Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду з позовом до ПАТ «АКБ «Капітал» (далі по тексту - відповідач) про розірвання договору строкового банківського вкладу (депозиту) № 3/ВФЛ/0574 від 03 квітня 2013 року, стягнення коштів в сумі 11 340 доларів США у валюті вкладу та всіх нарахованих відсотків також у валюті вкладу та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами 03.04.2013р. було укладено договір строкового банківського вкладу №3/0/ВФЛ/0574 у Київській філії ПАТ «АКБ «Капітал», відповідно до умов якого відповідач прийняв від позивача грошові кошти у розмірі 11 340 доларів США на строк 548 днів з 03.04.2013 по 03.10.2014 (кінцева дата повернення), які зобов'язувався повернути позивачу, сплатити проценти на умовах та в порядку, визначеному договором. 08.10.2014р. позивач звернувся до відповідача з проханням повернути кошти в сумі 11 340 доларів США у валюті вкладу та нарахованих відсотків у валюті вкладу 10.10.2014р. Разом з тим, 10.10.2014 відповідачем кошти повернуті не були, у зв'язку з чим позивач звернувся до відповідача із скаргою. Проте відповідачем вказана скарга, як і подальші заяви про повернення банківського вкладу, були залишені поза увагою. Крім того, 30.01.2015р. позивач звертався до відповідача із заявою на видачу готівки, оформленою у відповідності до Постанови Правління НБУ від 01.06.2011 № 174 «Про затвердження Інструкції про ведення касових операцій банками в України», разом з тим,заява оформлена банком не була, кошти позивачу відповідач не повернув. Позивач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився. Через канцелярію суду надав письмові заперечення, відповідно до яких просив відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що позивач не звертався до відповідача із заявою, оформленою у відповідності до Постанови Правління НБУ від 01.06.2011 № 174 «Про затвердження Інструкції про ведення касових операцій банками в України», а тому права позивача порушені не були. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 03 квітня 2013 року між сторонами було укладено Договір № 3/0/ВЛФ/0574 строкового банківського вкладу (депозиту) (іноземна валюта - Долар США) (а.с. 35-36). Відповідно до п. 1.1. Банк (відповідач) приймає від Вкладника (позивача) грошові кошти у розмірі 11 340 доларів США, на строк 548 днів з 03.04.2013 по 03.10.2014 та зобов'язується повернути вклад Вкладнику та виплачувати проценти за вкладом на умовах та в порядку, встановлених цим договором. Договором визначено, що в день підписання цього договору, Вкладник вносить, а Банк приймає вклад та обліковує його суму на вкладному рахунку в Долар США № [NUMBER] в Київській філії ПАТ «АКБ «Капітал», Банк нараховує Вкладнику проценти на суму вкладу в розмірі 11.50 % річних, в порядку, визначеному розділом 2 даного Договору (п.п. 1.1.1., 1.1.2 Договору). Відповідно до п. 2.3. виплата Вкладнику процентів за вкладом здійснюється в кінці строку у відповідний календарний день закінчення строку договору шляхом видачі готівкових коштів у відповідному розмірі через касу банку. Згідно положень п. 1.2. Договору, даний Договір укладається на умовах повернення вкладу зі сплином встановленого у п. 1.1. Договору строку (строковий вкладу), кінцевою датою якого є 03.10.2014. Відповідно до п. 4.1. Договору, Банк гарантує Вкладнику повернення прийнятих від нього грошових коштів Статутним капіталом Банком і всім належним йому майном. Згідно положень п. 4.3. Договору, у випадку порушення своїх зобов'язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність, згідно чинного законодавства України. Порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. В судовому засіданні встановлено, що позивачем виконані умови договору, а саме внесено грошові кошти в сумі 11 340 доларів США, що підтверджується квитанцією № TR.12501.76.23 від 03.04.2013р. (а.с.40). 08 жовтня 2014 року, тобто після настання кінцевої дати повернення вкладу, позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення вкладу та нарахованих відсотків у валюті вкладу (а.с. 11). Разом з тим, відповідачем вклад повернутий не був. В подальшому 08.10.2014р. та 10.10.2014р. позивач звернувся із скаргою на дії відповідача з вимогою повернути вклад та нараховані відсотки, а також вимогою повідомити про причини відмови у повернені вкладу та вимогою надати виписку по банківському рахунку (а.с. 13). Крім того, позивачем додатково було направлено повідомлення телеграфом Голові ПАТ «АКБ «Капітал» з проханням щодо повернення суми вкладу та нарахованих відсотків (а.с. 12). Разом з тим, ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Також, ч.ч. 1, 2, ст. 319 та ч. 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно із ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Також, слід зазначити, що згідно вимог ч. 3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. При цьому, положеннями ст. 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Проте, представником відповідача не надано до суду жодних доказів, з яких би вбачалося, що фінансові операції щодо видачі належних позивачу коштів обмежені за рішенням суду або зупинені в порядку, визначеному ст. 17 Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму», як такі, що можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Крім того, суд не приймає до уваги заперечення відповідача, оскільки позивач додатково 30.01.2015р. звернувся до Банку із заявою про виготовлення заяви на видачу готівки (а.с. 48-49). Разом з тим, відповідач таку заяву не виготував, суму вкладу позивачу повернуто не було. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань по поверненню вкладу у строки, встановлені у договорі, позовні вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума вкладу у розмірі 11 340 доларів США. Разом з тим, відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач просить зокрема розірвати вказаний договір Договору строкового банківського вкладу (депозиту) № 3/ВФЛ/0574 від 03 квітня 2013 року. Відповідно до ст. 652 ч.1 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Однак, частиною 2 ст. 652 ЦК України передбачено, що в разі недосягнення сторонами згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладання договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладанні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована особа. Отже, для розірвання договору у разі істотної зміни обставин необхідно наявність усіх перелічених умов одночасно. Виходячи з вищевикладеного, позивачем не доведено наявності одночасно всіх чотирьох умов, необхідних для розірвання Договору строкового банківського вкладу (депозиту) № 3/ВФЛ/0574 від 03 квітня 2013 року, а тому позовні вимоги в частині розірвання вказаного договору є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, позивач просить стягнути на свою користь нараховані відсотки у валюті вкладу. Відповідно до ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Разом з тим, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу щодо того, що вказані відсотки не були повернуті відповідачем. Позивачем також не надано і відповідного розрахунку заборгованості по відсоткам, нарахованим на суму вкладу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягнути з Відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у сумі 3654 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial