Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 11.07.2008 року він зареєстрував шлюб з відповідачем у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, про що 11.07.2008 року складено відповідний актовий запис № 1195. Від шлюбу у них дітей немає. Сімейне життя у сторін не склалось, оскільки вони мають несумісні характери, різні погляди на сім'ю, на роль кожного з подружжя в сімейному житті. Останнім часом відповідач проживає своїм окремим життя, шлюбні стосунки вони не підтримують, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюб існує формально. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав за обставин, викладених в позовній заяві та просив суд їх задовольнити. Також пояснив, що виконав зобов'язання за кредитним договором, оскільки під час шлюбу укладалось два кредитних договори та, за усною домовленістю із відповідачем, після розірвання стосунків, ним було погашено один кредит повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала щодо розірвання шлюбу із позивачем, оскільки у них залишились не вирішенні питання щодо виконання зобов'язання за кредитним договором, який був укладений під час шлюбу та кошти отримані за даним договором були використані на потреби сім'ї. Також пояснила, що дійсно вони із позивачем спільно не проживають, шлюбні відносини припинені, шлюб існує формально. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судоми встановлено, що 11.07.2008 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, про що 11.07.2008 року складено відповідний актовий запис № 1195, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER], виданого повторно 09.01.2014 року (а.с.3). Після укладення шлюбу відповідач залишила своє дошлюбне прізвище «[PERSON]». В судовому засіданні встановлено та не заперечується самими сторонами, що від шлюбу вони дітей не мають. Сімейне життя у сторін не склалось, оскільки вони мають несумісні характери, різні погляди на сім'ю, на роль кожного з подружжя в сімейному житті. Останнім часом сторони проживають кожен своїм окремим життям, шлюбні стосунки не підтримують, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюб існує формально. Встановленим в суді фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Сімейним кодексом України. Згідно з ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 1 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і зберігання шлюбу суперечили б інтересам одного із них, що має істотне значення. З'ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, те, що ні позивач, ні відповідач не бажають підтримувати подружні стосунки, відповідач не погоджується на розірвання шлюбу тільки з підстав не вирішення питання щодо погашення заборгованості за кредитним договором, а також те, що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, суд дійшов висновку, що немає підстав для вжиття заходів для примирення подружжя, спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, що мають істотне значення, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому сторонам роз'яснено, у випадку спору про поділ майна, вони не позбавленні можливості звернутися до суду з окремим позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача слід стягнути на користь позивача 243 грн. 60 коп. судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved