Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - [PERSON] . В обґрунтування позову вказано, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 13 вересня 2017 року по справі № 428/11568/16-ц. Відповідачі у даному будинку не мешкають з червня 2014 року, є громадянами Російської Федерації, спірним будинком не користуються, права власності на будинок не мають, проте на них нараховуються комунальні платежі. У зв`язку із викладеним, позивач просить визнати [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про причину неявки суд не повідомили, про день, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Заяви про розгляд справи без їхньої участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідачів також не надходило. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечував проти заочного розгляду справи за відсутності відповідачів. У зв`язку з наведеним, суд вважав за можливе слухати справу за відсутністю відповідачів, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього, про що було постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. З частини 1 ст. 319 ЦК України вбачається, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб Отже, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у неї та членів її сім`ї. Житловий будинок [ADDRESS] належить на праві спільної часткової приватної власності [PERSON] та [PERSON] , по 1/2 частці кожному, що підтверджується копіями Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 100963173 від 20.10.2017 та № 100963291 від 20.10.2017 відповідно. Згідно з довідкою від 21.09.2020 № 507, виданою Сиротинською селищною радою, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки № 206 від 16.11.2021 року, виданою Сиротинським старостинським округом, за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , не мешкають за зазначеною адресою з 2014 року по теперішній час. Таким чином, враховуючи те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не є власниками житлового приміщення та не є членами сім`ї його теперішніх власників, а існування реєстрації відповідачів у спірному домоволодінні обмежує право власності позивача та не відповідає волі позивача як власника квартири, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги про визнання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] , є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією від 16.11.2021 про сплату судового збору у сумі 1816 грн. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача суму понесених судових витрат в розмірі 1816 грн. у рівних частках, а саме по 908 грн. з кожного відповідача.

Outcome: approved