Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з цивільним позовом до [PERSON], за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON] у справах дітей Вінницької міської ради про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах та проживання однією сімєю понад 5 років до часу відкриття спадщини, визнання права власності на ? частину спільно нажитого майна та зміну черговості одержання права на спадкування. Позов мотивував тим, що з 1997 року він перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], з якою вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Під час спільного проживання у позивача та [PERSON] народилась дочка [PERSON], [INFO], яку вони спільно виховували та факт батьківства позивача відносно якої встановлений судовим рішенням. За період спільного проживання ні позивач, ні [PERSON] не перебували у зареєстрованому шлюбі з третіми особами. Зі слів позивача, в період спільного проживання вони з [PERSON] придбали однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу цієї квартири було укладено від імені [PERSON] У придбаній квартирі вони за спільні кошти зробили ремонт та вселились у неї. Позивач вважає цю квартиру обєктом спільного сумісного майна подружжя. Починаючи з 2003 року [PERSON] важко захворіла, постійно проходила складні та коштовні курси лікування, але 27.05.2014 року померла, не залишивши заповіту. Позивач разом із дочкою продовжують проживати у вищевказаній квартирі. Спадкоємцями за законом після померлої є дочка [PERSON] та мати [PERSON], яка проживає в іншому місті, не допомагала своїй дочці під час її хвороби. Наведені обставини і стали підставою для звернення до суду з цим позовом. В судовому засіданні позивач підтримав вимоги позову у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявилась, не повідомивши суд про причини своєї неявки. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлялась завчасно та належним чином через засоби масової інформації, зокрема згідно оголошення про виклик до суду, опублікованого в газеті «Урядовий курєр». Представник третьої особи [PERSON] у справах дітей Вінницької міської ради не заперечувала проти задоволення позову. Частиною 1 статті 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані судом неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи за відсутності належним чином повідомленого відповідача, яка повторно не зявилась до суду та не повідомила про причини своєї неявки. Заслухавши пояснення позивача та показання свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд дійшов до переконання про задоволення позову з таких підстав. Починаючи з 1997 року [PERSON] перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], з якою вони проживали спільно однією сім'єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Під час спільного проживання у них народилась дочка [PERSON], [INFO], яку вони виховували і утримували разом (а.с. 12). Факт батьківства [PERSON] щодо [PERSON] встановлений рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21.07.2014 року по справі № 127/13606/14-ц (а.с. 11). Протягом всього періоду спільного проживання [PERSON] та [PERSON] мали спільний бюджет, однаковою мірою дбали про матеріальне забезпечення сім'ї, підтримували один одного як морально, так і матеріально. За спільні кошти вони придбавали продукти харчування, одяг, предмети домашнього побуту та обстановки, тобто взаємно опікувалися один одним, та мали взаємні права та обов'язки. Окрім спільного придбання життєво необхідних речей, купувалося рухоме та нерухоме майно, яке набувалося за спільні кошти. Дані обставини підтверджуються актами № 961, 962 від 25.11.2014 року, які затверджені посадовими особами ТОВ «ЖЕО» (а.с. 7-10). В період спільного проживання, 22.11.2006 року [PERSON] за спільні з [PERSON] кошти придбала однокімнатну квартиру під № 42 в будинку під № 133 по вулиці Свердлова в місті Вінниці. Договір купівлі - продажу квартири був укладений від імені [PERSON] і посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу за реєстровим № 3818, і 06.12.2006 року на підставі цього Договору за нею було зареєстроване в ВООБТІ право власності на квартиру за реєстровим № 392/18109 в книзі № 233. З 2003 року [PERSON] важко хворіла, постійно проходила складні та коштовні курси лікування. Однак, 27 травня 2014 року [PERSON] померла, про що вчинено актовий запис про смерть № 1499 від 29.05.2014 року у відділі ДРАЦС Реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області (а.с. 16). Позивач поховав її за власні кошти і разом з їх малолітньою донькою [PERSON] продовжує користуватись спільним майном квартирою, на яку [PERSON] не залишила заповіту. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] є малолітня донька [PERSON] та мати померлої відповідач по справі [PERSON]. Дочка позивача та померлої [PERSON] [PERSON], відповідно до ст. 1268 ч. 4 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину. [PERSON] також заявила, що бажає прийняти спадщину. Саме з наведених підстав у позивача виникла необхідність у визнанні його права власності на свою частку в спільному з померлою майні, для чого необхідно спочатку встановити факт їх спільного проживання у фактичних шлюбних відносинах з 1997 року до її смерті. Позивач також звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою про прийняття спадщини, оскільки є спадкоємцем четвертої черги. Спільне проживання позивача з [PERSON] з 1997 року однією сім'єю, як чоловіка і дружини, без реєстрації шлюбу, було встановлено рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21.07.2014 року по справі № 127/13606/14-ц, яке набрало законної сили, і тому цей факт доведення не потребує. В останні роки життя [PERSON] важко хворіла, була інвалідом 2 групи, тобто, непрацездатною, і тому не працювала та крім невеликої пенсії по інвалідності, не мала іншого самостійного доходу. В той же час на її лікування постійно потрібні були чималі кошти. Позивач фактично утримував [PERSON], забезпечував її матеріально, опікувався нею доглядав її вдома та під час стаціонарного лікування, надавав їй іншу допомогу, оскільки через хвороби вона перебувала у безпорадному стані. Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Частиною 4 ст. 368 ЦК України встановлено, що майно набуте в результаті спільної праці та за спільні кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 2 ст. 74 СК України на майно, яке є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають в шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу, яка регулює поділ майна подружжя. Згідно з цими положеннями частки чоловіка і дружини є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згідно зі статтею 1264 Цивільного кодексу України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Таким чином, беручи до уваги наведені обставини, суд дійшов до переконання про доведеність вимог позивача [PERSON], а відтак позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до положень статті 88 ЦПК України та із врахуванням заяви позивача про залишення всіх судових витрат за ним. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved