Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

[PERSON], зареєстроване місце проживання: [INFO], фактичне місце проживання: [INFO], звернулась до суду з позовом до [PERSON], місце проживання: [INFO], згідно якого прохає стягувати з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів), щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до закінчення навчання в Комунальному вищому навчальному закладі 1 рівня акредитації Полтавської обласної ради «Лохвицькому медичному училищі» до 30.06.2019 року, але не довше ніж до досягнення 23 років. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.02.2018 року вона досягла повноліття, навчається на платній основі, та повністю перебуває на утриманні матері, коштів якої не вистачає на повноцінне утримання. [PERSON] є фізично здоровим, матеріально забезпечений, на утриманні інших осіб не має. У звязку із надходженням відомостей щодо зареєстрованого місця проживання відповідача ухвалою суду від 26.02.2018 року було відкрито провадження. 19.03.2018 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно якого прохав відмовити у задоволенні позову, оскільки він не може надавати матеріальну допомогу. Так, він ніде не працює, хворіє, має на утриманні непрацездатних батьків, а його матір [PERSON] часто хворіє. Також, на його утриманні перебуває неповнолітній [PERSON], [INFO] син [PERSON], з якою відповідач перебуває у громадянському шлюбі та які проживають разом з ним. При цьому, вказані особи потребують догляду. Також, мати позивача є заможною, проживає з чоловіком. Ухвалою суду від 23.03.2018 року у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів та виклик свідків було відмовлено. 28.03.2018 року від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно якого вона хворіє, перебуває на «Д» обліку у лікаря травматолога. Разом з тим, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження перебування матері на його утриманні, адже вона отримує пенсію та дохід від земельних паїв, а також щодо встановлення факту утримання відповідачем [PERSON] та [PERSON] Також, мати позивача не є заможною, є безробітною, у звязку з чим перебуває на обліку в центрі зайнятості, а чоловік матері отримує мінімальну заробітну плату. 12.04.2018 року від відповідача надійшли заперечення, із яких вбачається, що утримання своїх непрацездатних батьків має здійснюватися добровільно, а тому батьки не зобовязані звертатися до суду із цього приводу, якщо відсутній спір. Ухвалами суду від 19.04.2018 року у задоволенні клопотання про витребування доказів було відмовлено. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали та прохали суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та просив задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з нього аліментів в розмірі 1/8 частки всіх видів його заробітку (доходів). Представник відповідача [PERSON] зазначив, що відповідач погоджується сплачувати аліменти в розмірі 1/8 частки всіх видів його заробітку (доходів), до закінчення дочкою навчання, але не довше як до досягнення нею 23 років, а в задоволенні іншої частини вимог прохав відмовити. Суд, заслухавши думку позивача, її представника, відповідача, його представника, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії І-КЕ № 040561 від 14.02.2000 року та копії свідоцтва про встановлення батьківства серії І-КЕ № 104979 від 21.04.2000 року, батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Із копії рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 03.08.2015 року, копії виконавчого листа Гадяцького районного суду Полтавської області 19.08.2015 року та копії довідки-розрахунку заборгованості по аліментах згідно виконавчого листа, виданої Гадяцьким РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області № 14-2-34/47 від 04.01.2018 року, вбачається, що з [PERSON] здійснювалось стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання [PERSON] в розмірі ј частини всіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.07.2015 року до досягнення дочкою повноліття. Крім цього, він мав заборгованість станом на грудень 2017 року у розмірі 9 653,62 грн. Із довідки про доходи від 03.04.2018 року вбачається, що [PERSON] отримала з 13.11.2017 року по 28.02.2018 року дохід у сумі 1 831,47 грн. Також, з копій видаткових касових ордерів та копій заяви на відправку вбачається, що [PERSON] отримувала від [PERSON] аліменти безпосередньо (шляхом переказу грошових коштів), так аліменти із земельного паю. Наявність у відповідача земельної ділянки (паю) та отримання ним орендної плати не заперечувалась сторонами у справі. Відповідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно довідки Комунального вищого навчального закладу І рівня акредитації «Лохвицьке медичне училище» № 01-29-1/194 від 19.12.2017 року, копії договору про навчання студентки Лохвицького медичного училища зі спеціальності 5.12010102 Сестринська справа на основі базової середньої освіти (9 кл.), а також копій квитанцій, [PERSON] навчається у Комунальному вищому навчальному закладі І рівня акредитації «Лохвицьке медичне училище» на ІІІ курсі спеціальності «Сестринська справа» денної форми навчання за кошти фізичних осіб, стипендію не отримує. Термін закінчення навчального закладу 30.06.2019 року включно. Вартість навчання 3 000 грн. за семестр. Як вбачається з копії довідки Поліклінічного відділення Лохвицької центральної районної лікарні, [PERSON] перебуває на «Д» обліку у лікаря-травматолога Лохвицької ЦРЛ та потребує лікування. Також, відповідно копії свідоцтва про народження серії І-КЕ № 317179 від 22.12.1973 року, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. Остання, в свою чергу, отримує пенсію за віком, 03.05.2017 року та 21.05.2017 року перенесла дві операції на очах, у звязку з чим 25.05.2017 року виконавчий комітет Лютенської сільської ради перед заступником голови районної державної адміністрації піднімав клопотання щодо надання їй матеріальної допомоги, що підтверджується копіями посвідчення від 30.11.1992 року, виписок із медичної карти стаціонарного хворого, відповідного виконавчого комітету Лютенської сільської ради Гадяцького району Полтавської області № 02-34/323 від 25.05.2017 року, Згідно довідки виконавчого комітету Лютенської сільської ради Гадяцького району Полтавської області від 15.03.2018 року та акта обстеження № 01-08/46 від 12.03.2018 року, [PERSON] зареєстрований та проживає в [INFO], та має згідно реєстрації наступний склад сімї: мати - [PERSON], дочка - [PERSON]. Згідно акта депутатського обстеження № 01-08/46 від 12.03.2018 року [PERSON] за вище зазначеною адресою проживає в громадянському шлюбі з [PERSON] та її сином - [PERSON], які зареєстровані в [INFO]. Крім цього, здійснює догляд за матірю, має мізерне домашнє господарство. При цьому, відповідно копії довідки Управління соціального захисту населення Гадяцької райдержадміністрації № 1212 від 13.03.2018 року, [PERSON] перебуває на обліку в Гадяцькому УССЗН і отримує ДСД згідно ЗУ «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» (дитина-інвалід [PERSON], [INFO]). Відповідно ч. 1 ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Таким чином, обовязок щодо утримання батьків настає за наявності трьох обставин: 1) повноліття дочки/сина; 2) непрацездатність батьків; 3) потреба у матеріальній допомозі. Частина 2 ст. 21 СК України визначає, що проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. При цьому, відповідно ч. 1 ст. 91 СК України, якщо жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, тривалий час проживали однією сім'єю, той із них, хто став непрацездатним під час спільного проживання, має право на утримання відповідно до статті 76 цього Кодексу. Так, відповідачем на підтвердження, що у нього на утриманні перебувають [PERSON] та її син [PERSON] не надано достатніх доказів. Факт проживання у фактичних шлюбних відносинах, який зазначено у вищезгаданому акті обстеження, не є в силу ст. 80 ЦПК України достатнім доказом на підтвердження факту перебування вказаних осіб на утриманні у відповідача. При цьому, відповідачем не надано достатніх доказів потреби [PERSON] та її сина [PERSON] у матеріальній допомозі, адже відомості, зазначені в копії довідки про перебування [PERSON] на обліку в Гадяцькому УССЗН свідчать про те, що вона отримує допомогу у звязку з наявністю в неї дитини-інваліда, а не у звязку з малозабезпеченістю. Також, суду не надано достатніх доказів щодо потреби у матеріальній допомозі [PERSON], оскільки клопотання щодо надання матеріальної допомоги піднімалось 25.05.2017 року після проведення операції на очах, тобто майже рік назад. А факт відсутності достатніх коштів на лікування, спричиненого малим розміром пенсії, про що зазначено в акті обстеження, не підтверджений достатніми доказами. Відповідно копії свідоцтва про шлюб серії І-КЕ № 112761 від 28.01.2014 року, [PERSON] зареєстрував 28.01.2014 року шлюб з [PERSON]. Також, відповідно довідки про доходи та копії довідки-розрахунку заборгованості по аліментах від 18.12.2017 року, [PERSON] працює у ФОП Рубан трактористом, заробітна плата за січень-березень 2018 року склала 11 169,00 грн., тобто по 3 723,00 грн. щомісяця, а також станом на грудень 2017 року сплачував аліменти [PERSON]Д Відповідно ч. 1 ст. 75 СК України, [PERSON] повинен матеріально підтримувати свою дружину. При цьому, обовязку щодо утримання її повнолітньої дочки у нього не виникає. Частиною 1 ст. 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Із вищезазначеної норми вбачається, що повнолітня дочка має право отримувати аліменти від батька за умови, що: а) вона продовжує навчання; б) у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги; в) не досягла 23 років; г) батько може надавати матеріальну допомогу. У разі припинення навчання до досягнення особою 23-річного віку, право на її утримання припиняється. Як вбачається ст. 200 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Статтею 201 Сімейного кодексу України визначено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Як вбачається ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що дитина - особа віком до 18 років (повноліття), якщо згідно з законом, застосовуваним до неї, вона не набуває прав повнолітньої раніше. Крім того, ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлює прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років та для дітей віком від 6 до 18 років. Таким чином, вимога щодо мінімального розміру аліментів не поширюється на повнолітніх дітей, що продовжують навчання. Крім цього, аналогічну правову позицію висловлює і Верховний Суд у своїх постановах, зокрема, у справі № 478/2108/16-ц від 21.03.2018 року. Відповідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує, що [PERSON] навчається на денному відділенні за кошти фізичних осіб у вищому навчальному закладі та у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, не досягла 23 років, [PERSON] може надавати матеріальну допомогу, отримує орендну плату, проте не працює, здійснює догляд за непрацездатною матірю, має мізерне домашнє господарство. З урахуванням вищезазначеного, суд прийшов до висновку про визначення розміру аліментів у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку. Враховуючи те, що позивач відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду, суд відповідно до ст. 141 ЦПК України вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 352,40 грн., тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial