Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] сільської ради Луцького району Волинської області, [PERSON] про визнання недійсним рішення [PERSON] сільської ради та державного акту на право приватної власності на земельну ділянку. Позов мотивує тим, що на підставі договору дарування, посвідченого секретарем Гіркополонківської сільської ради 15.03.1983 року № 7 житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по вул. Зарічній, 42 в с. Гірка Полонка Луцького району належить на праві спільної часткової власності йому та [PERSON] Проте, 06.08.1997 року [PERSON] помер. Зазначає, що з надісланих Апеляційним судом Волинської області документів по цивільній справі за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON] сільської ради про визнання недійсним договору дарування житлового будинку та визнання права власності на житловий будинок в травні 2015 року він дізнався, що спірний будинок розташований на земельній ділянці, яка належить іншій особі. Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 21.05.2015 року в даній справ скасовано рішення Луцького міськрайонного суду від 04.03.2015 року і ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову. З врахуванням зазначених обставин на підставі чинного договору дарування від 15.03.1983 року житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами належить йому та [PERSON], тому для обслуговування даного будинку необхідна земельна ділянка. За рішенням [PERSON] сільської ради від 25.10.1995 року № 33 [PERSON] передано безоплатно у власність земельні ділянки: для обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,12 га, для ведення особистого підсобного господарства площею 0,28 га. Згідно схеми розташування земельної ділянки передачі у власність [PERSON] підлягала земельна ділянка площею 0,43 га в с. Гірка Полонка, в тому числі під житловим будинком, господарськими будівлями і спорудами, які належать на праві власності йому та [PERSON] Вважає, що прийняте рішення [PERSON] сільської ради від 25.10.1995 року № 33 та виданий на його підставі 11.01.1996 року державний акт на право приватної власності на земельну ділянку порушують його права як співвласника житлового будинку. В звязку з чим, просить визнати недійсним рішення [PERSON] сільської ради від 25.10.1995 року № 33 про передачу безоплатно у власність [PERSON] земельних ділянок: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель в розмірі 0,12 га та для ведення особистого підсобного господарства в розмірі 0,28 га та визнати недійсним державний акт на право власності на землю серії ІІ-ВЛ №012927, виданий [PERSON] [PERSON] сільською радою Луцького району Волинської області 11.01.1996 року та зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 78. Ухвалою суду від 28.03.2016 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON], [PERSON] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, з підстав викладених у позовній заяві. Просила суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні за безпідставністю. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову. Представник [PERSON] сільської ради в судове засідання не зявився, проте належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. В ході судового розгляду позов визнавав та не заперечував проти його задоволення. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності осіб, які не зявились за наявними матеріалами справи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. 15 березня 1983 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] був укладений договір дарування, згідно якого останнім був подарований в рівних частинах житловий будинок по вул. Зарічній, 42, в с. Гірка Полонка Луцького району (а.с. 12). Даний правочин був 15 березня 1983 року посвідчений секретарем сільської ради та зареєстрований в реєстрі за №7. Право власності на зазначений житловий будинок було оформлено за колгоспним двором, головою якого був [PERSON] 22 травня 1989 року на підставі рішення Луцької районної ради народних депутатів №118 від 15 травня 1989 року (а.с. 10 матеріалів інвентаризаційної справи №48). Як вбачається з матеріалів справи право власності на спірний будинок на підставі укладеного договору дарування від 15 березня 1983 року зареєстровано за [PERSON], [PERSON] 04.02.1998 року (а.с. 12). Рішенням [PERSON] сільської ради Луцького району Волинської області від 25.10.1995 року за № 33 [PERSON] передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель в розмірі 0,12 га та для ведення особистого підсобного господарства в розмірі 0,28 га (а.с. 13). 25.11.1995 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЕГ № 001801 від 27.11.1995 року (а.с. 37). На підставі матеріалів технічного звіту, 11.01.1996 року [PERSON] сільською радою Луцького району Волинської області видано [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ІІ-ВЛ №012927, площею 0,43 га, для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення особистого підсобного господарства, яка розташована на території с. Гірка Полонка Луцького району Волинської області, який зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 78 (а.с. 70). Однак, Технічний звіт по видачі державного акту [PERSON] на право приватної власності на земельну ділянку, розташовану на території [PERSON] сільської ради виготовлений Центром науково-технічних послуг після смерті землекористувача [PERSON] в 1996 році на підставі заяви, поданої від його імені від 11.01.1996 року, акту погодження меж з суміжними землекористувачами (землевласниками) складеного [PERSON] сільською радою 11.01.1996 року, схеми розташування земельної ділянки, розрахунку площ земельної ділянки та експлікації земель (а.с. 97-101). Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] 20.01.2004 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЕГ № 142863 від 26.04.2004 року. \~За життя [PERSON] 23.11.1998 року склала заповіт, яким все своє майно в тому числі і спірну земельну ділянку заповіла своїй дочці [PERSON] На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.11.2004 за № 1 -1967 [PERSON] видані державні акти на право власності на земельну ділянку: серії ВА № 661410 на земельну ділянку площею 0,12 га кадастровий номер 0722881600:01:001:0341 для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, серії ЯА № 661414 на земельну ділянку площею 0,3097 га кадастровий номер 0722881600:01:001:0342 для ведення особистого селянського господарства (а.с. 19, 20). Згідно ч. 1, 2 ст. 6 Земельного Кодексу України від 18.12.1990 року № 561-XII громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для: ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); садівництва; дачного і гаражного будівництва. Громадяни набувають право власності на земельні ділянки у разі: одержання їх у спадщину; одержання частки землі у спільному майні подружжя; купівлі-продажу, дарування та обміну. Ч. 5 ст. 17 Земельного Кодексу України від 18.12.1990 року № 561-XII передбачено, що передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для: ведення селянського (фермерського) господарства у розмірі згідно з статтею 52 цього Кодексу; ведення особистого підсобного господарства у розмірі згідно з статтею 56 цього Кодексу; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу. Статтею 19 Земельного Кодексу України від 18.12.1990 року визначено, що міська Рада народних депутатів надає у користування земельні ділянки (крім ріллі і земельних ділянок, зайнятих багаторічними насадженнями) для будь-яких потреб у межах міста. Відповідно до приписів ст. 22 Земельного Кодексу України № 561-XII право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Згідно норм ст. 23 Земельного Кодексу України № 561-XII документом, що посвідчує право користування землею є державний акт, який видається і реєструється сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Ч. 1 ст. 30Земельного Кодексу України від 18.12.1990 року № 561-XII передбачено, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. Отже, [PERSON] сільська рада не вправі була передавати безплатно у власність колишньому власнику житлового будинку та колишньому землекористувачу [PERSON] земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Крім того, видача державного акту на право приватної власності на землю на імя померлого [PERSON]І суперечить вимогам ч. 2 ст. 9 ЦК України (в редакції 1963 року), згідно якої правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю. Таким чином, в порушення вимог земельного законодавства [PERSON] на підставі рішення [PERSON] сільської ради від 25.10.1995 року за № 33, виданий 11.01.1996 року державний акт серії ІІ-ВЛ № 012927 на право власності на спірну земельну ділянку, чим порушено права позивача, як співвласника житлового будинку, а тому вимоги [PERSON] підлягають до задоволення. Крім того, із матеріалів справи вбачається, що третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] подала заяву про застосування строків позовної давності і просила суд відмовити в позові з цієї підстави. Статтею 257 ЦК України встановлена тривалість загальної позовної давності у три роки. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Що стосується пропуску строку позовної давності, то суд вважає, що позивачем не пропущено строк позовної давності, оскільки з надісланих йому Апеляційним судом Волинської області документів в цивільній справі за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON] сільської ради про визнання недійсним договору дарування житлового будинку та визнання права власності на житловий будинок в травні 2015 року [PERSON] дізнався, що спірний будинок розташований на земельній ділянці, яка належить відповідачу [PERSON] З даним позовом [PERSON] звернувся до суду 16.02.2016 року, тобто в межах встановленого трирічного строку позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, проте судові витрати позивач залишив за собою, про що подав письмову заяву.

Outcome: approved