Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) в якому просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики у розмірі 50000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 26.04.2019 року між ним та [PERSON] укладений договір позики, згідно якого останньому передані грошові кошти у розмірі 50000,00 грн, строк повернення яких 30.12.2019 року. Разом з цим, станом на час звернення до суду з даним позовом, відповідачем не були виконані умови договору позики, позика повернута не була, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 24.01.2020 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач, повідомлений належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання, у судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу без його участі. Також зазначив, що у разі неявки в судове засідання відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. З матеріалів справи судом встановлено, що 26.04.2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір позики, який оформлений відповідною розпискою (а.с. 20). Відповідно до умов розписки [PERSON] передав [PERSON] у борг грошові кошти в сумі 50000,00 грн, які відповідач зобов`язався повернути до 30.12.2019 року. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у відповідній постанові від 8 червня 2016 р. у справі № 6-1103цс16. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи, що відповідач [PERSON] зобов`язання, у строки визначені сторонами, належним чином не виконав, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики у розмірі 50000,00 грн. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved