Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-06 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАСМАК», [PERSON] про захист честі, гідності та спростування недостовірної інформації. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.03.2019 йому стало відомо, що [INFO] на сайті « [INFO] » ( [INFO] ) о 18 год. 15 хв. опубліковано статтю під назвою « [INFO] »; на національному антикорупційному порталі «Антикор» ( [INFO] в мережі Інтернет опубліковано статтю під назвою « [INFO] ». Як вказує позивач, у статті, розміщеній на сайті відповідача 1, під назвою « [INFO] », на одній з фотоілюстрацій, під назвою «ОВШ №218 Святошинський район. Оболонський район» розміщено його фотографію (взяту з його профілю у соціальній мережі Фейсбук) з підписом « [PERSON] координатор ТА», «активіст ГО «ЦР м. Києва», а також дійсний номер його мобільного телефону та електронну пошту. Його фотографію розміщено поряд з фотографією [PERSON] (з підписом «керівниця ОВШ , помічник нардепа [PERSON] ), народного депутата [PERSON] (з підписом «куратор»). У самому тексті статті, на 15 сторінці, в розділі «Окружний виборчий штаб №218 Святошинський район. Оболонський район», у 2 абзаці зазначено наступне: «Координатором агітаційної мережі є [PERSON] . Цікаво, що він тут «варяг», оскільки наразі займає посаду заступника керівника апарату Дарницької РДА. Але на парламентських виборах 2012 року був спостерігачем на окрузі № [NUMBER] - окрузі, де святкував перемогу [PERSON] . [PERSON] тоді представляв Міжнародну громадську організацію «Берегиня світу», очільницею якої є екс-нардеп від Партії регіонів [PERSON] ». Також, позивач зазначає, що у статті, розміщеній на сайті національного антикорупційного порталу «Антикор» під назвою « [INFO] » на одній з фотоілюстрацій, під назвою « [INFO] », розміщено його фотографію, взяту з його профілю у соціальній мережі Фейсбук) з підписом « [PERSON] координатор ТА», «активіст ГО «ЦР м. Києва», а також дійсний номер мого мобільного телефону та електронну пошту. Його фотографію розміщено поряд з фотографією [PERSON] (з підписом «керівниця ОВШ , помічник нардепа [PERSON] ), народного депутата [PERSON] (з підписом «куратор»). Під зазначеною фотоілюстрацією розміщено текст з назвою - Окружний виборчий штаб №218 Святошинський район. Оболонський район», у 2 абзаці якого зазначено наступне: «Координатором агітаційної мережі є [PERSON] . Цікаво, що він тут «варяг», оскільки наразі займає посаду заступника керівника апарату Дарницької РДА. Але на парламентських виборах 2012 року був спостерігачем на окрузі № [NUMBER] - окрузі, де святкував перемогу [PERSON] . [PERSON] тоді представляв Міжнародну громадську організацію «Берегиня світу», очільницею якої є екс-нардеп від Партії регіонів [PERSON] . Цікаво, що у [INFO] можна знайти його фото разом з депутатом Київради [PERSON] , яка назвала присутніх «моя команда [PERSON] ». Як стверджує позивач, поширена відповідачами інформація щодо нього є недостовірною та не відповідає дійсності, порушує його немайнові права, зокрема, честь, гідність та ділову репутацію, з огляду на що позивач просить цю інформацію визнати недостовірною та спростувати. Ухвалою суду від 21.02.2020 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 01.06.2020 відкрито провадження у справі за вказаним позовом, а розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Також, вказаною ухвалою відповідачам було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Копія ухвали від 01.06.2020 була направлена судом на адресу відповідачів. Враховуючи те, що відповідачі у встановлений строк відзив на позовну заяву не надали, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не заявили, суд вирішує справу за наявними матеріалами, як це передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що [INFO] на сайті «CTPAHA.ua» ( [INFO] ) о 18 год. 15 хв. опубліковано статтю під назвою « [INFO] ». Також, [INFO] на національному антикорупційному порталі «Антикор» ( [INFO] в мережі Інтернет опубліковано статтю під назвою « [INFO] ». Як вбачається зі змісту статті, розміщеної на сайті ТОВ «ЛАСМАК», під назвою « [INFO] », на одній з фотоілюстрацій, під назвою «ОВШ №218 Святошинський район. Оболонський район» розміщено фотографію особи з підписом « [PERSON] координатор ТА», «активіст ГО «ЦР м. Києва», а також зазначено номер мобільного телефону та електронну пошту. Фотографію розміщено поряд з фотографією [PERSON] (з підписом «керівниця ОВШ , помічник нардепа [PERSON] ), народного депутата [PERSON] (з підписом «куратор»). У самому тексті статті, на 15 сторінці, в розділі «Окружний виборчий штаб №218 Святошинський район. Оболонський район», у 2 абзаці зазначено наступне: «Координатором агітаційної мережі є [PERSON] . Цікаво, що він тут «варяг», оскільки наразі займає посаду заступника керівника апарату Дарницької РДА. Але на парламентських виборах 2012 року був спостерігачем на окрузі № [NUMBER] - окрузі, де святкував перемогу [PERSON] . [PERSON] тоді представляв Міжнародну громадську організацію «Берегиня світу», очільницею якої є екс-нардеп від Партії регіонів [PERSON] ». Як вбачається з статті, розміщеної на сайті національного антикорупційного порталу «Антикор» під назвою « [INFO] » на одній з фотоілюстрацій, під назвою «ОВШ №218 Святошинський район. Оболонський район», в ній розміщено фотографію з підписом « [PERSON] координатор ТА», «активіст ГО «ЦР м. Києва», а також номер мобільного телефону та електронну пошту. Фотографію розміщено поряд з фотографією [PERSON] (з підписом «керівниця ОВШ , помічник нардепа [PERSON] ), народного депутата [PERSON] (з підписом «куратор»). Під зазначеною фотоілюстрацією розміщено текст з назвою - Окружний виборчий штаб №218 Святошинський район. Оболонський район», у 2 абзаці якого зазначено наступне: «Координатором агітаційної мережі є [PERSON] . Цікаво, що він тут «варяг», оскільки наразі займає посаду заступника керівника апарату Дарницької РДА. Але на парламентських виборах 2012 року був спостерігачем на окрузі № [NUMBER] - окрузі, де святкував перемогу [PERSON] . [PERSON] тоді представляв Міжнародну громадську організацію «Берегиня світу», очільницею якої є екс-нардеп від Партії регіонів [PERSON] . Цікаво, що у Facebook можна знайти його фото разом з депутатом Київради [PERSON] , яка назвала присутніх «моя команда [PERSON] ». Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Разом із цим, статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Ураховуючи викладене та беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу з іншого боку. Згідно зі ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. За положеннями ст.ст. 297, 299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на звернення до суду з позовом про захист її гідності, честі та ділової репутації. Водночас, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію», під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Отже, як убачається з матеріалів справи, оспорювана позивачем інформація, викладена у статті під назвою « [INFO] », розміщена в мережі на сайті « [INFO] » ( [INFO] ), та оспорювана позивачем інформація, викладена у статті під назвою « [INFO] », розміщена в мережі на національному антикорупційному порталі «Антикор» ( [INFO] ), а отже, поширена серед невизначеного кола осіб. Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Пунктом 19 вказаної постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейський суд з прав людини» є джерелом права в Україні, неодноразово наголошував, зокрема у рішенні від 28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії», що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки. Європейський суд з прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене, та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: факти, що вважаються загальновідомими; підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; посилання на незалежне дослідження. Таким чином, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Так, у п. 39 рішення ЄСПЛ від 28.03.2013 у справі «Нова Газета» і Бородянський проти Росії» вказано, що правдивість оціночних суджень не піддається доведенню і їх потрібно відрізняти від фактів, існування яких може бути доведено. У п. 75 рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі «Фельдек проти Словаччини» суд зазначив, що на відміну від оціночних суджень, реальність фактів можна довести. Відповідно до ст. 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Наведена у статтях інформація носить стверджувальний характер, не містить жодних посилань чи обмовок щодо припущень, власного тлумачення або викладення інформації через власні погляди відповідача, автором не вживалися мовно-стилістичні засоби про ймовірність або припущення інформації. Будь-яких належних та допустимих доказів, що інформація, поширена на Інтернет-сайтах, є вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідачами не надано. Отже, підстав стверджувати, що викладена відповідачами інформація щодо позивача є оціночними судженнями, немає. Позивач наполягає, що з 2016 року він працює на підприємстві, яке не має жодного відношення до організації та проведення передвиборної компанії, тому поширенням вказаної інформації відповідачі створили негативну соціальну оцінку особи позивача в очах оточуючих, порушивши його честь та гідність. Згідно зі ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Однак, позивачем не надано належних та допустимих доказів, що розміщена відповідачами спірна інформація є недостовірною, що, як наслідок, порушує право на повагу до його гідності, честі та ділової репутації, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність і достатність кожного доказу окремо, а також взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні не знайшов підтвердження факт порушення відповідачами прав позивача, з огляду на що суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Оскільки, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, та з урахуванням ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачів судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed