Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сарненського районного суду Рівненської області з позовом в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі - 150000 грн.; 7500 грн. - проценти за користування грошовими коштами. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те що 30.06.2020 року сторони уклали договір позики, відповідно до якого [PERSON] позичив у [PERSON] 150000 грн., із зобов`язанням повернути у визначені договором розміри, строки і порядку зі сплатою процентів із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, що підтверджується договором та виданою розпискою. Позичені кошти мали бути повернуті одноразово до 01.09.2020 року. Однак, позичені кошти [PERSON] не повернув, на вимогу про погашення коштів не відреагував, таким чином станом на 14.12.2020 рок борг становить 150000 грн., проценти - 7500 грн., що стало підставою звернення до суду. До початку розгляду справи по суті, позивач зменшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача 49320 грн., з яких: 45000 грн. - заборгованості за договором позики та 4320 грн. - процентів за користування коштами. В судове засідання позивач не з`явився, його представник подав заяву, якою позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з`явився, просив проводити розглядати справу без його участі, позовні вимоги з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог визнав. Суд дослідивши надані докази, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ст.1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України вказує на те, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів за своєю суттю є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Частиною першою статті 1049 ЦК України визначено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Системний аналіз зазначених норм цивільного законодавства України вказує на те, що договір позики є двостороннім правочином, реальним, одностороннім договором (оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі щодо повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права). Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом положень частин першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 30.06.2020 року між сторонами було укладено та [PERSON] підписав розписку про отримання у [PERSON] 150000 грн. із зобов`язанням повернути вказану суму через два місяці зі сплатою процентів із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ. Згідно розписки від 10.03.2021 року відповідач сплатив в рахунок погашення заборгованості за договором позики 105000 грн. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача за договором позики заборгованості у розмірі 49320грн.. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача стягнути документально підтверджені судові витрати в сумі 1575 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved