Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із позовом про визначення додаткового строку для на прийняття спадщини. Позивач вказує, що є племінником [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Мати позивача, [PERSON] , яка доводилася [PERSON] рідною сестрою, померла [INFO] , таким чином позивач є спадкоємцем другої черги. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, до складу якої, зокрема входить нерухоме майно-1/2 частина будинку [ADDRESS] . Позивач у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини не подав, спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] , прийняла [PERSON] , як спадкоємиця четвертої черги, - особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. В зв`язку з цим 20 серпня 2018 року Шостою Київською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу № 62877831 на майно та майнові права спадкодавця, за якою [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину . Право власності на Ѕ належного [PERSON] будинку у м. Запоріжжя відповідачкою станом на 10 серпня 2021 року не оформлено. Про смерть спадкодавця , який давно не проживав в м. Запоріжжі, спілкувався із племінником нерегулярно, мав добрий стан здоров`я та загинув раптово ( внаслідок ДТП) позивач дізнався лише в липні 2021 року. До того часу позивач кілька разів намагався додзвонитися до дядька, але той не відповідав, однак спадкодавець вів доволі активний спосіб життя, часто подорожував у справах , тому випадки втрати з тим зв`язку на довгий час відбувалися і раніше. Трагічну новину позивачу повідомила колишня сусідка спадкодавця, [PERSON] , яка проживає в будинку [ADDRESS] 37-го батальйону. Побачивши невідомих людей, які виносять речі із сусідського будинку, вона вийшла поцікавитися , що відбувається, і засівала від відповідачки, що її колишній сусід помер, а відповідачка нібито є його дружиною. Після цієї розмови сусідка зателефонувала [PERSON] , який час від часу доглядав за будинком, та переказала, що відбулося. Позивач, достойменно знаючи, що його дядько одружений не був, звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Білої Т.С., яка перевіривши відомості зі Спадкового реєстру, підтвердила позивачу і факт смерті [PERSON] , і факт наявності спадкової справи та виданих в межах цієї справи свідоцтв про право на спадщину. Після отримання інформації від сусідки померлого, позивач звернувся до офіційного сайту судової влади України та Єдиного державного реєстру судових рішень, в результаті чого з`ясувалося, що [PERSON] кілька разів намагалась в судовому порядку встановити факт спільного проживання із [PERSON] . Однак , Постановою Волинського апеляційного суду від 17.12.2018 року у справі № 161/5715/18 скасовано рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області , заяву [PERSON] , подану в порядку окремого провадження (заінтересовані особи: Київська міська рада, Новобиківська міська рада Бобривицького району Чернігівської області) про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без укладення шлюбу - залишено без розгляду. Постанову мотивовано тим, що заявниця просила встановити факт проживання однією сім`єю зі спадкодавцем задля вирішення спору про право власності на майно, на яке, з огляду на відсутність інших спадкоємців, претендує Київська міська рада, отже між сторонами наявний спір про право, який підлягає вирішенню в порядку позовного, а не окремого провадження. Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 27.08.2019 року у справі № 729/168/19 (залішено без змін Чернігівським апеляційним судом і набрало чинності 10.12.2019р.) у позові відповідачки до Новобиківської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області, Київської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем відмовлено. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.02.2020 року не оскаржувалось та набрало чинності 05.03.2020 року. За заявою відповідачки , зацікавлена особа - [PERSON] встановлено факт проживання однією сім`єю відповідачки і спадкодавця. З рішення суду вбачається, що заінтересована особа насправді жодного інтересу до розгляду справи не виявила , відповідачка ж, зі свого боку , пояснила , що встановлення факту проживання однією сім`єю потрібно їй виключно для отримання невиплаченої пенсії та допомоги у зв`язку із втратою одержувача пенсії. Наведене наочно демонструє, що відповідачка, якій, якщо вона, дійсно, проживала із [PERSON] однією сім`єю, як вона про це зазначає, не могло не бути відомо про наявність в її «чоловіка» сестри та племінника - спадкоємців другої черги, цілком свідомо тривалий час приховувала від [PERSON] факт смерті його дядька [PERSON] , визначаючи відповідачами (заінтересованими особами) у своїх зверненнях до суду відповідні територіальні громади, а коли одна з них виявила зацікавленість в отриманні спадкового майна - взагалі сторонню особу, що жодного відношення до Спадкодавця не має. За таких обставин [PERSON] має всі підстави стверджувати , що пропуск ним строку на прийняття спадщини був зумовлений не просто об`єктивними обставинами , а навмисними діями [PERSON] , яка абсолютно цілеспрямовано створила ситуацію, в якій справжні спадкоємці мали втратити права на спадок через їхню необізнаність про факт смерті свого родича. Таким чином, позивач вважає, що причина пропуску ним строку для прийняття спадщини є поважною. Позивач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка повідомлена про розгляд справ, шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження разом з матеріалами позовної заяви на адресу її реєстрації. Відповідачка відзиву на позов не подала, причини неявки суду не повідомила, з заявою про розгляд справи у її відсутність до суду не зверталась, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Сторони не звертались до суду з клопотання про розгляд справи в загальному позовному провадженні. Суд, за згодою позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи у відповідності зі ст.ст. 223, 279, 280 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, що передбачено ч.1ст.1270 ЦК України. Відповідно до ч.1, 2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини, що зазначено у ч.3ст.1272 ЦК України. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, встановленому статтею 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Повторне визначення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини одним і тим же спадкоємцем законодавством не передбачено. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , про що є свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 28 липня 2021 року, актовий запис №6 (а.с.7). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить Ѕ частина будинку [ADDRESS] . Позивач є племінником [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Мати позивача, [PERSON] , яка доводилася [PERSON] рідною сестрою, померла [INFO] , таким чином позивач є спадкоємцем другої черги. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, до складу якої, зокрема входить нерухоме майно-1/2 частина будинку [ADDRESS] . Позивач у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини не подав, спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] , прийняла [PERSON] , як спадкоємиця четвертої черги, - особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. В зв`язку з цим 20 серпня 2018 року Шостою Київською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу № 62877831 на майно та майнові права спадкодавця, за якою [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину . Право власності на Ѕ належного [PERSON] будинку у м. Запоріжжя відповідачкою станом на 10 серпня 2021 року не оформлено. Про смерть спадкодавця , який давно не проживав в м. Запоріжжі, спілкувався із племінником нерегулярно, мав добрий стан здоров`я та загинув раптово ( внаслідок ДТП) позивач дізнався лише в липні 2021 року. До того часу позивач кілька разів намагався додзвонитися до дядька, але той не відповідав, однак спадкодавець вів доволі активний спосіб життя, часто подорожував у справах , тому випадки втрати з тим зв`язку на довгий час відбувалися і раніше. Трагічну новину позивачу повідомила колишня сусідка спадкодавця, [PERSON] , яка проживає в будинку [ADDRESS] - го батальйону. Побачивши невідомих людей, які виносять речі із сусідського будинку, вона вийшла поцікавитися, що відбувається, і засівала від відповідачки, що її колишній сусід помер, а відповідачка нібито є його дружиною. Після цієї розмови сусідка зателефонувала [PERSON] , який час від часу доглядав за будинком, та переказала, що відбулося. Позивач, достойменно знаючи, що його дядько одружений не був, звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Білої Т.С., яка перевіривши відомості зі Спадкового реєстру, підтвердила позивачу і факт смерті [PERSON] , і факт наявності спадкової справи та виданих в межах цієї справи свідоцтв про право на спадщину. Після отримання інформації від сусідки померлого, позивач звернувся до офіційного сайту судової влади України та Єдиного державного реєстру судових рішень, в результаті чого з`ясувалося, що [PERSON] кілька разів намагалась в судовому порядку встановити факт спільного проживання із [PERSON] . Постановою Волинського апеляційного суду від 17.12.2018 року у справі № 161/5715/18 скасовано рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області , заяву [PERSON] ,подану в порядку окремого провадження (заінтересовані особи: Київська міська рада, Новобиківська міська рада Бобривицького району Чернігівської області) про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без укладення шлюбу - залишено без розгляду. Постанову мотивовано тим, що заявниця просила встановити факт проживання однією сім`єю зі спадкодавцем задля вирішення спору про право власності на майно, на яке, з огляду на відсутність інших спадкоємців, претендує Київська міська рада, отже між сторонами наявний спір про право, який підлягає вирішенню в порядку позовного, а не окремого провадження. Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 27.08.2019 року у справі № 729/168/19 (залишено без змін Чернігівським апеляційним судом і набрало чинності 10.12.2019р.) у позові відповідачки до Новобиківської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області, Київської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем відмовлено. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.02.2020 року не оскаржувалось та набрало чинності 05.03.2020 року. За заявою відповідачки , зацікавлена особа - [PERSON] встановлено факт проживання однією сім`єю відповідачки і спадкодавця. З рішення суду вбачається, що заінтересована особа насправді жодного інтересу до розгляду справи не виявила , відповідачка ж, зі свого боку , пояснила , що встановлення факту проживання однією сім`єю потрібно їй виключно для отримання невиплаченої пенсії та допомоги у зв`язку із втратою одержувача пенсії. Оскількі рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.02.2020 року встановлено факт проживання однією сім`єю відповідачки [PERSON] з травня 2007 року з померлим [PERSON] , відповідачці було відомо про існування у померлого [PERSON] племінника - позивача [PERSON] , який є спадкоємцем другої черги за правом представництва (ст.1266ЦК). З матеріалів справи вбачається , що відповідачка [PERSON] декілька разів через суд намагалась встановити факт проживання однією сім`єю з померлим [PERSON] , але не де не зазначала позивача [PERSON] як зацікавлену особу. За таких обставин [PERSON] має всі підстави стверджувати , що пропуск ним строку на прийняття спадщини був зумовлений не просто об`єктивними обставинами , а навмисними діями [PERSON] , яка абсолютно цілеспрямовано створила ситуацію, в якій справжні спадкоємці мали втратити права на спадок через їхню необізнаність про факт смерті свого родича. Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 6 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17 зазначено, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Аналізуючи надані судові докази у їхній сукупності, суд дійшов висновку, що у позивача [PERSON] дійсно були перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини та вказані обставини суд визнає поважними. Таким чином, суд вважає, що позивач строк для прийняття спадщини пропустив з поважної причини і є всі підстави задовольнити позов, визначити строк у межах передбаченого законом загального терміну шести місяців і таким достатнім строком є три місяця, перебіг яких рахується після набрання рішенням законної сили. Відповідно дост. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду. Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000 при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом також враховується рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13.06.1979, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнають право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Задовольняючи позов суд враховує, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. Крім того, суд звертає увагу на те, що визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не вирішує питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, у встановленому статтею 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

Outcome: approved