Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Посилався на те, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] . За цією адресою також зареєстрований його племінник, [PERSON] , [INFO] , хоча фактично в зазначеному будинку не проживає з 2010 року. Будь-яких усних чи письмових домовленостей між ним та відповідачем щодо подальшого його проживання у вказаному будинку відсутні. На його звернення до виконавчого комітету Сокирянської міської ради щодо зняття з реєстрації відповідача, рішенням №99 від 26.08.2020 року йому було в цьому відмовлено та запропоновано для вирішення цього питання звернутися до суду. На даний час він позбавлений можливості оформити соціальні виплати та субсидію, у зв`язку з реєстрацією відповідача у його будинку. Просив суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, проте представником подано до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити, не заперечують проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] належним чином та завчасно повідомлявся про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки, заяв про розгляд справи за його відсутності суду не подав, а також не подав відзив на позов. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача без поважних причин або без повідомлення причин, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наведені вище норми закону, суд вважає за можливе розглянути справу без присутності сторін та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі письмових доказів, оскільки проти цього не заперечує позивач. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.01.2020 року, [PERSON] є одноосібним власником житлового будинку, який розташований по [ADDRESS] , що також підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №217373192 від 22.07.2020 року. Актом про фактичне місце проживання (не проживання) громадян на території села Коболчин за вих.№1034 від 16.09.2020 року, складеним комісією у складі: депутата Сокирянської міської ради Серебрянської З.І. та сусідів [PERSON] і [PERSON] підтверджується, що [PERSON] , [INFO] зареєстрований в [ADDRESS] з 19.03.2008 року, але фактично за даною адресою не проживає з 2010 року. Факт реєстрації та не проживання відповідача [PERSON] за вищевказаною адресою також підтверджується довідкою №1032, виданою 16.09.2020 року виконавчим комітетом Сокирянської міської ради Чернівецької області. З витягу із рішення виконавчого комітету Сокирянської міської ради Чернівецької області №99 від 26.08.2020 року встановлено, що на звернення [PERSON] до виконавчого комітету Сокирянської міської ради щодо зняття відповідача [PERSON] з реєстрації, позивачу було відмовлено. Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник майна має право на свій розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися ним. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Згідно преамбули Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-ІV відповідно до Конституції України даний Закон регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження. Частиною першою ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-ІV визначено підстави зняття з реєстрації місця проживання особи, у т.ч. на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Відповідно до положень ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Частиною другою ст.405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, відповідач фактично не проживає в житловому будинку позивача без поважних причин та відсутній в ньому більше одного року. За таких обставин, є всі передбачені законом підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у належному позивачу житловому будинку, в тому числі і право на реєстрацію в ньому місця проживання, яка є похідною від наявності у відповідача права користування житлом. За таких обставин, позовні вимоги є такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. На підставі ст.405 ч.2 ЦК України, ст.ст. 141 ч.1, 263, 265, 268, 273, 280 ч.1, 282, 284, 287 ч.4, 288 ч.2, 289, 354, п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України, суд,-

Outcome: approved