Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу між ними, зареєстрованого 02 вересня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рубіжанського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 193. Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання для розгляду справи по суті позивач і відповідач не зявились, причини неявки не повідомили. Позивач подав заяву, якою просив розглянути справу без його участі на підставі наявних у справі доказів, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення, а також вказувала на те, що правові наслідки ухвалення заочного рішення йому відомі та зрозумілі, а їх розяснення судом він не потребує. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось У звязку із повторною неявкою в судове засідання відповідача, яка була належним чином повідомлена про проведення судового засідання 21 грудня 2017 року та 06 лютого 2018 року, та від якого заяви про розгляд справи за її відсутністю не надходило, причини неявки нею не повідомлені, відзив на позовну заяву не поданий, а позивач не заперечував проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача і відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини пятої статті 259 Цивільного процесуального кодексу України занесена до протоколу судового засідання. Позиція позивача полягала у тому, що під час спільного проживання у нього з [PERSON], появились сварки, внаслідок чого подальше спільне проживання та збереження шлюбу стало суперечити їх інтересам. У звязку з цим з квітня 2016 року вони припинили шлюбні відносини та перестали вести спільне господарство. І як наслідок вважає, що шлюб слід розірвати. А суд на основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини: [PERSON] ([INFO]) та [PERSON] ([INFO]) уклали шлюб, який зареєстровано між ними 02 вересня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рубіжанського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 193. При цьому під час реєстрації шлюбу, [PERSON] змінила своє прізвище з «Міхальова» на «Кучмійчук» (а.с.5). Під час перебування ними у шлюбі [PERSON] 06 липня 2013 року народила дитину [PERSON] (а.с.6). Разом з цим, у звязку із сварками між подружжям спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли шлюбні правовідносини, в межах яких виник спір щодо права позивача, як одного з подружжя на припинення шлюбу шляхом його розірвання за рішенням суду. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує наступні норми матеріального права, виходячи при цьому із таких мотивів: Частина 1 статті 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. При цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 Сімейного кодексу України). А частиною третьою статті 56 Сімейного кодексу України гарантується право кожного з подружжя на припинення шлюбних відносин. При цьому, одним із способів реалізації цього права, відповідно до положень частини другої статті 104, частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України, є припинення шлюбу внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до положень частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки позивач втратив бажання знаходиться у шлюбі з відповідачем, який ґрунтується на вільній згоді їх обох, суд вважає, що їх подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу є неможливими, позаяк у протилежному випадку це буде суперечити інтересу позивача, що має істотне значення щодо знаходження у шлюбі при наявності вільної згоди, тобто у добровільному порядку, а тому позов про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем підлягає задоволенню. Таким чином,

Outcome: approved