overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] його матері і просить суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме: домоволодінням № 6 (шість) по вул. Пушкіна в м. Сміла Черкаської області, посилаючись на те, що відповідачка з 2008 року в ньому не проживає та її особисті речі в цьому домоволодінні відсутні, але продовжує бути в ньому зареєстрованою, в звязку з чим позивач не може в повній мірі реалізувати своє право власності. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю. Відповідачка в судове засідання не зявилася, причини своєї неявки суду не повідомила. Позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 13/20 частин домоволодіння № 6 (шість) по вул. Пушкіна в м. Сміла Черкаської області належить на праві власності [PERSON] позивачу у справі на підставі свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок, виданого 24 вересня 1986 року Смілянським міським відділом комунального господарства виконавчого комітету Смілянської міської Ради народних депутатів, зареєстровано в реєстрі за № 914. Відповідно до довідки квартального комітету № 8 Смілянської міської ради від 09 квітня 2016 року № 113403 [PERSON] зареєстрована в [INFO], але не проживає в ньому з 2008 року, її особисті речі в домоволодінні відсутні. Цей факт підтверджується також показами свідка. Так, свідок [PERSON] повідомила суду, що вона проживає з позивачем по сусідству, її будинок знаходиться напроти будинку позивача, і вона особисто знає, що в 2003 році позивач забрав свою матір [PERSON], яка проживла в Кіровоградській області одиноко, до себе та запропонував їй проживати у його сімї в будинку по вул. Пушкіна, 6 м. Сміла. Так, відповідачка проживала у нього з 2003 року по 2008 рік. У 2008 році приїздила донька відповідачки з м. Москва і відповідачка поїхала з нею погостити до м. Москва, але там залишилась і проживає у своєї доньки по даний час. ЇЇ особисті речі в домоволодінні відсутні. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідачка не проживає в домоволодінні № 6 по вул. Пушкіна в м. Сміла з 2008 року без поважних причин, домовленість між сторонами стосовно користування цим домоволодінням судом не встановлена, за таких обставин суд вважає, що відповідачка втратила право користування цим жилим приміщенням. Судові витрати на сплату судового збору позивач залишає за собою. На підставі наведеного, ст.405 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] - його сина і просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: житловим будинком з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що з 07 жовтня 2001 року відповідач в ньому не проживає та його особисті речі в ньому відсутні, але продовжує бути в ньому зареєстрованим, в зв'язку з чим позивач не може скористатись правом на субсидію. Позивач в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, в якій на позові наполягає та просить справу розглядати без його участі, у випадку неявки відповідача - не заперечує проти розгляду справи по суті у відсутності відповідача та ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] - позивачу у справі на підставі договору купівлі-продажу від 15 квітня 1983 року, посвідченого державним нотаріусом Смілянської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 1203. Відповідно до комісійного акту обстеження житлового будинку від 27 серпня 2015 року, складеного сусідами та затвердженого головою кварткому № 3 Смілянської міської ради, відповідач в цьому будинку не проживає з 07 жовтня 2001 року, але перебуває в ньому зареєстрованим, його особисті речі в домоволодінні відсутні. Цей факт підтверджується також довідкою квартального комітету № 3 Смілянської міської ради від 19 вересня 2015 року № 110134. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач відсутній в домоволодінні [ADDRESS] з 07 жовтня 2001 року без поважних причин, домовленість між сторонами стосовно користування цим будинком судом не встановлена, за таких обставин суд вважає, що відповідач втратив право користування цим жилим приміщенням. Судові витрати позивач залишає за собою. На підставі наведеного, ст.405 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], Ківерцівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання права власності на автомобіль. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що в 16 січня 2016 року ним було придбано легковий автомобіль марки «БМВ» 2012 року випуску, д.н.з. «АН 4783 НМ» у [PERSON] 01.05.2016 року працівниками УПП м. Луцька його було зупинено на а/д Рівне-Луцьк, вилучено транспортний засіб. Як було згодом встановлено маркування кузова вказано автомобіля було проведено не заводським способом. Вказаний автомобіль він придбав, добросовісно та відкрито ним користувався, його вини у зміні заводського маркування немає, тому просить визнати за ним право власності на вказаний автомобіль та зобовязати Ківерцівський ВП ГУНП у Волинській області повернути йому автомобіль без плати за його зберігання. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, згідно поданої заяви просить проводити розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задоволити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, заяв про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Представник відповідача Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду повідомлялись належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача в порядку ст. 224 ЦПК України. Дослідивши представлені письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно розписки [PERSON], [PERSON] придбав у нього автомобіль марки «БМВ Х5» 2012 року випуску, який зареєстрований відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів за [PERSON] (а.с. 4). Останній уповноважив [PERSON] управляти та розпоряджатись належним йому автомобілем на підставі нотаріально засвідченої довіреності (а.с. 4). Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити в повному обємі. Тому слід визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки «БМВ Х5» серії СХТ, легковий універсал - В, 2012 року випуску, д.н.з. «АН 4783НМ» чорного кольору, в іншій частині позовних вимог відмовити.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] колишньої дружини і просить суд визнати її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме: будинком № 4 по пров. Толбухіна м. Сміла Черкаської області, посилаючись на те, що шлюб між ними було розірвано у лютому 2009 року, а весною 2009 року вона забрала свої речі та виїхала в невідомому напрямку. З того часу місцеперебування відповідачки йому невідоме, але й до цього часу вона перебуває зареєстрованою у належному позивачу на праві спільної часткової власності будинку, хоча в ньому не проживає з 2009 року та її особисті речі в ньому відсутні, в звязку з чим позивач не може скористатись субсидією на комунальні послуги. Позивач в судове засідання не зявився, але надав суду заяву, в якій на позові наполягає та просить справу розглядати без його участі, у випадку неявки відповідачки - не заперечує проти розгляду справи по суті за її відсутності та ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідачка в судове засідання не зявилася з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачу належать 7/50 частин будинку по пров. Толбухіна м. Сміла на праві приватної часткової власності на підставі договору купівлі-продажу від 02 серпня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 2410. Відповідно до комісійного акту обстеження вищевказаного житла від 18 квітня 2015 року, складеного сусідами та затвердженого Головою квартального комітету, відповідачка в цьому будинку не проживає з весни 2009 року, її особисті речі в квартирі відсутні. Як свідчить копія паспорта позивача, шлюб між сторонами розірвано 03 лютого 2009 року. Оскільки відповідачка як на момент її вибуття з будинку, так і на даний час не являється членом сімї власника квартири, тому до даних правовідносин слід застосувати положення ст. 167 ЖК Української РСР, яким регулюються відносини між власником і наймачем жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянину на праві приватної власності. Відповідно до ч.2 ст. 167 ЖК Української РСР у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Оскільки відповідачка в 2009 році вибула з квартири в інше місце на постійне проживання, домовленість між сторонами стосовно користування цією квартирою судом не встановлена, за таких обставин суд вважає, що відповідачка втратила право користування цим жилим приміщенням. Судові витрати позивач залишає за собою. На підставі наведеного, ч.2 ст. 167 ЖК Української РСР,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], мотивуючи тим, що з 17.09.2011 року він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою по даній справі. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.03.2014 року шлюб було розірвано. В період шлюбу, а саме 13.06.2012 року по договору купівлі- продажу ними було придбано квартиру [ADDRESS], відповідно до якого вартість квартири становить 169300 грн. Позивач вважає, що згідно до ст. 60 СК України дана квартира є їх спільним майном, яке набуте подружжям за час шлюбу, і належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Так як в договорі купівлі-продажу вказано, що як він так і відповідачка придбали по 1/2 частині квартири, то він є співвласником її половини і вона являється співвласником його половини квартири. Просив суд визнати право власності на 1/2 частину вказаної квартири. Відповідачка позов не визнала та пояснила, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 13.06.2012 року, вона та позивач по даній справі купили та прийняли у власність по ? частці на праві власності кожний квартиру [ADDRESS]. Право власності позивача на ? частки квартири вона не заперечує, його прав на його частину вона не заперечує та не порушує. Порядок користування вказаною квартирою вже розглядався Придніпровським районним судом м. Черкаси 11 лютого 2014 року, відповідно до якого у визначенні порядку користування квартирою було відмовлено. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Відповідно ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Також, відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідно до договору купівлі- продажу від 13.06.2012 року сторонами по даній справі було придбано квартиру [ADDRESS], відповідно до якого кожному з них належить по ? частини вказаної квартири, що і не заперечує відповідач. Також, відповідачем не заперечується факт реєстрації про право власності за позивачем його ? частини вище зазначеної квартири. Відповідно до рішення апеляційного суду Черкаської області від 14.05.202014 року рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 11.02.2014 року в частині визначення порядку користування квартирою [ADDRESS] залишено без змін, тобто в цій частині у задоволенні позову було відмовлено на підставі постанови Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року № 6-12цс13, оскільки установлення співвласниками порядку користування квартирою не припиняє права спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них. Суд вважає, що позивач не довів та не надав суду докази про обставини, що його права на ? частину квартири, яка належить йому на праві власності порушуються, не визнаються чи оспорюються відповідачем.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON]М та просить суд розірвати шлюб між ними, який зареєстровано 09 серпня 1980 року у Виконавчому комітеті Демешківської сільської ради Галицького району Івано-Франківської області, актовий запис № 6. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що сімя фактично розпалась, відсутнє взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, проживають роздільно більше року. В судове засідання позивач не зявився, скерував до суду заяву в якій просить розглядати справу у його відсутність, позов підтримав в повному обсязі. Належним чином повідомлена відповідач в судове засідання не зявилася, останньою скеровано до суду заяву в якій просить справу розглядати у її відсутність, позов визнала повністю. Дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.2\~ст.114 СК України\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. В судовому засіданні встановлено, що сім'я [PERSON] та [PERSON] фактично розпалася, оскільки протягом тривалого часу сторони не підтримують подружні відносини, не ведуть спільного господарства, проживають роздільно. А тому, враховуючи наведені обставини, суд вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе, воно буде суперечити інтересам сторін, тому шлюб слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] наталії [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем по справі він перебуває у зареєстрованому шлюбі з 15 липня 2000 року, який було зареєстровано Відділом держаної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області за актовим записом № 463. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO].. Покликається на те, що сімейне життя між ним та відповідачем по справі не склалось, оскільки у них виявились різні характери та погляди на життя, шлюб, сімю. Відповідач перестала цікавитись життям сімї. На прохання змінити свою поведінку ніяк не реагувала. Подружніх відносин не підтримують, проживають окремо протягом 4 років. Шлюб існує формально. Просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, згідно з заявою просить проводити розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задоволити, щодо винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі, заяв про розгляд справи у її відсутності до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача в порядку ст. 224 ЦПК України. Дослідивши представлені письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 15 липня 2000 року, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, про що зроблено актовий запис № 463, згідно зі свідоцтвом про шлюб (повторним) серії І-ЕГ № 101558 від 04.09.2015 року (а.с. 7). В судовому засіданні з досліджених письмових доказів суд встановив, що сторони на даний час подружніх відносин не підтримують, проживають окремо протягом 4 років. Сімя розпалась, оскільки у подружжя виявились різні характери та погляди на життя. До примирення за цей час вони так і не прийшли. Шлюб існує формально. При таких обставинах подальше спільне проживання і збереження сімї неможливе, а тому суд вважає за можливе шлюб між ними розірвати. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати, повязані зі сплатою судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] Н М. про розірвання шлюбу, мотивуючи свій позов тим, що перебуває з відповідачем в шлюбі з 24 січня 1997року, який було зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Луцького міськвиконкому, актовий запис № 37. Позивач вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося. Одруження з відповідачем виявилось невдалим. Збереження сім'ї вважає неможливим. Посилаючись на вищенаведене, позивач просить шлюб розірвати. Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, згідно з якою позов підтримує, просить шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, про що свідчать надіслані повідомлення. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи по наявних доказах, відповідно до вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування\~\~жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом\~ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про\~побудову\~сімейних відносин між собою\~та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік\~зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина\~\~зобов'язана\~утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік\~відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобовязані спільно дбати про матеріальне забезпечення сімї. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Згоба) перебувають в шлюбі з 24 січня 1997 року, який було зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Луцького міськвиконкому, актовий запис № 37, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії I-ЕГ №001561 від 24 січня 1997року. Від шлюбу неповнолітніх дітей немає. Судом встановлено, що сторони не підтримують подружніх відносин. За таких обставин, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що має істотне значення. Як вбачається зі змісту ч.3 та 4\~ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити\~шлюбні відносини. Примушування\~\~до припинення шлюбних\~\~відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved