Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права власності на частину земельної ділянки. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач звернулась до суду з позовом до нього про поділ в натурі житлового будинку та земельної ділянки по вул. Ставки, 9 в м. Луцьку, мотивуючи тим, що їй на праві власності належить 1/6 частина будинку на підставі рішення суду від 06.08.2008 року та ? частина земельної ділянки згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.04.2015 року. Проте, з такими вимогами він не погоджується та вказує, що 23.04.2004 року їхньою матірю [PERSON] було складено заповіт, яким вона заповіла їм в рівних частинах все належне їй на час смерті майно. Однак, згідно договору дарування від 24.12.2004 року весь будинок матір подарувала йому. Разом з тим, рішенням Луцького міськрайонного суду від 30.05.2008 року, яке було змінене рішенням апеляційного суду Волинської області від 06.08.2008 року, за [PERSON] визнано право власності на 1/6 частину будинку. В подальшому, [PERSON] отримала у Першій Луцькій нотаріальній конторі свідоцтво про право власності на ? частину земельної ділянки. Вважає, що після набуття ними права спільної часткової власності на будинок, до них перейшло право власності у відповідних частках на земельну ділянку і відповідачу має належати 1/6 частина земельної ділянки. В звязку з чим, просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], видане 15.04.2015 року [PERSON] на ? частину земельної ділянки, визнати за ним право власності на 5/6 часток земельної ділянки, що розташована в м. Луцьку по вул. Ставки, 9 та стягнути з [PERSON] на його користь 1697,61 грн. судового збору та 3000,00 грн. витрат на правову допомогу. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у заяві та просили їх задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши наявні письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.04.2014 року померла [PERSON], що стверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії І-ЕГ № 156274 від 17.04.2014 року (а.с. ). Згідно заповіту від 23.04.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Луцької держнотконтори, [PERSON] все належне їй майно, а також все те, на що за законом вона матиме право заповіла в рівних частках [PERSON] та [PERSON] (а.с. ). Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Як вбачається із договору дарування від 24.12.2004 року, [PERSON] подарувала належний їй житловий будинок №9 по вул. Ставки в м. Луцьку [PERSON] (а.с. ). Разом з тим, рішенням Луцького міськрайонного суду від 30.05.2008 року за [PERSON] визнано право власності на 1/6 частину будинковолодіння №9 по вул. Ставки в м. Луцьку як на спадкове майно після смерті її батька [PERSON] (а.с. ). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, як слідує із представлених доказів, померлою [PERSON] було подаровано позивачу лише будинок. При цьому, даним договором не охоплювалась земельна ділянка та не визначався її розмір, який переходить до позивача Таким чином, зважаючи, що позивач та його представник не представили суду та не довели наявності порушень вимог чинного законодавства при видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ? частину земельної ділянки, то в задоволенні позову слід відмовити. При цьому, суд не враховує доводи представника позивача та його тлумачення ст. 120 ЗК України і ст. 377 ЦК України стосовно того, що оскільки позивач набув 5/6 частин будинку, то й відповідно до нього перейшло право на 5/6 частин земельної ділянки є невірним, так як вказаними нормами передбачено перехід права власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Отже,

Outcome: dismissed