Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернулася до суду з вказаним вище позовом про визнання за нею права власності на реконструйоване нежитлове приміщення, загальною площею 114,10 кв.м., за адресою: [ADDRESS], вказуючи на те, що вона є власником гаражу, загальною площею 44,8 кв.м., що знаходиться за вищевказаною адресою. В ході експлуатації приміщення виникла необхідність збудувати прибудову. Перебудова була проведена за кошти позивачки, а суміжні землекористувачі не заперечували проти неї. Таким чином, на думку позивачки, нею було створено нове майно, ізольоване приміщення, яке відповідає всіх критеріям, які до нього висуваються. В судове засідання сторони не з'явилися, позивачка в письмовій заяві просила розглянути справу за її відсутністю заочно, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, відповідач про причини неявки суд не повідомив, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, заяви про розгляд справи в його відсутність та заперечень на позов не надав. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Частиною 2 ст. 197 ЦПК України закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо взаємовідносин сторін, а також маючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд ухвалив заочно розглядати справу у відсутності належно повідомленого відповідача без фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом. Суд, вивчивши матеріали справи, наявні у справі докази, дійшов висновку про можливість задоволення даного позову, виходячи із нижче викладених підстав. Як випливає з матеріалів справи, згідно Свідоцтва про право власності від 30.08.2004 року № 2827, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради, [PERSON] належить нежитлове приміщення гаражу, загальною площею 44,8 кв.м. В ході експлуатації приміщення виникла необхідність збудувати прибудову. Перебудова була проведена за кошти позивачки, а суміжні землекористувачі не заперечували проти таких дій. Після проведення реконструкції загальна площа нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS] збільшилась до 114,10 кв.м. Таким чином, внаслідок проведеної реконструкції, згідно декларації про початок виконання будівельних робіт від 14.08.2014 року (№082141950193) та улаштування мансарди було створено нове майно - об'єкт нерухомості, , що розташований за адресою: [ADDRESS]. Реконструкція та улаштування мансарди в об'ємі горищного приміщення не призвели до порушення вимог діючих будівельних норм. У відповідності до вимог ч.3 ст.375 ЦК України, право на забудову здійснюється за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил. Стаття 16 Цивільного кодексу України гарантує захист цивільних прав та інтересів судом. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Стаття 41 Конституції України гарантує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. У відповідності до ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожен громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. У ч. 2 ст. 328 ЦК України закріплено презумпцію правомірності права власності на певне майно. Право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку або незаконність права власності не випливатиме із закону. Таким чином, власник не зобов'язаний у кожному випадку доводити іншим особам правомірність набуття права власності на належне йому майно. Відповідно до ч. 2 ст.319 ЦК України, власник має право вчинити щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Стаття 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Таким чином, враховуючи, що реконструйоване нежитлове приміщення є ізольованим, отримане після реконструкції та будівництва, не порушує прав інших осіб, суд вважає можливим визнати за позивачкою право власності на реконструйоване нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS], загальною площею 114,10 кв.м. Статтею 182 ЦК України передбачено обов'язкова державна реєстрація права власності на нерухоме майно. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved