Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу дійсним та визнання права власності на земельну ділянку, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що восени 2010 року до нього звернулась [PERSON] з пропозицією придбати у неї земельну ділянку [NUMBER], площею 0,0400 га, яка розташована на території Писарівської сільської ради СТ «Автомобіліст» Вінницького району Вінницької області, цільове призначення якої - для ведення садівництва, кадастровий номер №052685200:06:001:0420. Під час огляду земельної ділянки між ними було досягнуто всіх істотних умов договору, про що [PERSON] надала заяву від 22.09.2010 року, в якій вона зазначає про те, що вона продала зазначену земельну ділянку йому - [PERSON], отримавши за неї 49 000,00 грн., що еквівалентно складає 6000,00 доларів США. В підтвердження домовленості вона передала оригінал договору купівлі-продажу та державний акт на землю, зобов'язавшись оформити документи на дану землю до 22.12.2010 року. Вважає, що між ними 22.09.2010 року був укладений письмовий договір купівлі-продажу земельної ділянки, скільки вони досягли усіх істотних умов договору. Ознайомившись з переданими йому документами, він зрозумів, що на зазначену земельну ділянку 22.06.2010 року видано державний акт серії ЯЗ №334765 на ім'я [PERSON]. 22.09.2010 року нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки між [PERSON] та [PERSON], про що в державному акті зроблена відмітка нотаріуса. Після закінчення терміну, визначеного в заяві, він розшукував відповідачку з метою переоформлення державного акту на землю на своє ім'я та зустрітися з нею йому вдалося лише 30.01.2011 року. Виявилося, що вона договір купівлі-продажу не зареєструвала в регіональній філії ДП «Центр земельного кадастру» як того вимагає ст. 182 ЦК України, а тому оформлення договору купівлі-продажу земельної ділянки у нотаріуса на його ім'я неможливо. Відповідач йому пояснила, що за реєстрацію та оформлення документів вона повинна заплатити 5 000,00 грн. та оскільки у неї таких коштів немає, вона попросила його позичити їй необхідну суму. Погодившись на її прохання він позичив їй 5 000, 00 грн. строком до 26.02.2011 року. Отримавши кошти відповідачка свої обіцянки не виконала, від зустрічей та розмов ухиляється. В березні 2012 року він звернувся із заявою на її неправомірні дії до Замостянського РВ ВМУ УМВС України у Вінницькій області, однак коли [PERSON] написала зустрічну скаргу на нього та на дільничного, зрозумів, що вона відмовляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, уникає спілкування, її позиція під час розгляду справи свідчить про небажання виконувати домовленість. В квітні 2012 року віг звернувся до суду з позовом про визнання договору купівлі продажу дійсним та визнання права власності на земельну ділянку. В судовому засіданні відповідачка позов не визнала, суду пояснила, що вона лише позичала в мене кошти, яких їй не вистачало на придбання спірної земельної ділянки. Оскільки розгляд цивільної справи було розпочато, він не міг змінити предмет або підстави позову, тому позов було залишено без розгляду за його заявою. В вересні 2012 року він звернувся до суду з позовом про стягнення боргу, в задоволенні якого було відмовлено. В судовому засіданні представник відповідачки відмовився від пояснень наданих Вінницькому районному суду, стверджував, що між сторонами існували якісь інші взаємовідносини, крім боргових. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 січня 2013 року було відмовлено в задоволенні його позовних вимог до [PERSON] про стягнення боргу. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31.07.2013 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 січня 2013 року залишено в силі разом з тим зазначено, що зі змісту наданих суду розписок, вбачається, що відповідач [PERSON] отримала від [PERSON] 49 000,00 грн., що еквівалентно 6 000,00 доларів США у зв'язку з продажем останньому земельної ділянки [NUMBER], площею 0,0400 га, розташовану на території Писарівської сільської ради СТ «Автомобіліст» Вінницького району Вінницької області, з цільовим призначенням - для ведення садівництва, кадастровий номер земельної ділянки - 052685200:06:001:0420, а також 5 000 грн. на оформлення документів на вказану земельну ділянку. Таким чином, між сторонами було фактично укладено договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, оскільки було досягнуто домовленості по всім істотним умовам договору. В даний час [PERSON] ухиляється від нотаріального посвідчення договору, тому він звернувся до суду з даним позовом та просить визнати договір купівлі - продажу земельної ділянки [NUMBER], площею 0,0400 га, розташованої на території Писарівської сільської ради СТ «Автомобіліст» Вінницького району Вінницької області, з цільовим призначенням - для ведення садівництва, кадастровий номер земельної ділянки - 052685200:06:001:0420 укладений між [PERSON] та [PERSON] 22.09.2010 року дійсним, а також визнати за ним право власності на зазначену земельну ділянку. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених в позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила, що договір - купівлі продажу з позивачем не укладала, грошові кошти, які у нього взяла позичала, між ними фактично відбувся договір позики грошових коштів. Дійсно позичала кошти частинами, однак на сьогоднішній день всі повернула. В задоволенні позову просила відмовити. Представник відповідача [PERSON] в судому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні, вважаючи його заявленим безпідставно, так як правочину у формі купівлі-продажу між сторонами взагалі не було. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] 22.09.2010 року прийняла у власність (купила) земельну ділянку [NUMBER], площею 0,0400 га, яка розташована на території Писарівської сільської ради СТ «Автомобіліст» Вінницького району Вінницької області, цільове призначення якої - для ведення садівництва, кадастровий номер - 052685200:06:001:0420 у [PERSON], що підтверджується договором купівлі - продажу земельної ділянки від 22.09.2010 року, посвідченого нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №511 (а.с. 9,10). З державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯЗ №334765 від 22.06.2010 року вбачається, що власником вищевказаної земельної ділянки, площею 0,0400 га, яка розташована на території Писарівської сільської ради СТ «Автомобіліст» Вінницького району Вінницької області є [PERSON] (а.с. 13). Із копії заяви [PERSON] від 22.09.2010 року вбачається, що вона продала позивачу [PERSON] земельну ділянку [NUMBER], площею 0,0400 га, яка розташована на території Писарівської сільської ради СТ «Автомобіліст» Вінницького району Вінницької області за 49000,00 грн., що еквівалентно становить 6000,00 доларів США, які вона отримала від нього в повному обсязі та зобов'язалась оформити документи на дану земельну ділянку до 22.12.2010 року (а.с. 11). Також, відповідач [PERSON] 30.01.2011 року взяла у позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 5000,00 грн. на оформлення документів на земельну ділянку [NUMBER], площею 0,0400 га, яка розташована на території Писарівської сільської ради СТ «Автомобіліст» Вінницького району Вінницької області та зобов'язалась їх повернути до 26.02.2011 року, про що свідчить копія заяви від 30.01.2011 року (а.с.12). Позивач [PERSON] звертався до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.01.2013 року йому було відмовлено в задоволенні даного позову (а.с.14). Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду кримінальних та цивільних справ від 31.07.2013 року касаційну скаргу [PERSON] було задоволено, рішення Апеляційного суду Вінницької області від 27.03.2013 року скасовано, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23.01.2013 року залишено в силі (а.с.15,16). Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте позивачем не надано допустимих та належних доказів, які б підтвердили, що між ним та відповідачем належним чином було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки. Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Ст. 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, в тому числі правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Враховуючи те, що до договіру купівлі-продажу земельної ділянки застосовуються положення ст. 657 ЦК України щодо форми договору, тобто при укладанні даного договору не може бути застосована проста письмова форма, а тільки обов'язкове нотаріальне посвідчення. Відповідно до ч.2 статті 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Також згідно ст. 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом. Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч.1, 3, 4 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини справи та вищевказані норми законодавства, правила ст. 220 ЦК України не поширюються на правочини, які підлягають нотаріальному посвідченню, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 209, 640 ЦК України пов'язується з нотаріальним посвідченням, тому вони є неукладеними і такими, що не породжують для сторін права та обов'язки, тому посилання позивача на ст. 220 ЦК України є безпідставним і в задоволенні позовної вимоги про визнання договору купівлі - продажу земельної ділянки дійсним слід відмовити, в зв'язку з чим відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на земельну ділянку. На підставі вищевикладеного позовні вимоги позивача про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на земельну ділянку задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed