Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в якому просить: - визнати [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS]; - зобов'язати [PERSON], [PERSON] та [PERSON] усунути перешкоди в розпорядженні і користуванні [PERSON] своїм майном шляхом зняття осіб з реєстрації місця проживання у зв?язку із втратою права користування житлом. В судовому засіданні позивач і його представник позов підтримали та пояснили, що 23 лютого 2009 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір піднайму квартири [ADDRESS]. Оскільки в даному договорі строк його дії не вказаний, то вважається, що він укладений на 5 років. Таким чином договір діяв до 24 лютого 2014 року. Після закінчення строку дії договору, відповідно до його умов, відповідачі повинні були звільнити квартиру. Однак вони цього не зробили і користуються нею до цього часу. За таких обставин просить позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явились. У зв'язку з цим суд, за згодою позивача і його представника, розглядає справу відповідно до вимог ст. ст. 224-233 ЦПК України. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та дослідивши надані сторонами докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 лютого 2009 року між [PERSON] та [PERSON] була укладена угода № 53 «Про здачу житлової площі в піднайм» (а.с. 7). Відповідно до умов цієї угоди [PERSON] здав безстроково в піднайм [PERSON] з двома дітьми ([PERSON] та [PERSON] (а.с. 31-32) квартиру [ADDRESS]. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у вищевказаній квартирі (а.с. 22-24). Відповідно до ч. 1 ст. 823 ЦК України за договором піднайму житла наймач за згодою наймодавця передає на певний строк частину або все найняте ним помешкання у користування піднаймачеві. Піднаймач не набуває самостійного права користування житлом. Аналіз положень ч. 1 ст. 823 ЦК України свідчить про те, що між [PERSON] та [PERSON] укладений не договір піднайму житла, а договір найму житла, передбачений ч. 1 ст. 810 ЦК України. На це вказує той факт, що згідно договору дарування від 23.08.2007 року позивач є власником квартири [ADDRESS], а не її наймачем (а.с. 11-13), а згідно ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Таким чином суд застосовує до правовідносин сторін положення законодавства, які регулюють правовідносини найму житла. Відповідно до ч. 1 ст. 821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п'ять років. Отже угода № 53, укладена між [PERSON] та [PERSON], діяла до 23 лютого 2014 року включно. Відповідно до її умов [PERSON] по закінченню строку дії угоди або по першій вимозі позивача зобов?язувалась звільнити займану житлову площу або продовжити дійсну угоду. Із змісту цього положення вбачається, що дії відповідача по закінченню строку дії угоди не конкретизовані і залежать від волі позивача. У зв?язку з цим суд керується вимогами ч. 1 ст. 822 ЦК України в якій вказано, що у разі спливу строку договору найму житла наймач має переважне право на укладення договору найму житла на новий строк. Не пізніше ніж за три місяці до спливу строку договору найму житла наймодавець може запропонувати наймачеві укласти договір на таких самих або інших умовах чи попередити наймача про відмову від укладення договору на новий строк. Якщо наймодавець не попередив наймача, а наймач не звільнив помешкання, договір вважається укладеним на таких самих умовах і на такий самий строк. Суду не надано доказів того, що позивач попередив відповідачів не пізніше ніж за три місяці до спливу строку дії угоди № 53 про відмову від укладення угоди на новий строк і що відповідачі звільнили належну позивачу квартиру. За таких обставин суд вважає, що договір найму квартири [ADDRESS] переукладений з [PERSON] та [PERSON] на 5 років, а саме до 23 лютого 2019 року включно. Таким чином у суду відсутні підстави для задоволення позову, а тому суд відмовляє позивачу в задоволенні позову повністю за безпідставністю. Судові витрати позивачу суд не відшкодовує, оскільки йому повністю відмовлено в задоволенні позову.

Outcome: dismissed