Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 14.12.2011 року по 03.07.2015 року він працював в ПрАТ «Азовський машинобудівний завод». Наказом №35 від 03.07.2015 року він був звільнений з роботи за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію Через порушення відповідачем вимог ст. 116 КЗпП України, він був вимушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі, індексації, компенсації втрати частини зарплати в звязку з затримкою термінів її виплати. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18.01.2017 року у справі №310/7961/16-ц його позов був задоволений частково: стягнуто з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі з урахуванням індексу інфляції в розмірі 10546,09 грн та компенсацію втрати частини зарплати в звязку з затримкою термінів її виплати в розмірі 1418,45 грн, а всього 11964,54 грн. Фактично вказана вище сума була перерахована на його картку 26.06.2017 року, а тому, відповідно до ст. 117 КзПП України та Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», відповідач повинен сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку та компенсацію втрати частини зарплати в звязку з затримкою термінів її виплати. Посилаючись на наведені вище обставини, просив стягнути на його користь з ПрАТ «Азовський машинобудівний завод» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 32713,62 грн., компенсацію втрати частини зарплати в звязку з затримкою термінів її виплати в розмірі 1147,42 грн. [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позов задовольнити. Представник відповідача ПрАТ «Азовський машинобудівний завод», належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, письмові заперечення на позов не подав. \~ За згодою позивача, суд розглядає справу у відсутність представника відповідача в заочному порядку відповідно до глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. \~\~Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає \~\~\~задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Як встановлено судом [PERSON] з 14.12.2011 року по 03.07.2015 року працював в ПрАТ «Азовський машинобудівний завод». При звільненні з [PERSON] не був проведений розрахунок і рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18.01.2017 року на його користь з ПрАТ «Азовський машинобудівний завод» було стягнуто заборгованість по заробітній платі з урахуванням індексу інфляції в розмірі 10546,09 грн та компенсацію втрати частини зарплати в звязку з затримкою термінів її виплати в розмірі 1418,45 грн, а всього 11964,54 грн. Фактичний розрахунок з позивачем проведено 26.06.2017 року, що підтверджується випискою по картковому рахунку. У відповідності до ч.1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним трудовим договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Частиною 1 ст. 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (26.06.2017 року) складає 43861,04 грн. і підтверджується розрахунком позивача. Окрім того, структуру заробітної плати визначено у ст. 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій (ч. 2 ст. 2 Закону України «Про оплату праці»). У рішенні Конституційного суду України від 15 жовтня 2013 №9-рп/2013 зазначено, що держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг. На підставі положень частини шостої ст. 95 КЗпП України, статей 33, 34 Закону України «Про оплату праці» такими заходами є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати. Відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку , встановленому чинним законодавством. На підставі аналізу наведених положень законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації працівникам частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв'язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Також, Конституційний Суд України дійшов висновку, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців. Розмір компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати складає 1147,42 грн. і підтверджується розрахунком позивача. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що відповідач не виконав покладений на нього законом обовязок щодо виплати позивачу належних йому сум при звільненні у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, а отже позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 43861,04 грн. та компенсації втрати частини зарплати в звязку з затримкою термінів її виплати в розмірі 1147,42 грн. є обґрунтованими, основаними на законі та такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судовий збір в розмірі 640,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved