Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 28 травня 1998 року він перебував у шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу за спільні кошти подружжя на підставі договору купівлі-продажу від 14 липня 2005 року ними було придбано трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], загальною площею 81,4 кв.м, житлова площа 50,4 кв.м. Рішенням Теребовлянського районного суду від 03 березня 2013 року у справі №606/188/14-ц шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 15 жовтня 2015 року за позивачем визнано право власності на 1/2 частину квартири №156 у м. Тернопіль, по вул. Просвіти, буд. 19, як на частку спільного майна подружжя, однак сторонами не досягнуто згоди щодо порядку користування вказаним майном, тому позивач просить суд встановити порядок користування квартирою №156 у м. Тернопіль, по вул. Просвіти, буд. 19, виділивши йому у користування кімнати площею 10,1 кв.м та 13,8 кв.м, кімнату площею 24,5 кв.м, залишити в користуванні відповідачки кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор та інші приміщення, що не входять до житлової площі квартири, залишити в загальному користуванні. 22 травня 2017 року позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить суд встановити порядок користування квартирою №156 у м. Тернопіль, по вул. Просвіти, буд. 19, виділивши йому у користування житлову кімнату, позначену на плані квартири під номерами №2 площею 24,5 кв.м та лоджію І площею 3,0 кв.м., житлові кімнати, позначені на плані квартири під номерами №6 площею 10,1 кв.м, №7 площею 15,8 кв.м та балкон II площею 0,9 кв. м. виділити у користування відповідачці. Кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор та інші приміщення, що не входять до житлової площі квартири, залишити в загальному користуванні. Позивач уточнені позовні вимоги підтримав. Просив суд їх задовольнити. Відповідач проти позову заперечила, просила відмовити у його задоволенні. Дослідивши та оцінивши зібрані докази, суд встановив наступні обставини справи. Згідно договору купівлі-продажу від 14 липня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] придбала трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], загальною площею 81,4 кв.м, житлова площа 50,4 кв.м. Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 03 березня 2013 року у справі №606/188/14-ц шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 жовтня 2015 року (справа №607/10228/14-ц) за [PERSON] визнано право власності на ? частину квартири №156 у м. Тернопіль, по вул. Просвіти, буд. 19, як на частку спільного майна подружжя. Як вбачається із технічного паспорту на квартиру №156 в житловому будинку №19 по бульвару Просвіти в м. Тернополі, виготовленого ТзОВ «Технічна інвентаризація нерухомості Тернопільської області» станом на 02 грудня 2014 року, вказана квартира складається з трьох житлових кімнат площею 24,5 кв.м, 10,1 кв.м та 15,8 кв.м, а також допоміжних приміщень: кухні площею 10,9 кв.м, ванної кімнати площею 2,5 кв.м, вбиральні площею 1,2 кв.м, коридора площею 12,5 кв.м, балкона площею 0,9 кв.м та лоджії площею 3,0 кв.м. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд ( ст. 319 ЦК України). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю ст. 356 ЦК України. Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідно матеріальної компенсації. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» (з наступними змінами і доповненнями), при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки встановлення порядку користування спірною квартирою є необхідним, зумовленим спорами, що виникають між сторонами, а тому слід встановити наступний порядок користування квартирою №156 у м. Тернопіль по вул. Просвіти, буд. 19 та виділити в користування: [PERSON] - житлову кімнату, позначену на плані квартири під номерами №2 площею 24,5 кв.м та лоджію І площею 3,0 кв.м.; [PERSON] - житлові кімнати, позначені на плані квартири під номерами №6 площею 10,1 кв.м, №7 площею 15,8 кв.м та балкон II площею 0,9 кв.м. Кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор та інші приміщення, що не входять до житлової площі квартири, залишити в загальному користуванні [PERSON] [PERSON] [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved