Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

[PERSON] звернувся в Хустський районний суд з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати за ним право власності на 1/4 (одну четверту) частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] (з належними до неї господарськими будівлями і спорудами), зобов`язати відповідача не перешкоджати йому користуватися квартирою [ADDRESS] (з належними до неї господарськими будівлями і спорудами), в тому числі, але не виключно забезпечити вільний доступ до квартири, користування комунальними мережами, приміщеннями загального користування, господарськими будівлями і спорудами та стягнути на його користь з відповідача судові витрати у справі в розмірі сплаченого судового збору 1695,05 грн. Позов обґрунтовує тим, що його баба [PERSON] , мати [PERSON] , він та брат [PERSON] набули у приватну спільну власність квартиру [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] її частку у праві власності на квартиру одержала [PERSON] як донька померлої спадкоємець першої черги, про що їй 01 березня 2001 року Хустською державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частку у праві власності на квартиру. Тому, після смерті одного\~ з учасників спільної власності на квартиру та отримання спадщини другим учасником, частки співвласників квартири у праві власності розподілилися так: [PERSON] 1/2 частка, [PERSON] та [PERSON] по 1/4 частці кожному. [INFO] [PERSON] померла. Одразу ж після її похорон відповідач [PERSON] із членами своєї сім`ї вселився у квартиру. Позивача в квартиру не пустив. З того часу між ними існує конфліктна ситуація з приводу вселення та користування квартирою. Він неодноразово звертався до відповідача з проханням впустити його у квартиру, щоб забрати свої речі, а також просив надати йому документи на квартиру, які зберігалися у матері, щоб перереєструвати своє право власності на частку у праві власності на квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки свідоцтво про право власності на житло видано в одному примірнику і за життя матері зберігалося в неї. Відповідач у категоричній формі йому відмовив. Незважаючи на його звернення до поліції з проханням забезпечити вхід у квартиру, відповідач у квартиру його не допустив. Працівником поліції було проведено з ним профілактичну бесіду, але після цього відповідач повністю відмовився від спілкування з ним: заблокував його телефон, поміняв замок на вхідних дверях, ухиляється від будь-яких контактів з ним. З дня похорон матері він не був жодного разу допущений у квартиру, співвласником якої є. Оскільки у нього немає правовстановлюючого документа на право власності на квартиру, він не може підтвердити свої права на квартиру і у належний спосіб здійснити захист свого права. Юридично він є співвласником квартири, його право власності зареєстровано в Хустському державному підприємстві технічної інвентаризації у відповідності до чинного на той час законодавства, проте фактично він не може ані користуватися своєю власністю, ані розпоряджатися нею, оскільки правовстановлюючий документ на квартиру утримує в себе відповідач, а тому вважає, що йому необхідне спеціальне визнання судом права власності на майно. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Позивач подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.\~ Відповідач [PERSON] в судові засідання жодного разу не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить роздруківка з вебсайта «Укрпошти» про рух поштового відправлення з позначкою «відправлення вручено адресату (одержувачу) особисто об`єктом поштового зв`язку [PERSON] [INFO] ». Причини неявки відповідача суду невідомі. Відзив чи заперечення проти позову від відповідача не надходили. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення про заочний розгляд даної справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності сторін без фіксування судового процесу. Заяв та клопотань від сторін до суду не поступало. Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не проводилось.\~\~ Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовну заяву слід задовольнити, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що за свідоцтвом про право власності\~ на житло, виданим 30 грудня 1996 року Хустською міською Радою народних депутатів, [PERSON] , [PERSON] , позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] члени однієї сім`ї, на підставі розпорядження органу приватизації Хустської міської Ради народних депутатів від 30 грудня 1996 року № 818/216 набули у приватну спільну власність квартиру [ADDRESS] .(а.с. 7 8). Право власності на вказану квартиру зареєстровано органом, яким на той час здійснювалась державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна Хустським ДПТІ в реєстрову книгу № 18 дод. стор. № 52 м. Хуст від 13 лютого 1997 року за реєстром № 446, а також видано на ім`я [PERSON] технічний паспорт.(а.с. 9, 14). Після смерті [PERSON] ї частку у праві власності на квартиру успадковує [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про право на спадщину від 01 березня 2001 року на 1/4 частку у праві власності на квартиру, зареєстрованим в реєстрі нотаріальних дій за № 1362, а 17 травня 2007 року в реєстрі прав власності на нерухоме майно, що стверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 11-13). Таким чином, судом встановлено, що частки у праві власності на квартиру після смерті одного співвласника визначились наступним чином: [PERSON] належить 1/2 частка у квартирі, а позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] по 1/4 частці у квартирі [ADDRESS] , що вбачається з доказів наявних у матеріалах справи. [INFO] [PERSON] померла (копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , а.с. 10). Відповідач не визнає за позивачем права на частину квартири, перешкоджає йому користуватися житлом за місцем його постійного проживання, зареєстрованого у цій квартирі (копія паспорту серії [NUMBER] , виданого Хустським РВ УМВС України в Закарпатській області 11 серпня 1997 року з відміткою про зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , а.с. 15, 16), не допускає його у житлове приміщення утримує в себе правовстановлюючі документи на квартиру, без яких позивач не має можливості провести реєстрацію права власності на належну йому частку квартири. Відповідно до ст. 392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Частиною 1 ст. 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», в редакції чинній на момент приватизації спірної квартири, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Відповідно до ч. 2 ст. 8 вищезазначеного Закону передача займаних квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири. Згідно зі ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової власності або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до роз`яснення, наданого у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено в статті 41 Конституції України, в якій гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом. Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК України власники вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Звертаючись до суду, позивач довів суду належними доказами підставність його позовних вимог, натомість відповідачем не доведено суду обставин, які б спростовували тверджень позивача та не подано з приводу таких обставин відповідні докази. Зважаючи на наведене, враховуючи, що відповідач [PERSON] , яким не доведено суду протилежне, чинить перешкоди позивачу [PERSON] у користуванні квартирою, не допускає його у квартиру, не надає ключів від вхідних дверей, що унеможливлює користування позивачем належною йому власністю, утримує в себе і не надає на вимогу позивача правовстановлюючий документ на квартиру, суд приходить висновку про необхідність визнати за позивачем право власності на одну четверту частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] , а також зобов`язати відповідача не перешкоджати позивачу користуватися квартирою та забезпечити вільний доступ до квартири, користування комунальними мережами, приміщеннями загального користування, господарськими будівлями і спорудами. З відповідача на користь позивача також слід стягнути понесені судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України в сумі 1695,05 гривень.

Outcome: approved