Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є власником ? частини житлового будинку з побутово-господарськими будівлями в [ADDRESS]. ? частина даного будинку зареєстрована за [PERSON], яка померла та ? частина - за [PERSON], яка також померла. Спадкоємців, які б прийняли спадщину та оформили свідоцтво про право на спадщину на майно померлих [PERSON] та [PERSON] відсутні. Після смерті [PERSON], яка померла [INFO] була заведена спадкова справа у Кременецькій державній нотаріальній конторі 05 березня 1994 року. Проте свідоцтво про право на спадщину не видавалось і на даний час спадкова справа передана до архіву. Про даний факт йому стало відомо нещодавно, під час звернення до суду із даним позовом. На протязі більше 10 років [PERSON] відкрито, безперервно володіє вищезазначеними частками будинку, доглядає та утримує його, проводить поточні ремонти. За весь час володіння даними частинами будинку до позивача ніхто жодних претензій не пред'являв, позовів про їх повернення не заявляв. Тому позивач просить визнати за ним право власності на ? частину будинковолодіння по [ADDRESS], що належить [PERSON] та на ? частину будинковолодіння по [ADDRESS], що належить [PERSON]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак його представник подала суду заяву про розгляд справи у відсутності позивача. Позовні вимоги позивач підтримує, просить задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Почаївської міської ради Кременецького району Тернопільської області в судове засідання не з'явився, однак надіслав заяву в якій просить справу слухати у відсутності їх представника та позовні вимоги визнає. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16 травня 2009 року, технічного паспорта та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01.06.2009 року, 1/2 частина будинковлодіння по [ADDRESS] належить [PERSON]. Згідно довідки № 559 від 26.06.2015 року, виданої Кременецьким районним комунальним бюро технічної інвентаризації, ? частина житлового будинку з побутово-господарськими будівлями в [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] (померла), ? частина житлового будинку з побутово-господарськими будівлями в [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] (померла) та ? частина вищезазначеного будинку - за [PERSON]. Згідно акту обстеження на факт проживання [PERSON] в [ADDRESS], [PERSON] проживав у вищезазначеному будинку більше 15 років, доглядає за даним будинком, проводить поточний ремонт і здійснює всі заходи щодо його утримання. Згідно інформаційної довідки зі Спадковго реєстру від 03.11.2015 року, за параметрами запиту на ім'я [PERSON] у Спадковому реєстрі інформація відсутня. Із повідомлення Кременецької державної нотаріальної контори від 05 січня 2016 року та інформаційної довідки зі Спадковго реєстру від 05.01.2016 року, після смерті [PERSON], яка померла [INFO], за заявою [PERSON], яка проживала за адресою [ADDRESS], 05 березня 1994 року заведена спадкова справа № 65/1994, яка передана до архіву 01.12.2000 року. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. У відповідності до п. 9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності на інших речових прав» (надалі - Постанова), при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Також, п. 9 вказаної Постанови, враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, визначено, що право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Ураховуючи положення п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила ст.344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення ст.344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Згідно п.13 Постанови можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також ч.4 ст.344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Як передбачено пунктом 14 Постанови, виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Право власності (ч.ч.1,2 ст.328 ЦК України) набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 ЦК України). Позивач достовірно довів факт набуття ним права власності за набувальною давністю, оскільки він добросовісно і відкрито користується нерухомим майном на протязі більше 10 років. Інших осіб, які б заявляли вимоги щодо повернення вказаного нерухомого майна, не має, а отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволення в повному обсязі і є правові підстави для визнання за [PERSON] права власності за набувальною давністю на ? частину будинковолодіння по [ADDRESS], що належить [PERSON] та на ? частину будинковолодіння по [ADDRESS], що належить [PERSON]. На підставі наведеного,

Outcome: approved