа квартири становить 23.7 кв. м. У технічному описі майна вказується на те, що квартира складається з однієї житлової кімнати та кухні. Приміщення ІІІ/7,3 кв. м. (вбиральня) в загальному користуванні. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс тощо). Правомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання. Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і т.ін.). Частиною 2 ст. 382 ЦК України визначено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»\~визначає особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулює правові, організаційні та економічні відносини, повязані з реалізацією прав та виконанням обовязків співвласників багатоквартирного житлового будинку щодо його утримання та управління. Відповідно до ст. 1 Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку», п.п. 1 п.1\~ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»\~допоміжні приміщення\~багатоквартирного будинку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, поза квартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкомори, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). Аналогічне визначення «допоміжного приміщення» наведено в Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету з питань житлово - комунального господарства від 17.05.2005 року №76. Відповідно до п.п. 3 п.1 ч.1\~Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»\~нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним обєктом нерухомого майна. Нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відносить до житлового фонду і є самостійним обєктом цивільно - правових відносин. Згідно з п.6 ч.1\~Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»\~спільне майно\~багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині та за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди , які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі і споруди і його прибудинкова територія. Відповідно до п. 1.3 рішення Конституційного Суду України у справі №1-2/2004 від 2 березня 2004 року (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) визначено, що питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності. Ухвалою Львівської міської ради № 3808 від 29.07.2010 р. затверджено Положення про порядок приєднання допоміжних приміщень, в якому передбачено, що для вирішення питання приєднання вільних допоміжних приміщень до квартир у житловому будинку або до нежитлового приміщення у житловому будинку власник (наймач) квартири або нежитлового приміщення звертається із заявою до голови відповідної районної адміністрації про надання дозволу на приєднання допоміжного приміщення. В п. 1.2 Положення передбачено, що до заяви власник (наймач) квартири, нежитлового приміщення додає: 1.2.1. Заяву-згоду всіх повнолітніх співвласників (наймачів) квартири; 1.2.2. Заяву-згоду всіх мешканців будинку (власників квартир або квартиронаймачів, власників нежитлових приміщень) у разі, коли будинок належить територіальній громаді м. Львова, об'єднанню співвласників багатоквартирного будинку. Зазначені в рішенні органу місцевого самоврядування дії, спрямовані на правомірне розширення квартири № 12 за рахунок допоміжного приміщення, передбачені Положенням про порядок приєднання допоміжних приміщень, відповідачами не були вчинені. Частиною 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Пп. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачає, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Таким чином, судом достовірно встановлено, що відповідачем здійснено розширення квартири № 12 за рахунок допоміжного приміщення без згоди інших співмешканців та без дотримання порядку, передбаченого чинним законодавством. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що незаконна реконструкція та перепланування допоміжного приміщення (вбиральні) відповідачем порушує право позивача, як співвласника, та створює позивачеві перешкоди у користуванні доступу до приміщення загального користування, а тому таке право слід поновити шляхом зобовязання не чинити перешкоди у користуванні допоміжним приміщенням.

Outcome: approved