Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м.Запоріжжя із позовною заявою до Запорізької міської ради, відповідно до якої просить суд встановити факт його постійного проживання разом зі спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] , та визнати за [PERSON] право власності на 43/200 частин житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування позову посилається на те, що [INFO] померла [PERSON] (дружина дядьки позивача) - [PERSON] , який помер [INFO] . З 12 жовтня 1973 року [PERSON] та [PERSON] проживали у шлюбі, за адресою: [ADDRESS] до дня смерті [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді 43/200 частин житлового будинку [ADDRESS] , яка належала останьому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 19 грудня 2005 року державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Гедіковою Г.І., р. № 2-2845. Після смерті [PERSON] , його дружина [PERSON] , як єдиний спадкоємець за законом після його смерті, прийняла спадщину на підставі ст.1268ЦК України у зв`язку з тим, що на час смерті чоловіка постійно проживала з ним та не відмовилась від спадщини. Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , [PERSON] не отримала. За своє життя [PERSON] залишила заповіт, яким заповідала належну їй на праві власності частку житлового будинку і земельної ділянки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] - [PERSON] , який є єдиним спадкоємцем за заповітом, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] у зв`язку з тим, що на час її смерті постійно проживав разом з нею. Інших спадкоємців за законом та за заповітом у [PERSON] немає. Ухвалою суду від 24.04.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено у загальному позовному провадженні. 21.05.2020 року справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Жидкова Л.І. позов підтримали з підстав викладених у ньому, просили суд задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав письмову заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача. При розгляді справи поклався на розсуд суду. Третя особи, [PERSON] у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Зазначила, що померла [PERSON] є дружиною її брата, а позивач [PERSON] є її сином, який проживав із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та доглядав останню. Син купував все необхідне для її догляду. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні ним обставини. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.12.2005 року посвідченого державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Гедіковою Г.І. після померлого [PERSON] , [INFO] , спадкоємцями стали [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Спадщина складалась з 43/100 частини житлового будинку [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадщину, яка складалась з 43/300 частини житлового будинку [ADDRESS] , прийняли [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії технічного паспорта на будинок складеного 18.10.2005 року [PERSON] - 43/200 частини, [PERSON] - 43/200 частини житлового будинку [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданий Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 10616. Згідно Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна [PERSON] належить на праві приватної власності 43/200 частини житлового будинку [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис 720. Згідно паспортних даних, [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 26.09.1979 року. Копією спадкової справи № 470 за 2010 рік встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину після померлого чоловіка [PERSON] . До складу спадщини входить: 43/200 часток житлового будинку, за адресою: [ADDRESS] . Інших спадкоємців немає. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] зареєстрованого Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 4500. За життя [PERSON] склала заповіт, в якому заповіла [PERSON] належну їй на праві власності частину жилого будинку та земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Заповіт складений у присутності [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] на час смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта. Згідно відповіді управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг ЗМР за адресою: [ADDRESS] на день смерті [PERSON] була зареєстрована [PERSON] . Інформація щодо інших осіб відсутня. [INFO] відкрилась спадщина після померлої [PERSON] [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через пропущений строк встановлений ст.1270 ЦК України звернення із відповідною заявою. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі прав та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку ,встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з п. 211 Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції від 03.03.2004року за № 20/5 свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те ,що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини ;реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Таким чином, саме факт постійного проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, а не лише реєстрація місця його проживання за адресою місця проживання спадкодавця. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила факт проживання [PERSON] із померлою [PERSON] оскільки остання потребувала сторонньої допомоги та догляду через стан здоров`я. Окрім того зазначила, що товаришувала із [PERSON] . При складанні заповіту [PERSON] , [PERSON] була присутня, через вади зору у померлої. Саме [PERSON] попросила її бути свідком при складанні заповіту. Позивач [PERSON] із дружиною проживали із померлою [PERSON] . Вони займались її похованням. Відповідно до ст. 1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1234 ЦК України встановлено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. За своєю юридичною природою заповіт є одностороннім правочином, який дійсний за умови додержання встановленої законом форми та змісту. Отже, на заповіт як односторонній правочин розповсюджуються загальні норми цивільного законодавства стосовно підстав та наслідків визнання недійсності правочинів. Відповідно до статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання; має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, його підписує інша особа, що засвідчується у відповідному порядку із зазначенням причин, за яких текст заповіту не міг підписати заповідач власноруч; має бути посвідчений нотаріусом або уповноваженою на це посадовою, службовою особою визначеною статтями 1251-1252 ЦК України. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до частин першої-третьої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Отже єдиним спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є позивач [PERSON] , який доглядав [PERSON] , піклувалася про її здоров`я. Саме [PERSON] зазначений у заповіті у якості спадкоємця, заповіт недійсним не визнаний, позивач не відмовлявся від прийняття спадщини. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ст. 41 Конституції України). Таким чином з`ясувавши обставини, на які посилаються учасники справи, проаналізувавши правові норми, що регулюють встановлені судом правовідносини, враховуючи наявність заповіту відносно спадщини, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved