Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON]А, [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування на земельні ділянки. До початку судового розгляду справи позивач змінив позовні вимоги та прохає визнати за ним в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] право на завершення приватизації та право на одержання правовстановлюючих документів на земельні ділянки. Заявлені вимоги позивач обгрунтовує тим, що 21.03.2014 померла його мати [PERSON]М, і після її смерті відкрилась спадщина на все, належне спадкодавиці майно. Позивач вказує, що спадщину після смерті матері прийняв він як син, як по заповіту так і по закону, оскільки його рідні сестри, відповідачі по справі, в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини не звертались і спадщину приймати не бажають. Вказує також, що він, щоб оформити свої спадкові права звернувся в нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом та за заповітом, і державним нотаріусом йому були видані свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок та земельні ділянки, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки, приватизація яких не завершена видачею правовстановлюючих документів, а саме: земельні ділянки загальною площею 409 кв.м, 1966 кв.м, 1500 кв.м, та 1000 кв.м. нотаріусом було відмовлено. Позивач вказує, що спадкодавець не набула права власності на земельні ділянки згідно зі ст.125 ЗК України, проте розпочала процедуру приватизації земельних ділянок відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцю у завершенні процедури спадкування, а тому за вказаних обставин він звернувся до суду з позовом про визнання за ним права на завершення приватизації та права на здійснення реєстрації права власності на його ім'я. Позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] у судове засідання не зявились, кожен зокрема, подали до суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності, змінені позовні вимоги підтримують повністю та просять їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявились, кожен зокрема, подали до суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності, змінені позовні вимоги визнають повністю та не заперечують проти їх задоволення. Представник третьої особи Голобської селищної ради у судове засідання не зявився, подав до суду письмову заяву в якій просить справу розглядати за відсутності представника, у вирішенні даного спору покладається на розсуд суду. Заперечень проти позову Голобська селищна рада не подала. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст.58,59 ЦПК України, докази повинні бути належними та допустимими. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. За змістом ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи та часом її відкриття є день смерті особи. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування може здійснюватись за заповітом, або за законом. Відповідно до положень ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст.1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Копією свідоцтва про народження серії I ЕГ №231129 виданого 25.02.2016 року відділом ДРАЦСу по Ковельському району Ковельського МРУЮ стверджується, що позивач [PERSON] є сином [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про смерть І-ЕГ №153413 від 21.03.2014 року, виданого виконкомом Голобської селищної ради, актовий запис №14, [PERSON] померла 21.03.2014 року. 20 травня 2013 року [PERSON] було складено заповіт, нотаріально посвідчено та зареєстровано в реєстрі за №65, згідно якого належний їй житловий будинок №32 з надвірними спорудами по вул.Котляревського в смт.Голоби заповіла [PERSON]. З представлених суду довідок №2211 та №646 від 22.08.2016 року виданих Голобською селищною радою убачається, що [PERSON] була прописана та постійно проживала в [INFO] по день смерті 21.03.2014 року. Крім неї за даною адресою ніхто не був прописаний та не проживав. Заповіт посвідчений Голобською селищною радою 20.05.2013 року не змінено та не відмінено. Після смерті [PERSON] в управління спадковим майном вступив син [PERSON] За покійною [PERSON] рахується земельна ділянка площею 0,5375 га (з них, 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,3875 га для ведення особистого селянського господарства).\~ З рішення Голобської селищної ради №20/26 від 06.07.2012 року «Про надання у власність земельної ділянки» убачається, що [PERSON] надано у власність земельні ділянки загальною площею 0,5375 га, з яких 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по вул.Котляревського, 32 в смт.Голоби та 0,0409 га, 0,1966 га, 0,10 га, 0,05 га для ведення особистого селянського господарства в смт.Голоби. Відповідно до статті 1225\~ЦК\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Згідно п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в т. ч., шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст. 1225 ЦК України. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано, то право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст.1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте, розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування, а саме: права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця. У відповідності до повідомлення Ковельської державної нотаріальної контори №3306/01-16 від 06.12.2016 року спадкоємцем за законом та за заповітом майна померлої [PERSON] є [PERSON]А, який і звернувся в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, і на підставі такої заяви [PERSON] отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок із господарськими будівлями та земельні ділянки площами 1,0972 га, 0,1961 га, 0,5902 га, 0,8920 га, 0,2970 га, 0,7571 га, 1,1747 га. У видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки площею 0,10 га,0,15 га, 0,1966 га та 0,0409 га нотаріальною конторою було відмовлено про причині відсутності правовстановлюючих документів на вказані земельні ділянки, що стверджується повідомленням Ковельської державної нотаріальної контори №2581/01-16 від 07.10.2016 року. Крім цього, із матеріалів спадкової справи заведеної після смерті 21.03.2014 року [PERSON] убачається, що [PERSON] та [PERSON], відповідачі по справі, шестимісячний строк встановлений законом для прийняття спадщини пропустили і не будуть ставити питання про його продовження у суді, просять вважати їх такими, що відмовились від прийняття спадщини як за законом так і за заповітом. Як убачається із витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-0700619822013 від 10.12.2013 року, №НВ-0700749542014 від 17.02.2014 року, №НВ-0700749502014 від 17.02.2014 року та №НВ-0700619812013 від 10.12.2013 року спадкодавиця [PERSON] за життя розпочала процедуру приватизації земельних ділянок площею 1000 кв.м, 1500 кв.м, 1966 кв.м, 409 кв.м, відповідно до чинного законодавства України, а саме: отримала рішення відповідача як компетентного органу про передачу у власність їй спірної земельної ділянки; замовила виготовлення технічної документації на спірну земельну ділянку, однак, за життя не оформила у встановленому законом порядку права власності на спірні земельні ділянки.\~\~ Як слідує з листа нотаріуса № 2581/01-16 від 07.10.2016 року оформлення за позивачем [PERSON] права власності на спадщину спірні земельні ділянки унеможливлене через відсутність правовстановлюючих документів на спірні земельні ділянки на ім»я спадкодавиці. Таким чином, у судовому засіданні достовірно встановлено, що спадщина за законом та за заповітом після смерті спадкодавиці відкрилась 21.03.2014 року, остання за життя не набула права власності на спірні земельні ділянки згідно зі ст.125 ЗК України, проте розпочала процедуру приватизації земельних ділянок відповідно до чинного законодавства України. Позивач, як єдиний спадкоємець у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті спадкодавці, набув права в порядку спадкування, а саме: права на завершення приватизації та права на здійснення реєстрації права власності з отриманням Витягу з Державного реєстру прав на своє ім'я. Таким чином, у судовому засіданні здобуто достатньо доказів, які підтверджують підставність змінених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: approved