Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації місця проживання, посилаючись на те, що він є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором дарування від 23.02.2001 р., посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Н.В. Поліщук 23 лютого 2001 року, зареєстровано в Хмельницькому БТІ на праві приватної власності № 32602. В означеній квартирі зареєстрований відповідач - [PERSON]. Відповідач зареєстрований за вказаною адресою, однак фактично більше дев'яти років в зазначеній квартирі не проживав. Цей факт також підтверджує складений акт про підтвердження місця не проживання фізичної особи від 21 січня 2019 року. [PERSON] не користується житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] більше дев'яти років і жодної участі в утриманні квартири не приймає. Позивач змушений сплачувати за відповідача комунальні послуги, а також витрати на утримання квартири. Він є особою з інвалідністю війни II групи, тому згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» особи з інвалідністю І та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю звільняються від сплати судового збору. Просить визнати [PERSON] такою, особою що втратила право користування житловим приміщенням, а саме - квартирою [ADDRESS] та зняти його з реєстраційного обліку в означеній квартирі. Ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду від 22 лютого 2019 року позовна заява прийнята до розгляду та відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, однак від нього не надійшло повідомлень про причини неявки, відзив на позов не надав. Суд приходить до висновку ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором дарування від 23.02.2001 р., який посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Н.В. Поліщук 23 лютого 2001 року, та зареєстрований в Хмельницькому БТІ на праві приватної власності № 32602. В означеній квартирі зареєстрований відповідач - [PERSON]. Відповідач зареєстрований за вказаною адресою, однак фактично більше дев'яти років в зазначеній квартирі не проживає, що підтверджується актом від 21 січня 2019 року. [PERSON] не проживає у житловому приміщенні за адресою [ADDRESS] більше дев'яти років і не сплачує за послуги щодо утримання квартири. Факт не проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] понад дев'ять років без поважних причин підтвердили у судовому засіданні як свідки [PERSON], [PERSON] Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Права власника квартири визначені ст. 385 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання та проживання членів його сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано і інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 1 ст. 156 Житлового кодексу України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України втрату права на користування житлом члена сім'ї власника житла у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Суд приходить до висновку, що слід визнати [PERSON] такою особою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Відповідно до ст. 7 Закон) України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання є: заяви особи, запит органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточне рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення померлою. Суд також приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки є передчасними.

Outcome: partial