Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17 січня 2006 року. Від даного шлюбу у сторін дітей немає. Позивач зазначає, що подружнє життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейні відносини та сімейні обовязки, відсутність взаєморозоміння, що призвело до того, що сторони віддалилися один від одного і стали чужими людьми. Спільне проживання припинено у березні 2017 року. З того часу строни не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства. Позивач вважає, що збереження шлюбу є неможливим та суперечить його інтересам, а тому просить розірвати шлюб, терміну на примирення не надавати. Крім того, просить стягнути з відповідача в його користь витрати по сплаті судового збору, оскільки остання відмовляється розірвати шлюб у добровільному порядку чарез органи РАЦСу. Сторони, будучи повідомленими про дату і час підготовчого засідання, в судове засідання не зявилися. Позивач подав суду заяву з проханням справу слухати у його відсутності, позов задовольнити. Відповідач позов визнала, просила розірвати шлюб, оскільки на примирення не згідна. Крім того зазначила, що не бажає змінювати прізвище на дошлюбне. Дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе прийняти рішення у підготовчому провадженні, задовольнивши позовні вимоги з наступних підстав. Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії 1-ИД №009865, виданим 17 січня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Підволочиського районного управління юстиції Тернопільської області, 17 січня 2006 року зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON], прізвище дружини після реєстрації шлюбу «Овчаренко». Від шлюбу у сторін спільних дітей немає. Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до чч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Сімейні відносини між сторонами відсутні. Позивач і Відповідач, враховуючи її заяву, не мають бажання зберегти сімю та подальше перебувати у шлюбі. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши обєктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобовязань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сімї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності, як того вимагає ст. 55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має важливе значення, бажання зберегти сімю відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, для цього не встановлено. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач при реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Овчаренко», та у своїй заяві зазначила про бажання його залишити. Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог, а тому позов слід задовольнити.

Outcome: approved