Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про стягнення суми компенсації з урахуванням трьох відсотків річних. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 19.12.2018 позивач був звільнений з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» за згодою сторін. Нарахована заробітна плата на момент звільнення 19.12.2018 становила 16875,81 грн. В порушення вимог ст. 116 КЗпП України розрахунок по заробітній платі було проведено не вдень звільнення, а лише 19.01.2021, після відкриття виконавчого провадження від 12.03.2019 ВП №58589830, винесеного при примусовому виконанні Судовий наказ №428/1049/19 від 30.01.2019, що видав Сєвєродонецький міський суд Луганської області. Затримка розрахунку складає 25 місяців. Отже, за час затримки розрахунку позивачем було втрачено частину доходу внаслідок інфляції. Також позивач зазначив, що затримка терміну виплати боргу по заробітній платі складає 25 місяців, тому три проценти річних за період 25-ти місяців 6,25% від простроченої суми та становить 1075,52 грн. Загальна сума компенсації з урахуванням трьох процентів річних складає 3002,27 грн. На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з відповідача суму компенсації з урахуванням трьох процентів річних, яка складає 3002,27 грн. Ухвалою суду від 26.07.2021 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, жодних заяв чи клопотань від нього не надходило. Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах позовних вимог та наданих доказів, суд дійшов до наступного. 30 січня 2019 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області було видано наказ №428/1049/19 про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», на користь [PERSON] , заборгованість із нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у сумі 16 875 (шістнадцять тисяч вісімсот сімдесят п`ять) гривень 81 копійка. Згідно з копією постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №58589830, винесеної 12.03.2019 старшим державним виконавцем Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Кольченко М.В., відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового наказу, виданого 30.01.2019 Сєвєродонецьким міським судом Луганської області по справі № 428/1049/19 про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі в розмірі 16875 грн. 81 коп. Відповідно до копії виписки по рахунку АБ «Кліринговий дім», 19.01.2021 вищевказані грошові кошти зараховані на рахунок позивача. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Стаття 116 КЗпП України вказує, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Стаття 34 Закону України «Про оплату праці» вказує, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Статтями 1, 2, 6 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітну плату (грошове забезпечення). Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Компенсацію виплачують за рахунок власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян. Отже, з аналізу наведених положень вбачається, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, зокрема, порушення строків виплати заробітної плати, провадиться у разі затримки виплати таких доходів на один і більше календарних місяців. Разом з тим, суд зазначає, що згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, в цивільному судочинстві обов`язок доказування покладається на сторони, а суд на підставі цих доказів встановлює відповідні обставини, та надає їм належну оцінку. В даному випадку обов`язок щодо доказування обґрунтованості та правильності розрахунку суми компенсації, щодо якої позивачем викладено свої вимоги, відповідно покладається на позивача, як на сторону, що звертається з відповідними позовними вимогами, та суд, в свою чергу, зобов`язаний перевірити обґрунтованість та правильність вказаних розрахунків. Разом з тим, в даному випадку суд позбавлений можливості перевірити правильність розрахунків втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку виплати йому заробітної плати або провести свій розрахунок, та як наслідок перевірити обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем не надано жодних доказів (трудової книжки, копії наказу про звільнення, тощо) на підтвердження дати звільнення позивача з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», на підставі якої можливо було б встановити період для обчислення втрат частини доходів, та загалом на підтвердження факту звільнення позивачем з вказаного підприємства. Окрім того, щодо вимог позивача про стягнення трьох відсотків річних, суд зазначає наступне. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 по справі № 711/4010/13 вказано, що припис частини другої статті 625 ЦК України до трудових правовідносин не застосовується. Трудове законодавство передбачає спеціальні правила відповідальності роботодавця за порушення відповідних норм, зокрема можливість стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Отже, вимога позивача про стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми заборгованості з виплати заробітної плати є безпідставною, оскільки приписи частини другої статті 625 ЦК України не застосовуються до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулює спеціальне законодавство. Таким чином, виходячи з системного аналізу чинного законодавства та встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами, є необґрунтованими, а тому у їх задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed