Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Віньковецького районного суду із позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», треті особи -- приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, Віньковецький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у якому просив визнати виконавчий напис за реєстровим номером 14125 від 05.12.2017 року приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування вимог позивач вказував, що 05.12.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 14125 про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором у розмірі 128361 грн 91 коп. за період з 20 липня 2010 року по 17 вересня 2017 року. На підставі вищевказаного виконавчого напису головним державним виконавцем Віньковецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Шуляковою Л.В. відкрито виконавче провадження № 55703939 від 02.02.2018 року. Виконавчий напис від 05.12.2017 року позивач вважає неправомірним і таким, що не підлягає виконанню. Так, нотаріус Завалієв А.А. при вчиненні виконавчого напису керувався Постановою Кабінету Міністрів № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», незважаючи на те, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (№ 826/20084/14) визнано незаконною та не чинною Постанову Кабінету Міністрів № 662 від 26.11.2014 року. Тому рішення прийняті на підставі вказаного нормативно-правового акту не можуть вважатись законними, а відтак виконавчий напис нотаріуса слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Також нотаріус при видачі виконавчого напису не врахував пропуск кредитором строку позовної давності, оскільки відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Крім того, позивач вказував, що розрахунок заборгованості за договором № б/н від 20.07.2010 року наданий «Приватбанком» нотаріусу, не відповідає дійсності. У розрахунку зазначено начебто він добровільно погашав кредитну картку до 08.01.2015 р. (у тому числі 17.04.2014 року, 14.05.2014 року, 19.05.2014 року, 19.06.2014 року, 19.08.2014 року, 27.09.2014 року, та 31.12.2014 року). В дійсності згідно іншої платної довідки «Приватбанку» наданої йому 10.04.2018 року (виписка по рахунках за період з 01.01.2010 року по 17.09.2017 року) кредитний рахунок № [NUMBER] він поповнював останній раз 19.03.2014 року, а не 08.01.2015 року. В період з 19.03.2014 року по 08.01.2015 року він поповнював лише інший свій банківський рахунок № [NUMBER] (картку для виплат, а не кредитну картку), проте банк одноосібно неправомірно, без його відома та згоди переводив кошти з картки для виплат на кредитну карту. Банк свідомо надав нотаріусу неповну інформацію у довідці-розрахунку, намагаючись обманути нотаріуса щодо строків позовної давності. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Порівняльний аналіз довідки розрахунку заборгованості від 17.09.2017 року та довідки-виписки по рахунках від 10.04.2018 року дає можливість зробити висновок, що 19.03.2014 року була остання дата поповнення позивачем кредитної картки (рахунок № [NUMBER]), а отже з цієї дати розпочався строк позовної давності для стягнення спірної заборгованості. Таким чином, «ПРИВАТБАНК» звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису вже після закінчення строків позовної давності, а нотаріус не перевірив належним чином дотримання стягувачем строків позовної давності (загального і спеціального). Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» строк дії кредитного ліміту дорівнює строку дії картки. Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України). Відповідно до пункту 3.1.1 розділу II Умов і правил надання банківських послуг строк дії картки вказано з її лицьового боку (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця. Автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов'язання, визначеного в договорі. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Нотаріус взагалі не перевірив строк дії банківських карток, та не перевірив застосування строків позовної давності. Вимоги кредитора (стягувача) не можуть бути безспірними після закінчення строків позовної давності. Нотаріус не перевірив безспірність заборгованості, не перевірив наявність повідомлення боржника кредитором про наявність заборгованості і необхідність її погашення, що є порушенням вимог закону. Пропуск спеціальних та загальних строків позовної давності унеможливлює застосування безспірного вирішення питання шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Окрім того згідно з положеннями ст. 89 Закону України «Про нотаріат» строк пред'явлення виконавчого напису до виконання є обов'язковим реквізитом виконавчого напису. Згідно з ч. 1 ст. 91 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути пред'явлено до примусового виконання протягом одного року з моменту його вчинення. Згідно п. 9.1 п. 9 гл. 16 розд. II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України виконавчий напис, за яким стягувачем або боржником є фізична особа, може бути пред'явлений до примусового виконання протягом року з моменту вчинення виконавчого напису. Проте, всупереч законодавству в оспорюваному виконавчому написі неправомірно зазначено про трирічний строк пред'явлення до примусового виконання, хоч в дійсності цей термін не може перевищувати одного року. Ухвалою суду від 08.05.2018 року у справі відкрито провадження. Ухвалою суду від 26.06. 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не з'явились, надали суду заяву з проханням розглянути справу за їхньої відсутності. Представник відповідача -- АТ КБ «Приват Банк» у судове засідання також не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заперечуючи проти позову у відзиві, який надійшов на електрону адресу суду 06.07.2018 року, представник відповідача Москалюк С.А., що діє на підставі довіреності № 119-К-О вказала, що з вимогами позовної заяви відповідач не згідний з тих підстав, що оспорюваний виконавчий напис був вчинений відповідно до вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» на підставі наданих банком документів, що підтверджують безспірність заборгованості, а нотаріус не зобов'язаний перевіряти, тому дії нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису були законними. Щодо посилання позивача на пропуск строків позовної давності, представник зазначила, що вона банком не пропущена, бо позивачем самостійно поповнялась картка через термінал самообслуговування, а не списано банком кошти з іншої картки. При поповненні рахунку через термінал платник самостійно визначає реквізити, за якими буде здійснено оплату, а тому погашення є цілком добровільним. У задоволенні позову просила відмовити. Третя особа -- приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності. Представник третьої особи -- Віньковецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Враховуючи, що позивач, його представник, відповідач та треті особи повідомлені належним чином про час, дату та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, що відповідає вимогам ст. 223 ЦПК України. Як встановлено за матеріалами справи, 20.07.2010 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» був укладений кредитний договір без номеру, відповідно до умов якого, позичальник [PERSON] отримав кредит в порядку та на умовах, визначених цим Договором, що підтверджується копією анкети-заяви [PERSON] про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Згідно копії розрахунку заборгованості за договором б/н від 20.07.2010 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON] внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору за станом на 17.09.2017 року утворилася заборгованість у сумі 128371,91 грн, та зокрема: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 12361 грн 43 коп.; заборгованості за відсотками у розмірі 106221 грн 34 коп.; заборгованості за відсотками на поточну заборгованість у розмірі 1151 грн 85 коп.; залишок заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість у розмірі 105069 грн 49 коп.; заборгованості з пені у розмірі 3200 грн; заборгованості по судовим штрафам 6589 грн 14 коп. ПАТ КБ «Приватбанк» направляло на адресу [PERSON] письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором б/н від 20.07.2010 року, якою вимагало протягом п'яти календарних днів з дати відправлення письмової вимоги в повному обсязі повернути заборгованість у розмірі 128371 грн 91 коп. На підставі заяви з додатками від 29.09.2017 року, поданої ПАТ КБ «Приватбанк», приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А., реєстровий номер 14128, виданий виконавчий напис від 05.12.2017 року про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» невиплачених в строк відповідно до умов Кредитного договору від 20 липня 2010 року та Розрахунку заборгованості за договором станом на 17.09.2017 року, грошових коштів у розмірі 128371 грн 91 коп., з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 12361 грн 43 коп.; заборгованості за відсотками у розмірі 106221 грн 34 коп.; заборгованості з комісії та пені у розмірі 3200 грн 00 коп.; заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 50 грн 00 коп.; заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 6089 грн 14 коп. за період з 20 липня 2010 року по 17 вересня 2017 року. Постановою державного виконавця Віньковецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Шулякової Л.В. від 02.02.2018 року відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» суми заборгованості у розмірі 130171,91 грн. За загальним правилом статей 15,16 ЦК УКраїни, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 02.09.1993 № 3425-ХІІ «Про нотаріат» (далі Закон «Про нотаріат»), нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється законом та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 (зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595), (далі Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису -- це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів,затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 (даліПерелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити,чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису -- це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису -- надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов'язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками, наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов'язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. У зв'язку з викладеним, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Водночас, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Така правова позиція ви кладена в Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року по справі № 6-887цс17. В обґрунтування позову [PERSON] посилалася на те, що вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», зазначені в заяві про вчинення виконавчого напису, неправомірні та є спірними. У судовому засіданні стороною відповідача не надано жодних доказів, що позивач протягом 2010-1017 років отримував від ПАТ КБ «Приватбанк» будь-які листи (вимоги) щодо усунення порушення виконання грошового зобов'язання. А отже, нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис без належного підтвердження безспірності вимоги кредитора. Крім того, суд бере до уваги, що відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Як вбачається із матеріалів справи, нотаріусом виконаний виконавчий напис щодо заборгованості за період з 20.07.2010 року по 17.09.2017 року. Доказів щодо зміни строків позовної давності встановлених ст. ст. 256, 257, 258 ЦК України відповідачем до суду не надано. Отже, оскаржуваний виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом із порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» та пункту 284 Інструкції, оскільки вказану у виконавчому написі суму боргу не можна вважати безспірною. Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про те, що вимога відповідача не є безспірною, а отже не підлягає задоволенню в порядку вчинення нотаріального напису. Саме з цих підстав виконавчий напис повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд враховує, що згідно зі ст. 141 ЦК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з наданого платіжного доручення, позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 704,80 грн, що підлягає стягненню на його користь із відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved