Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Жуківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Свої вимоги обґрунтовував тим, що в нотаріальному порядку йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини. Зазначає, що йому було відомо про те, що [PERSON] посвідчила на його ім`я заповіт, однак йому не було відомо де знаходиться оригінал заповіту, а тому він звернувся до Жуківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області для отримання дублікату заповіту, який було посвідчено 23.12.2019 року. Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 03.02.2020 року справу прийнято до розгляду, відкрито провадження та справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження, призначивши підготовче судове засідання. Крім цього, даною ухвалою було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ним відзиву на позовну заяву, а також визнано явку позивача в судове засідання обов`язковою. Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 19.02.2020 року зобов`язано Приватного нотаріуса Коломийського міського нотаріального округу Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Трачук Л.В. надати суду належним чином посвідчену копію спадкової справи, у разі її відкриття, та витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі спадкової справи щодо майна [PERSON] , померлої [INFO] , останнє місце проживання якої було м. Коломия Івано-Франківської області. Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 27.03.2020 року відмовлено у прийнятті заяви про визнання відповідачем Жуківською сільською радою Тлумацького району Івано-Франківської області позову [PERSON] до Жуківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, а також закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов підтримує, просив розгляд справи провести у його відсутності. Представник відповідача - Жуківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області в судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав: Судом встановлено, що згідно копії Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ІФ № 0070619 від 28.10.2015 року [PERSON] належить право на земельну частку (пай) розміром 66,10 ум.кад.га, у землі, яка перебуває у колективній власності КСС «Єдність», що в с. Жуків Тлумацького району Івано-Франківської області (а.с. 7). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 4). Ще за життя [PERSON] посвідчила на ім`я [PERSON] (позивач) заповіт, яким заповіла йому все належне їй на день смерті майно, що підтверджується копією дублікату заповіту від 21.02.2005 року (а.с. 5). Відповідно до копії витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 26.12.2019 року дублікат заповіту від 21.02.2005 року було посвідчено Жуківською сільською радою Тлумацького району Івано-Франківської області 23.12.2019 року та зареєстровано в реєстрі 26.12.2019 року (а.с. 6). Згідно копії довідки Жуківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 334/02-11 від 08.11.2018 року [PERSON] до [INFO] була постійною жителькою [ADDRESS] та [INFO] вибула в м. Коломия Івано-Франківської області. На день смерті [PERSON] в житловому будинку по [ADDRESS] , зареєстрованих не було (а.с. 8). Відповідно до копії довідки Коломийського геріатричного пансіонату Департаменту соціальної політики Івано-Франківської ОДА № 405/01-15 від 18.12.2019 року [PERSON] в період з 03.04.2006 року по [INFO] проживала в пансіонаті та після смерті була знята з харчування, обслуговування та повного державного утримання, а коштів на поховання пансіонат не витрачав (а.с. 9). Відповідно до повідомлення Приватного нотаріуса Коломийського міського нотаріального округу Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Трачук Л.В. № 4/02-17 від 28.01.2020 року, наданого на усне звернення [PERSON] (позивач), щодо видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , нотаріус повідомила спадкоємцю про процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку, оскільки останній пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини (а.с. 10). Згідно відповіді Приватного нотаріуса Коломийського міського нотаріального округу Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Трачук Л.В. № 19/01-16 від 28.02.2020 року, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась (а.с. 42), про що також свідчить інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 27.02.2020 року (а.с. 43). Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту щодо даних спірних правовідносин визначені Цивільним Кодексом України. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218ЦК України). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст. 1222 ЦК України). Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, не прийняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Як визначено ч. 1 та ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1269ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (1270 ЦК України). За положеннями статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України (435-15). Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України (435-15), звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Аналогічний правовий висновок зроблений у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 та у постановах Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 372/2383/16-ц (провадження № 61-20920св18), від 20 лютого 2020 року у справі № 419/3788/17 (провадження № 61-2969св19) та від 17.03.2020 року у справі № 683/2587/18 (провадження № 61-11406св19). Порядок видачі свідоцтв про право на спадщину регламентовано Главою 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (далі - Порядок). Зокрема, згідно п. 2.1 Глави 10 Порядку спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. Відповідно до п. 1.2 Порядку при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. У разі наявності заповіту нотаріусу подається його оригінал чи дублікат. Повна інформація про заповіт, який було посвідчено іншим нотаріусом, витребовується нотаріусом шляхом направлення запиту (п. 2.3). Відповідно до п. 3.1 Порядку, право на спадкування здійснюється спадкоємцями шляхом прийняття спадщини або її не прийняття. Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття (п. 3.2). Згідно п. 3.3 Порядку, заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі. Якщо спадкоємець особисто прибув до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, нотаріальне засвідчення справжності його підпису на таких заявах не вимагається. У цьому випадку нотаріус встановлює особу заявника, про що на заяві робиться відповідна службова відмітка. Ця відмітка скріплюється підписом нотаріуса (п. 3.4). Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини (п. 3.5). Відповідно до п. 3.15 вказаного Порядку, якщо спадкоємець протягом шести місяців не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв спадщину. Суд може визначити спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (п. 3.16). Спадкоємець, якому за рішенням суду встановлено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, повинен у межах установленого судом строку прийняти спадщину шляхом подання нотаріусу за місцем відкриття спадщини відповідної заяви (п. 3.17). Аналіз вказаних вище норм свідчить про те, що для прийняття спадщини (за законом чи за заповітом) спадкоємець повинен подати заяву про прийняття спадщини, а закон не розрізняє такі заяви на: заяву про прийняття спадщини за законом або на заяву про прийняття спадщини за заповітом. Обставини справи свідчать, і це не заперечуються позивачем та зазначаються ним у позовній заяві, що він був обізнаний про смерть спадкодавця та про те, що на його ім`я було посвідчено заповіт, тобто як спадкоємець за заповітом, він знав про відкриття спадщини, отже для прийняття спадщини мав подати нотаріусу відповідну заяву, однак цього протягом шестимісячного строку не зробив. При цьому, посилання позивача на той факт, що він не знав де знаходиться оригінал заповіту, не позбавляло його, як спадкоємця за заповітом, права на звернення із заявою до посадової особи місцевого самоврядування, яка посвідчувала заповіт, про видачу дубліката втраченого заповіту одразу після смерті спадкодавця. Так, відповідно до п. 2.16 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 11.11.2011 року № 3306/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.11.2011 року за № 1298/20036, у разі втрати або зіпсування виданого посадовою особою органу місцевого самоврядування свідоцтва чи посвідченого нею заповіту, посвідченого посадовою особою органу місцевого самоврядування, за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких учинялася нотаріальна дія, видається дублікат втраченого (зіпсованого) заповіту згідно з порядком, передбаченим статтею 53 Закону України «Про нотаріат». Дублікат заповіту може бути виданий вказаним у заповіті спадкоємцям лише після подачі ними свідоцтва про смерть заповідача. У разі смерті спадкоємців, які були вказані в заповіті, дублікат може бути виданий їх спадкоємцям після пред`явлення ними свідоцтв про смерть заповідача і померлого спадкоємця. Дублікат документа, посвідченого або виданого посадовою особою органу місцевого самоврядування, повинен містити весь текст посвідченого або виданого документа. На дублікаті посвідченого або виданого документа робиться відмітка про те, що він має силу оригіналу, і вчиняється посвідчувальний напис. Крім того, про видачу дубліката посадова особа органу місцевого самоврядування робить відмітку на примірнику документа, який зберігається в наряді (справі) органу місцевого самоврядування, із зазначенням дати, підпису посадової особи, яка видала дублікат документа, та прикладенням печатки органу місцевого самоврядування. Проте, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] (позивач) після смерті [PERSON] , а саме [INFO] , знаючи про те, що на його ім`я 21.02.2005 року було посвідчено заповіт, звернувся до Жуківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області, як органу місцевого самоврядування, який посвідчував заповіт, та отримав дублікат заповіту лише 23.12.2019 року, тобто більш ніж через 12 років з моменту відкриття спадщини. При цьому, позивачем не наведено жодних обставин, які б свідчили про поважні причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами на вчинення дій щодо отримання дублікату заповіту, а також щодо прийняття спадщини у встановлений законом строк, шляхом подання нотаріусу відповідної заяви про прийняття спадщини. Пропущений позивачем строк для подання заяви про прийняття спадщини є надто значним. Таким чином, жодних доказів того, що в межах строку, наданого цивільним законом, позивач вчинив дії, які б свідчили про прийняття ним спадщини за заповітом, він не надав, що, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 1272 ЦК України, слід вважати фактичним неприйняттям спадщини. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що строк на звернення із заявою про прийняття спадщини пропущений без поважних причин, а тому в задовленні позову слід відмовити. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. При такому вирішенні позову, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн. (квитанція про сплату № 63842 від 29.01.2020 року, а.с. 12) слід покласти на його рахунок. На підставі ст. 55 Конституції України, ст.ст. 1216-1218, 1222, 1222, 1233, 1234, 1235, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України,

Outcome: dismissed