Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду із цивільним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Економкомфорт» про захист прав споживача, розірвання договору, стягнення грошових коштів. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, за мотивів, викладених у позові. Просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, заяву чи клопотання про перенесення розгляду справи не подавав, заперечень проти позову до суду не надходило. Суд, дослідивши докази належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, а також враховуючи, що представник позивача не заперечує щодо розгляду справи без участі відповідача, прийшов до висновку про розгляд справи без участі відповідача з постановленням заочного рішення по справі. Заслухавши пояснення представника позивача, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду із захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 04 жовтня 2013 року позивач маючи намір отримати кредит звернувся відповідача, відомості про якого були надруковані у місцевій газеті «Ого» (на правах реклами), так як в рекламі йшлося про можливість отримання коштів в кредит під низькі відсоткові ставки. В розмові з представником відповідача йому було запропоновано рід кредитних продуктів з яких він вибрав схему №3 програми «Комфорт» на отримання позики в сумі 100000 грн. строком на 180 місяців з щомісячним платежем 555,56 грн. за умови сплати вступного внеску в розмірі 9900,00 грн. (тобто 9,9% від суми позики). Продавець - консультант [PERSON], пояснила, що договір буде укладено після сплати вступного внеску і протягом 7-10 днів він отримає суму позики. Після сплати визначеного внеску позивач надав адміністратору квитанцію про сплату, після чого йому надали підписати два договори за №01732 та №01732/13. Через кілька днів позивач зателефонував та запитав коли йому будуть надані кредитні кошти, нащо йому пояснили, що необхідно здійснити оплату передбаченого договором платежу. Вважаючи, що відповідач ввів його в оману, не роз'яснивши перед підписанням договорів, що йдеться не про отримання грошей в кредит, а про участь у програмі, за якою позивач «можливо колись» отримає позику, позивач 09 жовтня звернувся із листом - претензією до відповідача в якій просив розірвати вказані договори та повернути вказані кошти, де йому було відмовлено нібито через пропущення строків звернення про розірвання договорів, передбачених договором. Відповідно до вимог п.5.3. розділу 5 договору №01732 від 04 жовтня 2013 року договір може бути розірвано в односторонньому порядку зі сторони замовника протягом п'яти календарних днів з дня його укладення без сплати будь-яких штрафних санкцій.В такому випадку замовник надсилає на адресу виконавця відповідну заяву про розірвання договору. Разом із заявою замовник надсилає копію особистих банківських реквізитів. Виконавець, в свою чергу, зобов'язаний здійснити повернення сплачених коштів замовнику протягом 60 банківських днів з дня реєстрації такої заяви в центральному офісі виконавця. Всупереч умовам договору відповідач вимогу проігнорував та кошти не повернув, а лише формально відмовив, чим і допустив порушення вимог договору. Відповідно до ст.. 235 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Так, підрахунок в даній ситуації ведеться із 05 жовтня 2013 року, а отже останнім днем звернення до відповідача про розірвання договору є саме 09 жовтня 2013 року. Відповідно до вимог ч.2 ст.255 ЦК України письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв'язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно. Згідно ст.19 ЗУ «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Відповідно до ч.2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Виходячи із змісту вказаної норми закону та наявних у справі доказів, позивач в повній мірі дотримався вимог договору, а відповідач в свою чергу не виконав умови договору, чим порушив права позивача, як споживача послуг. Оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивач на законних підставах просить задовольнити позовні вимоги. На підставі викладеного,

Outcome: approved