Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить визначити місце проживання дитини [PERSON] [INFO] з ним за адресою: [ADDRESS] . Позивач свої вимоги мотивує тим, що 17.10.2009 між ним та відповідачем був зареєстрований шлюб, який у 2013 році був розірваний за рішенням суду. Під час перебування в шлюбі в них народилася донька [PERSON] [INFO] . Після розірвання шлюбу позивач та відповідач стали проживати окремо. Донька залишилася проживати разом із матір`ю. Відповідач з вересня 2017 року виїхала за межі України та постійно перебуває за кордоном. Донька позивача наразі проживає разом з бабусею та дідусем, тобто батьками відповідача. Наразі позивач фактично проживає як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу, з [PERSON] , в нього народилася ще одна донька, вони втрьох наразі проживають однією сім`єю, позивач має у власності власне житло, займається особистим селянським господарством. З донькою [PERSON] в нього добрі стосунки, його обидві доньки одна з одною товаришують, [PERSON] також добре ставиться до дитини [PERSON] . Враховуючи вказані обставини, а також те, що батьки мають рівні права приймати участь у вихованні та утриманні дітей, позивач вважає, що донька [PERSON] має проживати з ним. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав, викладених в ньому. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. \~ \~ \~ \~Представник відповідача заперечив проти позову. В судовому засіданні 02.12.2019 пояснив, що в жовтні 2019 року відповідач забрала дитину в Італію, де одружилася знову. Наразі триває процедура отримання відповідачем громадянства Італії. Дитина добре ставиться до матері та її нового чоловіка, хоче жити разом з матір`ю в [PERSON] , а з батьком навпаки жити не хоче. Позивач також має заборгованість по аліментам, також не має доказів, що позивач має необхідні умови, щоб забезпечити належне проживання та виховання дитини. \~ \~ \~ \~Представник третьої особи в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Зазначила, що у позивача є усі необхідні умови для проживання та виховання дитини. Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши письмові докази, всебічно та повно встановивши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно дослідивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Позивач та відповідач є батьками дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернігівського районного управління юстиції Запорізької області від 11.02.2011. Позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.10.2009 до 13.06.2013 згідно рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 13.06.2013, справа №329/419/13. Рішення набрало законної сили 24.06.2019. Позивач зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] згідно копії паспорта громадянина України [PERSON] серії [NUMBER] та довідки про склад сім`ї від 03.04.2018. З позивача на користь відповідача, на підставі судового наказу Чернігівського районного суду Запорізької області від 22.07.2013, справа №329/589/13-ц, стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі ј частини доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішенням Чернігівського районного суду Запорізької області від 20.05.2015, справа №329/412/15-ц, позивачу встановлений спосіб участі у вихованні дочки [PERSON] у виді систематичних побачень кожного тижня з 17 год 00 хв п`ятниці до 17 год 00 хв неділі, без присутності матері. Відповідач у вересні 2017 року виїхала за межі України та за місцем свого проживання в Україні разом з дитиною не проживає. Така обставина не оспорювалася жодним учасником справи. Згідно довідки виконавчого комітету Чернігівської селищної ради Чернігівського району Запорізької області №209о від 02.05.2018 [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає з 2013 року. Відповідно до довідки виконавчого комітету Чернігівської селищної ради Чернігівського району Запорізької області №267 від 03.05.2018 [PERSON] не зареєстрована та не проживає в с.Новомихайлівка Чернігівського району Запорізької області. У позивача станом на 31.01.2019 відсутня заборгованість по аліментам, що підтверджується довідкою старшого державного виконавця Чернігівського районного відділу ДВС від 31.01.2019 №46. Згідно письмового підтвердження виконавчого комітету Чернігівської селищної ради Чернігівського району Запорізької області від 05.02.2019 [PERSON] з 27.12.2018 постійно проживає з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Позивач на обліку і лікарів нарколога та психіатра не перебуває згідно довідок Чернігівської ЦРЛ від 22.03.2019. Згідно характеристики учениці «2-А» класу [PERSON] від 22.03.2019 остання навчається в Чернігівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів. До цього в ней був відсутній інтерес до навчання, батьки дівчинки забезпечили засвоєння матеріалу, який раніше не був засвоєний у 1 класі та 1 семестрі 2 класу, дитини забезпечена шкільним приладдям, батьки займаються вихованням дитини на належному рівні. Також позивач з 12.11.2019 працює на посаді тракториста 5 розряду у ТОВ «Опітмусагро Трейд» згідно довідки №616 від 02.12.2019. Чернігівською районною державною адміністрацією, як органом опіки та піклування, наданий висновок від 16.01.2019 згідно якого орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дитини [PERSON] разом із батьком [PERSON] . Отже під час розгляду справи судом встановлено, що позивач має належні умови для утримання, виховання та навчання дитини. Позивач піклується про дитину, бере участь у її духовному та фізичному розвиткові; дитина почала краще навчатися після її переведення до школи за місцем проживання батька, батько вчить з дитиною уроки, на час розгляду справи дитина надавала більшої прихильності батькові; у позивача наявне упоряджене жиле приміщення, він має постійну роботу. Батько також не заперечує щодо спілкування дитини з матір`ю. Натомість мати з вересня 2017 року виїхала за межі України і проживає окремо, що не заперечувалося учасниками справи. Дитина фактично залишилася проживати разом із бабусею - матір`ю відповідача. Крім того, слід зауважити, що відповідач перешкоджав з`ясувати думку дитини в судовому засіданні. Так, в судовому засіданні, яке відбулося 03.09.2019 було задоволено клопотання представника відповідача щодо надання пояснень дитиною стовно того, з ким вона хоче проживати. Судом було задоволено клопотання та оголошено перерву до 04.11.2019. В судове засідання 04.11.2019 явка дитини забезпечена не була. Як було з`ясовано, дитина перебувала разом з матір`ю. В судове засідання призначене на 03.12.2019 явка дитини, яка знаходилася разом із матір`ю, забезпечена також не була. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.1,2 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Згідно ч.1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою Постановою ВРУ №789-ХІІ від 27.02.1991 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суд насамперед має виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Аналогічний висновок щодо пріоритету інтересів дитини при визначенні місця її проживання міститься також у постанові Великої Плати Верховного Суду від 17.10.2018, справа № 402/428/16-ц. \~ \~ \~ \~Отже під час розгляду справи суд дійшов до висновку, що найкращим інтересам дитини буде відповідати, в даному випадку, її проживання разом із батьком. \~ \~ \~ \~За таких обставин суд доходить до висновку про необхідність задоволення позову. Крім того, представником відповідача [PERSON] 04.11.2019 подано до суду відзив із доказами: висновком спеціаліста-психолога за результатами психологічного обстеження [PERSON] від 03.10.2019, лист Новомихалівського НВК від 16.10.2019, інформація з бази даних МВС «АРМОР» від 21.10.2019, лист Чернігівської ЦРЛ від 21.10.2019, розрахунок заборгованості по аліментам від 01.10.2019, лист Чернігівського центру первинної медико-санітарної допомоги від 01.11.2019. Так,\~згідно ч.ч.7,8\~ст.178\~ЦПК України\~відзив подається\~в строк,\~встановлений судом,\~який не\~може бути\~меншим п`ятнадцяти\~днів з\~дня вручення\~ухвали про\~відкриття провадження\~у справі.\~Суд має\~встановити такий\~строк подання\~відзиву,\~який дозволить\~відповідачу підготувати\~його та\~відповідні докази,\~а іншим\~учасникам справи\~-\~отримати відзив\~не пізніше\~першого підготовчого\~засідання у\~справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.ч.3,8 ст.83 ЦПК України відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Ухвалою Чернігівського районного суду Запорізької області від 10.09.2018 відкрито провадження у справі, встановлено відповідачу строк для надання відзиву з усіма наявними доказами-15 днів з дня отримання копії ухвали. Конверт із судовою повісткою копією ухвали суду від 10.09.2019 та доданими до неї документами був направлений за зареєстрованою у встановленому порядку адресою проживання відповідача, та в подальшому повернувся до суду із відміткою «не проживає», тобто відповідач повідомлявся про час та місце розгляду справи згідно п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України належним чином. Отже відповідач був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання і не надав без поважних причин відзив та докази. Ухвалою Чернігівського районного суду Запорізької області від 09.11.2018 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Більше того, представник відповідача [PERSON] ще 14.01.2019 ознайомлювався зі справою, тобто з 14.01.2019 був обізнаний з усіма матеріалами справи, у тому числі із позовною заявою та доданими до неї документами. Однак відзив та відповідні докази не подав, про причини, які унеможливлювали їх подати або зібрати суд не повідомив. Представник відповідача [PERSON] обґрунтовував поважність причини несвоєчасного подання відзиву та доказів тим, що відповідач не була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи та не отримувала ухвали суду, а поштові конверти поверталися від відповідача із відміткою «не проживає». Проте, як було зазначено вище, відповідач повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, судові повістки та ухвали суду не отримував з власної вини. Більше того, представник відповідача ще з 14.01.2019 міг можливість подати відповідні докази та відзив, однак не зробив цього без поважних причин. Тому суд не прийняв до уваги докази, які були подані представником [PERSON] лише 04.11.2019, оскільки жодних поважних причин їй неподання, неможливості зібрати раніше тощо, не було наведено. Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, відповідно до частини першої статті 141\~Цивільного процесуального\~кодексу України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 гривень 80 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved