Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON], треті особи - [PERSON], [PERSON], про виселення відповідача з житлового приміщення, а саме з квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02.07.2018 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та призначено судове засідання. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивач є наймачем житлового приміщення за адресою: [ADDRESS], на підставі ордеру № 1887-б, виданого виконкомом Сєвєродонецької міської ради. Вказана квартира була надана батькові позивача та членам його сім'ї. На даний час залишилося троє наймачів відповідно до ордеру позивач та його сестри - [PERSON] (в ордері [PERSON]) та [PERSON] (в ордері [PERSON]). Інші наймачі, зазначені в ордері, померли. Сестри позивача проживають окремо зі своїми сім'ями і на даний час не зареєстровані за адресою: [INFO]. Окрім позивача за вказаною адресою зареєстрований його син - [PERSON] Відповідач ображає позивача, провокує конфлікти, погрожує фізичним насиллям, а деколи застосовує фізичне насильство по відношенню до позивача. Вказані обставини створюють неможливі умови для спільного проживання. Позивач неодноразово звертався до правоохоронних органів щодо неправомірної поведінки відповідача. Однак заходи попередження та впливу прийняті співробітниками правоохоронних органів результатів не дали, відповідач і далі продовжує порушувати правила співжиття. З огляду на викладене, позивач звернувся з даним позовом до суду. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, посилаючись на доводи, викладені у позові, та просили їх задовольнити. Позивач зазначив, що з моменту звернення до суду з даним позовом конфлікти між ним та відповідачем припинилися. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначивши, що раніше у нього з батьком та бабусею були словесні суперечки. На даний час конфліктів між ним та батьком немає. Фізичного насильства з його боку по відношенню до позивача не вчинялося. Декілька разів позивач та бабуся викликали працівників поліції. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, зазначила, що відповідач постійно свариться з позивачем та робить нестерпним його життя. Дружина відповідача має на нього дуже великий вплив та налаштовує відповідача проти його батька. Позивач змушений уходили з дому рано вранці та повертатися пізно ввечері. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, зазначила, що відповідач був завжди проблемною людиною. Він постійно сварився з позивачем, кожного наступного разу конфлікти відбувалися все частіше. Позивач отримує пенсію 1400 грн., через відповідача позивач не може оформити субсидію, а сплачувати комунальні послуги у повному обсязі не має можливості. Відповідач комунальні послуги не сплачує, квартира на даний час є дуже брудною, оскільки відповідач не підтримує в ній чистоту. Зі слів самого позивача, їй відомі факти здійснення фізичного насилля відповідачем по відношенню до позивача,. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З матеріалів справи вбачається, що виконкомом Сєвєродонецької міської ради на підставі рішення виконкому № 19 від 23.07.1969 року [PERSON] разом з сімєю, яка складається з 6 осіб, надано право на займання квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Склад сімї: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Вказане підтверджується копією ордеру №1887-б від 21.08.1969 року. [PERSON] помер 28.11.1990 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть ІІІ-ЕД №367490 від 29.11.1990 року. У відповідності до копії свідоцтва про смерть серії 1-ЕД №256554 від 13.12.2000 року [PERSON] померла 12.12.2000 року. Згідно копії свідоцтва про смерть серії І-ЕД № 508227 від 09.10.2017 року [PERSON] померла 09.10.2017 року. У відповідності до копії свідоцтва про одруження серії ІІ-ЯК №0154323 від 21.02.1969 року [PERSON] та [PERSON] одружилися 21.02.1969 року. Після реєстрації одруження прізвище дружини [PERSON]. Згідно копії свідоцтва про одруження серії І-АБ №337800 від 23.10.1970 року [PERSON] та [PERSON] одружилися 23.10.1970 року. Після реєстрації одруження прізвище дружини [PERSON]. З довідки про склад сімї Відділу адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку №23584 від 16.04.2018 року станом на 16.04.2018 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON]. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії І-ЕД №329939 від 28.03.2017 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 28.03.2017 року. Прізвище дружити після державної реєстрації шлюбу [PERSON]. 12.04.2017 року народилася [PERSON], батьками якої є [PERSON] та [PERSON]. Вказане підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ЕД №383271 від 13.04.2017 року. Зі змісту свідоцтв про народження серії І-ЕД № 054172 від 25.09.2006 року та серії І-ЕД №293151 від 25.02.2014 року вбачається, що [PERSON] є матірю [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Згідно копії листа Сєвєродонецького ВП ГУНП в Луганській області №4842/111/34-2016 від 22.08.2016 року повідомлено [PERSON] про те, що її звернення до поліції м. Сєвєродонецька було зареєстровано в Сєвєродонецькому ВП ГУНП в Луганській області у ЖЄО №3342 від 20.03.2016 року та за ним проведена перевірка. Згідно зібраних матеріалів Сєвєродонецьким ВП ГУНП в Луганській області було прийнято рішення відповідно до Закону України «Про звернення громадян». З копії листа Сєвєродонецького ВП ГУНП в Луганській області №5141/111/34-2016 від 25.03.2016 року вбачається, що співробітниками Сєвєродонецького ВП ГУНП в Луганській області проводилась перевірка за повідомленням [PERSON] (ЖЄО №3058 від 14.03.2016 року). В ході розгляду вказаного звернення з сином [PERSON] та його співмешканкою було проведено бесіди профілактичного характеру про неприпустимість антигромадської поведінки. У зверненні [PERSON] не міститься ознак кримінального правопорушення. У відповідності до копії листа Сєвєродонецького ВП ГУНП в Луганській області №10378/111/34-2018 від 24.04.2018 року, 06.10.2017 року до Сєвєродонецького ВП ГУНП в Луганській області надійшло звернення [PERSON] щодо конфлікту з сином [PERSON] (ЖЄО № 18350 від 06.10.2017 року). 06.10.2017 року на місце події було направлено наряд співробітників УПП у м. Сєверодонецьк, Лисичанськ, Рубіжне. Згідно рапорту співробітників УПП конфлікт було вичерпано на місці, сторони конфлікту претензій один до одного не мали, від написання заяв відмовились. Заявник від письмової відповіді відмовився. На підставі викладеного, було прийнято рішення відповідно до Закону України «Про звернення громадян». Згідно копії листа Сєвєродонецького ВП ГУНП в Луганській області №9441/111/34-2018 від 12.04.2018 року позивачу повідомлено, що його повідомлення до Сєвєродонецького ВП було зареєстровано до ЖЄО № 5325 від 29.03.2018 року і по ньому проведена необхідна перевірка. В ході розгляду повідомлення з його сином було проведено бесіду профілактичного характеру про неприпустимість учинення насилля в сім'ї та відносно нього було складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. У зв'язку з викладеним відомості до єдиного реєстру досудових розслідувань не вносились та було прийнято рішення відповідно до Закону України «Про звернення громадян» З копії листа Сєвєродонецького ВП ГУНП в Луганській області №9442/111/34-2018 від 12.04.2018 року вбачається, що позивачу повідомлено, що його повідомлення до Сєвєродонецького ВП було зареєстровано до ЖЄО № 5326 від 29.03.2018 року і по ньому проведена необхідна перевірка. В ході розгляду повідомлення з його сином було проведено бесіду профілактичного характеру про неприпустимість учинення насилля в сім'ї та відносно нього було складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. У зв'язку з викладеним відомості до єдиного реєстру досудових розслідувань не вносились та було прийнято рішення відповідно до Закону України «Про звернення громадян» Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не можу бути позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У відповідності до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно до ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи\~ запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Таким чином, для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 20.08.2018 року у справі 569/7901/16-ц. Пленум Верховного Суду України в постанові №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (із змінами і доповненнями) роз'яснив, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 Житлового кодексу України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, посилалася на неможливість спільного проживання з відповідачем в одній квартирі через сварки, а також через те, що співмешканець постійно чинить фізичний та моральний тиск на відповідача. На підтвердження вказаних обставин позивач надав до суду листи Сєвєродонецького ВП ГУНП в Луганській області №5141/111/34-2016 від 25.03.2016 року, №9441/111/34-2018 від 12.04.2018 року, №9442/111/34-2018 від 12.04.2018 року та №10378/111/34-2018 від 24.04.2018 року, з яких вбачається, що з приводу конфліктів з відповідачем, які відбулися\~ 14.03.2016 року, 06.10.2017 року та 29.03.2018 року, позивач звертався до відділу поліції. Зокрема, конфлікт 06.10.2017 року було вичерпано на місці, сторони конфлікту претензій один до одного не мали, від написання заяв відмовились. В інші рази з відповідачем були проведено бесіди профілактичного характеру про неприпустимість антигромадської поведінки та вчинення насилля у сім'ї. У зверненнях позивача ознак кримінального правопорушення не містилося, тому вони були розглянуті згідно Закону України «Про звернення громадян». Разом з тим, на підставі звернення від 29.03.2018 року у відношенні відповідача було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Суд звертає увагу на те, що як було зазначено вище, підставами для виселення є систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. З пояснень учасників справи, наданих в судовому засіданні, вбачається, що протягом останнього часу конфлікти між позивачем та відповідачем припинилися. Вказані обставини свідчать про те, що вжиті заходи попередження дали свої позитивні результати. За змістом ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року кожній особі окрім інших прав гарантується право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Втручання держави у використання особою даних прав має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров'я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Виходячи з практики ЄСПЛ, такий загальний захист права на житло поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 року), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 року). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення у справі McCann v. the United Kingdom від 13.05.2008 року). Згідно ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (діє з 30.03.2006 року) суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не було надано належних доказів систематичного руйнування чи псування відповідачем жилого приміщення, або використання його не за призначенням, або факту триваючої антисуспільної поведінки, створення неможливих для інших умов проживання у спірній квартирі після вжиття до нього заходів запобігання чи громадського впливу, які виявились безрезультатними. З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог відмовити, попередивши відповідача про необхідність дотримання належних правил співжиття з іншими членами сімї у квартирі, розташований за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр.-т Гвардійський[ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed