Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], треті особи [PERSON], приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу удаваним. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 07 листопада 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 11183. На підставі даного Договору за відповідачем [PERSON] було зареєстровано право власності на спірну квартиру. Квартира була придбана ним у період стрімкого зростання цін на нерухомість з метою вкладення коштів. У відповідача, яка є донькою позивача, щодо укладення саме такого договору жодних заперечень не було, хоча кожен розумів, що фактично покупцем за даним договором виступав позивач, оскільки він підшуковував вказану квартиру, узгоджував ціну з продавцем, інші істотні умови договору купівлі-продажу та сплатив кошти за купівлю квартири. Після укладення оспорюваного Договору купівлі-продажу, саме він займався проведенням ремонтних робіт та оплачував такі. Квартира була придбана ним з метою її використання для тимчасового проживання у ній його бізнес-партнерів, які часто приїжджали в м.Львів. В подальшому, у квартирі стала проживати [PERSON], з якою у позивача склались фактичні шлюбні відносини, [INFO] у них народився син [PERSON] та в подальшому і він проживав там разом з [PERSON] та їх сином [PERSON] При цьому, при укладенні оспорюваного договору домовленість з відповідачем, яка є його донькою, полягала в тому, що вона не буде перешкоджати йому володіти та користуватись квартирою на власний розсуд і на першу його вимогу, він на власний розсуд зможе розпорядитись вказаною квартирою. Квартиру придбав на ім'я доньки, щоб у випадку продажу двох квартир протягом одного року у нього не виникло зайвих податкових зобов'язань. У 2013 році у позивача з матір'ю відповідача виник спір щодо поділу майна подружжя і саме тоді відповідач заявила свої права на спірну квартиру, тоді позивач зрозумів, що відповідач не дотримується домовленості, на виконання якої було укладено оспорюваний договір купівлі-продажу, і цим порушуються його права. Оскільки насправді покупцем квартири [ADDRESS] за договором купівлі-продажу від 07 листопада 2007 року виступав позивач, тому вважає, що оспорюваний договір є удаваним в частині зазначення покупцем за договором відповідача. Враховуючи вищенаведене, просить позов задоволити. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, дав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просить суд позов задоволити. Представник позивача [PERSON] позов [PERSON] підтримав повністю та додатково пояснив, що оспорюваний договір є удаваним в частині зазначення відповідача [PERSON] покупцем за даним договором, так як відповідач, будучи у віці 19 років студентом стаціонару, не мала фінансової можливості придбати квартиру за ціною у розмірі 60 000 доларів США. Саме позивач [PERSON] виконав обов'язки покупця за оспорюваним договором та скористався правами покупця, саме він підшукав квартиру, домовлявся про істотні умови договору з продавцем, придбав квартиру для власного користування, проводив у ній ремонт спільно з особою, з якою у нього склались фактичні шлюбні відносини та народився син, в подальшому з ними у спірній квартирі проживав, сплачував комунальні послуги. В той же час, відповідач до 2013 року спірною квартирою не цікавилась, жодних правомочностей власника не використовувала, до жодних компетентних органів щодо порушення її прав власника не зверталась. Враховуючи наведене, просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила та пояснила, що спірну квартиру придбала з метою інвестування коштів, які їй частково дала бабця по материній лінії, котра на даний час померла, а частково їй подарував кошти її товаришг, котрого вказати відмовилася. Квартиру їй допоміг підшукати позивач, котрий є її батьком, потім він же був присутній при укладенні договору купівлі-продажу та був присутній при тому, як вона особисто в присутності нотаріуса передавала гроші продавцю [PERSON] Квартира була звільнена приблизно протягом місяця часу і продавець [PERSON] передала їй ключі від квартири в присутності позивача. Обставин проведення ремонту вона не пам'ятає, проте, зазначила, що жодних дозволів на проведення ремонтних робіт у спірній квартирі, переобладнань у ній, позивачу не надавала. Оскільки на її неодноразові прохання позивач не надав їй ключі від спірної квартири, вона 14.05.2013 року зверталась у Личаківський РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області із заявою про виселення невідомих їй мешканців, а 20.08.2013 року, коли позивач намагався змусити її відчужити в його інтересах спірну квартиру, зверталася у Пустомитівський РВ ГУМВС України у Львівській області із заявою про погрози з боку позивача. Вважає, що той факт, що вона з 2007 року по 2013 рік не користувалась спірною квартирою та не зверталася до компетентних органів щодо усунення перешкод у користуванні власністю, не впливає на її право власності на спірну квартиру. Просить у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов заперечив та пояснив, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, удаваність угоди може мати місце лише між сторонами угоди, і не передбачено в такий спосіб замінити сторону договору, як це просить позивач. Крім того, вважає, що позивач станом на момент укладення оспорюваного договору купівлі-продажу від 07.11.2007 року, будучи присутнім при укладенні договору, знав, що покупцем за вказаним договором виступила відповідач, а отже, повинен був усвідомити факт порушення своїх прав. Тому, саме з 07.11.2007 року почався передбачений законом строк позовної давності, а позивач звернувся до суду лише у 2014 році, тобто з пропуском строку позовної давності, що є додатковою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Просить застосувати до спірних правовідносин позовну давність та відмовити в позові. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позов визнала. Будучи допитаною за її згодою в якості свідка, пояснила, що квартиру по [ADDRESS] успадкувала у 2007 році у зв'язку із смертю чоловіка і продавала її, так як не мала в ній потреби. З метою продажу звернулась у ріелторську фірму, продажем її квартири займався чоловік, імені якого вона вже не пригадує. Саме він знайшов покупця - [PERSON], котрий оглядав квартиру та погодився на запропоновану ціну 60 000 доларів США. Відповідача при огляді квартири не було. Договір купівлі-продажу було укладено відразу через декілька днів після огляду. Нотаріус була жінка. Відповідач була присутня в нотаріальній конторі при укладенні договору. Грошові кошти їй передав позивач в присутності жінки, котру вона не пам'ятає, нотаріуса при цьому не було. Квартира була вільна станом на момент підписання договору купівлі-продажу, ключі від неї знаходились у її знайомого на ім'я [PERSON], котрий повинен був їх віддати позивачу. Не пригадує точно, кого саме у договорі купівлі-продажу було вказано покупцем, проте саме позивач по справі сплатив їй кошти і саме йому вона продала квартиру. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подавши при цьому заяву про розгляд справи у її відсутності (а.с.44). У письмових поясненнях позов заперечила та вказала, що сторони договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] 07.11.2007 року особисто з'явилися до неї та виявили бажання укласти договір купівлі-продажу, що і було зроблено. Вважає, що зовнішнє волевиявлення сторін збігалося з внутрішньою волею і не мало на меті приховати укладення між сторонами будь-якого іншого правочину. Тому позов є надуманим та безпідставним, просить у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до ст.235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. При цьому, на переконання суду, удаваним може бути не весь правочин, а лише в частині когось з учасників. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вбачається з Договору купівлі-продажу від 07 листопада 2007 року, укладеного між відповідачем [PERSON] та третьою особою [PERSON], нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 11183, третя особа [PERSON] продала, а відповідач [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] за ціною 303 000 гривень (а.с.2). Згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16630929 від 13.11.2007 року вбачається, що було проведено державну реєстрацію вказаного Договору купівлі-продажу (а.с.3). В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що квартиру по [ADDRESS] успадкувала у 2007 році у зв'язку із смертю чоловіка і продавала її, так як не мала в ній потреби. З метою продажу звернулась у ріелторську фірму, продажем її квартири займався чоловік, імені якого вона вже не пригадує. Саме він знайшов покупця - [PERSON], котрий оглядав квартиру та погодився на запропоновану ціну у розмірі 60 000 доларів США. Відповідача при огляді квартири не було. Договір купівлі-продажу було укладено відразу через декілька днів після огляду. Нотаріус була жінка. Відповідач була присутня у нотаріальній конторі при укладенні договору. Грошові кошти їй передав позивач у присутності жінки, котру вона не пам'ятає, нотаріуса при цьому не було. Квартира була вільна станом на момент підписання договору купівлі-продажу, ключі від неї знаходились у її знайомого на ім'я [PERSON], котрий повинен був їх віддати позивачу. Не пригадує точно, кого саме у Договорі купівлі-продажу було вказано покупцем, проте саме позивач по справі сплатив їй кошти і саме йому вона продала квартиру. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що знайома з позивачем з 2006 року, з часом у них виникли фактичні шлюбні відносини та у листопаді 2008 року у них народився син. У 2007 році вона з позивачем займались пошуком квартири, оглянули близько десяти варіантів та зупинились на спірній квартирі, яку оглядала разом з позивачем. Після її придбання разом з позивачем безпосередньо займалась проведенням у ній ремонту, після закінчення якого поселилась у цій квартирі. Спочатку вона проживала сама, а з листопада 2008 року разом з сином [PERSON], пізніше втрьох разом з позивачем. Для проживання утрьох квартира була замала, тому з кінця 2011 року вони винаймають інше житло, а спірну квартиру здають в оренду. В період 2007-2011 років вона особисто сплачувала всі комунальні послуги, про що пред'явила суду для огляду відповідні квитанції, за цей період часу відповідач жодного разу у квартирі не з'являлася, жодних претензій до неї особисто щодо проживання у спірній квартирі не заявляла. З показів свідка [PERSON] даними в судовому засіданні, остання пояснила, що є приватним підприємцем, надає послуги ріелтора, позивач до неї звертався у 2007 році з проханням пошуку для нього квартири. При цьому він поставив її до відома, що одночасно купує ще одну квартиру та просив перевірити документи на неї, у зв'язку з чим вона порадила йому спірну квартиру по можливості оформити на ім'я когось з родичів, на що позивач погодився. Квартиру по [ADDRESS] позивач оглядав в її присутності разом із [PERSON], присутня була жінка-продавець та її представник, офіс якого знаходився на бічній вул.Зеленої в м.Львові, де відбувалась одна із зустрічей. Між сторонами було узгоджено ціну у розмірі 60 000 доларів США, нотаріальне посвідчення договору відбувалось у нотаріуса [PERSON] Вона як ріелтор завчасно передала нотаріусу документи для підготовки проекту договору, в тому числі і паспорт відповідача, та була особисто присутньою при укладенні договору. Передача коштів відбувалась у її присутності у спеціально відведеній кімнаті в приміщенні нотаріальної контори. При передачі грошей були присутніми три особи - вона, покупець [PERSON] та продавець, якій позивач передав кошти особисто. Відповідача вона вперше побачила в приміщенні нотаріальної контори, остання розписалася у договорі, після чого відразу покинула приміщення, не дочекавшись оформлення нотаріусом всього пакету документів. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що її донька [PERSON] придбала квартиру за адресою: [ADDRESS] з метою інвестування коштів, які вона отримала частково від її матері, а частково як спонсорську допомогу від свого товариша, імені якого вона повідомити не може, оскільки останній займає відповідальне становище. Про те, що в її чоловіка [PERSON] станом на час укладення спірного договору на банківському рахунку знаходилось більше ніж 400 000 гривень, їй відомо не було. Також повідомила, що Франківським районним судом м.Львова розглядається справа за її позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, до участі в якій вона залучила як третю особу їхню доньку [PERSON] з метою захисту її майнових прав. Згідно з Довідкою ПАТ АКБ «Львів» № 495/0-19/4 від 15.04.2014 року вбачається, що станом на 04.11.2007 року залишок коштів на рахунку [PERSON] становив 424 000 гривень (а.с.45). Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позивачем належними та допустимими доказами доведено те, що саме ним виконано обов'язки покупця з третьою особою [PERSON] за Договором купівлі-продажу квартири [ADDRESS], і він же скористався правами покупця - саме він домовлявся з третьою особою [PERSON] про істотні умови договору купівлі-продажу, в тому числі ціну, особисто сплатив третій особі [PERSON] гроші в розмірі ціни продажу, придбав квартиру в своїх інтересах, оскільки відразу після її придбання разом із свідком [PERSON] провів там ремонт, використовував її для проживання, зокрема, свого сина [PERSON], 2008 року народження, в подальшому проживав у спірній квартирі особисто. В той же час, на думку суду, відповідач лише формально вказана у спірному Договорі купівлі-продажу від 07.11.2007 року покупцем. Її пояснення щодо походження коштів в розмірі 60 000 доларів США для придбання квартири, суд вважає надуманими, такими, що не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Крім того, судом взято до уваги і те, що відповідач після укладення спірного Договору купівлі-продажу від 07.11.2007 року жодного інтересу до квартири не виявляла, у володіння нею не вступила, участі у проведенні ремонту не брала, не використовувала її ні для власного проживання, ні для отримання будь-яких доходів від квартири, яку з її ж слів, вона придбала з метою інвестування. При вирішенні заяви відповідача та її представника про застосування строку позовної давності, судом встановлено наступне, що укладення 07.11.2007 року удаваного в частині зазначення покупцем відповідача Договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] на той час відповідало інтересам позивача та мало на меті приховати укладення спірного договору ним особисто. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. З урахуванням наведених вище мотивів укладення удаваної угоди, суд не може погодитись з твердженням відповідача та її представника про те, що початком перебігу строку позовної давності слід вважати день укладення оспорюваної угоди - 07.11.2007 року. Судом безспірно встановлено, що позивач безперешкодно та на свій розсуд користувався спірною квартирою до травня 2013 року, коли відповідач, як вбачається з її ж пояснень, звернулася до Личаківського РВ із заявою про виселення невідомих їй мешканців. Саме тоді позивач мав можливість усвідомити, що відповідач, юридично, будучи власником спірної квартири, може цими правами скористатись поза волею позивача, чим будуть порушені його права фактичного власника. На переконання суду, початком перебігу строку позовної давності до заявленої позивачем вимоги про визнання удаваним Договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] слід вважати дату першого звернення відповідача до компетентних органів щодо порушення її прав власника спірної квартири, а саме - 14.05.2013 року, а тому підстав для застосування вимог ч.4 ст.267 ЦК України та відмови у задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності суд не вбачає. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог позивача, а тому позов [PERSON] слід задоволити повністю. Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 243,60 гривень судового збору.

Outcome: approved