Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

[PERSON], діючи від свого імені та від імені дочки [PERSON] як її представник, звернувся до суду з зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що [PERSON] перебувала з відповідачем з 19 лютого 1993 року по 20 березня 2007 року в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні та вихованні [PERSON] На підставі свідоцтва про право власності на житло від 7 лютого 2005 року [PERSON], [PERSON] та їх синові [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності приватизована квартира [ADDRESS]. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18 квітня 2014 року за позовом [PERSON] встановлений порядок користування вказаною квартирою: позивачці і синові виділено кімнату площею 17,2 кв.м з лоджією, площею 4.1 кв.м, залишено в користуванні спільному коридор, кухня, ванна кімната. [PERSON], діючи на підставі нотаріально посвідченої довіреності [PERSON] від 4 вересня 2009 року, якою передбачено право одержувати майно, належне [PERSON], 29 квітня 2014 року з'явився в спірну квартиру та попросив надати доступ в квартиру та звільнити кімнату площею 17,2 кв.м для вселення в цю кімнату [PERSON] та надати доступ в зазначену кімнату йому для догляду за кімнатою та її обслуговування, на що отримав категоричну відмову. [PERSON] звернувся з відповідною заявою до Сумського МВ УМВС України в Сумській області. Відповідач при опитуванні працівниками міліції заявив, що не чинить йому перешкод в користуванні квартирою, проте 12 травня 2014 року, коли він знову з'явився в спірну квартиру з наміром отримати до неї доступ та створити умови для проживання в виділеній кімнаті [PERSON] та її синові, відповідач категорично відмовив надати йому доступ в квартиру та кімнату. 27 травня 2014 року нотаріусом м. Дортмунд Німеччини посвідчена довіреність, якою [PERSON] надала йому повноваження здійснювати нагляд за належною їй та синові частиною квартири, мати до неї вільний доступ, здійснювати поточний ремонт квартири. В кімнаті площею 17,2 кв.м, яку виділено в користування [PERSON] з сином, знаходяться речі відповідача, від яких кімнату необхідно звільнити для вільного користування нею позивачці та синові. В добровільному порядку звільнити кімнату від особистих речей відповідач відмовився. [PERSON] посилався на те, що неправомірними діями відповідача порушуються права власника майна, який на підставі ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Просив зобов'язати відповідача усунути перешкоди в користуванні квартирою та кімнатою площею 17, 2 кв. м в цій квартирі шляхом надання йому вільного постійного доступу в квартиру та кімнату та зобов'язати відповідача звільнити від всіх особистих речей кімнату площею 17,2 кв.м (а.с. 3-4). 7 серпня 2014 року представник [PERSON] [PERSON] уточнив позовні вимоги та просив зобов'язати відповідача усунути перешкоди в користуванні спірною квартирою: [PERSON] - шляхом звільнення від всіх особистих речей відповідача кімнати площею 17,2 кв.м і [PERSON] - шляхом надання йому вільного постійного доступу в квартиру та кімнату площею 17,2 кв.м (а.с. 78). Відповідач та його представник позов не визнали, просили відмовити в задоволенні позову в зв'язку з тим, що позивач не має права на користування вказаною квартирою, а своїй колишній дружині (та співвласниці квартири) відповідач перешкод не чинить. Суд, заслухавши сторони, дослідивши надані докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню в зв'язку з наступним. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебували з 19 лютого 1993 року по 20 березня 2007 року в зареєстрованому шлюбі, мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з матір'ю (а.с. 11-13). На час звернення з даним позовом до суду [PERSON] і син тимчасово проживають в Німеччині. [PERSON], [PERSON] і їх син [PERSON] є співвласниками на праві спільної сумісної власності приватизованої двокімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 52,85 кв.м, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, виданого 7 лютого 2005 року. Співвласники зареєстровані у вказаній квартирі (а.с. 12, 14-19, 23, 27, 89). 4 вересня 2010 року [PERSON] видала довіреність своєму батькові [PERSON], в тому числі уповноважила одержувати належні їй документи та майно від будь-яких осіб, установ, підприємств, організацій, укласти від її імені договір про розподіл майна (а.с. 5). Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18 квітня 2014 року в справі № 591/1032/14-ц за позовом [PERSON], яка діяла в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON], встановлено порядок користування спірною квартирою, виділено в користування [PERSON] та синові кімнату площею 17,2 кв.м з лоджією площею 4.1 кв.м, а [PERSON] - кімнату площею 12,1 кв.м та лоджію площею 3,8 кв.м. Коридор, кухню, ванну кімнату та вбиральню залишено в спільному користуванні (а.с. 24-25). 01 і 13 травня 2014 року [PERSON] звернувся з заявами до Сумського МВ УМВС України в Сумській області, посилаючись на те, що відповідач чинить йому як представнику [PERSON] перешкоди в доступі до квартири з метою встановлення замка в двері кімнати, виділеної в користування [PERSON] та їх синові, викинув з квартири всі їх речі, зайняв всю квартиру, умов і місця проживання дочці і синові в квартирі немає. 30 квітня і 12 травня 2014 року [PERSON] вигнав його і його дружину [PERSON] з квартири, заявив, що не буде виконувати рішення суду про встановлення порядку користування квартирою (а.с. 20, 21, 73). З матеріалів перевірки працівниками міліції звернення [PERSON] вбачається, що [PERSON] винесене попередження про неприпустимість протиправної поведінки, а позивачеві надана відповідь про можливість вирішення спору про користування квартирою в судовому порядку. 27 травня 2014 року [PERSON] видала [PERSON] довіреність, посвідчену нотаріусом м. Дортмунд Німеччини, якою уповноважила управляти належною їй квартирою [ADDRESS], укладати договори її оренди (найму), договори про поділ нерухомого майна (квартири), що є спільною сумісною власністю, та в разі необхідності продати всю належну їй частку вказаної квартири, для чого надала йому право здійснювати нагляд за вказаною часткою квартири, мати до неї вільний доступ, здійснювати поточний ремонт належної їй частки квартири, вносити необхідні платежі, які стосуються реалізації її права власності на зазначену частку квартири, реєстрації місця проживання будь-яких осіб у квартирі та зняття з реєстрації проживання її та сина (а.с. 6-10). Відповідно до положень ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Ст. 322 ЦК України передбачає, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників Згідно із ч. 2 ст. 382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб, може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Обов'язок власника квартири утримувати в належному технічному стані внутрішньоквартирне обладнання передбачений і ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ч.ч. 1, 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», згідно яких утримання приватизованих квартир (будинків) здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них. Отже, тягар утримання майна, тобто обов'язок здійснювати ремонт квартири, лежить на власнику квартири, що є, відповідно до ст. 319 ЦК України, складовою частиною права власності. Відповідно до положень ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України, власник майна вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що відповідає змісту порушеного права і враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Зокрема, ст. 386 ЦК України визначено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник майна, який має підстави передбачити можливість порушення свого права іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно із ст. ст. 387, 391 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним; вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріали справи містять докази чинення відповідачем перешкод позивачці в особі її представника у користуванні квартирою як власністю з врахуванням обов'язку власника нести тягар утримання майна, в тому числі забезпечувати його належний стан, а тому є підстави зобов'язати відповідача припинити дії, що перешкоджають представнику власника квартири у праві доступу до квартири та виділеної їй кімнати для догляду за нею та виконанню ремонту, оскільки відповідач в добровільному порядку такої можливості представнику [PERSON] як власника не надає. При цьому, права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Отже з наведеної норми вбачається, що за захистом права власності чи права володіння на майно може звернутися власник. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З матеріалів справи вбачається, що співвласник квартири [PERSON] як довіритель видала [PERSON] як повіреному доручення на підставі довіреності вчиняти від її імені певні правомірні та конкретні юридичні дії відносно квартири, а тому створення останньому перешкод вчиняти ці дії є, відповідно до ст.ст. 1000 - 1007 ЦК України, створенням перешкод саме власнику житла, а не самому [PERSON] Відповідач не спростував тієї обставини, що він, не зважаючи на рішення суду про встановлення порядку користування квартирою, користується всією квартирою, тримає в виділеній в користування [PERSON] та їх синові свої речі (чого він не заперечив), не віддає її представнику ключі від квартири, з метою догляду за кімнатою та квартирою та проведення в ній ремонту з метою проживання в ній [PERSON] та сина. Таким чином, суд вважає необхідним позов задовольнити частково, зобов'язавши відповідача не чинити перешкоди в користуванні квартирою саме співвласниці квартири в особі її представника, а не самому представнику, який не є співвласником квартири, а тому його права не порушені. З огляду на часткове задоволення позову на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь представника позивача підлягає стягненню ? частина судового збору, сплаченого в сумі 243,6 гривень, тобто 121,8 гривень. На підставі ст.ст. 317, 319, 321, 322, 361, 369, 382, 383, 386, 387, 391, 1000-1007 ЦК України,

Outcome: partial