Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся з позовом до Акціонерного товариства «Альфа Банк» (далі по тексту - відповідач) про визнання недійсною третейської угоди у вигляді третейського застереження та скасування рішення третейського суду від 24.09.2009. Свої вимог позивач обгрунтовує тим, що 03.06.2008 між Закритим акціонерним товариством «Альфа Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №SME0013627, в забезпечення виконання зобов`язань якого між позивачем та Закритим акціонерним товариством «Альфа Банк» було укладено Договір поруки №SME0013627/1. Як зазначає позивач, в указаному договорі поруки міститься третейська угода, яку позивач вважає недійсною, оскільки, договір поруки не містить ідентифікуючих даних довіреності уповноваженої особи [PERSON] - юридичної особи ЗАТ «Альфа Банк» при укладенні третейської угоди. Також, зазначає, що третейська угода має бути скасована з підстав порушення п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди». З урахуванням викладеного, вважає, що третейська угода у вигляді третейського застереження має бути визнана недійсною, з огляду на що повинно бути скасоване рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації Всеукраїнський фінансовий союз від 24.09.2009 у справі №2599-3/09 в частині стягнення з позивача заборгованості. 03.09.2018 ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03.09.2018 цивільну справу за позовом [PERSON] до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання недійсною третейської угоди у вигляді третейського застереження - передано до Шевченківського районного суду м. Києва. 17.10.2018 ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва позовну заяву [PERSON] залишено без руху. 06.12.2018 ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами позовного провадження в загальному порядку. 11.02.2019 на адресу суду від відповідача надійшов відзив, з якого вбачається, що відповідач не визнає позов та просить відмовити в повному обсязі. 25.11.2019 ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. 19.02.2020 від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у відсутність сторони відповідача. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. Крім того, позивач, допитаний в якості свідка, також підтвердив свої пояснення, викладені в позовній заяві. Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про розгляд справи повідомлявся належним чином, водночас, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у відсутність представника відповідача. Суд, заслухавши пояснення свідка, позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 03.06.2008 між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Альфа Банк», та [PERSON] укладено Кредитний договір №SME0013627, за умовами якого позичальник отримав кредит в сумі 20 000 дол. США зі сплатою 19,00% річних на строк до 30.09.2009. 03.06.2008 між ЗАТ «Альфа Банк», правонаступником якого є АТ «Альфа Банк», та [PERSON] укладено договір поруки №SME0013627/1, за умовами якого позивач зобов`язався перед кредитором відповідати у повному обсязі за належне виконання позичальником [PERSON] зобов`язань за кредитним договором №SME0013627 від 03.06.2008. 24.09.2009 Постійно діючим третейський судом при Всеукраїнський Громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» по справі №2599-3/09 ухвалено рішення, яким позов ЗАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] задоволено; стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь банку заборгованість за договором кредиту в сумі: кредитом - 127 349,52 грн., по процентах - 8 132,65 грн., пеня - 90 364, 79 грн. та третейський збір у розмірі 800,00 грн. Стягнуто на користь банку з [PERSON] пеню за Договором поруки 2 у сумі 121 141,01 грн., стягнуто на користь банку з [PERSON] пеню за Договором поруки 3 у сумі 121 141,01 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Частиною першою ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до частини 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Варто зазначити, що на час укладання договору (03.06.2008) ЗУ «Про третейські суди» не містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). ЗУ «Про внесення змін до ст. 6 ЗУ «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 ЗУ «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначений Закон набрав чинності лише 12.03.2011, а тому підстави для визнання недійсним третейської угоди у вигляді третейського застереження відсутні, водночас, посилання позивача на ЗУ «Про внесення змін до ст. 6 ЗУ «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам», який набрав чинності 12.03.2011 є безпідставним. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. В рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99 зазначено, що закріплений у частині першій статті 58 Конституції України принцип треба розуміти так, що дія нормативно-правового акта в часі починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Також, суд не приймає до уваги доводи позивача в частині того, що договір поруки, в якому міститься третейська угода у вигляді третейського застереження, не містить ідентифікуючих даних довіреності уповноваженої особи [PERSON] - юридичної особи ЗАТ «Альфа Банк» при укладенні третейської угоди, оскільки, позивачем не надано доказів відсутності повноважень на підписання третейської угоди у представника банку. Поряд з цим, згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до підходу, зазначеного в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008, зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно з вимогами п.п. 1-3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Отже, в силу вимог ст.ст. 12, 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на те, що суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині визнання недійсною третейської угоди у вигляді третейського застереження, вимоги в частині скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнський Громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 24.09.2009 по справі №2599-3/09 також не підлягають задоволенню, оскільки, є похідними від вимог про визнання недійсною третейської угоди у вигляді третейського застереження. Отже, третейське застереження, яке міститься у Договорі поруки №№SME0013627/1, узгоджується з вимогами законодавства, чинного на час укладення вказаного договору, з огляду на що вимоги позивача є безпідставним, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed