Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

[PERSON] ( далі по тексту - Позивач) звернувся до суду з даним позовом, в якому просив суд зобов'язати [PERSON] (далі - Відповідач) усунути перешкоди у здійсненні позивачем права користування та розпорядження належною йому на праві власності земельною ділянкою, яка розташована в [ADDRESS] та відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення прав, а саме: демонтувати та прибрати з території належної йому земельної ділянки паркан, що був самовільно збудований відповідачем та заборонити вчиняти відповідачу вчиняти будь-які дії, що порушуватимуть право власності позивача на належну йому земельну ділянку. В обгунтування позовних вимог позивач зазначив, що на підставі рішення Козинської селищної ради народних депутатів від 28.051998 року № 39/159 йому була передана у приватну власність для будівництва, обслуговування житлового будинку, ведення особистого підсобного господарства земельна ділянка площею 0,221 га, яка розташована на території [ADDRESS], а 19.11.1998 року [PERSON] отримав державний акт на право власності на вказану земельну ділянку серії ІІІ-КВ № 091914. Належна йому на праві власності земельна ділянка межує із земельною ділянкою відповідача [PERSON], який придбав її у [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу 11.11.2004 року. Орієнтовно з літа 2010 року відповідач висунув позивачу претензії, що він без жодних правових підстав та без його згоди користується на лежною йому земельною ділянкою, в зв»язку з чим відповідач звертався з позовом до суду про усунення перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою, в задоволенні якого йому було відмовлено, в зв»язку з недоведеністю порушення його права. Незважаючи на існування зазначеного рішення, відповідач продовжує висувати претензії до позивача відносно меж земельних ділянок та самовільного використання ним частини земельної ділянки відповідача. Позивач зазначає, що на сьогоднішній день відповідач силами підрядних організацій на належній позивачу ділянці побудував свій паркан, посилаючись на те, що саме по лінії побудованого ним паркану проходить межа між їхніми з позивачем земельними ділянками. Позивач вважає, що побудувавши на його земельній ділянці паркан, [PERSON], не лише порушив гарантоване Конституцією України та ЦК України право власності, а й привласнив собі належне позивачу майно, оскільки відгородив збудованим парканом фруктові дерева, вигрібну яму та всі комунікації до будинку, повністю перекривши до них доступ, в зв'язку з чим позивач і звернувся до суду з зазначеним позовом. В судовому засіданні 16.01.2014 року представник позивача позов підтримав та просив позов задовольнити в повному обсязі. В судове засідання 12.03.2014 року, як і в судові засідання 19.02.2014 року та 04.02.2014 року представник позивача не з»явився, будучи повідомленим про розгляд справи належним чином. Представник позивача тричі направляв на адресу суду телеграми про відкладення розгяду справи, без надання до суду доказів поважності причин неприбуття в судове засідання, в зв»язку з чим судом було визнано його неявку неповажною та вирішено закінчувати розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача, [PERSON], в судовому засіданні проти позову заперечив, посилаючись на його безпідставність і необґрунтованість та на підстави зазначені в його письмових запереченнях, що приєднані до матеріалів справи, просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що на підставі рішення Козинської селищної Ради народних депутатів № 39/159 від 28.05.1998 року [PERSON] було виділено земельну ділянку площею 0,221 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, та ведення особистого підсобного господарства в [ADDRESS], 19.11.1998 року [PERSON] отримав державний акт на право власності на вказану земельну ділянку серії ІІІ-КВ № 091914. Відповідно до акту про виділення в натурі присадибної земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 25.06.1996 року [PERSON] було встановлено в натурі межі присадибної земельної ділянки в смт [ADDRESS]. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 08.08.2012 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 13.12.2012 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення прешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою, було встановлено, що 01.03.2000 року між ТОВ «КСК» та [PERSON] було укладено договір про будівництво житлового будинку [ADDRESS]. Відповідно до акту від 30.06.2000 року приймання передачі виконаних робіт до договору про будівництво жилого будинку від 01.03.2000 року № 11 укладеного між ТОВ «КСК» та [PERSON], зазначається, що підрядник ТОВ «КСК» спорудив за адресою [ADDRESS] для замовника [PERSON] вигрібну яму уклав каналізаційні труби з виведенням за межі фундаменту будинку і підведенням до вигрібної ями, огородив надану земельну ділянку з боку вулиці та з боку сусідніх ділянок парканом, та здійснив посадку дерев у кількості 15 штук. [PERSON] 09.08. 2000 року отримав свідоцтво про право власності на житловий будинок, який розташований в [ADDRESS]. Відповідно до договору купівлі- продажу земельної ділянки від 11.11.2004 року [PERSON] придбав у [PERSON] земельну ділянку площею 0,1060 га, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських будівель і споруд, яка розташована на території Козинської селищної ради по [ADDRESS]. Рішенням № 19/9 від 20.01.2009 року Козинської селищної ради, [PERSON] надано дозвіл на проведення інвентаризації його земельної ділянки площею 0,1060 га, що розташована по [ADDRESS] та знаходиться у його власності на підставі договору купівлі- продажу земельної ділянки від 11.11.2004 року. Під час виготовлення технічної документації по земельно-кадастровій інвентаризації зовнішніх меж земельної ділянки, що пребуває у власності [PERSON], Тов «Кадастровий квартал» було складено акт від 24.03.2009 року, про те, що межові знаки земельної ділянки [PERSON] встановленого на місцевості в кількості 5 штук і прередано на зберігання землевласнику. Також у зазначеній технічній документації було визначено і зафіксовано та внесено до земельного кадастру координать межових знаків. 25.05.2009 року вищезазначена технічна документація по земельно-кадастровій інвентаризації та узгодженню зовнішніх меж землекористування, що пребуває в приватній власності [PERSON] площею 0,1060 га розташованої в [ADDRESS] була затверджена рішенням Козинської селищної ради № 20/13. На підставі вищезазначених документів, Управлінням земельних ресурсів у Обухівському районі 17.08.2009 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №772068, що зареєстрований в Кизі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010995000463, кадастровий номер земельної ділянки 3223155400:05:107:027, на ім'я [PERSON] Оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 1 Першого протоколу до Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод передбачено, що „Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до вимог ст. 90 Земельного кодексу України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до вимог ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування: г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ст. 125 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав, а відповідно до ст. 126 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами. Положеннями ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу , в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно положень ст. 10 ЦПК України, які роз'яснювались судом сторонам та відповідають положенням ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В силу ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Позивач всупереч положень ст.ст. 59, 60 ЦПК України не довів та не надав суду належних та допустимих доказів в підтвердження того, що з боку відповідача існують перешкоди у користуванні його земельною ділянкою та внаслідок дій останнього порушено законні права позивача. Позовні вимоги в частині заборони відповідачу [PERSON] вчиняти будь-які дії, що порушуватимуть право власності позивача [PERSON] на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] також не підлягають задоволенню, оскільки обставини, які б свідчили про те, що відповідач протиправно вчиняв дії, які порушують право власності позивача на його земельну ділянку, в судовому засіданні не встановлені, позивачем не доведені і не підтверджені належними доказами. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, суд оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у позовних вимогах. Вимоги позивача щодо стягнення судових витрат також не підлягають задоволенню відповідно до положень ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed