Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з вказаним вище позовом, в якому просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] Свої вимоги позивач обґрунтував наступним. Він є головним наймачем вищевказаної квартири, особовий рахунок відкрито на його ім'я 06.09.1993 року, сплачує всі комунальні послуги. Разом з позивачем у квартирі [ADDRESS] мешкає його сім'я у складі трьох осіб. Відповідачка у квартирі з 1995 року не проживає, її особисті речі відсутні, комунальні послуги не сплачує, що завдає позивачу додаткових матеріальних затрат на утримання квартири. В судове засідання сторони не з'явилися, представник позивача в письмовій заяві просила розглянути справу без її участі заочно, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, відповідач про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутність та заперечень на позов до суду не надходило. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Частиною 2 ст. 197 ЦПК України закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо взаємовідносин сторін, а також маючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд ухвалив заочно розглядати справу у відсутності належно повідомленого відповідача без фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, на підставі всебічного, повного, об'єктивного і безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, встановив наступне. [PERSON] є основним наймачем квартири [ADDRESS]. Як вбачається з довідки № 679 від 28.07.2014 року у вищевказаній квартирі зареєстровані: позивач (зареєстрований 26.12.1984 року), його син [PERSON] (зареєстрований 26.02.1999 року) та донька [PERSON] (зареєстрована 11.09.2003 року), дружина [PERSON] (зареєстрована 08.01.1986 року) та сестра позивача [PERSON] (зареєстрована 15.07.1988 року). Однак, як випливає з актів про не проживання від 20.01.2014 року та від 28.07.2014 року, [PERSON] у квартирі не проживає з лютого 1995 року, особистих речей у квартирі не має, участі в утриманні квартири не приймає. Місце перебування відповідача, [PERSON] не відоме, перешкод у користуванні квартирою він не чинив. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтею 405 ЦК України передбачено, що член родини власника житла втрачає право на користування житлом в разі його відсутності без поважної причини більш ніж 1 рік, якщо інше не встановлено згодою між ним та власником житла. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними та підлягають задоволенню.

Outcome: approved