Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до Новоайдарського районного суду Луганської області в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору згідно договору поруки. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 14.12.2018 року між КС «Імперіал ЛТД» та [PERSON] укладений договір відступлення права вимоги, згідно якого Цедент в порядку та на умовах, визначених цим договором передає Цесіонарієві, а Цесіонарій набуває права вимоги, належне Цедентові і стає кредитором за кредитним договором №255 на від 26.11.2013 року, укладеного між Цедентом і [PERSON]. 26.11.2013 року між КС «Імперіал ЛТД» та [PERSON] укладено кредитний договір №255 на, згідно якого КС «Імперіал ЛТД» надав кредит у розмірі 5000,00 грн на умовах строковості, зворотності та цільового використання. Плата за користування кредитом відповідно до п. 3.1. становить 70 % річних від загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Строк дії договору становить 24 фактичних місяці від дати отримання боржником кредиту та діє до повного виконання зобовязань боржником. 26.11.2013 року був укладений договір поруки №255 на/1 між КС «Імперіал ЛТД», [PERSON] та [PERSON], відповідно до якого [PERSON] взяла на себе обовязок відповідати за зобовязаннями боржника, що випливають з кредитного договору. Строк дії договору поруки №255 на три роки, тобто до 26.11.2016 року. За згодою сторін складено графік погашення кредиту, згідно з яким боржник зобовязалась до 25 числа кожного місяця сплачувати відсотки за користування кредитом та сам кредит. Однак, незважаючи на прийнятті зобовязання, боржник постійно порушуваав графік сплати кредиту. Станом на 26.11.2016 року сума позовних вимог за кредитним договором №255 на від 26.11.2013 року становить 12814,23 грн. В добровільному порядку боржник та відповідач суму заборгованості не сплатили. На підставі викладеного, представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість згідно договору поруки №255 на/1 від 26.11.2013 року до кредитного договору №255 на від 26.11.2013 року у розмірі 12814,23 грн. Представник позивача [PERSON] до суду не зявився, в позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності та за відсутності позивача, заперечень проти заочного розгляду справи не надав. Відповідач [PERSON] відзиву на позов не надала, до суду не зявилась, про причини неявки суд не повідомила, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала. Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню за наступних підстав. У відповідності до вимог статті 4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. З матеріалів справи вбачається, що 14.12.2018 року між КС «Імперіал ЛТД» та [PERSON] укладений договір відступлення права вимоги, згідно якого Цедент в порядку та на умовах, визначених цим договором передає Цесіонарієві, а Цесіонарій набуває права вимоги, належне Цедентові і стає кредитором за договором поруки №255на/1 від 26.11.2013 року, укладеного між Цедентом і [PERSON] (а.с.20). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За положеннями ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи із системного аналізу цих норм, зокрема пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора. Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги. Відповідно до ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.\~611\~ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Таким чином, договір поруки є похідним від основного зобовязання, тобто передумовою його існування є укладення певного договору (виникнення зобовязання), за виконання якого поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником свого обов'язку. З договору відступлення права вимоги від 14.12.29018 року (а.с.20) вбачається, що право вимоги засноване на: 1) договорі поруки №255на/1 від 26.11.2013 року та кредитному договорі №255 від 26.11.2013 року. Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть буди кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», вказано, що фінансова установа це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», особа набуває статусу фінансової установи після внесення про неї запису до відповідного державного реєстру фінансових установ. У разі, якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій. З матеріалів справи вбачається, що з укладенням договору про відступлення права вимоги, фактично відбулася заміна сторони договору, а саме кредитодавця кредитної спілки, яка є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу [PERSON], яка не є юридичною особою та фінансовою установою, а тому не може надавати фінансові послуги згідно з наведеними нормами права та не має відповідної ліцензії, що суперечить положенням ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Такої ж позиції також дотримується [PERSON] Верховного Суду в постанові від 11.09.2018 р. у справі №909/968/16. З вищевикладеного вбачається, що відступлення права вимоги за кредитним договору на користь фізичної особи не допускається. Вищевикладене тим більш стосується договору поруки, оскільки договір поруки є похідним від основного зобовязання. Тобто, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки відступлення права вимоги за кредитним договором, а тим більш за договором поруки, яким забезпечувався кредитний договір, на користь фізичної особи суперечить положенням ч. 3 ст. 512, ст. 1054 ЦК України, оскільки для зобовязань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний субєкт, а саме кредитор банк або інша фінансова установа, з погодження Національного Банку України. На підставі ч. 7 ст. 141 ЦПК України, судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. Згідно зі\~ст.\~ст.\~5 12 , 514, 610, 611, 1054 ЦК України, ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»,

Outcome: dismissed