Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до Берегівського районного суду з позовом до Берегівської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку. Позов мотивований тим, що [INFO] року померла дружина позивача [PERSON]. На випадок смерті дружина заповітного розпорядження не залишила. Дітей у них не народилось. І позивач, як єдиний спадкоємець першої черги за законом, отримав в спадщину житловий будинок за адресою: [ADDRESS] Закарпатської області. Згідно рішення 28 сесії 5 скликання Берегівської міської ради № 1009 від 23 січня 2009 року дружина [PERSON] отримала безоплатно у власність земельні ділянки за адресою [ADDRESS]. Одну земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, іншу - площею 0,2640 га для ведення особистого селянського господарства. З витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку вбачається, що власником земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2612 га в [ADDRESS], була [PERSON], однак державний акт на земельну ділянку не виготовлявся. Дружина займалася реєстрацією ділянки, однак не встигла отримати державний акт, оскільки в червні 2012 року померла. Звернувшись до нотаріуса, щоб отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на цю земельну ділянку, позивач отримав відмову у зв'язку з тим, що дружина не зареєструвала земельну ділянку та не отримала державний акт і нотаріус вказала, що йому необхідно звернутися до суду з питанням визнання права власності на вищевказану земельну ділянку. Позивач у судове засідання не з'явився, при цьому подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити. Відповідач - представник виконкому Берегівської міської ради в судове засідання не з'явився, однак подали до суду заяву, в якій просять справу розглянути у їх відсутності, за наявними матеріалами. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ч. 3 ст. 152 ЗК України, одним із шляхів здійснення захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки є визнання права. Однією з підстав набуття громадянами України права власності на земельні ділянки є прийняття спадщини (п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України). Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (ч. 1 ст. 1225 ЦК України). Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після йото смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Також, власник майна, згідно ст. 392 ЦК України, може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ким документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 2 ст. 158 Земельного кодексу України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Як вбачається з п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам (підсудні) справи за заявами, зокрема з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.

Outcome: approved