Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до ПАТ «ОТП Банк», в якому просив розірвати укладений між ними договір про надання споживчого кредиту № 2001737845 від 06.12.2012 року у зв'язку з повним виконанням зобов'язання та стягнути з відповідача 5000,00 грн. відшкодування завданої моральної шкоди і 2000,00 грн. витрат на правову допомогу. Свої вимоги мотивував тим, що згідно з укладеним між ним та ПАТ «ОТП Банк» 06.12.2012 року договором про надання споживчого кредиту № 2001737845, він отримав споживчий кредит у розмірі 20398,00 грн. на строк до 06.12.2015 року зі сплатою відсотків у розмірі 9,99% річних. Відповідно до графіку платежів він сумлінно сплачував визначені суми. У листопаді 2013 року він вирішив достроково погасити споживчий кредит і з цією метою уточнив суму заборгованості. В Івано-Франківському відділенні ПАТ «ОТП Банк» йому повідомили, що ця сума становить 5300,00 грн. 14.11.2013 року в рахунок погашення заборгованості він сплатив 5300,00 грн. та двічі телефонував на гарячу лінію відповідача, де йому підтвердили, що даний кредит погашено повністю. Проте, на початку січня 2014 року йому зателефонували працівники відповідача та повідомили, що в нього є заборгованість за вказаним кредитом в сумі 972,00 грн. Дану заборгованість 16.01.2014 року він сплатив. Наступного дня разом із заявою про закриття вказаного споживчого кредиту він подав відповідачу квитанції про сплату кредиту на загальну суму 26252,00 грн. Проте, через два дні йому знову зателефонували працівники банку та повідомили про наявність заборгованості в сумі 230,00 грн., буцімто за те, що оплата в сумі 972,00 грн. здійснена не безпосередньо в ПАТ «ОТП Банк», а в інший банк. Таким чином вважає дії відповідача неправомірними, позаяк ним в повному обсязі погашено споживчий кредит, а відповідач безпідставно продовжує нараховувати заборгованість. Протиправними діями представників відповідача, зокрема безпідставним нарахуванням заборгованості, систематичними телефонними дзвінками, як до нього, так і до його дружини, в тому числі в ранковий час, йому, інваліду 1 групи, завдано моральних страждань, які виразилась у негативних емоціях та переживаннях. Розмір відшкодування завданої моральної шкоди оцінює в 5000,00 грн. В судове засідання позивач не з'явився, звернувся до суду із заявою, в якій вказав, що підтримує заявлені позовні вимоги та просить суд позов задоволити, розглянувши справу в його відсутності, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання на повторний виклик також не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоч про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно, у встановленому законом порядку, що підтверджується повідомленнями про направлення йому рекомендованих поштових відправлень. Дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що дана справа може бути розглянута в порядку заочного провадження і заявлений позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 531 ЦК України, боржник має право виконати свій обов'язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. За змістом ч.8 ст. 8 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживач має право достроково повернути споживчий кредит, у тому числі шляхом збільшення суми періодичних виплат. Якщо споживач скористався правом повернення споживчого кредиту шляхом збільшення суми періодичних виплат, встановлених в абзаці першому цієї частини, кредитодавець зобов'язаний здійснити відповідне коригування кредитних зобов'язань споживача у бік їх зменшення. Споживач у разі дострокового повернення споживчого кредиту сплачує відсотки за користування кредитом та вартість всіх послуг, пов'язаних з обслуговуванням та погашенням кредиту, за період фактичного користування кредитом. Кредитодавцю забороняється відмовляти споживачу в прийнятті платежу у разі дострокового повернення споживчого кредиту. Кредитодавцю забороняється встановлювати споживачу будь-яку додаткову плату, пов'язану з достроковим поверненням споживчого кредиту. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає сплату споживачем будь-якої додаткової плати у разі дострокового повернення споживчого кредиту, є нікчемною. В судовому засіданні встановлено, що 06.12.2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 2001737845 від 06.12.2012 року, згідно з яким останній отримав споживчий кредит у розмірі 20398,00 грн. строком до 06.12.2015 року зі сплатою відсотків у розмірі 9,99% річних. Пунктом 1.4.11 договору про надання споживчого кредиту № 2001737845 від 06.12.2012 року передбачено, що Позичальник має право достроково повернути споживчий кредит, у тому числі шляхом збільшення суми періодичних виплат, але у виключно у терміни, що визначаються Графіком платежів, що є Додатком до цього договору. Про те, що позивач [PERSON] своєчасно, в тому числі шляхом збільшення суми періодичних виплат, виконав свої зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту № 2001737845 від 06.12.2012 року, тобто достроково сплатив кредит, свідчать квитанції про сплату заборгованості, а також не заперечується і самим відповідачем в надісланому позивачу повідомленні № 100-5/277 від 08.04.2014 року (а.с. 12-18, 29). Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, враховуючи, що позивач [PERSON] в повній мірі виконав зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту № 2001737845 від 06.12.2012 року, а представник відповідача жодного разу в судове засідання не з'явився, не надав заперечень на позов та жодних доказів щодо існування в позивача заборгованості, суд приходить до висновку, що заявлений позов слід задоволити та розірвати укладений між сторонами договір про надання споживчого кредиту № 2001737845 від 06.12.2012 року в зв»язку з повним виконанням зобов»язання. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн., то вона підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного: Згідно ч.1 ст. 22 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до положень ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Судом встановлено, що позивач зазнав моральних страждань через протиправні дії представників відповідача щодо безпідставного нарахування заборгованості, які виразилась у негативних емоціях та переживаннях через систематичні телефонні дзвінки працівників банку, як до нього, так і до його дружини, в зв»язку з чим він, як інвалід 1 групи, переживав негативні емоції. Визначаючи розмір відшкодування завданої моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості відшкодування моральної шкоди та враховує характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, стан його здоров'я, тяжкість вимушених змін у його житті та вважає, що його слід встановити в сумі 2000,00 грн. При вирішенні питання про компенсацію витрат на правову допомогу позивачу в сумі 2500,00 грн., суд вважає за потрібне зазначити наступне: Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Згідно ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно матеріалів справи, правова допомога позивачу надавалася адвокатом [PERSON] на підставі угоди про надання правової допомоги від 03.03.2014 року (а.с. 22), згідно з якою за надання послуг адвокатом клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі 2000,00 грн. Проте, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем жодного письмового документу не подано, не наданий суду і розрахунок адвоката про те, яка саме правова допомога ним надавалася, коли та який час витрачено. Законом України «Про державний бюджет України на 2014 рік» встановлено розмір мінімальної заробітної плати на 2014 рік у розмірі 1218,00 грн. За таких обставин суд приходить до переконання, що компенсація витрат на правову допомогу не повинна перевищувати 40 відсотків мінімальної заробітної плати, тобто 487,20 грн., які і слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного, ст.ст. 22, 531, 598, 599, 1050, 1054, 1167 ЦК України, ст.ст. 8, 22, ЗУ «Про захист прав споживачів», ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»,

Outcome: approved