Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

[PERSON] (дівоче прізвище - Скориченко) [PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому вказує на те, що 05.08.2005 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Комунарського районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 421 від 05.08.2005 року. 12.07.2005 року у позивача та відповідача народився син [PERSON]. 26.10.2013 року у сторін справи народився ще один син [PERSON]. Через постійні конфлікти, суперечки спільне життя стало неможливим та нестерпним. Кожний із пождружжя має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. У зв'язку з цим, шлюбні стосунки були фактично припинені. З серпня 2017 року [PERSON] та [PERSON] почали жити окремо. Позивач переконаний, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливі. В результаті розмов з відповідачем вона прийшла до висновку, що розлучення це єдиний вихід побудувати нове щасливе життя, та зберегти нормальне бачення про сім'ю їх спільних дітей. За наведених обставин шлюб між позивачем та відповідачем носить лише формальний характер, примирення з Відповідачем неможливе. Сім'я фактично розпалась, в зв'язку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні розлучення. Майнових спорів між сторонами немає. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин, відповідач, матеріально позивачці та нашим дітям взагалі не допомагає, участі у її вихованні не приймає, внаслідок чого вона не має можливості сама утримувати обох синів синів, через що постійну допомогу їй надають батьки. Відповідач не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, зокрема батьків-чи осіб, які потребують обов'язкового утримання з його боку. В той час, я вона не має можливості сама утримувати та виховувати двох малолітніх синів. Посилаючись на вищенаведені обставини, позивач просить суд розірвати шлюб між нею [PERSON], та відповідачем -[PERSON], зареєстрований 05.08.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Комунарського районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 421 від 05.08.2005 року; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1 /3 частини з усіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, проти позовних вимог не заперечував. Згідно зі ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у звязку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд розяснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Фактичні обставини справи підтверджуються письмовими доказами, вивченим та оголошеними в судовому засіданні: копією свідоцтва про укладання шлюбу серії І- ЖС№ 007537; копіями свідоцтв про народження [PERSON]; [INFO] та [PERSON], [INFO]. У відповідності до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідності до вимог ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що мають істотне значення. У п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. За таких обставин, суд приходить висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, встановлені у справі, свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім*ї стало неможливим. Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 статті 181 СК України Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 2 ст.183 СК України передбачено, що якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Оцінюючи здобуті в судовому засіданні докази, в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є доведеними та обґрунтованими, визнання відповідачем [PERSON] позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved