Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду із цивільним позовом до Рівненської міської ради та Управління ДМС України в Рівненській області про визнання права користування житловим приміщенням та права на реєстрацію у цьому житловому приміщенні. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали за мотивів, викладених у позовній заяві, просили позов задоволити повністю. Представник Рівненської міської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та у встановлений законом строк. Однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Додатково вказав, що Рівненська міська рада не заперечує проти задоволення позову. Представник відповідача Управління ДМС України в Рівненській області Марчук Х.М. в судовому засіданні просила суд винести рішення у відповідності до чинного законодавства та додатково пояснила, що рішення по даній справі не порушує прав та інтересів відповідача. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, та оцінивши їх в сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду із захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] проживає в квартирі [ADDRESS] з 1996 року по даний час. Право на вселення з подальшим проживанням та реєстрацією в дану квартиру отримано на підставі ордеру №257 від 17 січня 1972 року його дідом (основним квартиронаймачем) - [PERSON], його дружиною [PERSON] та двома їхніми дітьми - [PERSON] (1948 р. н.) та [PERSON] (1951 р. н.). 25 лютого 1972 року, договір найму житлового приміщення було укладено з [PERSON] В 1987 році помер [PERSON], в зв'язку з цим договір найму житлового приміщення було переукладено 25 серпня 1987 року з [PERSON] На період його вселення в квартиру на правах наймача, як члена сім»ї, станом на 1996 рік, позивач проживав разом з своїм батьком - [PERSON] та бабою - [PERSON] В 2007 році померла баба - [PERSON], а [INFO] року помер батько - [PERSON] Після їх смерті, усі зобов»язання по утриманню та обслуговуванню квартири позивач, як член сім»ї взяв на себе, так як в цій квартирі проживає він один, іншого житла також він не має. За весь період проживання в квартирі він зареєстрований не був, оскільки цьому ніхто з його родини значення не придавав. Від його повноліття і по теперішній час, він також не зареєстрував своє місце проживання у цій квартирі, так як ним не було виготовлено паспорта громадянина України, а паспорт він не міг виготовити, так як не був зареєстрованим за місцем проживання. За таких обставин, з метою виготовлення паспорту громадянина України, він з дозволу своїх знайомих, зареєструвався тимчасово по [ADDRESS]. Однак, на час виготовлення ним паспорту громадянина України - 22 листопада 2013 року, Рівненським міським відділом Державної міграційної служби України, йому відмовлено в перереєстрації за адресою : м. рівне, [ADDRESS], в зв»язку з тим, що небуло в живих осіб зареєстрованих за цією адресою, які мали б йому погодити зареєструватися. Проте, така відмова в перереєстрації суперечить ст.6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», відповідно до якого він має право на реєстрацію за місцем свого проживання. Відповідно до роз»яснень п.9 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» з наступними змінами та доповненнями, п.15 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для відмови в праві користування житловим приміщенням особі, яка проживала чи вселилася туди як член сім»ї наймача. Відсутність письмової згоди членів сім»ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули право користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Таким чином, в судовому засіданні встановлені визначені законом підстави визнання права користування житловим приміщенням та права реєстрації у цьому житловому приміщенні позивача, а визнання відповідачами пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Виходячи із вище наведеного суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved