Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовом до Військово - цивільної адміністрації м. Щастя Новоайдарського району Луганської області про визнання права власності на спадкове майно, третя особа - державний нотаріус Щастинської державної нотаріальної контори Луганської області Харченко О.С. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [INFO] померла його мати - [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме: Ѕ частка двокімнатної квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на 5 поверсі, загальною площею - 51,2 м2, житловою площею - 28,10 м2, кімната №1 -18,1 м2, кімната №2 - 10 м2, кухня - 7,0 м2, ванна кімната - 3 м2, коридор - 8,0 м2, вбудована шафа - 0, 4 м2, лоджія - 6,4/3,2 м2. Позивач зазначає, що він є спадкоємцем за заповітом та має намір прийняти спадщину після смерті матері, інших спадкоємців немає. Однак, при зверненні позивача до державного нотаріуса Щастинської державної нотаріальної контори Луганської області Харченко О.С. йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що при перевірці нотаріусом даних Спадкового реєстру було з`ясовано про наявність заповітів, посвідчених від імені спадкодавиці. Зокрема, у Спадковому реєстрі виявлено заповіти, місцем зберігання яких є тимчасово окупована територія України, а саме Луганський обласний державний нотаріальний архів, який знаходиться за адресою: м. Луганськ, вул. Оборонна, буд. 112а. Запит щодо цих заповітів не може бути направлений нотаріусом за місцем його зберігання, так як це місце зберігання знаходиться на тимчасово окупованій території України. У зв`язку з вищевикладеними обставинами, позивач просив суд визнати за ним право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом після смерті його матері - [PERSON] , померлої [INFO] , а саме на Ѕ частку двокімнатної квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на 5 поверсі, загальною площею - 51,2 м2, житловою площею - 28,10 м2, кімната №1 -18,1 м2, кімната №2 - 10 м2, кухня - 7,0 м2, ванна кімната - 3 м2, коридор - 8,0 м2, вбудована шафа - 0, 4 м2, лоджія - 6,4/3,2 м2. Позивач - [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача Військово - цивільної адміністрації м. Щастя Новоайдарського району Луганської області - Скворцов Д. в судове засідання не з`явився, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Третя особа - державний нотаріус Щастинської державної Нотаріальної контори Луганської області Харченко О.С. в судове засідання не з`явилась, надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, заперечень проти задоволення позовних вимог не надала. Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Судовим розглядом встановлено, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 12.07.2019 року (а.с.8). Факт того, що [PERSON] є сином [PERSON] , яка померла [INFO] , підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] від 08.07.1968 року (а.с.9). З матеріалів доданих до позовної заяви встановлено, що після смерті [PERSON] залишилась спадщина, до складу якої входить Ѕ частка квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10, 33, 34). 05.09.2019 року [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Щастинської державної нотаріальної контори Луганської області Харченко О.С. з заявою про прийняття спадщини (а.с.14). Однак, при зверненні позивача до державного нотаріуса Щастинської державної Нотаріальної контори Луганської області Харченко О.С. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено у зв`язку з тим, що при перевірці нотаріусом даних Спадкового реєстру було з`ясовано про наявність заповітів, посвідчених від імені спадкодавиці. Зокрема, у Спадковому реєстрі виявлено заповіти, місцем зберігання яких є тимчасово окупована територія України, а саме Луганський обласний державний нотаріальний архів, який знаходиться за адресою: м. Луганськ, вул. Оборонна, буд. 112а (а.с.15, 16-17). У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. При зверненні до суду позивач, як на підставу позовних вимог, посилається на те, що він є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , при цьому зазначає, що інших спадкоємців після смерті спадкодавця немає. Водночас, матеріали справи не містять доказів існування заповіту, посвідченого від імені [PERSON] , складеного на користь позивача [PERSON] . Посилання позивача на відсутність інших спадкоємців також не знаходить свого відображення в матеріалах справи. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частина ст. 5 ЦПК України передбачає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У відповідності до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно з ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України диспозитивність, зокрема, полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Зі змісту ч. 2 ст. 5 ЦПК України вбачається, що суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону лише у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду. З наведеного вище випливає, що суд позбавлений за своїм розсудом визначати інший спосіб захисту права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду якщо законом чи договором передбачено інший спосіб захисту, ніж той, який особа обрала при зверненні до суду. Невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. З урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст. ст. 80, 81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд приходить до висновку щодо неможливості задоволення позовних вимог з огляду на те, що вимоги викладені позивачем в позовній заяві не знайшли свого доказового відображення в матеріалах справи, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості задовольнити позовні вимоги шляхом визнання за [PERSON] права власності на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] . Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. На підставі ст. ст. 1218, 1220, 1221, 1222, 1223, 1233 ЦК України,

Outcome: dismissed