Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі по тексту - відповідач), треті особи - Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатова Аліна Анатоліївна Миколайович (далі по тексту - третя особа 1), Приватний виконавець виконавчого округу м. Київ Клітченко Оксана Анатоліївна (далі по тексту - третя особа 2), відповідно до якого просила визнати виконавчий напис від 05.10.2019 № 6246, вчинений Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою Аліною Анатоліївною щодо стягнення з позивача на користь відповідача суми боргу в розмірі 45 231, 04 грн., таким, що не підлягає виконанню (далі по тексту - виконавчий напис). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.12.2014 між позивачем та АТ «Укрсоцбанк» було укладено кредитний договір № 26253683018326. 25.02.2017 позивач звертався до Банку із заявою про реструктуризацію боргу, однак Банк не надав відповіді на вказану заяву, та, як з`ясувалось пізніше, відступив право вимоги за вказаним договором відповідачу. В подальшому приватним нотаріусом було видано оскаржуваний виконавчий напис, на підставі якого приватним виконавцем виконавчого округу м. Київ Клітченко О.А. 25.10.2019 відкрито виконавче провадження № 60307560. Позивач вказує, що про відступлення права вимоги останню було повідомлено вже після видачі виконавчого напису. Також позивач не згодна і з самим виконавчим написом, оскільки під час його вчинення у приватного нотаріуса були відсутні докази безспірності боржника перед кредитором, оскільки виконавчий напис було вчинено з порушенням норм ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», зокрема, приватний нотаріус на повідомляла позивача про те, що до неї звернувся відповідач із заявою про вчинення виконавчого напису. За таких обставин, позивач звернулась до суду з вказаним позовом, оскільки вважає, що виконавчий напис було вчинено з порушенням норм чинного законодавства. Представник відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» в своєму відзиві заперечував проти позовних вимог, просив відмовити в їх задоволенні. Зазначив, що позивач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, укладеним з АТ «Укрсоцбанк», внаслідок чого Банк спочатку відступив право вимоги за ним ТОВ «ФК «Веста». В подальшому, ТОВ «ФК «Веста» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Вердикт Капітал», уклавши договір відступлення прав вимоги від 29.01.2020 № 29-01/19/1 без обов`язкової згоди на те боржника та у відповідності до норм чинного законодавства. Оскільки відповідач набув усіх прав первісного кредитора, останнім було прийнято рішення звернутись до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису. При цьому, Товариство, у відповідності до положень Закону України «Про нотаріат», передало приватному нотаріусу необхідний перелік документів, на підставі яких приватним нотаріусом було встановлено безспірність, а тому посилання позивача не ґрунтуються на нормах матеріального права та відповідних доказах, які могли б бути підставою для скасування виконавчого напису. Третя особа 1 - приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатова А.А. в своїх поясненнях вказала, що представник ТОВ «Вердикт Капітал» звернувся із заявою про вчинення виконавчого напису завчасно в контексті застосування ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та надав всі необхідні документи, передбачені чинним законодавством, зокрема, копію кредитного договору, засвідчену виписку з особового рахунку боржника на підтвердження заборгованості по кредитному договору, копію реєстру рекомендованих поштових відправлень на підтвердження того, що кредитором направлялась вимога позивачу про погашення заборгованості. Крім того, вказує, що діючим законодавством не передбачено права нотаріуса втручатись у спір між кредитором та боржником, в т.ч. щодо суми стягнення. Тому, на думку нотаріуса, підтвердження факту попереднього надіслання стягувачем на адресу боржника повідомлення про стягнення заборгованості достатньо для забезпечення гарантій боржника на оскарження права стягувача на стягнення. Крім того, нотаріус також вважає, що нею також не було допущено інших порушень під вчинення оспорюваного виконавчого напису. Просила врахувати вказані письмові пояснення, а також надані нею до матеріалів справи докази на підтвердження обставин, зазначених у цих поясненнях. Від третьої особи 2 пояснення не надходили. 02.12.2019 Шевченківський районний суд м. Києва своєю ухвалою залишив позовну заяву без руху, встановивши позивачу строк для усунення недоліків. 02.12.2019 Шевченківський районний суд м. Києва своєю ухвалою повернув позивачу заяву про забезпечення позову. 16.01.2020 Шевченківський районний суд м. Києва своєю ухвалою відкрив провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, встановив сторонам строки для надання заяв по суті справи. 03.03.2020 від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі. 10.03.2020 від третьої особи 1 Приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатової А.А. надійшли письмові пояснення щодо позову. 10.03.2020 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. 22.05.2020 від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі. Позивач, [PERSON] в судове засіданні не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином. через канцелярію суду надала заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, справу розглянути за її відсутності. Представник відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. В своєму відзиві заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Третя особа 1 - Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатова А.А. в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, в своїх поясненнях справу просила розглянути за її відсутності. Крім того вказала, що жодних порушень під час вчинення оскаржуваного виконавчого напису не вчиняла, на підтвердження чого надала відповідні докази, які просила врахувати під час винесення рішення по справі. Третя особа 2 - Приватний виконавець виконавчого округу м. Київ Клітченко Оксана Анатоліївна в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. За приписами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Положеннями ст. 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року№ 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів ст. 88 Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно п. 1.1. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно п. 1.2. Глави 16 Порядку, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Пунктом 3.1. Глави 16 Порядку визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому ст. 50 Закону передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Зазначене вище узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року, справа № 6-887цс 17 та у постанові Верховного суду від 23 січня 2018, справа № 61-154 св 18. Крім того, аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21 січня 1999р. в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007р. в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011р. в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010р. в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994р. в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01 липня 2003р. в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008р. в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Mesrop Movsesyan проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017р. №6-887цс17. Отже, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню. В судовому засіданні встановлено, що 05.10.2019 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою Аліною Анатоліївною вчинено виконавчий напис, зареєстровано в реєстрі за № 6246, яким запропоновано звернути стягнення з позивача, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , яка є боржником за Кредитним договором 0683/018324-ZP від 08.12.2015, укладеним між нею та Акціонерним товариством «Укрсоцбанк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 2019-1УСБ/ВЕСТА від 28.01.2019 є ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» (код ЄДРПОУ 41264766,), правонаступником якого, на підставі Договору відступлення прав вимоги 29-01/19/2 від 29.01.2019 є ТОВ «Вердикт Капітал», код ЄДРПОУ 36799749. Так, відповідно до вказаного виконавчого напису строк платежу за Кредитним договором 0683/018324-ZP від 08.12.2015 настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості складає 44 581, 04 грн. З матеріалів справи вбачається, що приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис на підставі наступних документів: Заяви про вчинення виконавчого напису від 03.10.2019 вх. 219/01-16; Виписки з особового рахунка № [NUMBER] ПІБ [PERSON] за період з 29.01.2019 - 23.09.2019; Інформації з Єдиного реєстру боржників; Анкети про надання банківських послуги на умовах комплексного банківського обслуговування для клієнтів-фізичних осіб в ПАТ «Укрсоцбанк»; Договору факторингу № 2019-1УСБ/ВЕСТА від 28.01.2019; Договору про відступлення прав вимоги № 29-01/19/2 від 29.01.2019; Реєстру згрупованих рекомендованих поштових відправлень № 29018 від 26.09.2019; Договору про надання послуг № 15-01/19 на надання послуг від 15.01.2019; Копії Довіреності від 16.04.2019; Копії паспорта представника відповідача; Інформації з Єдиного реєстру боржників по ТОВ «Вердикт Капітал»; Копії скороченого Витягу з Єдиного реєстру довіреностей (перевірка дійсності довіреності); Копії Витягу з ЄДРПОУ. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що вказаний виконавчий напис був пред`явлений до примусового виконання приватному виконавцю виконавчому округу м. Київ Клітченко О.А., яким відкрито виконавче провадження № 60307560 та винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] від 25.10.2019. Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, зазначає, що приватним нотаріусом під час вчинення виконавчого напису, не перевірено безспірність заборгованості, зокрема, позивачем не було отримано письмову вимогу про усунення порушення виконання зобов`язань. Крім того, приватним нотаріусом не було повідомлено позивача про те, що відповідач звернувся до неї із заявою про вчинення виконавчого напису. Водночас, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 2, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог до матеріалів справи надано лише копію постанови від 25.10.2019 приватного виконавця, винесену в рамках виконавчого провадження ВП № 60307560 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, копію Анкети для надання банківських послуг на умовах комплексного банківського обслуговування для клієнтів-фізичних осіб в ПАТ «Укрсоцбанк» від 08.12.2015, копію виконавчого напису від 05.10.2019, та повідомлення про відступлення права вимоги від 07.10.2019. Однак вказані докази та самі лише пояснення позивача в розумінні ст. 12, 81 ЦПК України, не підтверджують тієї обставини, що приватним нотаріусом вчинено оскаржуваний виконавчий напис за відсутності доказів безспірності заборгованості позивача перед відповідачем. При цьому, будь-яких інших доказів, що підтверджують невідповідність поданих нотаріусу документів вимогам законодавства, суду надано також не було. Не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні і та обставина, що приватний нотаріус мала своїм обов`язком повідомити боржника про звернення до неї відповідача із заявою про вчинення виконавчого напису. Відтак, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, а саме ту обставину, що при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису № №6246 від 05.10.2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. не було дотримано вимоги Закону України «Про нотаріат», вимоги Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, суд відмовляє в їх задоволенні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed