Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] В'ячеслава Олександровича (далі відповідач) про розірвання шлюбу (далі позовна заява або позов). Позов позивач обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 16.03.2002 укладено шлюб, що зареєстрований Київським відділом РАЦС м. Одеси, актовий запис № 193. Позивач зазначила, що протягом сумісного життя у неї з відповідачем не було взаємопорозуміння та згоди через несумісність характерів. Зазначила, що шлюбні відносини припинили наприкінці 2011, з відповідачем на даний час спільного господарства не ведуть, проживають окремо, неповнолітніх дітей від даного шлюбу не мають. Крім того, позивач вказала, що має іншу сім'ю, тому і звернулася до суду із даним позовом. Позивач в судове засідання 02.06.2016 не з'явилася, подала до суду заяву від 26.04.2016 (а. с. 22), в якій зазначила, що позов підтримує в повному обсязі та просить справу розглядати без її участі. Відповідач в судове засідання 02.06.2016 не з'явився повторно, заперечень проти позову на подав. Заяви про розгляд справи за його відсутності відповідач до суду не подавав, про причини неявки в судове засідання суду не повідомив. Ухвалою від 02.06.2016 судом постановлено провести заочний розгляд даної справи. За наслідками з'ясування і аналізу обставин справи, дослідження та оцінки наявних в матеріалах справи доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до наступних висновків. Шлюб між позивачем та відповідачем зареєстровано 16.03.2002, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 16.03.2002 (а. с. 3). Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дане положення СК України відповідає положенням ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої на третій сесії Генеральної Асамблеї ООН резолюцією 217A(III) від 10.12.1948 (далі Загальна декларація прав людини), згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу та заперечує проти вжиття судом заходів щодо примирення подружжя відповідно до ст. 111 СК України, відповідач заперечень проти позову не надав, суд приходить до висновку, що у позивача та відповідача відсутня вільна згода на збереження шлюбу, а тому відмова в розірванні шлюбу та (або) вжиття заходів щодо примирення подружжя буде суперечити вимогам ч. 1 ст. 24 СК України, ст. 16 Загальної декларації прав людини та інтересам сторін. А тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Позивач у позові просила суд судові витрати по розірванню шлюбу покласти на неї. А тому відсутні підстави для стягнення судом судових витрат з відповідача. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved