Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою. В обогрунтування позову зазначив, що предметом спору є домоволодіння 1 по вул. В.Дубініна в м. Харкові, яке складається з двох нежитлових будинків « А-1» та « Ж-1», сараїв « Б» та «В», льоху « Г», вбиральні « Е», душу « З», гаражу «К», навісу « Л», альтанки « М» та споруди 1-7,1. 14.03.1999 року помер його батько [PERSON] Після смерті батька ,його мати [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. Між тим в масі спадкового майна були визначені лише житловий будинок « А-1» , сарай « Б» та «В», льох « Г», вбиральня « Е», душ « З», паркан № 1, ворота № 2 та заможення І, а житловий будинок « Ж-1» та гараж «К» до складу спадщини не увійшли, оскільки померлий батько за життя належним чином право власності на це майно не зареєстрував. 21.04.2008 року померла його мати -[PERSON], яка за життя склала заповіт на нього і його сестру [PERSON] Після смерті матері він та сестра звернулися до нотаріуса для вирішення питання про спадкування за заповітом, але свідоцтва про право на спадщину не отримали у зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок « Ж-1». У судовому засіданні [PERSON] позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позовні вимога визнала, проти задоволення позову не заперечувала. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України встановлений принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Між тим, у даному випадку визнання відповідачем позову суперечить закону. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] померла 21.04.2008 року. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.12.1999 року [PERSON] за життя успадкувала спадкове майно, в яке входило : житловий будинок « А-1» , сарай « Б» та «В», льох « Г», вбиральня « Е», душ « З», забор № 1, ворота № 2 та заможення І. Згідно заповіту від 21.12.1999 року [PERSON] заповіла [PERSON] та [PERSON] все своє майно. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] є матір»ю [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями за заповітом після своєї матері [PERSON] , яка померла 21.04.2008 року. Згідно довідки, виданої [PERSON] від 18.06.2015 року КП « Харківським МіськБТІ» домоволодіння по вул.Дубініна, 1 в м. Харкові, складається з двох нежитлових будинків « А-1» та « Ж-1», сараїв « Б» та «В», льоху « Г», вбиральні « Е», душу « З», гаражу «К», навісу « Л», альтанки « М» та споруди 1-7,1 та нележить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. 15 ЦК україни кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнанних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст.ст. 1216-1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавець), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до\~ст. 1220 ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя\~статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1\~ст. 1221 ЦК України). За приписами\~ст. 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст.ст.\~1233,\~1235,\~1236 ЦК України\~заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Порядок прийняття спадщини визначений законодавцем у\~ст. 1268 ЦК України. Відповідно до вказаної правової норми спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1\~ст. 1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Строки для прийняття спадщини встановлені законодавцем у\~ст. 1270 ЦК України. Відповідно до вказаної правової норми для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (смерті особи або оголошення її померлою). Згідно підпункту 2.1 пункту 2 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. Заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі (п.п. 3.3 п. 3 Глави 10 зазначеного Порядку). Наслідки пропущення строку для прийняття спадщини визначені законодавцем у\~ст. 1272 ЦК України. За правилами частини першої вказаної правової норми, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Проте, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3\~ст. 1272 ЦК України). Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з того, що згідно з ст.1297 ЦК України та ст.66 Закону України Про нотаріат оформлення прав на спадкове майно входить до виключної компетенції органів нотаріату. Відповідно до ст.8-1 Закону України Про нотаріат, будь-яке втручання в їх діяльність та вирішення питань, що належать до їх виключної компетенції забороняється. Ст.1297 ЦК України зобов'язує спадкоємця, який прийняв спадщину, в складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до вимог ст. 49 Закону України Про нотаріат у разі не подання відомостей (інформації) та документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, нотаріус відмовляє у її вчиненні, про що, на вимогу заінтересованої особи, виносить мотивовану постанову. Відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії із вказаних підстав надає особі право звернутися до суду із заявою про встановлення фактів, від яких залежить виникнення права на спадкування. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Вказаний висновок суду відповідає також роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, викладених в постанові Про судову практику у справах про спадкування №7 від 30.05.2008 року, згідно п.23 якого, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Проте, суду не надано доказів щодо неможливості [PERSON] одержати в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину після смерті його матері, так як в матеріалах справи відсутня постанова нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину . Зазначене вказує на те, що відсутні підстави вважати, що право [PERSON] на спадкування порушено. Крім того позивачем взагалі не надано доказів, що він в установлений законом строк звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини або доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини чи доказів, що він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини . За наведених обставин, суд вважає вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed