Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 22 грудня 2012 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого він передав у власність відповідача 2 500 грн. 00 коп., строком до 01 травня 2012 року про що відповідач надав йому відповідну розписку. Відповідач до цього часу не повернув йому отриману суму грошей, уникає зустрічей, тому він звернувся до суду та просив стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики в сумі 2 500 грн. 00 коп., а також 800 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу та витрати по сплаті судового збору. В судовому засіданні позивач [PERSON] зменшив позовні вимоги, просив стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики в сумі 1000 грн. 00 коп., оскільки відповідачем було перед судовим засідання в залі суду частково повернуто йому борг у розмірі 1500 грн. 00 коп., а також просив суд стягнути на його користь витрати на правову допомогу в сумі 800 грн. 00 коп. та витрати, понесені на сплату судового збору. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме в частині стягнення боргу за договором позики у сумі 1000 грн. 00 коп. В задоволенні витрат на правову допомогу в сумі 800 грн. 00 коп. просив відмовити, оскільки сума витрат на правову допомогу є не співрозмірною із сумою боргу за договором позики. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що між сторонами 22 грудня 2012 року був укладений договір позики грошей у формі розписки, згідно якого відповідач отримав гроші в сумі 2 500 грн. 00 коп., як позику, з умовою їх повернення до 01 травня 2012 року (а.с.4). Взяті на себе зобов'язання [PERSON] не виконав, грошові кошти, отримані в позику у визначений строк, позивачу не повернув. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а ч.1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. На підставі ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Враховуючи те, що відповідач взяте на себе зобов'язання за договором позики не виконав, не повернув отриманих грошових коштів за договором позики в строк визначений сторонами, суд дійшов висновку, що зменшені позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики в сумі 1000 грн. 00 коп., підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ст. 79 ЦПК України до судових витрат, крім інших, відносяться судовий збір, витрати на правову допомогу. Врахувавши те, що рішення ухвалено на користь позивача стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати по сплаті судового збору в сумі 229 грн. 40 коп., що документально підтверджено квитанцією №59 від 29.04.2013 року, яка міститься в матеріалах справи (а.с.1). Судові витрати на правову допомогу в сумі 800 грн. 00 коп. не підлягають присудженню на користь позивача, оскільки надані позивачем документи на підтвердження сплати витрат на правову допомогу, а саме квитанція №504 від 03.09.2013 року не є належним доказом сплати судових витрат на правову допомогу по даній справі, так як в ній не зазначено по якій саме цивільній справі, за чиїм позовом, до кого, без зазначення предмету позову надавалась правова допомога. На підставі викладеного,

Outcome: approved