Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , третьою особою вказує Державного виконавця Роменського МРВ ДВС ГТУЮ у Сумській області Скибу Л.В., про звільнення від сплати заборгованості за аліментами та зменшення розміру аліментів і просить постановити рішення, яким: 1. звільнити його від сплати заборгованості за аліментами станом на 30.09.2019 р. в порядку виконання виконавчого листа № 2-239 від 06.02.2003, виданого 06.02.2003 р. Роменським міськрайонним судом Сумської області про стягнення з нього [PERSON] , [INFO] , аліментів у розмірі ј частини від усіх видів заробітку щомісячно на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , але не менше Ѕ неоподаткованого мінімуму доходу громадян, до її повноліття, починаючи стягнення з 30.01.2003, на користь матері дитини [PERSON] . 2. Зменшити розмір аліментів в порядку виконання виконавчого листа 2-239 від 06.02.2003 р., виданого 06.02.2003 р. Роменським міськрайонним судом Сумської області про стягнення з нього, [PERSON] , [INFO] , аліментів у розмірі ј частини від усіх видів заробітку щомісячно на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , але не менше Ѕ неоподаткованого мінімуму доходу громадян, до її повноліття, починаючи стягнення з 30.01.2003, на користь матері дитини [PERSON] , з ј частини від усіх видів заробітку щомісячно до 300 грн щомісячно. Вимоги обґрунтовує тим, що на примусовому виконанні у державного виконавця Роменського МРВ ДВС ГТУЮ у Сумської області Скиби Л.В. перебуває виконавчий лист № 2-239 від 06.02.2003, виданий Роменським міськрайонним судом про стягнення з нього аліментів у розмірі ј частини від усіх видів заробітку щомісячно на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , але не менше Ѕ неоподаткованого мінімуму доходу громадян, до її повноліття, починаючи стягнення з 30.01.2003, на користь [PERSON] . Щомісяця державний виконавець нараховував йому аліменти у розмірі, як зазначено у виконавчому листі. 22.04.2019 при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження йому стало відомо, що 20.11.2018 р. державним виконавцем було винесено вимогу та направлено до виконання Роменському об`єднаному УПФУ про стягнення з нього починаючи з 01.09.2018 р. аліментів у розмірі ј частини від усіх видів доходу щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення повноліття. Рішення про стягнення аліментів було прийнято у 2003 р. Відповідно до довідки до акту МСЕК від 06.01.2017 р. він є інвалідом першої групи інвалідності та потребує стороннього догляд. Отримує пенсію по інвалідності у розмірі 935,23 грн., що є свідченням того, що він неспроможний сплатити аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення повноліття. Він є непрацездатним. Центр зайнятості підібрати роботу йому не в змозі, оскільки він потребує сторонньої допомоги і пересувається за допомогою сторонньої допомоги. Крім того проходить лікування по індивідуальній програмі реабілітації інваліда. На сьогоднішній день за підтримки батьків та родичів витрачає кошти на підтримуюче лікування, а реабілітаційного собі дозволити вже не може. Жодних доходів не отримує. З 2009 р. йому призначена пенсія по інвалідності у розмірі 935,23 грн., проте 50% цієї допомоги утримується на погашення заборгованості зі сплати аліментів, тобто фактично він отримує 467 грн, розмір такої пенсії набагато менший ніж прожитковий мінімум. Цих коштів 467 грн. - взагалі не вистачає ні на лікування, ні на купівлю ліків, ні на повноцінне харчування, ні на сплату аліментів у повному розмірі. Тому вважає, що ці обставини є підставами для звільнення його відповідно до ст. 197 СК України від сплати заборгованості за аліментами, оскільки вона виникла з його тяжкою хворобою. Крім того у зв`язку з тим, що аліменти у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) він не може платити та враховуючи фізичний стан через тяжку хворобу, через яку він не може сплачувати аліменти, вважав за можливе прохати суд зменшити розмір аліментів з ј частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до 300 грн. щомісячно. Ухвалою від\~ 12 грудня 2020 р. позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 13 січня 2020 р. вказану цивільну справу призначено до судового розгляду. В судове засідання учасники справи не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Особа, яка надає безоплатну правову допомогу на стороні позивача [PERSON] [PERSON] надала суду заяву в якій просила справу розглянути за відсутності позивача (через стан здоров`я обмежений вільно пересуватися) та без її участі, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі. Від Роменського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області надійшов лист з проханням судове засідання проводити без участі представника відділу державної виконавчої служби За таких обставин, суд розглядає справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши подані докази, дійшов такого висновку . Відповідно до ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч. 3 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. ст. 76-78, ст. 81\~ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що згідно виконавчого листа № 2-239/2003, виданого місцевим судом міста Ромни Сумської області 6 лютого 2003 р, з [PERSON] стягуються аліменти в ј частини від усіх видів заробітку щомісячно на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , але не менше Ѕ неподаткового мінімуму доходу громадян, до її повноліття, починаючи стягування з 30 січня 2003 р., аліменти сплачувати матері [PERSON] . (а.с. 12-13) \~ \~ \~ \~Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 489225, виданої 06.01.2017, [PERSON] встановлено групу інвалідності перша «Б» з ураженням [PERSON] (а.с. 11) . З копії листка непрацездатності серії АБР № 396994, індивідуальної програми реабілітації інваліда від 20.12.2013 р. та копій медичної документації медичної картки амбулаторного хворого вбачається, що [PERSON] отримував лікування в 2009 р. та має 1 групу інвалідності з 2009 р. (а.с. 23-24, 51-60). Відповідно до довідок про доходи, виданих Роменським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України № 9883698710542881 та № 0757717928581763, [PERSON] перебуває на обліку і отримував пенсію по інвалідності, розмір якої за період з вересня 2018 р. по лютий 2019 р. становить близько 1090 грн. щомісячно, за період з березня по липень 2019 р. 935,23 грн. (а.с. 19,20). Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданого Роменським міськрайонним відділом державної виконавчої служби від 09.09.2019 за вих. № 29721, [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.09.2019 р. в розмірі 3243,22 грн., а також, що державним виконавцем стягнуто аліменти за період з вересня по листопад 2018 р - по 583,20 грн. щомісячно, з грудня 2018 по лютий 2019 р. по 608,10 грн. щомісячно, з березня 2019 р. по серпень 2019 р. по 885,23 грн. (а.с. 22). \~ \~ \~ \~Відповідно до частини другої статті 51\~Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Згідно з ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789 ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 8 ст.\~7\~СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. За змістом ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами; за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Викладене повністю узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові №343/860/17 від 21.11.2018 року та №344/12158/16-ц від 01.08.2018 року. З наданих позивачем суду доказів не встановлено, що вищевказана заборгованість виникла у зв`язку з тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. До такого висновку суд дійшов враховуючи те, що інвалідність позивача настала ще в 2009 р., тоді як заборгованість по сплаті аліментів виникла з вересня 2018 р. Що стосується доводів позивача, що у нього тяжке матеріальне становище, оскільки йому призначена пенсія по інвалідності у розмірі 935,23 грн., і 50 % цієї допомоги утримується на погашення заборгованості зі сплати аліментів, а фактично він отримує 467 грн., то суд має сумніви, що ці обставини відповідають дійсності, оскільки досліджуючи довідки про пенсію позивача (а.с. 19,20) та розрахунок заборгованості із сплати аліментів (а.с. 22), суд дійшов висновку, що суми розміру пенсії зазначені у вищевказаних довідках є сумами пенсії до виплати (після відрахування аліментів), а не сумою нарахованої пенсії. Тому суд і дійшов до переконання, що викладені позивачем в позовній заяві обставини не є підставою для звільнення його від сплати заборгованості по аліментах. Враховуючи викладене, підстави для задоволення позовної вимоги позивача про звільнення від сплати заборгованості за аліментами відсутні. Що стосується вимоги позивача про зменшення розміру аліментів з ј частини від усіх видів заробітку щомісячно до 300 грн. щомісячно, то вона не ґрунтується на вимогах закону. Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03.07.2018 року\~\~№ 2475 - VIII, який набрав законної сили з 28.08.2018 року, було внесено зміни до ч. 2 ст.\~182\~Сімейного кодексу\~України якими збільшено мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину з 30% до 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум для дитини відповідного віку встановлюється щорічно Законом України\~«Про державний\~бюджет» на відповідний рік. Статтею 7\~Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2018\~рік» встановлено такий прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Статтею 7\~Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2019\~рік» з 1 січня 2019 року встановлено прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років на рівні 2027 гривень, з 1 липня 2019 року -\~\~\~2118 гривень, з 1 грудня 2019 року - 2218 гривень. Таким чином, з огляду на вищенаведені правові норми, стягувачу не можуть виплачуватися аліменти в розмірі нижчому, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки такий розмір аліментів є гарантованим на рівні Закону, тобто з 01.09.2018 р. розмір аліментів не може бути нижчим від 972 грн., з 01.01.2019 р. - 1013,50 грн., з 01.07.2019 р. - 1059 грн., з 01.12.2019 року - 1109 грн. Враховуючи викладене, доводи позивача, що він є інвалідом першої групи та має замалу пенсію, а тому не може сплачувати аліменти в розмірі не нижчому за мінімально встановлений законодавцем, не є підставою і для зменшення розміру аліментів за мінімально можливий розмір, встановлений законодавством. Суд звертає увагу, що такого ж висновку дійшов і Сумський апеляційний суд в своїй постанові від 24.09.2019 р. по справі № 585/1508/19 (провадження № 22-ц/816/4669/19) за апеляційною скаргою [PERSON] на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13.08.2019 р. (а.с. 15-18) Тому в позові слід відмовити повністю. Приймаючи рішення про відмову в позові суд враховує і ту обставину, що [INFO] р. дитина, на утримання якої стягуються аліменти, досягне повноліття, і відповідно стягнення аліментів буде припинено.

Outcome: dismissed