Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до Свердловського міського суду Луганської області з дійсним позовом, де в обґрунтування своїх вимог пояснив, що 27 квітня 2001 року його прийняли на роботу прохідником 5-го розряду з повним робочим днем під землею в ВП «Шахта «Я.М.Свердлова» ДП «Свердловантрацит». В подальшому відповідач став постійно порушувати законодавство про працю та умови колективного договору, зокрема при уході у відпустку в порушення вимог ст.115 КЗпП України йому не виплачувалася заробітна плата за весь час щорічної відпустки, крім того заробітна плата повинна була виплачуватися два рази на місяць через проміжок часу не більший ніж 16 календарних днів. Крім того, його наказом по підприємству перевели без його згоди на зачистку стрічки, що не відповідає його функціональним обов'язкам. Надалі 2 травня 2010 року він вийшов на працю у святковий день, але в подальшому виявилося що оплату йому провели в заниженому розмірі. Все призвело до того, що він не бажав працювати з таким керівництвом, що постійно порушує трудове законодавство та вимушений був звертатися до керівництва ВП «Шахта «Я.М. Свердлова» ДП «Свердловантрацит» із заявою про звільнення по ч. 3 ст. 38 КЗпП України. З 10.06.2010 року по 30.07.2010 року він знаходився на лікарняному з приводу із защемленням нерву на лівій руці. 30.07.2010 року він вийшов з лікарняного та поїхав до керівництва ВП «Шахта «Я.М. Свердлова» ДП «Свердловантрацит». 30.07.2010 року у п'ятницю приблизно в 12 годин 30 хвилин він звернувся до посадових осіб відповідача, зокрема в приймальню до завідуючої канцелярією Спригіної Н.І., яка була в той час на роботі, з заявою про звільнення за ч.3 ст.38 Кодексу Законів про Працю України у зв'язку з порушенням власником законодавства про працю та умов колективного договору у визначений ним строк - 30 липня 2010 року. Незважаючи на його право на розірвання трудового договору у визначений ним строк, посадові особи відповідача відмовилися приймати від нього заяву та відмовилися надати йому відомості про причини відмови. В той же день 30 липня 2010 року в 14 годин 15 хвилин, він поштою, рекомендованою кореспонденцією направив на адресу відповідача заяву про звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України у зв'язку з порушенням власником законодавства про працю та умов колективного договору у визначений ним строк - 30 липня 2010 року, другий екземпляр аналогічної за змістом заяви, він здав до канцелярії ДП «Свердловантрацит». 02.08.2010 року він знову на особистому прийомі звернувся до директора ВП «Шахта «Я.М. Свердлова» з заявою про звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України у зв'язку з порушенням власником законодавства про працю та умов колективного договору у визначений ним строк - 2 серпня 2010 року. Директор в присутності посадових осіб відповідача, відмовився приймати у нього заяву та звільняти його за цією статтею та віддав йому заяву, сказавши, що він повинен йти до начальника дільниці підготовчих робіт Рибалко А.Б. та узгоджувати питання про звільнення. Позивач, вважає, що відповідач в порушення вимог чинного законодавства та контракту з міністерством палива та енергетики не прийняв у нього заяву в установленому порядку та не звільнив його за ч.3 ст.38 КЗпП України. Чим порушив його право на звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України та умови колективного договору щодо звільнення у визначений ним строк та право на працевлаштування на іншому підприємстві. Тобто, 02 серпня 2010 року йому не видали трудову книжку та не виплатили розрахункові кошті, які належали йому від підприємства при звільненні за ч.3 ст.38 КЗпП України. В зв'язку з чим він звернувся із позовом до суду. В подальшому позивачу прийшов рекомендований лист від керівництва ВП «Шахта «Я.М. Свердлова» ДП «Свердловантрацит», в якому було зазначено, що він повинен прийти на засідання профспілкового комітету 20.08.2010 року на 09.00 годин. 20.08.2010 року позивач з'явився на профком ВП «Шахта Я.М. Свердлова» ДП «Свердловантрацит», де надав голові та членам профкому документи щодо його своєчасного звернення до керівництва ВП «Шахта «Я.М. Свердлова» ДП «Свердловантрацит», зокрема, поштове повідомлення та квитанції від 30.07.2010 року. Оглянув зазначені документи, голова профкому відповів, що він повинен був стати до роботи 02 липня 2010 року, а лише в подальшому ставити питання про своє звільнення, питання щодо його письмового та особистого звернення до керівництва, то ці питання треба вирішувати у суді. В той же день профком надав згоду на його звільнення. В подальшому 21.08.2010 року, йому зателефонували, щоб він приїхав до шахти. Представник відділу кадрів вручила йому трудову книжку, у якій був запис, що він звільнений за прогул з 02.08.2010 року по ч.4 ст.40 КЗпП України, та надали обхідний лист, який він здав 22.08.2010 року та 27.08.2010 року отримав повний розрахунок при звільненні в сумі 9500 грн.. Тобто, звільнення відбулося за наказом від 21.08.2010 року за № 187к. Під час звільнення, в порушення вимог ст.116 КЗпП України, відповідач не виплатив йому належні при звільненні гроші та у відповідності до ст.117 КЗпП України повинен виплатити середній заробіток по день фактичного розрахунку. На підставі викладеного позивач просить суд постановити рішення, яким стягнути з ДП «Свердловантрацит» на його користь середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку у сумі 1982, 26 грн. Позивач протягом судового засідання неодноразово уточнював свої позовні вимоги, які остаточно виклав в такій редакції: 1. Поновити строк на звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок. 2. Стягнути з ДП «Свердловантрацит» на користь позивача недоплачену суму 42,93 грн., за несплату в повному обсязі часу знаходження його на лікарняному листі у 2010 році. 3. Стягнути з ДП «Свердловантрацит» на користь позивача недоплачену суму 66,10 грн. за роботу у святковий день 2 травня 2010 року. 4. Стягнути з ДП «Свердловантрацит» на його користь середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку у сумі 172456, 62 грн. 5. Визнати незаконними дії відповідача щодо нездійснення перерахунку заробітної плати, виходячи із тарифних ставок (посадових окладів), розрахованих із розміру мінімальної заробітної плати 869 грн., 888 грн., 907 грн., 922 грн., з урахуванням коефіцієнту 1,3 на вимогу Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці». 6. Зобов'язати відповідача здійснити перерахунок заробітної плати, виходячи із тарифних ставок (посадових окладів), розрахованих із розміру мінімальної заробітної плати 869 грн., 888 грн., 907 грн., 922 грн., з урахуванням коефіцієнту 1,3 на вимогу Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці». В судовому засіданні позивач та його представники підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та суду пояснила у своїх письмових запереченнях, що підстав для поновлення строку на звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок у позивача не має, він пропустив строк звернення до суду встановленого ст. 233 КЗпП України без поважних причин. Вимога позивача про стягнення недоплаченої суми 42,93 грн. за надходження його на лікарняному є безпідставна, оскільки позивачу [PERSON] розрахунок виплати лікарняного за період з 10.06.2010 р. по 30.07.2010 р. (лікарняні листи №621117 від 15.06.2010 р., №621227 від 24.06.2010 р., №647717 від 21.07.2010 р.) проводився на підставі Постанови КМУ №1266 від 26 вересня 2001 року «Про обчислення середньої заробітної плати для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням» і Постанови КМУ №100 від 18.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», тобто до розрахунку середньої заробітної плати не включаються суми виплат за час знаходження у відпустці та виплати за час знаходження на лікарняному. Вимога позивача, щодо виплати недоплаченої суми у розмірі 66,10 грн. за роботу у святковий день 2 травня 2010 року є також безпідставною, оскільки оплата за цей день йому нарахована у подвійному розмірі, відповідно до ст.107 КЗпП України, про що свідчить розрахунковий листок за травень місяць 2010 року. Нарахування за роботу у святковий день відповідно до розрахункових листів проведено один раз за шифром 112 (оплата за роботу у святковий день працівнику) у розмірі 100,87 грн., та другий раз за шифром 172 (доплата за роботу у святковий день) у сумі 100,87 грн. З іншими позивними вимогами також не погоджуються, так як позивачем при здійсненні ним розрахунку взята сума заробітної плати, що нарахована за відповідний місяць включно з доплатою за вислугу років, за вечірні та нічні часи праці, премії та інші доплати та помножено на коефіцієнт 1,3 - що є грубим порушенням норм у сфері нормування та оплати праці. Погодинна оплата праці у ДП «Свердловантрацит» не впроваджена. Зміни до Галузевої угоди, щодо переведення на почасову оплату праці не вносилися. Такі умови в колективному договорі ДП «Свердловантрацит» також не передбачені, Міністерством енергетики та вугільної промисловості України накази з цього приводу відносно ДП «Свердловантрацит» не приймалися. Тарифна ставка позивача, як проходчика 5-го розряду підвищена на коефіцієнт 5,009 відповідно Додатка №1 до Галузевої угоди, що є більшим ніж 1,3, як то передбачено Законом України «Про підвищення престижності шахтарської праці» №345-VІ від 02.09.2008 року. Просить відмовити в задоволені позивних вимог [PERSON] за безпідставністю та необґрунтованістю. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. У судовому засіданні встановлено, та не заперечується сторонами, що позивач [PERSON] дійсно працював з 27.04.2001 року у ВП «Шахта імені Я.М. Свердлова» ДП Свердловантрацит» в якості прохідника 5 розряду, звільнений 02.08.2010 року за ч.4 ст.40 КЗпП України у зв'язку з прогулами відповідно з наказу № 187к від 21.08.2010 р. (а.с.65, 173). На вимогу ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд, вважає, що позивач [PERSON] не пропустив строк звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок, оскільки позивач на протязі декілька років (з 2010 року по теперішній час) постійно приймає активну участь у судових процесах, як у суду першої інстанції так і апеляційної та касаційної інстанції (ар.с. 7-16, 168-170, 175-180), тобто строк позовної давності був перерваний. Тому суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача, що позивачем пропущений строк звернення до суду встановлений ст. 233 КЗпП України. Вимоги позивача про стягнення на його користь недоплаченої суми 42,93 грн. за несплату в повному обсязі часу знаходження його на лікарняному листі у 2010 році не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] дійсно перебував на лікарняному з 10.06.2010 року по 30.07.2010 року (ар. с. 61-63), що сторонами визнається. Відповідно абз.2 ч.2 ст.35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно Постанови КМУ №1266 від 26 вересня 2001 року «Про обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням», а саме абз.1 п. 4 розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) для застрахованих осіб (включаючи осіб, які працюють неповний робочий день (робочий тиждень) та добровільно застрахованих осіб), є останні шість календарних місяців (з першого до першого числа), що передують місяцю, в якому настав страховий випадок (для страхування на випадок безробіття - в якому припинено дію трудового договору або особу знято з обліку у державного реєстратора як суб'єкта підприємницької діяльності, припинення адвокатської, нотаріальної, творчої або іншої діяльності, закінчення проходження служби; для страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання осіб, у яких через деякий час погіршився стан здоров'я у зв'язку з раніше отриманим ушкодженням здоров'я внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання - період роботи за останнім основним місцем роботи перед настанням тимчасової непрацездатності). Крім того, цією постановою абз.5 п 4 передбачено, що місяці розрахункового періоду (з першого до першого числа), в яких застрахована особа не працювала з поважних причин (тимчасова непрацездатність, відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами, відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та шестирічного віку за медичним висновком), виключаються з розрахункового періоду. Згідно п.3 Постанови КМУ від 8 лютого 1995 р. N100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками - погодинниками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді. Суд, проаналізувавши ст. 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» та Постанови КМУ №1266 від 26 вересня 2001 року «Про обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням» та Постанову КМУ від 8 лютого 1995 р. N100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», вважає, що позивачу було в повному обсязі нараховане та сплачено час його знаходження на лікарняному у 2010 році, тому позов в цій частині є необґрунтованим та не підлягає задоволенню. Вимога позивача [PERSON] про недоплату суми 66,10 грн. за роботу у святковий день 2 травня 2010 року також не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] дійсно 02 травня 2010 року працював на підприємстві ВП «Шахта ім. Я.М. Свердлова» ДП «Свердловантрацит», відповідно до наказу по підприємству від 27.04.2010 року (ар. с. 48, 49). Відповідно до ст.73 КЗпП України 1 і 2 травня - День міжнародної солідарності трудящих, є святковим днем. Відповідно до ч.3 ст.73 КЗпП України у дні, зазначені у частинах першій і другій цієї статті, допускаються роботи, припинення яких неможливе через виробничо-технічні умови (безперервно діючі підприємства, установи, організації), роботи, викликані необхідністю обслуговування населення. У ці дні допускаються роботи із залученням працівників у випадках та в порядку, передбачених статтею 71 цього Кодексу. Робота у зазначені дні компенсується відповідно до статті 107 цього Кодексу. Відповідно до ст. 107 КЗпП України Робота у святковий і неробочий день (частина четверта статті 73) оплачується у подвійному розмірі: 1) відрядникам - за подвійними відрядними розцінками; 2) працівникам, праця яких оплачується за годинними або денними ставками, - у розмірі подвійної годинної або денної ставки; 3) працівникам, які одержують місячний оклад, - у розмірі одинарної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота у святковий і неробочий день провадилася у межах місячної норми робочого часу, і в розмірі подвійної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота провадилася понад місячну норму. Оплата у зазначеному розмірі провадиться за години, фактично відпрацьовані у святковий і неробочий день. На бажання працівника, який працював у святковий і неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку. Таким чином, [PERSON] відповідно до наказу по підприємству (ар. с. 48-49) працював у святковий день 02 травня 2010 року, йому була встановлена подвійна оплата за цей день, а також було нараховано за це за кодом 112 - 100,87 грн. та за кодом 172 - 100,87 грн. (ар. с. 59). Відповідач по справі виконав усі вимоги закону щодо до залучення працівника до роботу у святковий день: видав наказ про роботу у святковий день та подвійної оплати праці (вимоги ст.ст. 71-73, 107 КЗпП України), та нарахував позивачу подвійну оплату праці. У підтвердження цих фактів є акт перевірки №12-19-108/0064 від 29 вересня 2010 року Територіальною державною інспекцією праці у Луганській області, за підписом головного державного інспектора праці відділу контролю за додержанням законодавства №2 Нікішиної Т.В. (ар. с.66-68). В акті встановлено, що норма оплати праці у святкові та неробочі дні дотримана і оплата здійснена із розрахунку мінімальної годинної тарифної ставки робітника підземного 1-го розряду -14.41 грн.(ар. с. 67 - оборот). Суд прийшов до висновку, що вимога позивача по недоплату йому за святковий день у сумі 66,10 грн. є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. Вимога позивача про визнання незаконними дії відповідача щодо нездійснення перерахунку заробітної плати, виходячи із тарифних ставок (посадових окладів), розрахованих із розміру мінімальної заробітної плати 869 грн., 888 грн., 907 грн., 922 грн., з урахуванням коефіцієнту 1,3 на вимогу Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок заробітної плати, виходячи із тарифних ставок (посадових окладів), розрахованих із розміру мінімальної заробітної плати 869 грн., 888 грн., 907 грн., 922 грн., з урахуванням коефіцієнту 1,3 на вимогу Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 96 КЗпП України та ст.6 Закону України «Про оплату праці» тарифна сітка формується на основі тарифної ставки робітника і розряду, яка встановлюється у розмірі перевищуючому законодавчо встановлений рівень мінімальної заробітної плати. Статтею 12 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що інші норми і гарантії в оплаті праці встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України. Законом України «Про оплату праці» передбачено систему договірного регулювання оплати праці. Статтею 14 цього закону передбачено, що договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на державному (генеральна угода), галузевому (галузева угода), регіональному (регіональна угода) та виробничому (колективний договір) рівнях відповідно до Закону України «Про колективні договори та угоди». Відповідно до пункту 9.4.1. Галузевої угоди між Міністерством вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об'єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 03.07.2001 року з відповідними змінами і доповненнями передбачено: «Умови оплати праці, міжкваліфікаційні та посадові співвідношення, розміри тарифних ставок та посадових окладів підприємств вугільної промисловості і шахтного будівництва встановлюються Додатком до розділу 9 Угоди, діючим законодавством та вводяться в дію в порядку та строки, встановлені законодавством під контролем Мінвуглепрому, яке забезпечує реалізацію державної політики по оплаті праці та соціального захисту робітників вугільної промисловості. На підприємствах встановлюється мінімальна тарифна ставка робітника 1-го розряду на рівні не менше 120 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом. На окремих підприємствах, які по об'єктивним фінансово-економічним причинам не можуть виконувати цю норму Угоди, колективним договором може встановлюватися на період не більше ніж 6 місяців з дня його підписання інший розмір мінімальної тарифної ставки робітника 1 розряду, який не може бути меншим ніж розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом. Згідно динаміки введення тарифних ставок та посадових окладів розрахованих із законодавчо встановленого рівня мінімальної заробітної плати підвищення тарифних ставок та посадових окладів на ВП «Шахта імені Я.М. Свердлова» ДП Свердловантрацит» здійснювалось у строки встановлені законодавством та Галузевою угодою. Відповідно до ст.3 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» тарифна сітка (схема посадових окладів) шахтарів формується на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка перевищує законодавчо встановлений рівень мінімальної заробітної плати на величину не менш як на 30 відсотків, з урахуванням поступового переведення всіх шахтарів на погодинну оплату праці та досягнення середньоєвропейського рівня зарплати шахтарів. Актом перевірки №12-19-108/0064 від 29 вересня 2010 року Територіальною державною інспекцією праці у Луганській області, за підписом головного державного інспектора праці відділу контролю за додержанням законодавства №2 Нікішиної Т.В., встановлено, що відповідачем надано розрахунок тарифних ставок (посадових окладів), розрахованих виходячи із розміру мінімальної заробітної плати 869 гр., 888 грн., 922 грн. з урахуванням коефіцієнту 1,3 на вимогу Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» (ар. с. 67-оборот). За таких обставин, вимоги позивача щодо застосування коефіцієнту підвищення тарифних ставок 1,3 з урахуванням вимог Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» безпідставні, оскільки його права були не порушені, тому в їх задоволенні слід відмовити. Таким чином, вимоги позивача [PERSON] про визнання незаконними дії відповідача щодо нездійснення перерахунку заробітної плати, виходячи із тарифних ставок (посадових окладів), розрахованих із розміру мінімальної заробітної плати 869 грн., 888 грн., 907 грн., 922 грн., з урахуванням коефіцієнту 1,3 на вимогу Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок заробітної плати, виходячи із тарифних ставок (посадових окладів), розрахованих із розміру мінімальної заробітної плати 869 грн., 888 грн., 907 грн., 922 грн., з урахуванням коефіцієнту 1,3 на вимогу Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» не підлягає задоволенню на наступних підставах є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Вимога позивача про стягнення з ДП «Свердловантрацит» на його користь середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку у сумі 172456,62 грн. підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільнені робітника виплата всіх сум, належних йому від підприємства проводиться в день звільнення. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України (у справі 6-144ц13) не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Судом встановлено, що позивача було звільнено 02.08.2010 року (ар.с.173). Відповідно до рішення Свердловського міського суду Луганської області від 11 лютого 2011 року (ар.с.168-170) з ДП «Свердловантрацит» на користь позивача [PERSON] було стягнуто середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільнені з 21 по 25 серпня 2010 року в сумі 1139,56 грн., тобто (за 4 дні) розрахованого з заробітної плати позивача (8029,56 грн. + 3365,98 грн.) : 40 вих. = 284,89 грн. х 4 дні = 1139,56 грн.). Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України дане рішення набрало законної сили після розгляду справи апеляційним судом Луганської області, тобто 06.06.2011 року. В судовому засіданні встановлено, що виплата середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні у сумі 1139,56 грн. позивачу була здійснена ДП «Свердловантрацит» 21.01.2013 року, що підтверджено копією платіжного доручення № 41 від 21.01.2013 року (а.с.200) та не заперечувалося в судовому засіданні представником відповідача. Затримка розрахунку по день фактичної виплати заборгованості (21 січня 2013 року) становить 492 дні. Таким чином загальний розмір середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку підлягає нарахуванню позивачу виходячи з його середньоденного заробітку з наступного розрахунку: Середньоденний заробіток становить 284,89 грн., таким чином загальний розмір середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку складатиме 140 165,88грн (492 дні х 284,89 грн.). З урахуванням нарахованої та виплаченої суми, розмір недоплаченого середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку становить 139 026,32 грн. (140 165,88 грн. - 1 139,56 грн.) Враховуючи незначний розмір належної до виплати суми, істотність цієї частки порівняно з розміром середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку, який у 122 рази перевищує розмір несплаченої суми, суд вважає що за вказаний період підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 13 902,63 грн., що в 12 разів перевищує розмір середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку (така правова позиція викладена в п. 20 постанови пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», а також в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року в справі № 6-54цс11). Таким чином, загальний розмір середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку, який підлягає стягненню на користь позивача, становитиме 13 902,63 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 243,60 грн. На підставі ст.ст.116, 117 Кодексу Законів про Працю України,

Outcome: partial