Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу в сумі 57\~494 грн. 65 коп. за договором позики згідно розписки в сумі вказуючи на те, що 12 червня 2015 року він уклав з відповідачем письмовий договір позики, згідно якого позичив йому грошові кошти в розмірі 55 000 грн. 00 коп. терміном на 10 днів, тобто до 22 червня 2015 року. Станом на лютий 2016 року відповідач борг не повернув, чим порушив взяті на себе грошові зобовязання, тому просив стягнути вказану суму заборгованості. Крім цього, відповідно до ст. 625 ЦК України, просив стягнути індекс інфляції в розмірі 1 522 грн. 73 коп. за прострочення зобовязання та три відсотка річних за весь час прострочення в сумі 971 грн. 92 коп., всього 57 494 грн. 65 коп. В судове засідання позивач не зявився, його представник позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання тричі не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, відповідно до ст. 74 ЦПК України, що підтверджується даними копії газети «Рідне Прибужжя» № 13 від 31 березня 2016 року, наявної в матеріалах справи, заяви про слухання справи без його присутності чи заперечення до суду не надіслав, тому є підстави для ухвалення заочного рішення. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 червня 2015 року [PERSON] уклав з [PERSON] письмовий договір позики, відповідно до якого, позивач передав відповідачу грошову суму в розмірі 55 000 грн., що підтверджується копією розписки, наявної в матеріалах справи, згідно якої [PERSON] зобовязувався в строк 10 днів, тобто до 22 червня 2015 року повернути грошові кошти. Вимогами ч. 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В ст. 610 ЦК України зазначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як випливає з матеріалів справи: довідки розрахунку індексу інфляції за прострочення зобовязання встановлено, що відповідач має сплатити на користь позивача суму в розмірі 56\~520 грн. 54 коп. Згідно наданого розрахунку: дата повернення боргу 22 червня 2015 року. Згідно договору позики сума боргу складає 55\~000 грн. Рівень інфляції з 01 липня 2015 року по 01 лютого 2016 року становить: 55000грн. х (99,0 : 100) х (99,2 : 100) х (102,3 : 100) х (98,7 : 100) х (102,0 : 100) х (100,7 : 100) х (100,9 : 100) = 56\~520 грн. 54 коп. 56\~520 грн. 54 коп. 55\~000 грн. 00 коп. = 1\~520 грн. 54 коп. Згідно розрахунку трьох відсотків річних за період з 01 липня 2015 року по 01 лютого 2016 року становить (215 днів) -55\~000 грн. : 100 х 3% : 365 днів х 215 днів = 971 грн. 92 коп. Таким чином всього сума боргу складає 55\~000 грн. + 1\~520 грн. 54 коп. + 971 грн. 92 коп. = 57\~492 грн. 46 коп. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України договір позики укладений в письмовій формі, на підтвердження укладення договору позики та його умов позивач представив розписку позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Отже, письмова форма договору внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Така правова позиція Верховного Суду України зазначена в рішенні від 18 вересня 2013 року по справі № 6-63цс13. Правовою позицією Верховного Суду України по справі № 6-79 цс 14 встановлено, що відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобовязанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] заборгованості за договорами позики, індексу інфляції за прострочення зобовязання та три відсотки річних від простроченої суми заборгованості є законними і підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та витрати за правову допомогу, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати по оплаті судового збору в сумі 572 грн. 46 коп. та витрати за правову допомогу в сумі 1 000 грн. На підставі ст.ст. 202, 207, 526, 530, 610, 625, 640 1046, 1047,1049 ЦК України,

Outcome: partial