Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що він є власником квартири [ADDRESS] . В квартирі зареєстрована, але протягом року фактично не проживає його мати [PERSON] . Оскільки відповідач в добровільному порядку не знімається з реєстрації у належній позивачу квартирі, чим порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, оформлення субсидії та меншої сплати за нараховані комунальні послуги, вважає, що її належить визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням в судовому порядку. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, вказаних у позовній заяві. Просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням у зв`язку з відсутністю її за місцем реєстрації понад рік. Відповідач в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. У наданому суду відзиві на позовну заяву вказала, що дійсно вона з 17 жовтня 2019 року проживає в м. Херсон, в сім`ї сина [PERSON] , який нею опікується та доглядає. Вказала, що має намір повернутися проживати за місцем реєстрації, оскільки виділяла кошти на придбання спірної квартири. Суд, заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу житлових правовідносин та захисту права власності. Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Згідно довідки обслуговуючого кооперативу «Сміла» №27 від 27 січня 2021 року в квартирі [ADDRESS] зареєстрована з 11 жовтня 2014 року [PERSON] , яка фактично не проживає у вказаній квартирі з 17 жовтня 2019 року. Вказана обставина підтверджується також актами ОК «Сміла» від 17 жовтня 2019 року, 18 травня 2020 року та 21 січня 2021 року. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Статтею 47 Конституції України визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 150 ЖК України, визначено, що громадяни які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Аналогічні норми містяться і в ст. 319 ЦК України, відповідно до частини 1 якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст.156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. В судовому засіданні встановлено, що право користування жилим приміщенням у відповідача виникло як у члена сім`ї власника житла. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 405 ЦК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] повідомили суду, що дійсно [PERSON] не проживає в квартирі позивача з 2019 року. Крім того, сама відповідач у поданому відзиві зазначає, що дійсно виїхати проживати з жовтня 2019 року в м. Херсон до іншого сина. Відтак залишення місця реєстрації відповідачем відбулося з її усвідомленої волі. Жодних доказів на підтвердження чинення їй перешкод у проживанні в спірній квартирі відповідачем суду надано не було. Крім того, відповідач надсилає на адресу суду листи з м. Херсон, відтак, вказані обставини свідчать про те, що відповідач залишила місце проживання у спірній квартирі та має інше житло. За таких обставин визнання відповідача такою, що втратила право користування спірною квартирою не може вважатись її порушенням права на житло, оскільки фактично за вказаною адресою вона не проживає. Враховуючи, що відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає з 2019 року, квартирою не користуються, житлово-комунальні послуги та витрати на її утримання не сплачує, домовленості з позивачем про збереження користування житлом понад строк укладено не було, а тому правових підстав для подальшої її реєстрації у квартирі позивача наразі немає, відтак суд приходить до висновку про необхідність визнання відповідачки такою, що втратила право користування вищевказаною квартирою. Відповідно до ч.1ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційнодо розміру задоволених позовних вимог. Суд враховує, що позивач, звертаючись до суду з позовом, не заявляв вимог про стягнення з відповідача на його користь судового збіру, а тому вважає судові витрати залишити за його рахунок. На підставі 319, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved