Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

[PERSON] ( далі по тексту - Позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - Відповідач, [PERSON] ) про захист честі, гідності та ділової репутації. Позивач на обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] на інформаційному ресурсі відповідача, сайті: narodna-pravda.te.ua за посиланням: [INFO] , була поширена публікація під заголовком « [INFO]». Колишній снайпер-доброволець із Тернополя схоже знову втрапив у кримінал. Цього разу «герой» кримінальних хронік був помічений при спробі рейдерського захоплення одного із підприємств в обласному центрі. Раніше [PERSON] вже здобув собі славу одіозного і неоднозначного персонажа своїми висловами та поведінкою як на фронті, так і після демобілізації. І якщо подвиги [PERSON] в зоні АТО є досить сумнівними, то ще більш сумнівними є його так звані «подвиги в цивільному житті». « Подвиги [PERSON] » Перший так званий «подвиг на цивілці» стався 2 роки тому - а саме 22 вересня 2016 року - у місті Кременець, де в місцевому ресторані [PERSON] прострелив гумовою кулею ногу голові Зборівської РДА [PERSON]. 22 квітня 2017 року, перебуваючи в стані важкого алкогольного сп`яніння [PERSON] спровокував бійку із застосуванням вогнепальної зброї в ресторані готельного комплексу «Глобус в Тернополі. Головний поліцейський області тоді пообіцяв суворе покарання дебоширу, оскільки під час перегляду відеозапису із камер спостереження ресторану було чітко видно, як [PERSON] розмахує пістолетом серед банкетної зали і цілиться ним в гостей закладу, провокуючи конфлікт. Аби виправдати свою тодішню - негідну воїна поведінку, [PERSON] почав виправдовуватись, що мовляв боровся із якимось «примарними сепаратистами». Кримінальний рецидив. Вочевидь розуміючи, що всі попередні кримінальні правопорушення зійшли із рук, влітку 8 червня 2018 року [PERSON] в своєму притаманному стилі і зі зброєю в руках знову затіяв розбірки під баром «Теко», що знаходиться по вулиці Острозького . Проте і того разу [PERSON] якимось дивом знову залишився на волі… Шлях від добровольця до «тітушки» На сьогодні, після чисельних приводів в поліцію [PERSON] залишається на волі і нахабно продовжує займатися безчинством і відвертим бандитизмом, підло й ганебно прикриваючись при цьому посвідченням добровольця АТО. За інформацією видання [PERSON] із спільниками займається залякуванням дрібних фермерів Тернопільщини, нав`язливо пропонуючи їм послуги власної охорони, приймає участь у силових бізнес-конфліктах. Також [PERSON] не гидує «підкормитись» і у «опозиційних» політичних сил, які ситуативно наймають його для участі у мітингах та для огульної критики місцевої і центральної влади у численних інтерв`ю. Шкода, що при цьому [PERSON] часто одягає мундир воїна, честь якого він особисто давно зганьбив.» Позивач зазначає, що в даній публікації міститься недостовірна інформація, що містить звинувачення у вчиненні позивачем злочинів та негативна інформація, що принижує честь та гідність позивача, порочить його ділову репутацію, негативно змальовує особу позивача та підлягає спростуванню. Він не є стороною захисту жодного кримінального провадження, до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи непогашеної судимості не має, в розшуку не перебуває, йому не повідомлялось про підозру, не складались обвинувальні акти, будь-які обмежувальні заходи, передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України до нього не застосовуються. Посилаючись на вищенаведене, просить визнати недостовірною та такою, що порушує його честь, гідність, ділову репутацію, інформацію, поширену відповідачем [INFO] на інформаційному ресурсі відповідача сайті: narodna-pravda.te.ua за посиланням: [INFO] , у публікації під заголовком « [INFO]». Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14 травня 2019 року відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. У відзиві на позов відповідач просив відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на те, що він не є власником інформаційного ресурсу (сайту) narodna-pravda.te.ua, а тому не може бути належним відповідачем у даній справі. Також вважає, що інформація, яку позивач вважає недостовірною є оціночним судженням, а тому не може бути перевірена на відповідність фактичним даним. Ухвалою суду від 31.10.2019 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, які зазначені в позові та просили задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву з проханням слухати справу без їх участі. Суд на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків. Згідно з статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За приписами статті 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до статті 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. За частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до частини четвертої статті 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Згідно з частиною шостою статті 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. За частиною сьомою статті 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Отже, для вирішення спору та прийняття правильного рішення необхідно встановити: - чи мало місце поширення відповідачем інформації; - чи стосувалася поширена інформація позивача; - чи є підстави для визнання поширеної інформації недостовірною, що не відповідає дійсності; - чи призвело поширення інформації до порушення особистих немайнових прав позивача. Тягар доказування недостовірності поширеної інформації покладається на заявника, який несе витрати, пов`язані з її спростуванням. Відповідно до пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1«Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Як зазначено в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1, відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Звертаючись до суду із даним позовом, позивач зазначає, що [INFO] на інформаційному ресурсі відповідача, сайті: narodna-pravda.te.ua за посиланням: [INFO] , була поширена публікація під заголовком « [INFO]». Колишній снайпер-доброволець із Тернополя схоже знову втрапив у кримінал. Цього разу «герой» кримінальних хронік був помічений при спробі рейдерського захоплення одного із підприємств в обласному центрі. Раніше [PERSON] вже здобув собі славу одіозного і неоднозначного персонажа своїми висловами та поведінкою як на фронті, так і після демобілізації. І якщо подвиги [PERSON] в зоні АТО є досить сумнівними, то ще більш сумнівними є його так звані «подвиги в цивільному житті». « Подвиги [PERSON] » Перший так званий «подвиг на цивілці» стався 2 роки тому - а саме 22 вересня 2016 року - у місті Кременець, де в місцевому ресторані [PERSON] прострелив гумовою кулею ногу голові Зборівської РДА [PERSON]. 