Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 02.08.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та його дружиною [PERSON] укладено кредитний договір № HES0G200000127 за умовами якого остання отримала кредит в розмірі 37094,20 доларів США зі сплатою 12 % річних строком до 02.08.2037 року. На забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором 03.08.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки нерухомого майна житлового будинку № 19 по вул. Кірова в с. Антонівка Скадовського району Херсонської області, належного їй на праві власності на підставі договору купівлі продажу від 01.08.2007 року. Позивач, зазначаючи, що своєї згоди на укладення вказаних кредитного договору та договору іпотеки він не надавав, просив суд визнати недійсними кредитний договір № HES0G200000127 від 02.08.2007 року та договір іпотеки від 03.08.2007 року, предметом якого виступає житловий будинок № 19 по вул. Кірова в с. Антонівка Скадовського району Херсонської області, укладені між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні збільшила розмір позовних вимог й просила також з підстав наведених в позовній заяві визнати недійсним кредитний договір № HES0G100000127 від 02.08.2007 року. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позов визнав та не заперечував проти задоволення заявлених в ньому вимог. Також зазначив, що був присутній при укладенні оскаржуваних кредитних договорів та договору іпотеки і [PERSON] повідомляла працівника банку про перебування її в шлюбі, проте той порадив їй написати протилежне. Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог з підстав їх необґрунтованості. Зазначив, що укладаючи оскаржувані договори [PERSON] особисто повідомила нотаріуса, що не перебуває в шлюбі. Вважав, що майно, яке передано в іпотеку належало [PERSON] та як було придбане за рахунок коштів отриманих у кредит (власних коштів). Також вважав, що позивачем пропущено строки звернення до суду, тому просив при вирішенні справи по суті застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог. Крім того, просив суд врахувати вимоги ст. 1057-1 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України), та у випадку визнання договору іпотеки недійсним накласти арешт на нерухоме майно, яке являється предметом вказаного договору. Третя особа приватний нотаріус Скадовського районного нотаріального округу Херсонської області [PERSON] в судові засідання будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, не з'являлася. Суд, заслухавши доводи та заперечення учасників цивільного процесу, розглянувши подані документи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до наступного висновку. Згідно з вимогами ст.ст. 11, 59, 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено, що 02.08.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитні договори № HES0G200000127 та № HES0G100000127, за умовами яких остання отримала кредит в розмірі 37094,20 доларів США зі сплатою 12 % річних строком до 02.08.2037 року. Ціль кредиту купівля будинку 22827,20 доларів США, на початковий внесок для купівлі будинку 5706,80 доларів США, а також у розмірі 8560,20 доларів США на сплату страхових платежів (п. 7.1 договору № HES0G100000127 від 02.08.2007 року) (а.с. 8-10, 102-104). В пункті 7.2 кредитного договору № HES0G100000127 від 02.08.2007 року зазначено, що для виконання даного договору [PERSON] відкриває Позичальникові відповідний рахунок для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості за кредитними угодами № HES0G100000127 від 02.08.2007 року Основний кредит та № HES0G200000127 від 02.08.2007 року Кредит на початковий внесок (а.с. 10). В забезпечення виконання вказаних кредитних договорів 03.08.2007 року сторонами укладено договір іпотеки будинку № 19 по вул. Кірова в с. Антонівка Скадовського району Херсонської області, належного [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 01.08.2007 року. При цьому, як в пункті 16 договору іпотеки, так і в пункті 12 договору купівлі-продажу вказаного вище будинку зазначено, що [PERSON] на час їх укладення в шлюбі не перебувала (а.с. 7, 11-13). Разом з тим, як вбачається з копії свідоцтва про шлюб від 03.05.2006 року, оригінал якого оглянуто в судовому засіданні, [PERSON] з 18.04.2006 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с. 5,6). За змістом ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3,5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання кредитних договорів недійсними позивач посилався на те, що вказані договори були укладені стосовно цінного майна без його письмової згоди, а тому не відповідає вимогам статті 65 Сімейного Кодексу України (далі СК України). Дійсно, згідно положень ч. 1 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Проте посилаючись на норми статті 65 СК України позивач не врахував, що такі регулюють право подружжя на розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів (п. 