Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про визнання договору позики недійсним та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовна заява мотивована тим, що під час підготовки необхідних документів про продаж земельної ділянки [ADDRESS] , яка належить йому на праві особистої приватної власності, йому стало відомо про накладення арешту на зазначене нерухоме майно. Згодом він дізнався, що на виконанні у приватного виконавця Кісельової В.В. перебуває виконавче провадження щодо виконання виконавчого напису №1421, вчиненого 09 серпня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. Підставою для видачі виконавчого напису був договір позики, укладений між ним та [PERSON] , посвідчений 29 квітня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON]. Вказує, що зазначений договір позики він з [PERSON] ніколи не укладав, грошових коштів у позику від нього не отримував і взагалі він особисто не знайомий з відповідачем. Крім того, звернувшись до приватного нотаріуса [PERSON] отримав відповідь, що спірний договір позики нею не посвідчувався, підпис у договорі підроблений, печатка не відповідає зразку тієї, якою вона користувалась під час роботи. Оскільки договір позики він не укладав, тому, вважає, виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню. Ураховуючи викладене, [PERSON] просив суд визнати договір позики, укладений між ним та [PERSON] від 29 квітня 2010 року недійсним та визнати виконавчий напис, вчинений 09 серпня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. таким, що не підлягає виконанню, а також вирішити питання розподілу судових витрат. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Клочко І.В. від 03 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі. У грудні 2018 року від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що 29 квітня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого останній отримав у позику грошові кошти у розмірі 7 980 000 грн, зі строком повернення до 31 травня 2015 року. Зазначений договір був посвідчений приватним нотаріусом. Форма спірного правочину відповідає вимогам чинного законодавства України. Твердження про те, що приватним нотаріусом [PERSON]. не посвідчувався спірний правочин не підтверджено жодними доказами. Посилання позивача щодо неукладання договору позики є необґрунтованими. Вимога про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є безпідставною та передчасною, а тому просить відмовити у задоволенні позову. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 21 січня 2019 року закрито підготовче засідання у справі, призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав за викладеними у ньому обставинами та просив його задовольнити. Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, показання свідка [PERSON] , судом встановлено наступне. 29 квітня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] відповідно до умов якого [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 7 980 000 грн, строком повернення не пізніше 31 травня 2018 року (а. с. 14-15). 09 серпня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. вчинений виконавчий напис у розмірі 8 073 792 грн , з яких: 7 980 000 грн - сума боргу; 47 880 - індекс інфляції за весь час прострочення; 45 912 грн 33 коп.- 3 % річних за період з 01 червня 2018 року по 09 серпня 2018 року (а. с. 16). Постановою приватного виконавця Кісельової В.В. від 15 серпня 2018 року відкрито виконавче провадження №57016661 за вказаним виконавчим написом №421 від 09 серпня 2018 року та накладено арешт на земельну ділянку [ADDRESS] , яка належить [PERSON] (а. с. 18-19). Із копії нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 12 вересня 2018 року вбачається, що остання працювала приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу в період з грудня 2008р. по лютий 2012р. та вчиняла свою нотаріальну діяльність за адресою - [ADDRESS]. В заяві [PERSON] повідомляє, що договір позики від 29.04.2010р. між [PERSON] та [PERSON] в реєстрі за номером 1086, вона не посвідчувала, підпис на договорі підроблений та печатка не відповідає зразку тієї, яка була у неї під час роботи нотаріусом. Крім того, повідомила, що зразок договору не відповідає зразку договорів позики, які вона посвідчувала під час своєї діяльності, посвідчувальний напис на договорі не відповідає зразку 2010 року, оскільки дата на той час писалась цифрами, а не прописом, а її нотаріальний архів зберігається в Державному нотаріальному архіві Міністерства юстиції (а.с.17). Відповідно до нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 06 грудня 2018 року вбачається, що остання працювала приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу в період з грудня 2008р. по лютий 2012р. та вчиняла свою нотаріальну діяльність за адресою - [ADDRESS]. В заяві [PERSON] повідомляє, що договір позики від 29.04.2010р., який зареєстровано в реєстрі за реєстровим номером 1086 між [PERSON] та [PERSON] , був посвідчений нею 29 квітня 2010 року. Посвідчувальний напис на договорі підписано нею власноруч, печатка відповідає зразку тієї, яка була у неї під час роботи приватним нотаріусом. Крім того, повідомила, що договір позики та посвідчувальний напис відповідає зразку 2010 року, а дата на договорі зазначена прописом, згідно діючих на той момент правил ведення нотаріального діловодства (а.с.54). Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає заявленіпозовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочином є вольова дія, тобто поєднання волі та волевиявлення сторін. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Згідно зі статтею 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 і від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16. Разом з тим, відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до положень статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено у порядку, встановленому законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Якщо подано копію (електрону копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Із листа приватного нотаріуса Змисловської Т.В. від 02 жовтня 2019 року вбачається, що для вчинення виконавчого напису [PERSON] було подано необхідні документи, зокрема і оригінал спірного договору позики від 29 квітня 2010 року. Відповідно до ухвали Печерського районного суду м. Києва від 08 листопада 2018 року (справа № 757/55126/18-к) прокурором процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих ГСУ ГП України 05 грудня 2018 року були вилучені усі документи, що стали підставою для реєстрації виконавчого напису по договору позики та дубліката виконавчого напису (а.с. 140). Із листа приватного виконавця Кісельової В.В. від 15 жовтня 2019 року вбачається, що на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 08 листопада 2018 року (справа № 757/55126/18-к) прокурором процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України 08 листопада 2018 року складено протокол тимчасового доступу до речей і документів та вилучено спірні договір позики та виконавчий напис. На даний час у матеріалах виконавчого провадження №57016661 зазначені документи відсутні (а. с. 153-159). Із листа Генеральної прокуратури України від 01 жовтня 2019 року вбачається, що прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №42014100000001671 від 16 грудня 2014 року за фактом зловживання службовими особами Київської міської державної адміністрації своїм службовим становищем. У ході досудового розслідування досліджується факт протиправного відчуження земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] . На зазначену земельну ділянку накладено арешт. Встановити місце знаходження оригіналів виконавчого напису від 09 серпня 2018 року до договір позики від 29 квітня 2010 року, не видалось за можливе (а. с. 134-135). Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17 лютого 2020 року у задоволенні клопотання представника [PERSON] - [PERSON] про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи відмолено, у зв`язку із відсутністю оригіналу спірного договору позики. Окрім того, звертаючись до суду з позовом [PERSON] також просив про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, зазначавши про відсутність між ним та [PERSON] будь-яких договірних зобов`язань, як на підстави для задоволення позову. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). З урахуванням наведеного, встановивши, що у матеріалах справи відсутній оригінал договору позики від 29 квітня 2010 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON]., суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] про визнання договору позика недійсним та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню у повному обсязі. При цьому, будь яких інших правових підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, окрім відсутності боргових зобов`язань між сторонами, [PERSON] у позовній заяві не наведено. На підставі статей 12, 13, 17, 19, 76-81, 83, 89, 141, 235, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд -

Outcome: dismissed