Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту позивач) звернулась до суду із вищевказаним позовом до [PERSON] (далі відповідач), у якому просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Підставність вимог позивач обґрунтовує тим, що відповідач є батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження, з яким вони не перебували у зареєстрованому шлюбі. З часу народження, дитина постійно проживає разом з матір`ю, відповідач проживає окремо, фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, що полягає в тому, що не тільки не приїздить до дитини, а взагалі не займається її вихованням, утриманням, не цікавиться її життям та станом здоров`я, дитина не знає свого батька, матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, у зв`язку із чим позивачем було ініційовано позов про присудження аліментів із відповідача на утримання дитини, однак останній їх не сплачує та має заборгованість, що свідчить, на думку позивача, про ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків щодо дочки. Наведене стало підставою звернення позивача до суду із даним позовом. Відповідач, у відповідності до ст. ст.\~174,\~178 ЦПК України, не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Також відповідач не надав зустрічного позову в межах визначеного судом строку. Ухвалою суду\~від 12.04.2021\~було відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, відповідно до вимог ст.19 СК України залучено до участі у справі орган\~опіки та\~піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради та зобов`язано останніх надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] стосовно дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду\~від 14.06.2021\~було закрито\~підготовче провадження\~у справі\~та призначено\~справу до\~судового розгляду. У судове засідання позивач не з`явилась, до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені вимоги просила задовольнити, у разі неявки відповідача дала свою згоду на ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач, будучи повідомленим у встановленому законом порядку про час і місце розгляду справи, на що вказує рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, в судове засідання не з`явився, заяви про відкладення розгляду справи або розгляд справи у його відсутність до суду не подав, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання також не з`явився, однак надала заяву в якій просила розглядати справу у її відсутність. 30.08.2021 ухвалою суду було вирішено здійснювати заочний розгляд даної справи. Ураховуючи наведене, суд не вбачає правових підстав, передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, тому здійснює розгляд справи у даному судовому засіданні, за відсутності сторін, на підставі зібраних у справі доказів, при заочному розгляді, при цьому не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив, що згідно із свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с.11), батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.01.2021 у цивільній справі №127/22955/20 з [PERSON] присуджено аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 19.10.2020, і до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало законної сили 05.02.2021 та було звернуто до виконання. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженні №64473720 (а.с.17), за період з 19.10.2020 по 28.02.2021 загальна сума заборгованості [PERSON] за виконавчим документом №127/22955/20 становить 13 606,03 грн. Як убачається із Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання особи складеного 04.11.2020 головою правління ОСББ Сенягіним М.Є. за участі сусідів (а.с. 12), мати [PERSON] та дитина [PERSON] спільно проживають за адресою: [ADDRESS] ., за якою зареєстрована [PERSON] (мати позивача). Крім того, до матеріалів справи було додано письмові пояснення сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в якості свідків. За правилами статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку встановленого законом. Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд враховує, що письмові пояснення вищевказаних свідків, не є свідченням наданими в порядку ЦПК України. Разом з тим, суд оцінює їх як письмовий доказ, оскільки письмові докази не можуть підміняти покази свідків. Крім цього, суд враховує, що письмові пояснення містять інформацію щодо предмету доказування, зокрема [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вказали, що за період їх проживання з червня 2019 року в житловому будинку в [ADDRESS] , де проживає мати [PERSON] з дитиною [PERSON] (а.с.13-15), жодного разу не бачили батька [PERSON] [PERSON] , з дитиною гуляє мати або бабуся, а дитина завжди охайно виглядає та гарно вдягнена, родину характеризують з найкращої сторонни (а.с.13, 14, 15). Відповідно до довідки виданої 06.11.2020 МЦ «EVIDENCE» ФОП [PERSON] (а.с.16), при зверненні за медичною допомогою до лікаря-педіатра [PERSON] з метою планових профілактичних оглядів, оглядів перед проведенням вакцинації, консультацій у випадку захворювання дитини [PERSON] , [INFO] , на прийом з дитиною завжди приходила мати. [PERSON] жодного разу за інформацією щодо лікування чи обстеження [PERSON] до лікаря не звертався. Позивач звернулась до суду із позовом про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно його малолітньої дитини. Згідно з частиною третьою\~статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша\~статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою\~статті 7 Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою\~Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII\~(далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Нехтування батьківськими обов`язками з боку батька, принижує гідність дитини, а «юридичне батьківство» чоловіка, який фактично залишається чужою людиною може в подальшому призвести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору. Таке відношення відповідача до своїх батьківських обов`язків хибно впливає на виховання та формування світогляду дитини. Дитина не має до Відповідача родинних почуттів, оскільки його зовсім не знає. Позивач пояснила, що відповідач не йде на контакти, тому вирішення питань щодо найкращих інтересів дитини вона позбавлена вирішити в позасудовому порядку. Питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дитини [PERSON] , [INFO] , було предметом розгляду Виконавчого комітеу Вінницької міської ради, за наслідками якого було складено висновок за №01-00-011-40513 від 11.06.2021, відповідно до якого визнано за доцільне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19). Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). Відповідно до частини першої\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку зібраним у справі доказам, суд дійшов висновку про те, що наявні усі правові підстав, передбачені частиною першою\~статті 164 СК України\~для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки батько самоусунувся від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини, жодних заперечень до суду та органу опіки та піклування щодо вирішення питання про позбавлення його батьківських прав не надав. За таких обставин, суд вважає, що достатні усі правові підстави для застосування крайнього заходу впливу до відповідача шляхом позбавлення його батьківських прав, який відповідає інтересам дитини,\~отож позов підлягає до задоволення. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину (ч. 2 ст. 166 СК України). Утім як було встановлено судом вище із відповідача присуджено аліменти на утримання дитини за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.01.2021. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується Главою 8 ЦПК України.

Outcome: approved