Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 09 вересня 2013 року між [PERSON] і [PERSON], з однієї сторони, та публічним акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» (надалі за текстом Банк або Іпотекодержатель), з іншої сторони, був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 622 (надалі Договір іпотеки-1), предметом іпотеки за яким є домоволодіння, розташоване за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Рибінська, буд. 27. Також 09 вересня 2013 року між [PERSON] та Іпотекодержателем був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 624 (надалі Договір іпотеки-2), предметом іпотеки за яким є земельна ділянка, кадастровий номер 1210100000:02:275:0027, розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Рибінська, буд. 27. Позивач зазначає, що вищезазначене нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки він з 21 грудня 1990 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. Але в порушення чинного законодавства України Договір іпотеки-2 був укладений без його згоди. Крім того, земельна ділянка, кадастровий номер 1210100000:02:275:0027, розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Рибінська, буд. 27, та домоволодіння, розташоване на вказаній земельній ділянці, передані в іпотеку за різними іпотечними договорами, що суперечить положенню статті 6 Закону України «Про іпотеку», згідно якої якщо будівля (споруда), що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, а якщо в іпотеку передається земельна ділянка, на якій розташовані будівлі (споруди), які належать іпотекодавцю на праві власності, така земельна ділянка підлягає передачі в іпотеку разом з будівлями (спорудами), на якій вони розташовані. [PERSON] (третя особа за первісним позовом) звернулась до суду з самостійними вимогами. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що крім вищезазначених іпотечних договорів 09 вересня 2013 року між нею та Іпотекодержателем був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 626 (надалі Договір іпотеки-3), предметом іпотеки за яким є земельна ділянка, кадастровий номер 1210100000:02:275:0026, розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Рибінська, буд. 29. Як слідує із п.1.1. вищезазначених іпотечних договорів, останні були укладені в забезпечення вимог Іпотекодержателя, що випливають з Кредитного договору № НК 497 від 09 вересня 2013 року (а також усіх договорів про внесення змін та доповнень до нього, які можуть бути укладені в майбутньому, в тому числі про збільшення суми основного боргу та/або процентів), що укладений між Іпотекодержателем та товариством з обмеженою відповідальністю «СП АРІЗОНА» (надалі Позичальник), за умовами якого останній зобовязаний не пізніше 08 вересня 2016 року повернути Іпотекодержателю кредит в сумі 1\~250\~000,00 доларів США, сплатити проценти за користування ним та комісії в розмірі, визначеному Кредитним договором, сплатити неустойку (пеню, штрафи), а також відшкодувати всі збитки, понесені Іпотекодержателем внаслідок невиконання позичальником умов Кредитного договору у розмірі та у випадках, передбачених Кредитним договором. Таким чином, оспорювані іпотечні договори не містять даних про: - зміст основного зобовязання - зокрема не зазначено, що грошові кошти надані у вигляді кредитної лінії, що поновлюється, а розмір ліміту кредитної лінії змінюється відповідно до графіку, що є невідємною частиною Кредитного договору; - розмір плати за користування кредитною лінією - більш того Кредитним договором передбачено, що розмір процентної ставки підлягає щорічному перегляду та може збільшуватися до 14% річних. При цьому Кредитний договір не містить критеріїв та економічного обґрунтування підвищення процентної ставки, а також не передбачає повідомлення Іпотекодавців, які є майновими поручителями, про вказане підвищення процентної ставки. Крім того, [PERSON] також посилається на порушення при укладенні Договору іпотеки-3 норми ст. 6 Закону України «Про іпотеку», згідно якої майно, що є у спільній сумісній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально засвідченою згодою усіх співвласників, а будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована. Також [PERSON] вказує на порушення порядку оцінки земельних ділянок, які передаються в іпотеку. В судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просив їх задовольнити в повному обсязі. Третя особа [PERSON] заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідачі та треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином відповідно до вимог\~ст. 74 - 76 ЦПК України, про причини своєї неявки суду не повідомили, не надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, з клопотанням про відкладення розряду справи до суду не звернулися, а також не скористалися правом надання заперечень проти позову. Відповідно до ч. 4\~ст. 169 ЦПК України\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч. 1\~ст. 224 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку з чим суд, з урахуванням згоди позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Судом було встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 09 вересня 2013 року між публічним акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» та товариством з обмеженою відповідальністю «СП АРІЗОНА» був укладений кредитний договір № НК 497. В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором були укладені наступні договори: - іпотечний договір від 09 вересня 2013 року між [PERSON], [PERSON], з однієї сторони, та публічним акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК», з іншої сторони, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 622, предметом іпотеки за яким є домоволодіння, розташоване за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Рибінська, буд. 27. - іпотечний договір від 09 вересня 2013 року між [PERSON] та Іпотекодержателем, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 624, предметом іпотеки за яким є земельна ділянка, кадастровий номер 1210100000:02:275:0027, розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Рибінська, буд. 27. - іпотечний договір від 09 вересня 2013 року між [PERSON] та Іпотекодержателем, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 626, предметом іпотеки за яким є земельна ділянка, кадастровий номер 1210100000:02:275:0026, розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Рибінська, буд. 29. Відповідно до п. 1.2. Договору іпотеки-1 в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: домоволодіння, розташоване за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Рибінська, буд. 27, яке належить на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON] в розмірі частки ?. Крім того, зазначено, що домоволодіння розташоване на земельних ділянках з кадастровими номерами 1210100000:02:275:0027 (адреса: м. Дніпропетровськ, вул. Рибінська, буд. 27), 1210100000:02:275:0026 (адреса: м. Дніпропетровськ, вул. Рибінська, буд. 29). Згідно з п. 1.3. Договору іпотеки-1 предмет іпотеки належить Іпотекодавцям на праві приватної власності на підставі Свідоцтва на право власності на домоволодіння, виданого виконавчим комітетом Бабушкінської районної ради м. Дніпропетровська б/н від 22.06.2001 року, зареєстрованого Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №635 за реєстровим №2947-394. Цей договір вчинений за письмовими згодами чоловіків Іпотекодавців, викладених окремими заявами, які зберігаються у справах приватного нотаріуса. Натомість Договір іпотеки-2, предметом іпотеки згідно якого є земельна ділянка, на якій розташоване вищезазначене домоволодіння, укладений без згоди чоловіка з посиланням на те, що зазначена земельна ділянка є особистою приватною власністю [PERSON], не є обєктом спільної сумісної власності і належить Іпотекодавцю на праві особистої приватної власності відповідно до статті 57 Сімейного кодексу України, тому що набутий за договором дарування земельної ділянки, посвідченим 28.08.1998 року [PERSON], державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори за реєстровим №2-5835 (п. 2.10. Договору іпотеки-2). Аналогічний пункт містить Договір іпотеки-3, в якому зазначено, що предмет іпотеки є особистою приватною власністю [PERSON], не є обєктом спільної сумісної власності і належить Іпотекодавцю на праві особистої приватної власності відповідно до статті 57 Сімейного кодексу України, тому що набутий за договором дарування земельної ділянки, посвідченим 31.03.1998 року [PERSON], приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу за реєстровим №781. Вказані твердження суперечать чинному законодавству України. Так, частиною 1 ст. 120 Земельного кодексу України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Аналогічну норму містить ст. 377 Цивільного кодексу України, згідно якої до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Така-ж правова позиція висловлена в п. 18-2. постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», згідно якого окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК. Таким чином, при оформленні домоволодіння у спільну сумісну власність подружжя відповідно до ст. 120 ЗК України та ст. 377 Цивільного кодексу України виникає право спільної сумісної власності подружжя і на земельну ділянку, на якій розташоване зазначене домоволодіння. А відповідно до ст. 