Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду до відповідача, в якому просить стягнути на його користь 184\~725,42 грн. в якості середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу за час вимушеного прогулу з 30.04.2013 року по 19.01.2015 року. В поданому до суду позові [PERSON] посилається на те, що рішенням Арцизької міської ради Одеської області від 10.11.2010 року № 1 VI визнані повноваження позивача, як міського голови, а рішенням відповідача від 30.04.2013 року № 1166 VI достроково ці повноваження припинені. Однак в порушення ст. 47 КЗпП України позивачу у день звільнення не було видано трудову книжку, та він не отримував від міської ради повідомлення про необхідність отримати трудову книжку. Позивач зазначає, що трудову книжку він отримав 19 січня 2015 року, тому за його розрахунками, Арцизька міська рада Одеської області має сплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку з часу його звільнення, тобто з 30.04.2013 року і по день видачі трудової книжки, тобто по 19.01.2015 року, у розмірі 184\~725,42 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов у повному обсязі, з підстав зазначених у позові та повідомив, що 30.04.2013 року відбулася повторна сесія Арцизької міської ради, яка прийняла рішення про дострокове припинення повноважень Арцизького міського голови. Останній раз він виходив на роботу 25.02.2013 року, оскільки ухвалою Печерського суду м. Києва від 25.02.2013 року [PERSON] був тимчасово відсторонений від виконання обовязків Арцизького міського голови. Після припинення його повноважень йому не було вчасно вручено трудову книжку, що потягло за собою неможливість реалізації його права на звернення до центру зайнятості населення для отримання від держави грошової допомоги по безробіттю та більш того у звязку з тим, що він став на облік до центру зайнятості лише після отримання трудової, він не отримує допомогу від держави у розмірі, який би сплачувався йому в разі його звернення у встановлені законодавством строки після його звільнення з роботи. Веденням та видачею трудових книжок займається секретар міськради [PERSON], та він вважає, що обовязок вручення трудової книжки, або повідомлення дати її отримання лежить саме на відповідачеві. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов у повному обсязі, оскільки при звільненні [PERSON] відповідачем було суттєво порушено трудове законодавство, так як згідно ст. 47 КЗпПУ в останній робочий день з працівником провадяться усі розрахунки та вручається трудова книжка. Ухвалою Печерського суду м. Києва від 25.02.2013 року [PERSON] був тимчасово відсторонений від виконання обовязків Арцизького міського голови, а 30.04.2013 року депутатами міської ради було прийнято рішення про дострокове припинення повноважень Арцизького міського голови [PERSON] Зазначене рішення [PERSON] оскаржувалось у судовому порядку, але після 30.04.2013 року він на роботі вже не знаходився. У звязку з тим, що посадовими особами Арцизької міської ради [PERSON] не була вчасно вручена трудова книжка, були порушені його права, що зумовило звернення з позовом до суду. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов не визнала, просила суд в задоволенні позову відмовити, оскільки позивачем не доведена та обставина, що не отримання трудової книжки сталася з вини роботодавця, отже, позивачем не дотримана ст. 235 КЗпПУ. Крім того, позивач порушив ст. 233 КЗпПУ, яка передбачає строки подання до суду позову щодо вирішення трудового спору та якою визначений тримісячний строк для звернення до суду з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, отже, представник відповідача вважає, що у 2013 році [PERSON] дізнався про порушення його прав, коли 30.04.2013 року депутатами міської ради було прийнято рішення про дострокове припинення повноважень Арцизького міського голови [PERSON] та після складання акту про відмову [PERSON] отримати трудову книжку. Після закінчення сесії позивачу трудова книжка не вручалась. Їй відомо, що [PERSON] в усній формі декілька разів пропонувалось отримати трудову книжку, однак, в присутності свідків він відмовився отримати трудову книжку в звязку з чим 06.05.2013 року був складений відповідний акт. 30.05.2013 року було направлено [PERSON] поштове повідомлення про отримання трудової книжки, але повідомлення про вручення цього листа не має, оскільки лист направлявся простим листом без повідомлення. Тому представник відповідача вважає, що усі дії міської ради щодо звільнення [PERSON] та вручення йому трудової книжки були здійснені з дотриманням трудового законодавства, у звязку з чим позов не підлягає задоволенню. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Рішенням Арцизької міської ради Одеської області від 10.11.2010 року № 1 VI визнані повноваження [PERSON], як міського голови (а.с. 3), рішенням Арцизької міської ради Одеської області від 30.04.2013 року № 1166 VI достроково припинені повноваження Арцизького міського голови [PERSON], про що зроблені відповідні записи у трудовій книжці [PERSON] (а.с. 4, 8-9). Як вбачається з копії заяви від 13.01.2015 року, [PERSON] звернувся до Арцизької міської ради з заявою про видачу його трудової книжки (а.с. 5). Відповідно до повідомлення Арцизької міської ради від 19.01.2015 року № 44, остаточний розрахунок за період роботи в міській раді (з 12.04.2012 року по 30.04.2013 року) [PERSON] було проведено у червні 2013 року в сумі 8\~100,78 грн. Середньоденна заробітна плата за грудень 2012 року склала 281,23 грн., за січень 2013 року 281,54 грн. Зазначений лист також містить відомості про те, що повідомлення про необхідність зявитися для отримання трудової книжки [PERSON] було направлено 30.05.2013 року за вих. № 851, копія якого надається (а.с. 6). Як вбачається з копії акту від 06.05.2013 року комісією у складі: секретаря міської ради [PERSON], заступника міського голови [PERSON], спеціаліста-бухгалтера міської ради [PERSON] акт складений про те, що [PERSON] відмовився отримати на руки трудову книжку, мотивуючи свою відмову тим, що звертається до суду з позовом про визнання рішення протиправним та поновлення його на посаді. Трудову книжку має намір забрати після винесення судом рішення (а.с. 28). Як видно з копії повідомлення та журналу реєстрації вихідної кореспонденції Арцизької міської ради, 30.05.2013 року вихідний № 851 Арцизькою міською радою [PERSON] направлено повідомлення про те, що 30.04.2013 року Арцизькою міською радою прийнято рішення № 1166-VІ, згідно якого повноваження [PERSON], як міського голови, достроково припинені, про що зроблено відповідний запис в трудовій книжці, у звязку з чим необхідно зявитись до міської ради для отримання трудової книжки (а.с. 7, 32-33). Згідно розрахунку, наданого позивачем, середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки за час вимушеного прогулу з 30.04.2013 року по 19.01.2015 року складає 184\~725,42 грн. (а.с. 16). В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона працює на посаді секретаря Арцизької міської ради. 30.04.2013 року рішенням Арцизької міської ради [PERSON] був відсторонений від займаної посади міського голови і у той же день вона хотіла вручити йому трудову книжку, але він пояснив, що буде оскаржувати рішення ради у суді і вона трудову йому не вручила. Останнім робочим днем [PERSON] було 30.04.2013 року, але фактично він припинив виконувати обвязки міського голови десь 13-14 березня 2013 року, оскільки його було відсторонено від посади ухвалою Печерського суду м. Києва від 25.02.2013 року. Через декілька днів після 30.04.2013 року, точну дату вона не памятає [PERSON] знову прийшов до неї до кабінету, де також знаходилась спеціаліст-бухгалтер [PERSON] та вона знову запропонувала йому отримати трудову книжку, на що він відповів, що оскаржує рішення ради, в той момент [PERSON] вийшла з її кабінету, а вона пізніше, десь після 09.05.2013 року склала акт про відмову [PERSON] отримати трудову книжку, який потім підписала у [PERSON] та [PERSON], яким пояснила, що склалася така ситуація, у звязку з чим складено акт. Пізніше [PERSON] направлено повідомлення про припинення його повноважень, як міського голови, про що зроблено відповідний запис в трудовій книжці, у звязку з чим необхідно зявитись до міської ради для отримання трудової книжки, але повідомлення про вручення [PERSON] цього листа відсутнє. Трудову книжку [PERSON] направлено поштою листом із повідомленням відповідно до його заяви, якою він просив повернути йому трудову книжку, але згоди на пересилку його трудової поштою [PERSON] не надавав, просто пройшло багато часу, тому вона змушена була направити йому трудову таким чином. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона працює на посаді заступника голови Арцизької міської ради. 06.05.2013 року вона була присутня у кабінеті [PERSON], коли до кабінету прийшов [PERSON], якому [PERSON] запропонувала отримати трудову книжку, але він відмовився, оскільки послався на те, що оскаржує рішення ради про припинення його повноважень. Тоді [PERSON] склала акт про відмову [PERSON] отримати трудову, який свідок підписала. Свідок [PERSON] також пояснила суду, що особи, відповідальної за ведення у міській раді трудових книжок не має та ким створювалася комісія, склад якої зазначений у акті від 06.05.2013 року про відмову [PERSON] отримати трудову книжку, їй не відомо, їй відомо лише те, що акт підписати їй дала [PERSON] В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона працює на посаді головного бухгалтера Арцизької міської ради. [PERSON] працював на посаді Арцизького міського голови. 30.04.2013 року депутати міської ради припинили повноваження [PERSON], як голови і він не працював в міській раді з 30.04.2013 року. В її присутності в кабінеті секретаря Арцизької міської ради [PERSON] на пропозицію забрати трудову книжку [PERSON] відмовився, мотивуючи свою відмову тим, що він буде оскаржувати рішення в судовому порядку та має намір повернутися до міської ради, про що був [PERSON] складений відповідний документ, який вона підписала. У відповідності з ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. З зазначеної норми випливає, що обов'язок довести відсутність своєї вини покладається на роботодавця, а не на працівника. Аналогічні норми містить підпункт 4.1. пункту 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Міністерства праці України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. N 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08. 1993 р. за N 110 (з наступними змінами і доповненнями) (Далі Інструкція), яким зокрема передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Підпунктом 4.2. пункту 4 Інструкції чітко визначено, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. З досліджених доказів, які надані сторонами, судом встановлено, що позивач [PERSON] працював на посаді міського голови до 30 квітня 2013 року, оскільки рішенням Арцизької міської ради Одеської області від 30.04.2013 року № 1166 VI достроково припинені повноваження Арцизького міського голови [PERSON] Таким чином, останнім робочим днем [PERSON] було 30 квітня 2013 року. Судом також встановлено, що [PERSON] був відсутній на роботі в день звільнення, фактично посадові обовязки не виконував, оскільки відсторонений від займаної посади ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.02.2013 року. Але судом також з пояснень представника відповідача встановлено, що [PERSON], хоча і не виконував обовязки міського голови, але був присутній на сесії ради 30.04.2013 року, на якій вирішувалося питання щодо дострокового припинення повноважень [PERSON] як міського голови, що також не заперечувалося самим позивачем. З зазначених обставин випливає, що Арцизька міська рада Одеської області, зокрема особа, яка відає веденням трудових книжок, на виконання вимог ст. 47 КЗпП України та підпункт 4.1. пункту 4 Інструкції повинна була видати [PERSON] його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення 30 квітня 2013 року. Разом із тим представник відповідача пояснила, що вручити 30 квітня 2013 року трудову книжку [PERSON] не представилося можливим через зайнятість на сесії. В цьому разі, за переконання суду, відповідач мав діяти з дотриманням положень підпункту 4.2. пункту 4 Інструкції, тобто надсилати [PERSON] поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Однак, відповідач зазначених вимог закону не виконав і належним чином оформлену трудову книжку позивачу не видав, і обґрунтованої відповіді щодо причин невидачі трудової книжки відповідач не надав. В даному випадку судом не можуть бути прийняті до уваги твердження представника відповідача про те, що Арцизька міська рада Одеської області діяла з дотриманням законодавства про працю, оскільки направили [PERSON] лист з повідомленням про можливість отримання трудової книжки, оскільки такі твердження відповідними доказами в розумінні ч. 2 ст. 59 ЦПК України підтверджені не були, чим відповідачем не виконані вимоги ст. 10, 60 ЦПК України. Більш того, представник відповідача свої такі твердження спростувала поясненнями про те, що в міській раді відсутнє повідомлення про вручення [PERSON] зазначеного листа. Ці твердження також спростовуються запитом Арцизької міської ради до відділення «Укрпошти» від 18.05.2015 року №557, в якому зазначено, що 30.05.2013 року [PERSON] через ВПЗ Арциз-1 було надіслане просте поштове відправлення, та відповіддю начальника ЦПЗ №3 про те, що у відповідності з Правилами надання послуг поштового звязку, прості поштові відправлення не є реєстрованими, тому прослідкувати проходження та вручення не можливо. Слід також звернути увагу на те, що акт, на який посилалася представник відповідача, про відмову [PERSON] отримати трудову книжку, складений 06 травня 2013 року, а згадане повідомлення про можливість отримання трудової книжки [PERSON] за даними, що містяться у самому листі та журналі реєстрації вихідної кореспонденції, направлене лише 30 травня 2013 року, про що зазначали як представник відповідача, так і свідок [PERSON], тобто за межами строків, які визначені законодавцем. Крім того, судом також встановлено, що трудова книжка була направлена позивачу поштовим відправленням лише у січні 2015 року і то після звернення [PERSON] до міськради з відповідною заявою (а.с. 5), хоча [PERSON] не надавав своєї згоди на отримання трудової книжки поштою. Зазначене свідчить також про грубе порушення Арцизькою міською радою Одеської області трудового законодавства щодо порядку вручення вивільненому працівнику трудової книжки, оскільки відповідачем були порушені не тільки усі строки вручення трудової книжки як визначені законодавством так і взагалі розумні строки, а й порядок її вручення. Як на підставу своїх заперечень проти позову [PERSON] представник відповідача посилалася на показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та на акт від 06 травня 2013 року, складений комісією у складі [PERSON] секретаря міськради, [PERSON] заступника міського голови, [PERSON] спеціаліста-бухгалтера міської ради, про відмову [PERSON] отримати трудову книжку. Однак, дослідивши ці докази в сукупності з іншими, що досліджені судом, суд до уваги їх не приймає, зважаючи на те, що показання свідків були досить суперечливими та викликали сумнів у суду щодо правдивості даних, які повідомлені свідками. Свідок [PERSON] пояснила, що 30.04.2013 року вона хотіла вручити [PERSON] трудову книжку, але він пояснив, що буде оскаржувати рішення ради у суді і вона трудову йому не вручила, далі на питання представника відповідача свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] був присутній лише на початку сесії, а потім пішов, тому вона не встигла вручити йому трудову книжку. Крім того, свідок [PERSON] пояснила, що дату складання акту вона не памятає, але складала його одразу, а підписала пізніше, потім пояснила, що складала акт після 09.05.2013 року. Також [PERSON] одразу пояснила, що при їх розмові з [PERSON] була присутня [PERSON], яка потім вийшла, а складений нею акт потім підписували [PERSON] та [PERSON], а свідки [PERSON] та [PERSON] давали пояснення про те, що були присутніми під час розмови [PERSON] та [PERSON], під час якої [PERSON] пропонувала [PERSON] отримати трудову книжку. Отже через суперечливість та неправдивість показань свідків, їх показання в якості доказів судом не приймаються та відхиляються. Судом також не приймається в якості доказу акт від 06 травня 2013 року, яким нібито зафіксовано факт відмови [PERSON] від отримання трудової книжки з огляду недопустимості цього доказу у розумінні ч. 1 ст. 59 ЦПК України, оскільки його складено без дотримання Державних стандартів на організаційно-розпорядчу документацію, зокрема у наданому представником відповідача акті відсутні Державний герб України, найменування установи автора документа, реєстраційний номер документу, а підписи осіб, які підписали документ не засвідчені печаткою установи автора документа, та взагалі наданий суду акт складений не на бланку Арцизької міської ради Одеської області, що також викликає сумнів щодо належності та допустимості цього доказу, наданого представником відповідача. Крім того, судом встановлено, що комісія, склад якої зазначений у згаданому акті ніким не створювалась. Відповідно до ст. 60 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторін, які посилаються на обставини, як на підставу своїх вимог і заперечень. Положеннями ч. 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи із принципу змагальності сторін закріпленому у ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідачем не доведено ті обставини, на які посилався представник відповідача як на підставу своїх заперечень, чим не виконано обовязок, визначений ст. 10, 60 ЦПК України. За таких обставин, суд приходить до висновку, що трудова книжка [PERSON] не була вручена з вини Арцизької міської ради Одеської області, у звязку з чим в силу ч. 4 ст. 235 КЗпП України [PERSON] підлягає сплаті середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Пленум Верховного Суду України у абзаці другому пункту 31 Постанови № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року ( з наступними змінами і доповненнями) роз'яснив, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100 (зі змінами, внесеними Постановою КМУ від 16 травня 1995 року № 348). Відповідно до п.8 розд. 4 Постанови КМУ України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Суд при перевірці наданого позивачем розрахунку середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, повязаного з затримкою видачі трудової книжки, згідно якого за переконанням позивача з відповідача на його користь підлягає стягненню 184\~725,42 грн. (а.с. 16), вважає за необхідне не погодитися з таким розрахунком, оскільки він зроблений з урахуванням заробітної плати більш вигідної для позивача і без дотримання положень Постанови КМУ України від 08.02.1995 року № 100. Обчислюючи розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд виходить з того, що відповідно до довідки про заробітну плату позивача, що надана відповідачем (а.с. 48 49) середня заробітна плата позивача за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні складала 5\~494,04 грн. (січень лютий 2013 року). Отже розрахунок буде таким: 5\~494 ,04 грн. помножити на два місяці та розділити на 37 робочих днів дорівнює 296,98 грн. (середньоденна заробітна плата). Середня заробітна плата за 423 робочі дні (з 30.04.2013 року по 19.01.2015 року) становить 125\~622,54 грн., і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Серед іншого представником відповідача було подано заяву суду про застосування строків позовної давності посилаючись при цьому на порушення позивачем ст. 233 КЗпП України. В обґрунтування заяви представник відповідача вказує на те, що позивач повинен був дізнатися про порушення свого цивільного права у день звільнення, 30 квітня 2013 року, коли згідно ст. 47 КЗпП України міська рада зобовязана була вручити [PERSON] трудову книжку, а враховуючи ту обставину, що позивач неодноразово стикався з процедурою звільнення працівників та видачі їм трудових книжок він не міг не знати про порушення свого права. Крім того показання свідків доводять те, що [PERSON] 06 травня 2013 року відмовився від отримання трудової книжки. У звязку з наведеним представник відповідача просила застосувати наслідки пропуску строку позовної давності, передбачені ч. 4 ст. 267 ЦК України та у задоволенні позову [PERSON] відмовити. Суд, з урахуванням встановлених обставин справи вважає за можливе не застосовувати наслідки пропуску строку позовної давності у даній справі і такий висновок суду ґрунтується на наступному. Так, відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Разом із тим у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки (ст. 244 КЗпП України). Отже, частина перша ст. 233 КЗпП України встановлює тримісячний строк для звернення за захистом суб'єктивних трудових прав працівників. Проте перш ніж застосовувати такий строк, суд повинен з'ясувати, чи порушене право позивача (працівника), за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли таке право не порушене, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо судом встановлено, що право особи порушене, але встановлений строк сплинув, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом такого строку за відсутності поважних причин його пропущення (ст. 234 КЗпП України). Суд вважає помилковими висновки представника відповідача про застосування положень ч. 4 ст. 267 ЦК України у звязку із пропуском позивачем строку звернення до суду за захистом порушених трудових прав, у звязку з тим, що дана норма не підлягає застосуванню до спірних трудових правовідносин. Судом встановлено, що позивач оспорював рішення Арцизької міської ради Одеської області від 30.04.2013 року № 1166 VI, яким достроково припинені повноваження Арцизького міського голови [PERSON] Ця обставина, на яку посилався позивач не оспорювалась відповідачем, отже була визнана, тому в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Отже зверненню позивача до суду за захистом свого порушеного права передувало його звернення до суду в цілях поновлення на займаній посаді. Це означає, що [PERSON] не ставився зневажливо до питання про захист своїх прав, але його зверненню за захистом у даному спорі перешкоджали поважні причини. А відповідач у свою чергу не зважаючи на оспорення [PERSON] рішення міськради про дострокове припинення його повноважень, мав діяти у суворій відповідності з трудовим законодавством, зокрема норм ст. 47 КЗпП України та підпунктами 4.1., 4.2. пункту 4 Інструкції, та виконати свій обовязок по врученню [PERSON] трудової книжки, а не чекати більш ніж півтора роки, щоб вручити [PERSON] трудову книжку із відповідним записом у ній про його звільнення. Крім того, оскільки невидача трудової книжки працівникові є триваючим порушенням, початком перебігу тримісячного строку для звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки її видачі, слід вважати дату фактичної видачі трудової книжки, або день, коли працівник відмовився від її отримання. Сторонами було визнано і не заперечувалось, трудову книжку [PERSON] отримав 19 січня 2015 року, до суду звернувся 29 січня 2015 року, що підтверджено штампом вхідної кореспонденції суду. Акт від 06 травня 2013 року, яким нібито зафіксовано факт відмови [PERSON] від отримання трудової книжки, як зазначалося вище, судом в якості доказу не приймається з огляду його недопустимості у розумінні ч. 1 ст. 59 ЦПК України. За таких обставин, суд вважає, строк для звернення до суду з даним позовом [PERSON] пропущений з поважних причин, тому суд його поновлює позивачу. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення позову [PERSON] Частина 3 статті 88 ЦПК України передбачає, що в разі, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1\~256,23 гривень.

Outcome: partial