Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, який мотивує тим, що 13.10.1998 року в с. Мізяківські Хутори, Вінницького району Вінницької області померла [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на земельну частку (пай) розміром 1,51 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), у землі, яка перебуває у колективній власності КСП с. Мізяківські Хутори. За свого життя [PERSON] склала заповіт, згідно якого усе своє майно, де б воно не було б і з чого б воно не складалося, заповіла [PERSON]. Спадкоємців першої черги, в тому числі таких, що мають право на обов'язкову частку у спадщині, немає. [PERSON] дітей не мала, а її чоловік [PERSON] помер 02.11.1995 року. Він спадщину після смерті [PERSON] прийняв, вступивши в оперативне управління спадковим майном. Однак, оформити спадщину в державній нотаріальній конторі на вказану вище земельну частку (пай) він не може, так як в сертифікаті міститься незастережене виправлення, також в сертифікаті на право на земельну частку (пай) невірно зазначено ім'я [PERSON] Так, сертифікат виданий на ім'я [PERSON], а згідно свідоцтва про смерть ПІБ спадкодавця [PERSON], і крім того, в заповіті також невірно зазначено ім'я спадкодавця Мотря. За таких обставин державний нотаріус Вінницької районної державної нотаріальної контори не може видати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування за заповітом. В звязку з вищевказаними обставинами він вимушений був звернутися з даним позовом до суду, в якому просить: встановити факт належності спадкодавиці [PERSON] правовстановлюючих документів, а саме: сертифікату на право на земельну частку (пай) та заповіту. Встановити вищезазначені факти належності правовстановлюючих документів йому необхідно з метою оформлення спадщини. Також просить визнати за ним, як за спадкоємцем по заповіту, який прийняв спадщину після смерті [PERSON], право на спадкування на спадкову земельну частку (пай). В судове засідання сторони по справі не зявились, попередньо подали через канцелярію суду письмові заяви про розгляд справи без їхньої участі, при цьому представник позивача за договором про надання правової допомоги [PERSON] в поданій заяві просить задовольнити позовні вимоги позивача, а представник відповідача сільський голова Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області в поданій заяві зазначив, що у вирішенні справи покладається на думку суду. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думки та позиції сторін по справі, викладені у поданих до суду письмових заявах, дослідивши письмові докази в справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Частиною 1\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1\~ст.3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1\~ст.11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 13.10.1998 року в с. Мізяківські Хутори, Вінницького району Вінницької області померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-АМ № 049653 від 15.10.1998 року (а.с.12). Статтею 525 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) визначено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, до складу якого входить також право на земельну частку (пай) розміром 1,51 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП с. Мізяківські Хутори, що належала померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0448239 від 11.11.1997 року, зареєстрованого 13.11.1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 821, виданого на імя [PERSON], що підтверджується копією вказаного сертифікату (а.с.13). Згідно ст.524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до статті 534 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. На випадок своєї смерті [PERSON] 07.03.1992 року склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Мізяківсько-Хутірської сільської Ради народних депутатів Вінницького району Вінницької області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 25, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON], що підтверджується копією вказаного заповіту (а.с.30). Спадкоємців першої черги за законом, в тому числі таких, що мають право на обов'язкову частку у спадщині, немає. [PERSON] дітей не мала, що підтверджується довідкою № 2991, виданою виконавчим комітетом Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області 16.11.2016 року (а.с.14); копією домової книги за адресою: с. Мізяківські Хутори, вул. Красноармійська, 33, Вінницького району Вінницької області (а.с.23-25) та копіями погосподарських книг с. Мізяківські Хутори, Вінницького району Вінницької області (а.с.27-29). Чоловік спадкодавиці [PERSON] помер 02.11.1995 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-АМ № 322651 від 04.11.1995 року (а.с.19). Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Позивач спадщину після смерті [PERSON] прийняв, вступивши в оперативне управління спадковим майном, так як у нього на руках залишився сертифікат на право на земельну частку (пай), що у відповідності до ст.549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) свідчить про прийняття ним спадщини. Однак, оформити свої спадкові права в державній нотаріальній конторі та отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) розміром 1,51 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) позивач не може, так як в сертифікаті міститься незастережене виправлення, а також в ньому невірно зазначено ім'я [PERSON] Так, сертифікат виданий на ім'я [PERSON], а згідно свідоцтва про смерть спадкодавиця «Борсук Мотрона Миколаївна». Крім того, в заповіті також невірно зазначено ім'я спадкодавця «Мотря», тоді як згідно свідоцтва про смерть вона «Борсук Мотрона Миколаївна». Державний нотаріус Вінницької районної державної нотаріальної контори не може видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки в сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0448098 міститься незастережене виправлення, що підтверджується листом № 2-02-17 від 03.01.2017 року (а.с.31). Той факт, що спадкодавиці дійсно належать вищезазначений сертифікат на право на земельну частку (пай) підтверджується копією самого сертифікату (а.с.13); довідкою № 2295, виданою виконавчим комітетом Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області 17.11.2016 року (а.с.15); довідкою-випискою № 2728, виданою виконавчим комітетом Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області 08.09.2016 року, згідно якої відповідно до списку членів КСП с. Мізяківські Хутори, правонаступником якого є ТОВ «Мізяківські Хутори», діючого на підставі Статуту, зареєстрованого Вінницькою райдержадміністрацією 20.05.1993 року за № 173 та перереєстровано Вінницькою райдержадміністрацією 08.02.2000 року за № 04050975 Ю 0010440, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю, виданого КСП с. Мізяківські Хутори, Вінницького району Вінницької області серії ВН від 29.05.1996 року, в додатковому списку № 3 пенсіонерів КСП с. Мізяківські Хутори від 01.07.1997 року під порядковим № 19 значиться [PERSON], яка проживала в [INFO] (бувша Червоних партизан), Вінницького району Вінницької області та їй належить право на земельну частку (пай) розміром 1,51 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (а.с.16); ксерокопією викопіювання із загальної карти розпаювання землі на території Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області (а.с.17-18); ксерокопією технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні частки (паї) на території Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області (а.с.20-22). Той факт, що спадкодавиці дійсно належить заповіт, яким вона заповіла все своє майно [PERSON], підтверджується ксерокопією дублікату такого заповіту (а.с.30). Факти, що померлій [PERSON] належали сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0448098 та вищезазначений заповіт, підтверджуються також письмовими поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON], в яких останні підтверджують, що дійсно [PERSON] належало право на земельну частку (пай) розміром 1,51 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебуває у колективній власності КСП с. Мізяківські Хутори, Вінницького району, на яку вона отримала відповідний сертифікат; за життя [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON]; в с. Мізяківські Хутори односельчани та знайомі називали [PERSON] по-різному: то [PERSON], то Мотрею (а.с.48, 49). Крім цього, дані факти не заперечуються відповідачем, про що свідчить письмова заява голови Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області (а.с.46). Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У відповідності ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд вправі встановити факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Аналіз досліджених судом доказів переконує суд, що позивачем надані докази на підтвердження належності померлій [PERSON] сертифікату на право на земельну частку (пай) та заповіту, які не викликають сумніву у їх достовірності та належності, що є підставою для задоволення позовної вимоги [PERSON] щодо встановлення фактів належності правовстановлюючих документів, оскільки такі факти мають для позивача юридичне значення, так як від них залежить виникнення його спадкових прав. При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне\~17.06.2011 року), в п.45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (…). Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (…)». Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних часток» право на земельну частку (пай) мають громадяни спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Згідно п.17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно ст.ст.41,\~55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що\~\~кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно пункту 23 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, судом встановлено, що за життя [PERSON]\~\~на законних підставах володіла та користувалася\~вищезазначеним спадковим майном, а позивач [PERSON]\~у встановленому законом порядку прийняв спадщину після її смерті.\~\~ З огляду на вищезазначені обставини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання права на земельну частку (пай) підлягають задоволенню, оскільки позасудового шляху вирішити даний спір у позивача не має, позивач спадщину після смерті [PERSON] прийняв у встановленому законом порядку, тому задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін і відповідає чинному законодавству України, не порушує прав та інтересів третіх осіб. Крім того, оскільки позивачем не заявлено вимоги про стягнення з відповідача судових витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору, суд вважає залишити їх за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved