Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Естейт Селлінг» за участі третьої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» про визнання недійсним договору купівлі - продажу. Позов мотивував тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 04.07.2011 року по цивільній справі № 2-2604/11 було вирішено в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором № VIW3GI0000002261 від 11.12.2007 року в сумі 192239, 20 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру загальною площею 48,80 кв. м, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі - продажу будь яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу Державного реєстру прав власності, а також наданням публічному акціонерному товариству комерційному банку «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Однак, відповідно до поданої заяви про перегляд заочного рішення ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28.04.2016 року дане заочне рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 04.07.2011 року скасоване. 28.04.2016 року по місцю проживання позивача за адресою: [ADDRESS] зявились представники ТОВ «Естейт Селлінг» з працівниками правоохоронних органів, з метою виселення [PERSON] з вище вказаної квартири. При зверненні до [PERSON] ними було предявлено нотаріально посвідчений договір купівлі продажу квартири [ADDRESS]. Під час ознайомлення з вказаним договором, зясувалось, що він укладений між ПАТ «Приватбанк» та ТОВ «Естейт Селлінг» на підставі рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 04.07.2011 року по цивільній справі № 2-2604/11. Відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру від 29.04.2016 року, 15.01.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] посвідчено договір купівлі продажу серії та номер 336 квартири [ADDRESS] покупець ТОВ «Естейт Селлінг», а також того ж дня договір іпотеки. Просив суд визнати укладений 15.01.2016 року договір купівлі продажу між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Естейт Селлінг» посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 15.01.2016 року про реалізацію іпотечного майна, а саме квартири [ADDRESS] недійсним. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, однак надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Представник ТОВ «Естейт Селлінг» в судове засідання повторно не зявився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не зявився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином. Враховуючи вимоги ст. ст. 158, 169, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 04.07.2011 року по цивільній справі № 2-2604/11 було вирішено в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором № VIW3GI0000002261 від 11.12.2007 року в сумі 192239, 20 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру загальною площею 48,80 кв. м, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі - продажу будь яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу Державного реєстру прав власності, а також наданням публічному акціонерному товариству комерційному банку «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу (а.с.11-12). Однак, відповідно до поданої заяви про перегляд заочного рішення ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28.04.2016 року дане заочне рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 04.07.2011 року скасоване (а.с.16-17). Відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру від 29.04.2016 року, 15.01.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] посвідчено договір купівлі продажу серії та номер 336 квартири [ADDRESS] покупець ТОВ «Естейт Селлінг», а також того ж дня договір іпотеки (а.с.13-14). Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, статті 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Згідно з вимогами ЦК України особа, яка вважає, що її речові права порушені має право звернутись до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною. За своїм змістом договір купівлі продажу є двостороннім, консенсуальним та відплатним правочином, метою якого є відчуження майна від однієї сторони та передання його у власність іншій стороні. За нормами частини 4 статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі встановленій законом. Згідно з ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою ст. 302 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З інформаційної довідки з державного реєстру від 29.04.2016 року вбачається, що договір купівлі - продажу серія та № 336 квартири [ADDRESS] зареєстрований 15.01.2016 року, а заочне рішення Ленінського районного суду м. Вінниці скасовано лише 28.04.2016 року. Тобто, в момент реєстрації договору купівлі продажу № 336 квартири [ADDRESS], а саме 15.01.2016 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Естейт Селлінг» вимоги ч. 1,3,5 ст. 215 ЦК України порушені не були. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed