Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В позові вказував, що 30 березня 2011 року відповідач позичив в нього грошові кошти в розмірі 60 000 доларів США та 50 000 євро, які зобов»язався повернути до 30 вересня 2011 року. 14 квітня 2011 року відповідач позичив в нього грошові кошти в розмірі 20 000 доларів США, які зобов»язався повернути до 17 червня 2011 року, на підтвердження чого власноручно написав розписки. Зазначав, що до даного часу жодних коштів не повернув, ухиляється від зустрічей та бесід з ним, ігнорує телефонні дзвінки. Звернув увагу суду на те, що позов подано з пропущеним трирічним строком позовної давності, однак, просив його поновити, оскільки він не мав можливості вчасно звернутися до суду (до 20 лютого 2014 року), так як утримувався під вартою в Івано-Франківському слідчому ізоляторі з 24.06.2011 року по 27.06.2014 року. Посилався, що з відповідача підлягає до стягнення сума боргу в розмірі: 60 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 14.10.2014 року становить 777 000 грн.; 50 000 євро, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 14.10.2014 року становить 821 000 грн.; 20 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 14.10.2014 року становить 259 000 грн. Просив поновити йому строк позовної давності звернення до суду, так як пропущений з поважної причини; стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договорами позики від 30 березня 2011 року та від 14 квітня 2011 року на загальну суму 1 857 000 грн. та судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та пояснив, через кримінальне переслідування його довіритель не зміг звернутися до суду в межах строку позовної давності. Просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що це була безгрошова позика для розвитку бізнесу в перспективі. Крім того, подав суду заяву, в якій просив застосувати строк позовної давності і відмовити в позові, оскільки позивач пропустив строк для звернення до суду не з поважної причини. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. В матеріалах справи містяться розписки, власноруч написані [PERSON], від 30.03.2011 року та 14.04.2011 року. Так, в розписці від 30.03.2011 року [PERSON] зазначив, що позичає в [PERSON] 60 000 доларів США і 50 000 євро терміном на 6 місяців до 30 вересня 2011 року. В розписці від 14.04.2011 року [PERSON] вказав, що позичає в [PERSON] 20 000 доларів США терміном на 2 місяці до 17 червня 2011 року. Згідно довідки в.о.начальника Івано-Франківського слідчого ізолятора від 22.07.2014 року, [PERSON] утримувався під вартою в Івано-Франківському слідчому ізоляторі з 24.06.2011 року по 27.06.2014 року. Відповідно до ст..256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з заявою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена ст.257 ЦК України і становить три роки. За змістом ч.2 ст.259 ЦК України, строк позовної давності може бути збільшений за домовленістю сторін, договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі. Оскільки договору про збільшення строків позовної давності між сторонами укладено не було, строк позовної давності в даному випадку становить 3 роки. Згідно написаної [PERSON] розписки від 30.03.2011 року, строк виконання грошового зобов»язання становить до 30 вересня 2011 року, а строк позовної давності спливає 30 вересня 2014 року. З дослідженої вище довідки Івано-Франківського слідчого ізолятора вбачається, що позивач перебував під вартою по 27.06.2014 року, в зв»язку з чим позивач мав можливість до 30 вересня 2014 року (в межах строку позовної давності) звернутися до суду з позовом про захист свого порушеного права. Разом з тим, позовну заяву ним подано лише 20.10.2014 року, тобто з пропуском строку звернення до суду. Причин поважності пропуску строку суду не наведено. Згідно написаної [PERSON] розписки від 14.04.2011 року, строк виконання грошового зобов»язання становить до 17 червня 2011 року, а строк позовної давності спливає 17 червня 2014 року. Посилання позивача на неможливість подання позову в межах строку позовної давності внаслідок його перебування під вартою в слідчому ізоляторі, суд не вважає поважними, оскільки в позивача була можливість подання позовної заяви поштовим зв»язком. Натомість, відповідачем заява про застосування строків позовної давності була зроблена до винесення судом рішення, що відповідає положенням ст..267 ч.3 ЦК України. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі ст..ст. 256, 257, 267 ЦК України,

Outcome: dismissed