Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який уточнював під час розгляду справи та остаточно просив зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство Агрінол» повернути йому трудову книжку; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство Агрінол» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 37240,00 грн., у відшкодування моральної шкоди 20000,00 грн. та судові витрати. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що з 16 грудня 2013 року по 10 квітня 2017 року працював у відокремленому підрозділі ТОВ «НВП Агрінол» в м. Запоріжжя і при звільненні йому не була видана трудова книжка. 01.06.2017 року на адресу відповідача був направлений лист з проханням повернути трудову книжку з повідомлення про вручення листа. Лист був отриманий на підприємстві 07.06.2017 року, але трудову книжку він так і не отримав. Позивач [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позов задовольнити. Представник відповідача за довіреністю [PERSON], не заперечуючи правильність розрахунку позивачем середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, просила в задоволенні позову відмовити. Пояснила, що позивач був обізнаний про місцезнаходження підприємства і в день звільнення не зявився за трудовою книжкою. Також з позивачем звязувався представник підприємства з пропозицією отримати трудову книжку. Окремо, під час розгляду даної справи та знаходження позивача в м. Бердянську, останньому пропонувалася отримати трудову книжку, проте він так її і не отримав. Вважає, що позивач з корисливих мотивів звернувся до суду, про що свідчить неодноразове збільшення позивних вимог. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Як встановлено судом, [PERSON] працював у відокремленому підрозділі ТОВ «НВП Агрінол» в м. Запоріжжя і при звільненні йому не була видана трудова книжка. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Статтею 4 КЗпП України встановлено, що законодавство про працю складається з цього Кодексу та інших актів законодавства України прийнятих відповідно до нього. Згідно ст. 48 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строку, зазначені у статті 116 цього Кодексу. За змістом ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58, власник або уповноважений ним орган зобовязаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до ч. 4 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Факт невидачі позивачу трудової книжки в день звільнення та не повідомлення останнього поштою про потребу отримання трудової книжки у відповідності до п. 4.2. вказаної вище Інструкції представником відповідача не заперечуються. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що ТОВ «НВП Агрінол» не виконало покладений на нього обовязок щодо видачі позивачу трудової книжки у строки, визначені Законом, а тому позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача видати трудову книжку та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з урахуванням вимог п.2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, в розмірі 25080,00\~грн.\~ є\~обґрунтованими та\~підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, суд звертає увагу на наступне. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Натомість у позовній заяві [PERSON] не зазначено в чому полягає завдана йому моральна шкода, відсутнє обґрунтування її розміру. Частинами 1, 2 ст. 11 ЦПК України (в редакції Закону №1618-IV), які кореспондуються з ч. 1 ст. 13 ЦПК України (в редакції Закону №2147-VIII) встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є безпідставними та необґрунтованими, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Outcome: partial