Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до Василівського районного суду з повозом до АТ КБ «Приватбанк», третя особа - Василівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про зняття арешту з майна, в якому просить зняти арешт з усього нерухомого майна [PERSON], реєстраційний номер обтяження 26848694, накладений згідно постанови Відділу державної виконавчої служби Василівського районного управління юстиції №35351927 від 27.11.2012 р.; реєстраційний номер обтяження 26848666, накладений згідно постанови Відділу державної виконавчої служби Василівського районного управління юстиції б/н від 14.10.2010 р.; реєстраційний номер обтяження 3456434, накладений згідно постанови Відділу державної виконавчої служби Василівського районного управління юстиції №39746798 від 13.09.2013 р.; реєстраційний номер обтяження 10360592, накладений згідно постанови Відділу державної виконавчої служби Василівського районного управління юстиції б/н від 14.10.2010 р.; реєстраційний номер обтяження 26848666, накладений згідно постанови Відділу державної виконавчої служби Василівського районного управління юстиції №35351927 від 27.11.2012 р.; зняти арешт з ? квартири [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві приватної власності, реєстраційний номер обтяження 26848595, накладений постановою Відділу державної виконавчої служби Василівського районного управління юстиції б/н від 14.11.2008 р.; зняти арешт з усього рухомого майна [PERSON], реєстраційний номер обтяження 26848666, накладений постановою Відділу державної виконавчої служби Василівського районного управління юстиції у Запорізькій області №52427794 від 04.10.2016 р. В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] зазначає, що йому на праві власності належить частка квартири [ADDRESS]. В липні 2018 року разом зі співвласниками квартири він вирішив її продати, проте під час підготовки до укладення договору ним була отримана довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, з якої з'ясовано, що на все належне позивачу нерухоме і рухоме майно накладено обтяження у вигляді арешту майна. 12 липня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до Василівського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області з заявою про зняття арештів на нерухоме йому майно, проте отримав відповідь про неможливість зняття арешту у зв'язку зі знищенням виконавчих проваджень за спливом строків зберігання. Враховуючи відсутність виконавчого провадження є підстави для зняття арешту за рішенням суду. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 10 серпня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надав заяву про розгляд справи без його участі, підтримує позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача Акціонерного товариства КБ «Приватбанк» в судове засідання не з'явився, надав відзив на позов, у якому зазначив, що у позивача відсутня заборгованість перед банком, тому АТ КБ «Приватбанк» не заперечує проти задоволення позову і просить розглянути цивільну справу за відсутності представника банку. Представник третьої особи Василівського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі третьої особи на розсуд суду. Вивчивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 20 вересня 2007 року, виданого Степногірською селищною радою, [PERSON] є власником ? частки квартири [ADDRESS]. В липні 2018 року під час підготовки до укладення договору купівлі-продажу квартири, позивач отримав Інформаційну довідку №130523596 від 11.07.2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, з якої вбачається наявність наступних обтяжень в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: - реєстраційний номер обтяження 26848694, арешт нерухомого майна, накладений згідно постанови Відділу державної виконавчої служби Василівського районного управління юстиції №35351927 від 27.11.2012 р.; - реєстраційний номер обтяження 26848666, арешт нерухомого майна, накладений згідно постанови Відділу державної виконавчої служби Василівського районного управління юстиції б/н від 14.10.2010 р.; - реєстраційний номер обтяження 26848595, арешт нерухомого майна, накладений згідно постанови б/н від 13.11.2008 року ВДВС Василівського РУЮ Запорізької області; - реєстраційний номер обтяження 3456434 (спеціальний розділ), арешт нерухомого майна, накладений згідно постанови Відділу державної виконавчої служби Василівського районного управління юстиції №39746798 від 13.09.2013 р.; в Єдиному реєстрі заборон відлучення об'єктів нерухомого майна: - реєстраційний номер обтяження 10360592, арешт нерухомого майна, накладений згідно постанови Відділу державної виконавчої служби Василівського районного управління юстиції б/н від 14.10.2010 р.; - реєстраційний номер обтяження 26848666, арешт нерухомого майна, накладений згідно постанови Відділу державної виконавчої служби Василівського районного управління юстиції №35351927 від 27.11.2012 р.; в також Витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №56337231 від 17.07.2018 року, з якої вбачається наявність записів про наступні обтяження: арешт рухомого майна [PERSON], за №16135382 від 01.02.2017 року, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Василівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління у Запорізькій області №52427794 від 04.10.2016 р. Листом Василівського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області на заяву позивача про зняття арешту №17684 від 17.07.2018 року, повідомлено, в частині зняття арешту з майна, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження №35351927 від 27.11.2012 р. ВДСВ Василівського РУЮ, що на виконанні відділу згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень перебував виконавчий документ №2н-834 від 27.11.2012 року, виданий Василівським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в сумі 3302,64 грн. 29.12.2012 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з неможливістю встановити місце проживання боржника. На даний момент на підставі п.9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом №2274/5 від 25.12.2008 року Міністерства юстиції України, виконавче провадження знищено у зв'язку з закінченням строків зберігання. Стан виконання виконавчого документа не відомий. В частині зняття арешту з майна, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 14.10.2010 року ВДВС Василівського РУЮ та арешту з майна, накладеного постановою б/н від 13.11.2008 року ВДВС Василівського РУЮ Запорізької області - надати будь-яку інформацію щодо надходження виконавчого документу у період з 2008 року не є можливим, оскільки відповідно до п.9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом №2274/5 від 25.12.2008 року Міністерства юстиції України, строк зберігання завершених виконавчих проваджень становить три роки, після чого вони підлягають знищенню. В частині зняття арешту з майна, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №39746798 від 13.09.2013 року ВДВС Василівського РУЮ Запорізької області, на виконанні відділу державної виконавчої служби згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень перебував виконавчий документ №2н-834 від 27.11.2012 року, виданий Василівським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в сумі 3302,64 грн. 13.09.2013 року державним виконавцем відділу винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 25.12.2012 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з неможливістю встановити місце проживання боржника. На даний час виконавче провадження знищено. Стан виконання виконавчого документа не відомий. Позивачу було рекомендовано звернутися до суду з позовом про зняття арешту з майна в порядку ст.59 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи. Відповідно до ч.5 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону. Як вбачається з листа Василівського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області №17763 від 18.07.2018 року, на примусовому виконанні відділу також перебувало виконавче провадження №52437794 з примусового виконання судового наказу №2н-834, виданого 22.08.2008 року Василівським районним судом Запорізької області, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в розмірі 3302,64 грн. 04.10.2016 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. 04.10.2016 року постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження був накладений арешт на рухоме майно та внесений до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. 30.06.2017 року винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувану на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості за виконавчим документом. Станом на 18.07.2018 року згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень за період з 30.06.2017 року по цей час вищезазначений виконавчий документ до відділу повторно не надходив. Оскільки ЗУ «Про виконавче провадження» не передбачено зняття арешту з майна боржника на підставі постанови про повернення виконавчого документу стягувану, винесеної в порядку п.2 ч.1 ст.37 Закону, арешт з майна боржника не знято. Згідно відзиву на позов АТ КБ «Приватбанк» від 27.08.2018 року, відповідач підтвердив, що у позивача [PERSON] відсутня заборгованість перед банком, а тому банк не заперечує проти задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а, відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Ст.391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Відповідно ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Відповідно до ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. При цьому суд враховує, що згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «East/West Alliance Limited» проти України» , яке набрало статусу остаточного 02.06.2014 р., в п. 167 рішення Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. У п. 168 Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти. Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний» «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Якщо хоча б одного із цих критеріїв не додержано, Європейський суд з прав людини констатує у такому випадку порушення статті 1 Першого протоколу. Законність означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон не передбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого Європейський суд з прав людини надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправданим за наявності об'єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов'язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обгрунтованої пропорційності) між метою, що передбачає для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Судом встановлено, що виконавчий документ - судовий наказ №2н-834/2008 від 22.08.2008 року, виданий Василівським районним судом Запорізької області, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в розмірі 3302,64 грн., на виконанні не перебуває, виконавчий документ повернуто стягувачу і повторно у встановлені строки до виконання не пред'явлений, у боржника за виконавчим документом [PERSON] відсутня заборгованість перед стягувачем АТ КБ «Приватбанк», однак арешт на майно позивача, накладений під час здійснення вказаного виконавчого провадження, не знятий, що перешкоджає позивачеві як власникові майна здійснювати всі повноваження власника. Таким чином, виходячи із встановлених обставин, вбачається невідповідність заходу втручання держави в право власності [PERSON] критеріям втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці Європейського суду з прав людини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що є підстави для зняття арешту з належного заявнику майна в судовому порядку, згідно ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження». Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав не нерухоме майно та їх обтяжень», в свою чергу, матеріали справи не містять відмови державного реєстратора у вилученні з Єдиного реєстру заборон відомостей про обтяження спірного нерухомого майна та відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили, є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав. Після набрання рішенням суду законної сили заінтересовані особи не позбавлені можливості у встановленому законом порядку звернутися до відповідного органу державної реєстрації прав для державної реєстрації припинення обтяження арештом нерухомого майна.

Outcome: approved