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»), а тому згода другого з подружжя на укладення кредитного договору не вимагається. Доказів того, що спірні кредитні договори укладено з порушенням вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України на момент вчинення правочинів, позивачем, який, крім іншого не є їх стороною, та його представником суду не надано. З наведених підстав суд відмовляє в задоволенні позову в частині визнання недійсними кредитних договорів № HES0G200000127 та № HES0G100000127 від 02.08.2007 року. Обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання договору іпотеки недійсним позивач посилався на те, що договір іпотеки був укладений без його письмової згоди, а тому не відповідає вимогам статті 578 ЦК України та частини 2 статті 6 Закону України «Про іпотеку». Так, згідно указаних норм, майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Згідно положень ч. 2 ст. 60 СК України, кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності. Отже, законом презюмується, що придбана у шлюбі будь-яка річ є спільною сумісною власністю подружжя, а тому будинок № 19 по вул. Кірова в с. Антонівка Скадовського району Херсонської області, незважаючи на те, що у договорі його купівлі-продажу набувачем записана лише [PERSON], є спільною сумісною власністю подружжя. Доказів, які б підтверджували придбання [PERSON] житлового будинку, який в подальшому став предметом іпотеки, та його використання не в інтересах сім'ї, суду не надано. Як зазначалось вище, згідно ст. 65 СК України, дружина та чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним, як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Судом достовірно встановлено, що згоду на передачу в іпотеку житлового будинку позивач не надавав. Вказане є підставою для визнання договору іпотеки недійсним, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню. Доводи представника ПАТ КБ «ПриватБанк» про те, що житловий будинок, який являється предметом спірного договору іпотеки не є спільною сумісною власністю подружжя, в звязку з чим не було потреби в наданні згоди позивачем на його укладення, судом не приймаються, оскільки суперечать вимогам статей 60, 65 СК України, як і не приймаються судом доводи з приводу повідомлення [PERSON] при укладенні договору купівлі-продажу будинку та договору іпотеки того, що вона у зареєстрованому шлюбі не перебуває, оскільки позивач не повинен нести відповідальність за такі дії дружини. Також суд не приймає доводи представника ПАТ КБ «ПриватБанк» про наявність підстав у задоволенні позовних вимог у звязку з пропуском позовної давності з наступних підстав. Так, відповідно до ст. 257, ч. 1 ст. 261 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, перебіг якої починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як зазначила представник позивача, про порушення своїх прав позивач дізнався у 2014 році в звязку з розглядом Скадовським районним судом Херсонської області цивільної справи за позовом [PERSON], в інтересах якої діяла [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа: приватний нотаріус Скадовського районного нотаріального округу Херсонської області [PERSON] про захист прав споживача, визнання договору іпотеки недійсним по якій його ухвалою судового засідання залучено в якості третьої особи, на підтвердження чого надала копію журналу судового засідання по вказаній справі (а.с. 136), що не спростовано в судовому засіданні. За захистом порушених прав [PERSON] звернувся з позовом до Скадовського районного суду Херсонської області 11.03.2015 року, тобто в межах строку позовної давності. Суд також не приймає доводи представника відповідача [PERSON] [PERSON] з приводу обізнаності працівників банку про перебування його довірительниці в зареєстрованому шлюбі під час укладення спірних договорів, оскільки він є зацікавленою стороною, а інших доказів на підтвердження таких доводів суду не надано. Враховуючи наведені вище встановлені судом обставини справи, оцінюючи належність та допустимість кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Згідно ч. 5 ст. 1057-1 ЦК України, визнаючи недійсним договір застави, який забезпечував виконання зобов'язання позичальника за кредитним договором, суд за заявою кредитодавця накладає арешт на майно, яке було предметом застави. Такий арешт підлягає зняттю після виконання зобов'язання повернути кредитодавцю кошти за кредитним договором. З урахуванням вказаної норми та задоволення судом позову в частині визнання договору іпотеки недійсним, наявності відповідного клопотанням, слід накласти арешт на предмет договору іпотеки до виконання [PERSON] зобов'язання за основним кредитним договором.

Outcome: partial