Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із вказаним позовом до [PERSON], [PERSON], зазначав, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 24 грудня 2013 року він є власником житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в [ADDRESS]. Це право власності за ним в цей же день зареєстровано в державному реєстрі прав на нерухоме майно. Житловий будинок ним куплено у відповідача [PERSON] Після придбання будинку позивач не може в нього вселитися, оскільки в ньому залишились проживати відповідачі [PERSON] (колишній власник) та [PERSON] (член сім'ї колишнього власника). Відповідачі чинять йому перешкоди у користуванні власністю - не бажають добровільно виселитись з будинку, звільнити його від своїх речей. В зв'язку з тим, що колишній власник житлового будинку [PERSON] припинив своє право власності на нього, відчуживши будинок, а право користування [PERSON], як колишнього члена сім'ї є похідним від прав власника цього будинку, позивач на підставі ст.346 ч.1 п.1 та ст.405 ЦК України просив зобов'язати відповідачів усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом їх виселення з житлового будинку в [ADDRESS] [PERSON], [PERSON] звернулися із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третіх осіб без самостійних вимог [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, визнання недійсними довіреностей, зазначали, що [PERSON] спірний житловий будинок по [ADDRESS] належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.12.2013 року. Вони вважають, що договір купівлі-продажу та довіреності, на підставі яких цей договір укладався, слід визнати недійсними, оскільки волевиявлення на відчуження будинку у них не було. Оформляючи довіреність на ім'я [PERSON], він - [PERSON], мав на увазі, що [PERSON] оформить від його імені заяву про прийняття спадщини у нотаріуса та буде займатися необхідним оформленням, однак, як в подальшому виявилось, [PERSON] передовірив [PERSON], а останній продав від його імені [PERSON] спірний житловий будинок. В жодній із довіреностей, оформлених приватними нотаріусами [PERSON], [PERSON], [PERSON] не йдеться про те, що він уповноважує зазначених осіб відчужити житловий будинок по [ADDRESS]. Крім того, приватний нотаріус [PERSON] помилково прийняла довіреність за доручення, правова природа яких різна. Вони, [PERSON], [PERSON], не укладали ні з [PERSON], ні з [PERSON] договорів доручення на вчинення правочинів, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна. В порушення вимог ст.238 ч.3 ЦК України, якою представнику заборонено вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє в своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, [PERSON] діяв одночасно як в інтересах продавця, так і в інтересах покупця. З цих підстав позивачі за зустрічним позовом просили задовільнити його та визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку від 24.12.2013 року, визнати недійсними довіреності від 18.11.2013 року №2232 на ім'я [PERSON], від 20.11.2013 року №2095 на ім'я [PERSON] В судовому засіданні представник [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги про усунення перешкод у здійсненні права власності підтримав, посилаючись на ці ж обставини. Зустрічні позовні вимоги [PERSON], [PERSON] не визнав, пояснив, що [PERSON], оформляючи 18 листопада 2013 року у приватного нотаріуса [PERSON] довіреність на ім'я [PERSON] з правом передоручення, надав право [PERSON] розпоряджатися усім належним йому рухомим та нерухомим майном, укладати правочини цивільно-правового характеру. Він був попереджений про наслідки вчинення правочину, його волевиявлення на розпорядження своїм майном було вільним, а тому [PERSON], діючи на підставі довіреності [PERSON] на законних підставах продав [PERSON] спірний житловий будинок. В зв'язку з цим просить відмовити у задоволенні зустрічного позову. [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] позовні вимоги [PERSON] про виселення не визнали, а зустрічний позов підтримали, пояснили, що наміру на продаж житлового будинку по [ADDRESS] у них не було, оскільки він є для них єдиним житловим приміщенням. Оформляючи 18 листопада 2013 року у приватного нотаріуса [PERSON] довіреність на ім'я [PERSON], він, [PERSON], мав на увазі, що останній буде займатися оформленням спадкових прав після смерті батька в нотаріальній конторі по місцю відкриття спадщини (про це була розмова), але ніяк він не мав наміру відчужити спадковий будинок. Гроші за проданий будинок ні в кого вони не отримували, з житлового будинку вони нікуди не виселялись і продовжують проживати в ньому до цих пір. Про продаж будинку дізнались, коли отримали позовну заяву до суду про їх виселення. Тому просять зустрічний позов задовільнити, а в позові про їх виселення відмовити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, подали заяви про розгляд цивільної справи у їх відсутності, позовні вимоги не визнають. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] вважає, що зустрічні позовні вимоги [PERSON], [PERSON] в частині визнання недійсною довіреності задоволенню не підлягають, оскільки 18 листопада 2013 року приватний нотаріус [PERSON] доступним чином роз'яснив [PERSON] наслідки правочину, який він вчиняє і останній, прочитавши текст, підписав його. Так само з текстом ознайомився [PERSON] та підписав його. Нотаріус, пересвідчився у волевиявленні [PERSON] і тому посвідчив довіреність. Треті особи - приватні нотаріуси [PERSON] та [PERSON].в судове засідання не з»явилися, подавши заяви про розгляд справи у їх відсутності. Суд знаходить, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, а зустрічні позовні вимоги [PERSON], [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 24 грудня 2013 року, укладеного між ним та [PERSON], в інтересах якого діяв [PERSON] в порядку передоручення від [PERSON] став власником житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в [ADDRESS]. З вказаного договору купівлі-продажу вбачається, що житловий будинок належав продавцю ([PERSON]І.) на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Сторожинецької державної нотаріальної контори 11 грудня 2013 року за реєстровим номером 2543. З матеріалів спадкової справи №400/2013 щодо майна померлого [PERSON] вбачається, що заяву про прийняття спадщини від імені [PERSON] подано 22 листопада 2013 року [PERSON], який діяв згідно довіреності від [PERSON] З копії довіреності від 18 листопада 2013 року,посвідченої приватним нотаріусом [PERSON] вбачається, що [PERSON] уповноважив [PERSON] управляти та розпоряджатися усім належним йому рухомим та нерухомим майном, укладати правочини цивільно-правового характеру з правом передоручення іншим особам. З копії довіреності від 22 листопада 2013 року,посвідченої приватним нотаріусом [PERSON] вбачається, що [PERSON], діючи від імені [PERSON], уповноважив [PERSON] управляти та розпоряджатися усім належним йому рухомим та нерухомим майном, укладати правочини цивільно-правового характеру без права передоручення іншим особам. Позивачі [PERSON] та [PERSON], обґрунтовуючи свої вимоги, зазначають, що у них не було волевиявлення на відчуження житлового будинку, а [PERSON] оформляючи 18 листопада 2013 року у приватного нотаріуса [PERSON] довіреність на ім'я [PERSON], мав на увазі, що останній буде займатися оформленням спадкових прав після смерті батька в нотаріальній конторі по місцю відкриття спадщини, оскільки про це йшла розмова, а підписуючи довіреність, він помилявся щодо природи правочину. Даючи оцінку цим доводам [PERSON], суд вважає їх такими, що відповідають дійсності. Цей висновок суд обґрунтовує наступним. Так, [PERSON] подано заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини від імені [PERSON] 22 листопада 2013 року. Подачі цієї заяви передувало оформлення довіреностей на ім'я [PERSON] та [PERSON], які датовані 18 та 20 листопада 2013 року відповідно. Свідоцтво про право власності на спадкове майно за законом видано державним нотаріусом [PERSON] 11 грудня 2013 року. Отже, оформляючи довіреність на ім'я [PERSON] 18 листопада 2013 року на право розпорядження майном, позивач [PERSON] не міг знати про юридичне оформлення права власності за законом на житловий будинок по [ADDRESS], оскільки юридичним власником він став тільки 11 грудня 2013 року після видачі йому свідоцтва. З цих підстав суд вважає, що волевиявлення на відчуження саме спірного житлового будинку при оформленні довіреності на ім'я [PERSON] 18 листопада 2013 року у [PERSON] не було. Оскільки такого волевиявлення у [PERSON] не було, то і подальше розпорядження житловим будинком у формі купівлі-продажу, яке проведено повіреною особою [PERSON] є недійсним. Згідно ст..1055 ЦК України повірений має право передати виконання доручення іншій особі(замісникові), якщо це передбачено договором… Повірений, який передав виконання доручення замісникові, повинен негайно повідомити про це довірителя. У цьому разі повірений відповідає лише за вибір замісника. Доказів повідомлення [PERSON] про заміну повіреного [PERSON] іншою особою - [PERSON] відповідачі [PERSON] та [PERSON] суду не надали, а позивачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні стверджували, що про передачу виконання доручення іншій особі [PERSON] їм нічого не було відомо. Згідно ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Як вбачається з рішення Сторожинецького районного суду від 22.08.2014 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] Сторожинецької державної нотаріальної контори, державного нотаріуса [PERSON], третьої особи [PERSON] про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 11.12.2013 року, залишеного в силі ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 23 жовтня 2014 року позовні вимоги [PERSON] задоволено: свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 11 грудня 2013 року на ім'я [PERSON] в частині 1/2 частки спадкового майна, яке складається з житлового будинку з надвірними будівлями по вул..Гастело,5 визнано недійсним. Зважаючи на те, що вказане свідоцтво було підставою для укладення договору купівлі-продажу спірного житлового будинку від 24 грудня 2013 року, укладеного [PERSON] з [PERSON] продавець розпорядився 1/2 часткою нерухомого майна, на яке не мав права. Отже з цих підстав також необхідно визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку. Згідно ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Зважаючи на задоволення зустрічних позовних вимог та визнання недійсними договору купівлі-продажу та довіреностей суд відмовляє у задоволенні позову [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності за їх необґрунтованістю. Оскільки сторонами не ставилися вимоги про стягнення судових витрат, судом таке стягнення не проводиться.

Outcome: dismissed