Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом про стягнення з [PERSON] на свою користь 21800 грн. основного боргу, 20756,60 грн. відсотків за користування позикою, 8795,45 грн. суми інфляційного збільшення боргу та 1962 грн. - 3 відсотки річних. Також просить суд стягнути з відповідача на свою користь судові витрати по справі. Збільшивши свої позовні вимоги, відповідно до заяви від 12.06.2019 року, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 56454,48 грн., заборгованості за позикою, яка складається з 21800 грн. основного боргу, 23891,03 грн. відсотків за користування позикою, 8795,45 грн. суми інфляційного збільшення боргу, 1962 грн. 3 % річних. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 23.08.2012 року між сторонами укладено договір позики, згідно якого остання отримала кошти у сумі 21800 грн., що по курсу НБУ становило 2727 доларів США, про що відповідач склала розписку. У зв`язку із важким матеріальним станом відповідача на час отримання позики, строк її повернення, повернення частинами щомісяця, викладеними в розписці умовами позики не передбачався. 18.01.2016 р. позивач в телефонному режимі звернувся до відповідача з вимогою про повернення коштів. 18.01.2016 р. позивачем також залишено записку з вимогою про повернення коштів в дверях ательє, в якому відповідач здійснює підприємницьку діяльність. Отримання зазначеного листа відповідач визнала, що підтверджується протоколом її допиту від 24.12.2016 р. слідчим СВ Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області. Також позивач зазначає, що відповідач визнала укладення договору позики повідомленням, яке направила на телефон. 15.06.2016 р. відповідач звернулася до Рівненського ВП ГУПН в Рівненській області із заявою про вчинення позивачем відносно неї кримінального правопорушення, а саме вимагання коштів. Позика відповідачем на сьогодні не повернута, оригінал розписки відповідачу не повертався. У відповідача наявні інші фінансові зобов`язання, однак відповідач добровільно і достроково надала перевагу задоволенню вимог інших кредиторів. Позивач стверджує, що відповідач порушила строк повернення позики, який розпочався з 18.01.2016 року. Згідно розрахунку до заяви про збільшення позовних вимог, основний борг становить 21800 грн., відсотки за користування позикою 23891,03, та 3% річних становлять - 1962 грн., розмір інфляційного збільшення боргу -8795,45 грн. Ухвалою суду від 05.03.2019 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Ухвалою суду від 10.06.2019 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Ухвалою суду від 06.11.2019 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі, та просив суд позов задовольнити, з підстав та мотивів, які в ньому наведені. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату і місце проведення судових засідань, про причини неявки відповідач суд не повідомив, відзив не подав і позивач не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, таким чином суд проводить розгляд справи на підставі ст.280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів за згодою позивача. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно копії розписки від 23.08.2012 р. [PERSON] отримала від [PERSON] кошти в якості позики в сумі 21800 грн., що по курсу НБУ становить 2729 доларів США.(а.с.8) Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно розрахунку наданого позивачем до заяви про збільшення позовних вимог, розмір заборгованості за позикою становить 21800 грн. основного боргу, 8795,45 грн. відсотків за користування позикою, 8795,45 грн. суми інфляційного збільшення боргу та 1962 грн. 3%річних. Розмір заборгованості проведений позивачем з розрахунку користування позикою за період з 17.02.2016 р. по 15.07.2019 року. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач має підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. За змістом частин другої, четвертої статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З долучених позивачем документів, а саме відповіді Острозького районного суду Рівненської області від 05.02.2016 р. (а.с.15), повідомлення слідчого СВ Рівненського відділу поліції Головного управління Національної поліції Рівненської області старшого лейтенанта поліції від 22.08.2016 р. (а.с.19), не можливо встановити, де саме знаходиться чи знаходився оригінал розписки від 23.08.2012 р. Згідно відповіді Острозького районного суду Рівненської області від 06.09.2019 р., в матеріалах цивільної справи №1713/1132/12 знаходиться лише копія розписки від 23.08.2012 року.(а.с.83) Тобто, на момент розгляду справи позивачем не надано суду оригіналу розписки від 23.08.2012 року. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що у зв`язку з відсутністю у позивача та ненаданням позивачем суду оригіналу розписки від 23.08.2012 року що єдиним належним доказом на підтвердження наявних між сторонами правовідносин, останнім не доведено наявність невиконаного відповідачем обов`язку щодо повернення боргу, як на момент звернення з позовом до суду, так і на момент ухвалення рішення. Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Оскільки суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову, то судові витрати понесені позивачем покладаються на нього та поверненню не підлягають.

Outcome: dismissed