Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 12 жовтня 2000 року позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. У шлюбі, 3 вересня 2001 року у них народилася дитина - [PERSON]. Останнім часом відносини з дружиною значно погіршилися. Між ними частіше виникають сварки з різних причин. Позивач вважає збереження шлюбу не можливе та суперечить не тільки їх інтересам, а і інтересам неповнолітнього сина. Фактично шлюбні відносини припинено між ними ще на початку літа 2014 року. не зважаючи на те, що вони мешкають в одному будинку, ведення спільного господарства між ними припинено. Спору про місце проживання дитини та про поділ майна не має. На підставі вищевикладеного, позивач просив суд розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON]. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив суд задовольнити заявлені позовні вимоги, підтвердив обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи без її участі не надала. Відповідно до ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України судом було постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 12 жовтня 2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис № 92 та видано свідоцтво про шлюб [NUMBER] (а.с.4). Подружжя має неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с.5). Судом встановлено, що сторони проживають разом, проте з літа 2014 року стосунки не підтримують, не ведуть спільне господарство. Причинами припинення шлюбних відносин є взаємне непорозуміння та небажання сторін зберегти шлюб. Згідно з ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні взаємини подружжя свідчать, що між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, отже збереження шлюбу неможливе та суперечило б інтересам подружжя. А тому вимоги позивач про розірвання шлюбу, укладеного між ним та відповідачем є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Спору про поділ майна та місце проживання дитини подружжя не має. Також на виконання вимог ст. 115 Сімейного кодексу України, суд вважає за необхідне надіслати копію рішення суду після набрання ним законної сили органу державної реєстрації актів цивільного стану для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Оскільки від відповідача не надійшло заяви про відновлення їй дошлюбного прізвища, суд,

Outcome: approved