Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, мотивуючи тим, що 08.05.2011 злочинними діями [PERSON] , йому було нанесено тілесні ушкодження середньої тяжкості. За обставинами злочину було порушено кримінальну справу, яку 23.08.2018 ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду закрито. На думку позивача, злочинними діями [PERSON] було завдано матеріальну та моральну шкоду. Зазначає, що на момент вчинення злочину, [PERSON] працював у ТОВ «Каліпсо-КРЦ» охоронником. Внаслідок дій відповідача позивач отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, за результатами МСЕК від 01.05.2014 позивачу встановлена третя група інвалідності, з 08.05.2011 року позивач постійно здійснює лікування, у зв`язку з чим несе витрати на закупівлю медичних препаратів, а також діагностичних процедур по стаціонарному та амбулаторному лікуванню. Окрім того, внаслідок травми він потерпав від сильного фізичного болю, переживав емоційні та душевні страждання. Умисне спричинення тілесних ушкоджень нанесло позивачу психологічну травму, він не зміг реалізувати свої плани, як підприємець, а саме організувати роботу кафе та обслуговування у ньому громадян, позивачем було втрачено соціальні зв`язки з друзями, а стан його здоров`я значно погіршився, що вимагає регулярного лікування. Крім того, відповідачі протягом більше 8 років не вибачились перед позивачем, не відшкодували навіть частково, завдану матеріальну та моральну шкоду. У зв`язку з чим позивач просить стягнути солідарно з відповідачів матеріальну шкоду 14 039,10 грн та моральну шкоду 200 000 грн.; вирішити питання розподілу судових витрат. Ухвалою суду від 05 лютого 2020 року у вказаній справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 11.03.2020 року відповідачем ТОВ «Каліпсо-КРЦ» подано відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову в частині позовних вимог до товариства заперечував та зазначив, що обов`язковими умовами для покладення матеріальної відповідальності за завдану працівником шкоду на роботодавця згідно ст. 1172 ЦК України є доведеність перебування останніх у трудових відносинах та виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Разом з тим, зазначає, що [PERSON] (до зміни прізвища [PERSON] ) перебував в трудових відносинах з товариством в період з 02.01.2007 року по 05.08.2009 року та в період з 05.08.2011 року по 19.01.2017 року. За таких обставин відповідач вважає, що ТОВ «Каліпсо-КРЦ» не є належним відповідачем у справі, оскільки станом на день вчинення злочину [PERSON] не перебував у трудових відносинах з товариством, що в свою чергу виключає солідарну відповідальність товариства. А тому, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог до ТОВ «Каліпсо-КРЦ». 09.06.2020 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечує в повному обсязі та зазначив, що 08.05.2011 року близько 3-ї години [PERSON] , перебуваючи на посаді охоронника ТОВ «Каліпсо-КРЦ», вживав заходи щодо припинення протиправної поведінки [PERSON] та його товариша, які порушували громадський порядок в залі. [PERSON] кілька разів словесно попередив їх про недопустимість порушення громадського порядку, але позивач та його товариш не реагували на зауваження. Після чергового зауваження [PERSON] . [PERSON] неадекватно відреагував на його слова, схопив зі столу ніж та замахнувся на нього. Оцінюючи ситуацію як загрозливу для власного життя та здоров`я, відповідач миттєво наніс йому один удар кулаком в обличчя, від чого той впав. При цьому, зазначена дія [PERSON] мала рефлекторний характер, була вчинена з метою захисту від удару ножем. А отже, зазначає, що згідно ст. 1169 ЦК України, шкода завдана особою при здійсненні нею права на самозахист від протиправних посягань, у тому числі у стані необхідної оборони, якщо при цьому не були перевищені її межі, не відшкодовується. А тому, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Ухвалою суду від 09 червня 2020 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів, яка була виконана в повному обсязі. Ухвалою суду від 30 червня 2020 року підготовче провадження по вказаній цивільні справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги повністю, надали пояснення, аналогічні викладеним у позові. Відповідач ТОВ «Каліпсо-КРЦ» в судове засідання свого представника не направило, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належно, причини неявки суду невідомі. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належно, представник відповідача направив клопотання про відкладення розгляду справи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В судовому засіданні встановлено, що 08.05.2011 року близько 03 год. в ТОВ «Каліпсо-КРЦ» по вулиці Ярослава Мудрого, буд. 24 в м. Біла Церква, Київської області, діями [PERSON] , були нанесені тілесні ушкодження середньої тяжкості [PERSON] . З ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 серпня 2018 року вбачається, що [PERSON] обвинувачується у тому, що 08.05.2011 року, на ґрунті неприязних відносин до [PERSON] та його товариша [PERSON] , що раптово виникли під час з`ясування стосунків з приводу небажання останніми залишати нічний заклад, переслідуючи мету умисного заподіяння тілесних ушкоджень останнім, вчинив бійку. В ході вказаної бійки [PERSON] наніс один цілеспрямований удар кулаком правої руки в область правого боку обличчя [PERSON] , від якого останній впав на підлогу та втратив свідомість. Згідно з висновком експерта №239/13 від 21.03.2014 року « у потерпілого [PERSON] мала місце черепно-мозкова травма у вигляді забою головного мозку легкого ступеня, субарахноідального крововиливу та синця навколоочної ділянки справа, яка утворилась від одноразової дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, індивідуальні особливості якого не знайшли свого відображення в морфологічній характеристиці тілесного ушкодження, можливо в строк та за обставин вказаних в постанові. В даний час у потерпілого мають місце залишкові явища перенесеної черепно-мозкової травми у вигляді стійкого астено-вегетативного стану з явищами іпохондрії, що відповідно до «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6 відноситься до ушкоджень середнього ступеню тяжкості». Відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 серпня 2018 року звільнено [PERSON] , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, судове провадження №357/16449/14-к, 1-кп/357/515/18 (кримінальне провадження №42013100030000034) щодо [PERSON] закрито у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. За змістом положень ст. 44 КК України звільнення від кримінальної відповідальності - це врегульована кримінальним і кримінальним процесуальним законодавством відмова держави від засудження особи, яка вчинила злочин, і від застосування щодо неї примусу у формі покарання. Звільнення особи від кримінальної відповідальності не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинуватою у вчиненні злочину. У цьому випадку КК виходить зі встановлення факту вчинення особою кримінально караного діяння, а тому передбачені КК підстави для звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до положень ст.49 КК України не слід вважати реабілітуючими. Закриття кримінального провадження ухвалою суду у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності не допускається, якщо підозрюваний (обвинувачений) проти цього заперечує. У такому випадку кримінальне провадження продовжується у загальному порядку (ч.8 ст.284, ч.3 ст.285 КПК України), суд ухвалює обвинувальний чи виправдувальний вирок, а особа, яка обвинувачується органами досудового розслідування у скоєнні кримінального правопорушення, дістає можливість добитись свого публічного виправдання у судовому порядку. Зважаючи на те, що відповідач [PERSON] на продовженні кримінального провадження та ухваленні виправдувального вироку не наполягав, кримінальне провадження в справі закрито саме за його клопотанням, підстава закриття кримінального провадження не є реабілітуючою, суд вважає, що між протиправними діями відповідача, виною відповідача у вчиненні кримінального правопорушення та наслідками у виді заподіяння позивачу, як потерпілому у даному кримінальному правопорушенні, майнової та моральної шкоди є причинно-наслідковий зв`язок. За загальним правилом, відповідно до ч. 1ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 1 ст. 1177 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Згідно ч.1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачний ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно виписки із історії хвороби №5079, [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в НХВ Білоцерківської МВ №2 з 08.05.2011 року по 31.05.2011 року, з діагнозом: забій г/мозгу середнього ступеня тяжкості, субарохноідального крововиливу, поверхнева травма обличчя. З матеріалів справи вбачається, що результаті отриманих травм позивач неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Комунального некомерційного підприємства БМР «Білоцерківська міська лікарня №2», що підтверджується виписками із історії хвороби № 8495, №2866, №12407, №4388, №12455 (а.с. 15-25). Крім того, 01 травня 2014 року за результати огляду МСЕК [PERSON] було встановлено третю групу інвалідності (а.с. 13). Згідно індивідуальної програми реабілітації інваліда №623 від 05.05.2014 року та №673 від 26.04.2012 року, [PERSON] проходив реабілітацію за наслідками перенесеної у 2011 році черепно-мозкової травми (а.с. 26-31). З матеріалів справи вбачається, що під час проходження лікування позивачем на придбання ліків та лікування в медичних закладах було витрачено власні кошти на суму 14 039,10 грн., що підтверджується товарними чеками, квитанціями та актом приймання-передачі наданих медичних послуг (а.с. 32-42). Позивач, звертаючись з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Каліпсо-КРЦ» про солідарне відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, посилався на те, що [PERSON] на час скоєння злочину перебував у трудових відносинах з товариством. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних спра за позовами про відшкодування шкоди» відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що наказом ТОВ «Каліпсо-КРЦ» №60-к від 02.01.2007 року [PERSON] (після зміни прізвища [PERSON] ) прийнято на посаду охоронця казино з 02 січня 2007 року з посадовим окладом згідно штатного розпису. Наказом ТОВ «Каліпсо-КРЦ» №173-к від 05.08.2009 року звільнено з 05.08.2009 року за згодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України з посади охоронника казино ТОВ «Каліпсо-КРЦ» , зокрема, [PERSON] Наказом ТОВ «Каліпсо-КРЦ» №222-К від 05 серпня 2011 року [PERSON] прийнято на роботу охоронником ТОВ «Каліпсо-КРЦ» з 05.08.2011 року та наказом №3-К від 19 січня 2017 року звільнено з посади. Наведене підтверджується листом Головного управління Пенсійного фонду України №1000-0603-7/51988 від 26.06.2020, в якому управління повідомляє, що застрахована особа [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ «Каліпсо-КРЦ» з 01.08.2011 року по 19.01.2017 року, єдиний соціальний внесок за даний період сплачено, страховий стаж зараховано в повному обсязі. З огляду на вищевказане, беручи до уваги встановлені судом обставини, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення шкоди з ТОВ «Каліпсо-КРЦ», оскільки [PERSON] не перебував у трудових відносинах з товариством, а отже останнє не має обов`язоку відшкодувати шкоду позивачу у відповідності до ст. 1172 ЦК України.. Приймаючи до уваги те, що завдана позивачу майнова шкода відповідачем [PERSON] не відшкодована, суд дійшов висновку що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в частині стягнення матеріальної шкоди з [PERSON] в повному обсязі. При вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного. Ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси. Відповідно до частини першої ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, на осіб, які заподіяли моральну шкоду спільно (взаємопов`язаними, сукупними діями або діями з єдиним наміром), відповідно до статей 174, 451 ЦК України покладається солідарна відповідальність по її відшкодуванню. Європейський суд з прав людини вказує, що перше речення статті 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає від держав, серед іншого, запровадження законодавчих та адміністративних механізмів, спрямованих на забезпечення ефективного стримування загроз праву на життя у контексті як державної, так і приватної діяльності, під час здійснення якої право на життя може опинитися під загрозою (рішення у cправі «Енерюлдіз проти Туреччини»). Якщо порушення права на життя чи тілесну недоторканість не здійснюється навмисно, позитивне зобов`язання за статтею 2 Конвенції щодо створення ефективної судової системи не обов`язково вимагає надання кримінально-правового засобу правового захисту в кожному випадку (рішення у справі «Во проти Франції»). Ґрунтуючись на природно-правових засадах розумності й добросовісності, суд бере до уваги вразливість становища позивачів, ступінь важливості для їх предмета спору та, відповідно, необхідність вияву суб`єктами правозастосування особливої сумлінності при розгляді справи цієї особи. При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат. З огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. З огляду на викладене, суд вважає, що неправомірними діями відповідача [PERSON] позивачу [PERSON] завдано моральної шкоди, яка полягає, зокрема, у порушенні його нормальних життєвих зв`язків, що потягло за собою додаткові зусилля для їх відновлення. Так, позивачу [PERSON] було завдано тілесні ушкодження, а саме черепно-мозкова травма у вигляді забою головного мозку легкого ступеня, субарахноідального крововиливу та синця навколоочної ділянки справа, що підтверджується матеріалами справи. Як вже зазначалось, в результаті отриманих тілесних ушкоджень позивач перебував на стаціонарному лікуванні у НХВ Білоцерківської МВ №2. Окрім того, з довідки до акта огляду МСЕК серія КИО-1 №0403747 вбачається, що [PERSON] встановлена третя група інвалідності з 01.05.2014 (а.с.13). Враховуючи, що позивач [PERSON] зазнав душевних страждань у зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень, що документально підтверджено, вимушено змінився спосіб його життя, потребує додаткових зусиль для його організації, суд знаходить обґрунтованою вимогу про відшкодування моральної шкоди з відповідача [PERSON] у розмірі 200 000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з вказаним позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 3 000 грн. 00 коп., а тому на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі, а саме: сплачений позивачем судовий збір підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача [PERSON] . З урахуванням викладеного,

Outcome: partial