Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] , в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком по [ADDRESS] . Позов обґрунтовано тим, що йому на праві приватної спільної часткової власності належить житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , в якому зареєстрований відповідач. Відповідач не проживає у даному будинку понад тридцять років, не бере участі в утриманні житла та не вносить плату за комунальні послуги, особистих речей в житловому будинку не має, і взагалі будинком не цікавиться. З цих підстав просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 09 вересня 2020 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено справу до розгляду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов з підстав зазначених у ньому, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач належним\~чином повідомлявся\~про час\~та місце\~судового розгляду,\~зокрема шляхом\~розміщення оголошення\~на офіційному\~сайті Тернопільського\~міськрайонного суду\~Тернопільської області,\~в судове\~засідання не\~з`явився,\~відзиву на\~позов не\~надав,\~тому, згідно\~з ч.\~4\~ст.\~223,\~ст.\~280\~ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить житловий будинок по [ADDRESS] , що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав, зокрема [PERSON] належить 1/9 частка домоволодіння по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 02.06.2011 року видане Козівською сільською радою на підставі рішення виконкому №9 від 18.03.2011 року. Крім того, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 7/9 частин житлового будинку по [ADDRESS] на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Чопик І.Я. 24 січня 2018 року. Таким чином, [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності, а саме 8/9 часток, належить житловий будинок по [ADDRESS] . Згідно довідки №91 від 02.09.2020 року виданої Великогаївською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, про те, що [PERSON] , 1943 року народження, прописана [INFO] , яка перебуває на реєстраційному обліку та постійно проживає в [ADDRESS] і має наступний склад сім`ї станом на 01.09.2020 року: син [PERSON] , [INFO] , прописаний 04.06.1993 року; син [PERSON] , [INFO] , прописаний 15.03.1986 року. Відповідно до Акту №1 опитування сусідів від 04 вересня 2020 року складеного комісією в складі депутата округу Копит І.М., сусідів [PERSON] , [PERSON] про те, що 04 вересня 2020 року було здійснено перевірку на предмет проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого 15.03.1986 року. На час перевірки встановлено, що [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] , але зі слів власника (спільна часткова власність) будинку [PERSON] якому належить 7/8 частки житлового будинку за вище вказаною адресою не проживає. У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Проте, як встановлено судом та підтверджено Витягом про державну реєстрацію прав, [PERSON] належить 1/9 частка домоволодіння по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 02.06.2011 року видане Козівською сільською радою на підставі рішення виконкому №9 від 18.03.2011 року. У статті 356 ЦК України зазначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Таким чином, судом встановлено, що відповідачу [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 1/9 частка житлового будинку по [ADDRESS] . Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24.11.1986), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.1999). Згідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Як зазначено в п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316, 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин. Відповідно до ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, беручи до уваги те, що відповідач [PERSON] є співвласником спірного житлового будинку, а право власності є непорушним, та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За вказаних обстави, суд приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим будинком по [ADDRESS] , слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed