Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості. В позові вказував, що 13.05.2013 року позичив [PERSON] 113500 грн., які на той момент були еквівалентні 14000,00 доларів США, про що в розписці вчинено відповідний запис. Факт отримання відповідачем коштів засвідчений розпискою, яку вона заповнила власноручно. Під час оформлення розписки та передачі коштів був присутній громадянин [PERSON] Крім того з червня 2013 року по жовтень 2013 року надав відповідачу ще 80000,00 грн., однак розписки по даному факту не були оформлені. Відсутність розписки на суму 80000,00 грн. не надає йому можливості визначити ціну позову з урахуванням всієї суми позичених відповідачу коштів. Зазначив, що з метою добровільного виконання домовленостей звернувся до відповідача з листом-вимогою від 07.02.2014 року, в якому визначив [PERSON] термін поверненні коштів до 20.02.2014 року. Однак [PERSON] всупереч вимогам ч.1 ст.1049 ЦК України кошти не повернула, тому граничний термін сплати боргу настав 20.03.2014 року. Посилався на те, що відповідно до вимог ч.2 ст.533 ЦК України та з урахуванням курсу гривні де доларів США станом на 26.08.2014 року 13,365434 грн. за 1 долар США сума боргу складає 187116,08 грн. Крім того, відповідач прострочила строк поверненню коштів на 153 днів, починаючи з 20.03.2014 року, а тому враховуючи суму заборгованості та термін прострочення повернення боргу, то сума 3% річних, нарахованих на суму заборгованості складає 2432,51 грн., а сума, яка підлягає сплаті у зв'язку з індексом інфляції, без врахування індексу на серпень 2014 року складає 17401,80 грн. Тобто загальна суму боргу, яка підлягає стягненню з відповідача складає 206950,39 грн. Просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу з врахуванням індексу інфляції та 3% річних, яка складає 206950,39 грн. та суму сплаченого судового збору 2192,00 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] посилаючись на викладені в позовній заяві обставини позов підтримали, просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнала, вважала позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, та просила в задоволенні позову відмовити. Підтвердила, що написала розписку власноручно. Подала письмове заперечення, в якому зазначила, що 13.05.2013 року під погрозою застосування насилля над її сином написала розписку [PERSON] в його офісі. Зазначила, що з розписки неможливо ідентифікувати особу позикодавця та позичальника, оскільки не зазначено будь-яких особистих даних: ні паспортних, ні ідентифікаційного номеру, ні місця проживання тощо. Від позивача особисто гроші не отримувала, так як він мав домовленість щодо оренди в неї обладнання по виробництву паливних брикетів. У розписці не вказано строку повернення коштів та на які потреби вони брались. Також у розписці не вказано її зобов'язання на повернення коштів. Відсутні свідки, які можуть підтвердити факт передачі їй позики. Не було дотримано вимоги щодо письмової форми правочину. Вважає розписку підробленим письмовим доказом. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] підтримала заперечення відповідача та просила в задоволенні позову відмовити за безпідставність та необґрунтованістю. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що йому відомо, що 17.12.2013 року його мати під тиском позивача написала розписку про отримання коштів на вказану у позові суму. При цьому ніяких договорів мати не підписувала. Розписку бачив у позивача на столі, а передачі коштів не бачив. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що йому відомо, що вказані у розписці кошти були позичені відповідачу для закупівлі продукції, однак при їх переді він не був присутній. Зазначив, що він вважає, що вказані кошти не можуть бути повернуті, оскільки у фірми відповідача великі борги. Він знає, що між сторонами був укладений договір позики. Суд, заслухавши позивача [PERSON], його представника [PERSON], відповідача [PERSON], її представника [PERSON] ,свідків [PERSON], [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.05.2013 року позивач надав у позику [PERSON] 113500,00 грн. на виробничі потреби, що підтверджується розпискою останньої. 07.02.2014 року на ім'я відповідача позивачем по пошті направлено вимогу про повернення позичених коштів до 20.02.2014 року, у якій зазначено, що у разі відмови від повернення коштів, він буде змушений звернутися до суду, що підтверджується копією вказаної вимоги, а також квитанцією ЧД УДППЗ «Укрпошта» від 08.02.2014 року та описом вкладеного до листа. Відповідно до ст.60 ч.1 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає, що позов в частині стягнення відповідача на користь позивача 80000,00 грн. не підлягає задоволенню, оскільки факт їх отримання відповідачем не підтверджений належним доказом, яким повинна бути її розписка. З досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлено, що відповідач у встановлений вимогою позивача строк не повернула йому грошові кошти у сумі 113500,00 грн., а тому позов щодо стягнення боргу за договором позики підлягає до часткового задоволення. Також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача суми встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 18890,69 грн. та три проценти річних від простроченої суми 4850,96 грн. При цьому зазначені відповідачем заперечення суд не приймає до уваги, оскільки вони не спростовують встановлених у справі обставин, не підтверджені належними та допустимими доказами, а свідчать про її наміри ухилитись від виконання грошового зобов'язання. Це підтверджено належними доказами, доказів протилежного відповідачем не надано. Таким чином позов підлягає до часткового задоволення із стягненням з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог у відповідності до ст.88 ЦПК України. На підставі ст.ст.15, 16, 526, 530, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: partial