Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з позовом до Рівненської міської ради про визначення часток у праві спільної сумісної власності на землю. В обґрунтування позовних вимог вказує, що він є спадкоємцем своїх померлих батьків [PERSON] та [PERSON] У визначений законом строк, з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. До спадкового майна належать домоволодіння та земельна ділянка за адресою [ADDRESS] площею 0,0673 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. На даний час він отримав свідоцтво на спадщину за заповітом від 19.05.2014 року за реєстр. Номерами 1009, 1013 на частину домоволодіння. Відповідно до Державного акту на право власності на землю, земельна ділянка, яка відноситься до спадкового майна, належить на праві спільної сумісної власності трьом співвласникам : йому, батьку [PERSON].(помер [INFO]) та матері [PERSON].(померла [INFO]). Однак, він не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, оскільки, земельна ділянка знаходиться у спільній сумісній власності і частки співвласників не визначені, а відповідно до вимог цивільного законодавства, для оформлення свідоцтва про право на спадщину частки в спільному майні мають бути визначені. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю за мотивів, що викладені у позовній заяві, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечила щодо їх задоволення. Суд, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, та оцінивши їх в сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду із захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем своїх померлих батьків [PERSON] та [PERSON] До спадкового майна належать домоволодіння та земельна ділянка за адресою [ADDRESS] площею 0,0673 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. На даний час він отримав свідоцтво на спадщину за заповітом від 19.05.2014 року за реєстр. номерами 1009, 1013 на частину домоволодіння. Відповідно до Державного акту на право власності на землю, земельна ділянка, яка відноситься до спадкового майна, належить на праві спільної сумісної власності трьом співвласникам : [PERSON], батьку [PERSON].(помер [INFO]) та матері [PERSON].(померла [INFO]). Однак, він не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, оскільки, земельна ділянка знаходиться у спільній сумісній власності і частки співвласників не визначені, а відповідно до вимог цивільного законодавства, для оформлення свідоцтва про право на спадщину частки в спільному майні мають бути визначені. Особливості спадкування частки у спільній сумісній власності визначені Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Відповідно до п.224 Інструкції нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Договірним шляхом визначити розмір часток (укласти договір про визначення часток), належних кожному із співвласників земельної ділянки, неможливо у зв'язку із тим, що двоє співвласників померли. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Стаття 356 ЦК України, встановлює, що майно, що є у власності двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частина 1 ст. 357 ЦК України встановлює, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Згідно ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у справі спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або судом. Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є спільній сумісній власності, вважається, частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У відповідності до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved