Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до Автозаводського районного суду м.Кременчука з цивільним позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору позики недійсним. Позивач свої вимоги обґрунтував тим, що в жовтні 2013 року йому стало відомо про те, що 02.07.2012 року між ним та [PERSON] нібито було укладено договір про надання позики, відповідно до якого він мав отримати грошові кошти в розмірі 360000 грн. Даний договір був підписаний від його імені [PERSON] за довіреністю від 15.05.2012 року. Зі змісту вказаної довіреності вбачається, що [PERSON] не має повноважень на укладення від його імені договорів позики та отримання коштів за ними. Таким чином, спірний правочин був укладений його представником з перевищенням повноважень без наступного його схвалення. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд визнати недійсним договір про надання позики від 02.07.2012 року, укладений між [PERSON] та [PERSON]. Представник позивача, [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Зазначив, що позивач не уповноважував свого сина [PERSON] на укладення договору позики із [PERSON] Коштів за договором позики від 02.07.2012 року [PERSON] не отримував і довідавшись про укладення цього договору, не схвалив його і вирішив звернутися до суду з даним позовом з метою уникнення в подальшому вимог [PERSON] до нього щодо виконання обов'язків за спірним договором. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомляла. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, направив суду заяву про визнання позову, розгляд справи просив проводити без його участі. В своїх письмових поясненнях зазначив, що 02.07.2012 року, діючи по довіреності свого батька [PERSON] від 15.05.2012 року підписав договір про надання позики на суму 360000 грн., хоча вказана довіреність не містила в собі положень, які б надавали йому право укладати дану угоду від імені батька. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, врахувавши письмові пояснення відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Згідно роз'яснень, наданих в п.8 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Статтями 237, 239 ЦК України визначено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. Відповідно до ст. 241 ЦК України правочин вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину. З копії договору про надання позики від 02.07.2012 року вбачається, що даний договір укладено між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник). За змістом цього договору розмір позики складає 360000 грн., строк повернення позики - 15.09.2012 року (п. 3, 6 Договору). Спірний договір підписано представником позичальника - [PERSON] на підставі довіреності від 15.05.2012 року. Проаналізувавши зміст довіреності від 15.05.2012 року, посвідченої [PERSON], приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу, суд приходить до висновку що серед обсягу повноважень, якими [PERSON] уповноважив [PERSON] відсутнє право на укладання від імені довірителя договору позики. За таких обставин, спірний договір про надання позики від 02.07.2012 року був укладений [PERSON] від імені [PERSON] з перевищенням повноважень. Як встановлено судом, вказаний договір не був схвалений [PERSON], оскільки ним не вчинено дій, які б свідчили про прийняття його до виконання. Вказане постає з пояснень представника позивача та письмових пояснень відповідача [PERSON] Таким чином, суд вважає, що в ході розгляду справи були встановлені підстави для визнання недійсним правочину, укладеного 02.07.2012 року між [PERSON] та [PERSON], оскільки в момент вчинення правочину не були додержані вимоги ч. 3, ч.5 ст. 203 ЦК України, відповідно до яких волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Враховуючи встановлені судом обставини, а також те, що відповідачем по справі [PERSON] не надано суду доказів на спростування позовних вимог [PERSON], а відповідачем [PERSON] надана суду заява про визнання позову, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved