Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернулася з позовом, вказавши що 25 січня 2005 року вони із [PERSON] (далі - Відповідач) зареєстрували шлюб у Кам'янківській сільській раді Підволочиського району Тернопільської області. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: донька [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], які проживають з Позивачем. Спільне подружнє життя у сторін не склалося по причині постійних суперечок. Відповідач у 2013 році, забравши свої документи та особисті речі, покинув спільне місце проживання і поїхав у інше місце. На даний час позивачу відомо, що відповідач має іншу жінку з якою проживає. Крім того, позивач зазначає, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківського обов'язку щодо виховання та утримання дітей, а тому просить розірвати шлюб, стягувати з Відповідача щомісячно на її користь аліменти на неповнолітніх дітей у розмірі 1000 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення старшою дитиною повноліття для належного їх виховання та забезпечення. Сторони, будучи повідомленими про дату і час розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Позивач подала заяву з проханням справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує з підстав викладених у позові, проти винесення заочного рішення не заперечила. Відповідач причин неявки суду не повідомив, відзиву не подав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що спір між сторонами виник з приводу розірвання шлюбу та стягнення аліментів в користь того з батьків, з ким проживає дитина. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 січня 2005 року (свідоцтво про одруження серії [NUMBER], видане 25 січня 2005 року Кам'янківською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області). Під час перебування в шлюбі у сторін народилося двоє дітей: донька [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 26 січня 2005 року Кам'янківською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області) та син [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 15 лютого 2006 року Кам'янківською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області). Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до чч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Сімейні відносини між сторонами відсутні. Позивач, як і Відповідач, враховуючи його неявку до суду, не мають бажання зберегти сім'ю та дальше перебувати у шлюбі. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності, як того вимагає ст. 55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, для цього не встановлено. Таким чином, позов в частині розірвання шлюбу слід задовольнити. Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, то суд встановив наступне. Відповідно до Акта обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 16.10.2018 року, складеного комісією, Позивач сама виховує двох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] Чоловік [PERSON], [INFO], в даному господарстві зареєстрований, але не проживає, матеріальної допомоги на дітей не надає, участі у їх вихованні не бере. Судом встановлено, що Відповідач разом з сім'єю не проживає, в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною другою ст. 181 СК України передбачено, що за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Так, визначаючи розмір аліментів на неповнолітніх, суд виходить із вимог ст.ст. 181-184 СК України, згідно яких, розмір аліментів може визначатися у твердій грошовій сумі, котра не може бути меншою, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст. 182 СК України). Прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років, станом на дату розгляду справи, - 1944 гривень. Крім того, суд виходить також із захисту інтересів дітей, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вони б мали тоді, коли утримувалася обома батьками. Судом не встановлено, що Відповідач за своїм станом здоров'я чи матеріальним становищем не може виконувати своїх обов'язків з утримання неповнолітніх дітей, оскільки є працездатною особою і спроможний платити кошти на утримання дітей. Враховуючи, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, інтереси дітей при визначенні розміру аліментів, розмір витрат на утримання дітей, потреби у їх розвитку та навчанні, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити та стягувати з Відповідача щомісячно аліменти на неповнолітніх дітей: доньки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], в твердій грошові сумі у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подачі позову і продовжувати до досягнення старшою дитиною повноліття, що відповідатиме інтересам дітей і не порушуватиме права кожної із сторін. Крім того, в силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з Відповідача в дохід держави слід стягнути 704,80 (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок) гривень судового збору. З огляду на вказане, відповідно до ст. ст. 180, 184 СК України позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей належить задовольнити.

Outcome: approved