22 квітня 2017 року, перебуваючи в стані важкого алкогольного сп`яніння [PERSON] спровокував бійку із застосуванням вогнепальної зброї в ресторані готельного комплексу «Глобус в Тернополі. Головний поліцейський області тоді пообіцяв суворе покарання дебоширу, оскільки під час перегляду відеозапису із камер спостереження ресторану було чітко видно, як [PERSON] розмахує пістолетом серед банкетної зали і цілиться ним в гостей закладу, провокуючи конфлікт. Аби виправдати свою тодішню - негідну воїна поведінку, [PERSON] почав виправдовуватись, що мовляв боровся із якимось «примарними сепаратистами». Кримінальний рецидив. Вочевидь розуміючи, що всі попередні кримінальні правопорушення зійшли із рук, влітку 8 червня 2018 року [PERSON] в своєму притаманному стилі і зі зброєю в руках знову затіяв розбірки під баром «Теко», що знаходиться по вулиці Острозького . Проте і того разу [PERSON] якимось дивом знову залишився на волі… Шлях від добровольця до «тітушки» На сьогодні, після чисельних приводів в поліцію [PERSON] залишається на волі і нахабно продовжує займатися безчинством і відвертим бандитизмом, підло й ганебно прикриваючись при цьому посвідченням добровольця АТО. За інформацією видання [PERSON] із спільниками займається залякуванням дрібних фермерів Тернопільщини, нав`язливо пропонуючи їм послуги власної охорони, приймає участь у силових бізнес-конфліктах. Також [PERSON] не гидує «підкормитись» і у «опозиційних» політичних сил, які ситуативно наймають його для участі у мітингах та для огульної критики місцевої і центральної влади у численних інтерв`ю. Шкода, що при цьому [PERSON] часто одягає мундир воїна, честь якого він особисто давно зганьбив.» Судом також встановлено, що автор спірної статті не вказаний. У пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1«Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вказано, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Позивач, стверджує, що інформацію, яку він вважає недостовірною, була поширена саме відповідачем, обґрунтовуючи вказане тим, що публікація була викладена без посилання на її автора, а власником інформаційного ресурсу (сайту) narodna- pravda.te.ua , де поширено інформацію є [PERSON] , що підтверджується довідкою департаменту «Центр компетенції» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» від 13.03.2019 № 106/2019-Д-ЦК. Підставою для складання Довідки департаменту «Центр компетенції» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» від 13.03.2019 № 106/2019-Д-ЦК стало, свідоцтво про акредитацію від 22 листопада 2017 року, видане Об`єднанням підприємств «Український мережевий інформаційний центр». Положеннями ст.6 Закону України «Про акредитацію органів з оцінки відповідності» передбачено, що акредитація здійснюється національним органом України з акредитації. Національний орган України з акредитації є державною організацією, яка утворюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері економічного розвитку, та провадить некомерційну господарську діяльність. До складу національного органу України з акредитації входять: рада з акредитації; технічні комітети з акредитації; комісія з апеляцій. Об`єднання підприємств «Український мережевий інформаційний центр» не є державним органом, уповноваженим на акредитацію інших підприємств, а тому не уповноважений видавати Свідоцтво про акредитацію, тому посилання позивача на вищезгадану довідку не може бути прийнято судом до уваги. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Приписами частини першої статті 78 ЦПК суд не бере до уваги докази що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. За приписами статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій. У підготовчому засіданні позивачу та його представнику було роз`яснено право на звернення до суду з клопотанням про витребування інформації про власника доменного імені та веб-сайту в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. При цьому, позивачем та/або його представником а ні в судовому засіданні, а ні у вигляді письмового клопотання про витребування інформації про власника веб-сайта в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет не заявлялось. Застосовуючи принцип диспозитивної, закріплений у статті 13ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками прави або витребуваних судом. Учасники розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами, визначає докази якими підтверджуються його позовні вимоги, доводиться їх достатність та переконливість. Суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що власником інформаційного ресурсу (сайту) narodna-pravda .te .ua є [PERSON] . Позивач не звертався до суду з клопотанням про витребування зазначеної інформації, а отже, несе ризики настання для нього негативних наслідків не реалізації його процесуальних прав. Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. При цьому, слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не в змозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача). Отже, всупереч вищезазначеним нормам, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт причетності відповідача до розміщеної інформації в мережі Інтернет, що є фактично припущенням сторони позивача. Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на вищевикладене, враховуючи принцип диспозитивності, та той факт, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення його прав саме відповідачем, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Розподіл судових витрат здійснити згідно ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed