Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи його тим, що він перебував з жовтня 1994 року по лютий 2018 року у трудових відносинах з вугільними підприємствами м.Добропілля, в тому чилі відповідача, працюючи прохідником 5 розряду на ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» ВСП «Шахтоуправління «Добропільське». 06 лютого 2018 року звільнений з підприємства за станом здоров`я. У період роботи він працював в підземних умовах, виконуючи важку роботу, внаслідок чого отримав професійні захворювання, які встановлені актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання №3 від 01 березня 2018, а також довідкою МСЕК від 11.04.2018р., якою йому за наслідками огляду в сукупності професійних захворювань встановлено третю групу інвалідності та 60% втрати професійної працездатності. Позивач вважає, що внаслідок отриманих ним захворювань йому були заподіяні, насамперед, фізичний біль, а також душевні страждання. Порушення права на охорону здоров`я та безпечну працю під час роботи призвели до захворювань, яка мають невиліковний характер, у зв`язку з якими позивач стверджує, що порушена його нормальна життєдіяльність, тривалий час лікувався, і продовжує на теперішній час проходити курси з лікування. Постійно вживає ліки. Окрім хронічної попереко-крижової радікулопатії в стадії загострення, отримав також хронічну двобічну сенсоневральну приглухуватість ІІ ступеня, що також є хворобою, отриманою від умов праці. На теперішній час не може виконувати певні роботи у побуті, тому вся важка праця лягла на плечі дружини. Обмежився у спілкуванні із знайомими та друзями. Моральну шкоду позивач оцінює у 60000 грн., яку просить стягнути з відповідача. Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування цього посилається на те, що що вини відповідача у завданні моральної шкоди немає, оскільки позивача було допущено до праці виключно на підставі медичних довідок, виданих лікарською установою. Незрозумілим вважають відсутність вимог про відшкодування шкоди до лікувального закладу, який не виявив своєчасно виникнення хвороби. Вважають, що завдання моральної шкоди саме відповідачем позивачем не підтверджено доказами. Заявлений розмір такої шкоди до стягнення суттєво завищено, немає розрахунку його розміру. Позивачем не додано до позовної заяви висновків медичних установ про встановлення факту завдання йому та розміру цієї моральної шкоди. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з мотивів, викладених у позовній заяві, та просили заявлені вимоги задовольнити. Представник відповідача ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» в судовому засіданні не погодився із заявленими вимогами та просив відмовити у їх задоволенні повністю. Вислухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають частковому задоволенню з таких підстав: В судовому засіданні встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем і працював в ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля», що підтверджується копією трудової книжки [PERSON] 06.02.2018 року останній був звільнений з ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» за п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоров`я (а.с.5-7). За час роботи на підприємстві відповідача позивач отримав професійне захворювання. Даний факт підтверджується актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання №3 від 01.03.2018р. (а.с.12-13), виписками з медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] за №6311, №62, №5131, №5205, №612 (а.с.25-35), санітарно-гігієнічною характеристикою умов праці від 28.12.2017р. (а.с.9-11), медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність професійного характеру захворювання від 24.01.2018 року №110 (а.с.30), довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги №066687 від 11.04.2018 року за наслідками первинного огляду (а.с.16). Зокрема, зазначеною довідкою та довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0869546 від 11.04.2018 року підтверджується, що позивачу встановлено за первинним оглядом за сукупністю 60% втрати професійної працездатності з 30.03.2018 року, з них: 50% - хронічна попереково-крижова радикулопатія та 10% - хронічна двобічна приглухуватість, і вказана втрата працездатності пов`язана з профзахворюванням (а.с.16). Цими ж довідками підтверджується факт встановлення позивачу вперше з 30.03.2018 року третя група інвалідності, яка пов`язана з його професійним захворюванням. За висновками МСЕК [PERSON] протипоказана робота в умовах впливу фізичних навантажень, шуму дискомфортного мікроклімату (а.с.16). Згідно до ч.3 ст.43 Конституції України, кожному гарантується основним Законом держави право на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до ч.2 ст.153 Кодексу законів про працю України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173\~цього Кодексу передбачено,\~що шкода,\~заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Статтею 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. У судовому засіданні достовірно встановлено, що шкоду здоров`ю внаслідок професійного захворювання [PERSON] заподіяно з вини відповідача, що підтверджується актом розслідування хронічного професійного захворювання (а.с.12) та висновком МСЕК від 11.04.2018 року (а.с.16-17). Актом розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання №3 від 01.03.2018р. (а.с.10-11) підтверджується, що [PERSON] за час роботи на підприємстві відповідача отримав професійне захворювання, а саме: хронічну попереково-крижову радикулопатію L5, S1 ліворуч в стадії загострення із значними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом; а також хронічну двобічну сенсоневральну приглухуватість ІІ ступеня (легка ступінь зниження слуху); супутні: гіпертонічну хворобу І ст., ІІ ст., ішемічну хворобу серця: дифузний кардіосклероз тощо. Захворювання професійні, виникли за обставин тривалої роботи в умовах впливу несприятливих виробничих факторів. [PERSON] не працює з 06.02.2018 року. Причинами професійного захворювання названі, зокрема, вплив на потерпілого несприятливих виробничих факторів (важкість праці, шум, напруженість праці). Вищевказане свідчить про те, що роботодавець ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» під час роботи позивача допустив перевищення гранично допустимого рівня впливу важких умов праці, а саме фізичного динамічного, статичного навантаження у зміну, а також рівня шуму на робочому місці, що є порушенням ст.153 КЗпП\~та ст.13 Закону України «Про охорону праці». Зазначені важкі умови праці стали причиною виникнення професійного захворювання позивача, яке у нього вперше виявлено висновком МСЕК від 11.04.2018 року, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, які виникли з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів. Внаслідок професійного захворювання позивачу завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров`я, погіршенням життєвих умов, що безсумнівно потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як встановлено судом та підтверджується медичними документами, дослідженими в судовому засіданні, внаслідок отриманих захворювань позивач відчуває фізичні болі, загальну слабкість. Вимушений періодично проходити лікування, що підтверджено відповідними документами - виписками (а.с.25, 26, 29, 31, 33, 35, ) які мають відношення до справи, постійно потрібно приймати ліки, не має можливості вести активний спосіб життя, через отримані захворювання за станом здоров`я особу звільнено, тобто він втратив високооплачувану роботу. Такі обставини в сукупності певно викликають моральні страждання, які тривають значний час. Отже, позивач внаслідок стійкої втрати професійної працездатності позбавлений можливості щодо реалізації своїх звичок та бажань, ушкодження його здоров`я призвело до негативних наслідків морального характеру, що потребує додаткових зусиль для організації його життя. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду України № 5 від 25.05.2001 року) заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Визначення моральної шкоди міститься у положеннях статті 23 Цивільного кодексу України, у якій зазначено, що моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з противоправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном, або в інший спосіб. Згідно ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказами наявності факту заподіяння позивачу моральної шкоди є акт про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, рішення МСЕК про встановлення позивачу стійкої втрати працездатності та встановлення інвалідності, медичні документи, які підтверджують тривалість і необхідність лікування у зв`язку з профзахворюванням. На основі аналізу приведених вище доказів, суд вважає, що вина відповідача у спричиненні позивачеві моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я є доведеною, що є підставою для задоволення позову. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує тривалість роботи на підприємстві позивача в умовах впливу фізичних навантажень, шуму, характер і тяжкість отриманих позивачем професійних захворювань, що порушує його нормальні життєві зв`язки та викликає фізичні і моральні страждання, ступінь втрати ним професійної працездатності, тривалість розладу його здоров`я, невиліковність, вимушеність звільнення з роботи через стан свого здоров`я. Враховуючи наведене, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 35000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Заявлену суму до стягнення у 60000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди суд не находить можливим з причин завищення позовних вимог, оскільки така сума не відповідає глибині моральних та фізичних страждань позивача, ступеню втрати ним професійної працездатності. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Доводи відповідача з приводу того, що позивач не надав обґрунтований розрахунок моральної шкоди, не представив медичні документи про встановлення факту завдання позивачу моральної шкоди та ступеню заподіяння моральної шкоди, не заслуговують на увагу, так як пунктом 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 р. передбачено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності вже спричиняють йому моральні і фізичні страждання. Крім того, суд враховує, що позивач спочатку працював на вугільних шахтах Державного підприємства «Добропіллявугілля», з 01.11.2011р. реорганізоване воно через приєднання до орендаря ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля». На базі ВП «Шахта «Добропільська» створено і розпочато роботу ВСП «Шахта «Добропільська» ТОВ «ДТЕК «ДТЕК «Добропіллявугілля», на підставі наказу Міністерства вугільної промисловості №50 від 07.02.2011р., а також наказу ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» №45 від 24.10.2011р., у зв`язку з чим відповідальним за відшкодування моральної шкоди позивачу є саме відповідач ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля». У зв`язку з вищенаведеним, а також з вивчених медичних документів, суд не приймає до уваги твердження представника відповідача, що захворювання отримане під час праці на іншому підприємстві, а також що за період праці на ТОВ ДТЕК «Добропіллявугілля» позивач фактично був відсутній на роботі, і що відсутні підстави стягнення саме з відповідача моральної шкоди. Щодо інших аргументів представника відповідача, то Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). У зв`язку з наведеним, суд відхиляє всі інші доводи відповідача, обмежується вищенаведеним обґрунтуванням прийнятого рішення, без надання детальної відповіді на кожну з висловлених під час розгляду справи міркувань і позицій. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд на підставі ст.141 ЦПК України вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 490,47 грн.

Outcome: partial