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально засвідченою згодою усіх співвласників. Відповідно до п. 1.1. вищезазначених іпотечних договорів, останні були укладені в забезпечення вимог Іпотекодержателя, що випливають з Кредитного договору № НК 497 від 09 вересня 2013 року (а також усіх договорів про внесення змін та доповнень до нього, які можуть бути укладені в майбутньому, в тому числі про збільшення суми основного боргу та/або процентів), що укладений між Іпотекодержателем та товариством з обмеженою відповідальністю «СП АРІЗОНА» (надалі Позичальник), за умовами якого останній зобовязаний не пізніше 08 вересня 2016 року повернути Іпотекодержателю кредит в сумі 1\~250\~000,00 доларів США, сплатити проценти за користування ним та комісії в розмірі, визначеному Кредитним договором, сплатити неустойку (пеню, штрафи), а також відшкодувати всі збитки, понесені Іпотекодержателем внаслідок невиконання позичальником умов Кредитного договору у розмірі та у випадках, передбачених Кредитним договором. Таким чином, оспорювані іпотечні договори не містять даних про: - зміст основного зобовязання - зокрема не зазначено, що грошові кошти надані у вигляді кредитної лінії, що поновлюється, а розмір ліміту кредитної лінії змінюється відповідно до графіку, що є невідємною частиною Кредитного договору; - розмір плати за користування кредитною лінією - більш того Кредитним договором передбачено, що розмір процентної ставки підлягає щорічному перегляду та може збільшуватися до 14% річних. При цьому Кредитний договір не містить критеріїв та економічного обґрунтування підвищення процентної ставки, а також не передбачає повідомлення Іпотекодавців, які є майновими поручителями, про вказане підвищення процентної ставки. З наведенного вище вбачається, що в спірних іпотечних договорах сторони не визначили зміст і розмір основного зобовязання, строк і порядок його виконання, тобто не досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір повинен містити ряд істотних умов, зокрема зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання. У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду. Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договору даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди. \~ Із тексту оспорюваних іпотечних договорів слідує, що земельні ділянки та домоволодіння, яке розташоване на цих земельних ділянках, були передані в іпотеку окремо одне від одного за різними іпотечними договорами. Таким чином, при укладенні спірних іпотечних договорів порушено норми ст. 6 Закону України «Про іпотеку», згідно якої якщо будівля (споруда), що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована, а якщо в іпотеку передається земельна ділянка, на якій розташовані будівлі (споруди), які належать іпотекодавцю на праві власності, така земельна ділянка підлягає передачі в іпотеку разом з будівлями (спорудами), на якій вони розташовані. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про іпотеку» вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотеко держателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором. Законом, що визначає правові засади проведення оцінки земель, професійної оціночної діяльності у сфері оцінки земель в Україні та спрямований на регулювання відносин, пов'язаних з процесом оцінки земель, забезпечення проведення оцінки земель, є Закон України «Про оцінку земель». Статтею 13 цього Закону передбачені випадки обовязкового проведення грошової оцінки земельних ділянок. Зокрема експертна грошова оцінка земельної ділянки проводиться у разі застави земельної ділянки відповідно до закону. Відповідно до ст.ст. 1, 5 Закону України «Про оцінку земель» експертна грошова оцінка земельних ділянок - результат визначення вартості земельної ділянки та пов'язаних з нею прав оцінювачем (експертом з питань оцінки земельної ділянки) із застосуванням сукупності підходів, методів та оціночних процедур, що забезпечують збір та аналіз даних, проведення розрахунків і оформлення результатів у вигляді звіту. Експертна грошова оцінка земельних ділянок та прав на них проводиться з метою визначення вартості об'єкта оцінки. Експертна грошова оцінка земельних ділянок використовується при здійсненні цивільно-правових угод щодо земельних ділянок та прав на них, крім випадків, визначених цим Законом, а також іншими законами. Таким чином, при укладенні Договору іпотеки-2 та Договору іпотеки-3 в порушення ст. 5 Закону України «Про іпотеку» та ст. 13 Закону України «Про оцінку земель» не була проведена експертна грошова оцінка земельних ділянок, які передавались в іпотеку. Згідно до вимог ч.1 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до положень ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною 1 статті 203 цього Кодексу. Згідно до вимог ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved