Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач 1), [PERSON] (далі по тексту - відповідач 2), третя особа - Дарницький районний відділ ДМС України в м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Свої вимоги мотивувала тим, що [PERSON] є її колишнім чоловіком, [PERSON] - її внук. Відповідачі протягом тривалого часу не проживають в квартирі [ADDRESS] , не сплачують комунальні послуги, квартирою не цікавляться, поточний ремонт не здійснюють. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19.07.2019 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті в судовому засіданні. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, вважала їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, відзив на позов не надіслали, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи. Третя особа в судове засідання свого представника не направила, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки представника суд не повідомила, заяви про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходило. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідка та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] разом з [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] , в рівних долях, що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 15.12.1999, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 6). Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. А ч. 1 ст. 317 цього Кодексу встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частинами першою, другою статті 319 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до витягу наданого Реєстром територіальної громади м. Києва від 18.07.2019, [PERSON] та [PERSON] , зареєстровані в [ADDRESS] . З наданих в судовому засіданні пояснень позивача вбачається, що відповідач 1 є співласником квартири, однак протягом 10 років у спірній квартирі не проживає. Відповідач 2 не проживає близько 8 років. Позивач зазначила, що відповідачі комунальні послуги не сплачують, поточний ремонт не здійснюють, їх особистих речей не має Вказане підтверджується також показами свідка [PERSON] . Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Згідно з ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Тобто, за аналізом вказаної правової норми право користування житлом членом сім`ї власника житла втрачається виключно у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач 2 протягом 8 років у спірній квартирі не проживає, не несе витрат по утриманню квартири, комунальні послуги не сплачує, квартирою не цікавиться Враховуючи відсутність поважних причин тривалого не проживання у спірній квартирі та відсутність інтересу до даної квартири з боку відповідача 2, суд вважає, що [PERSON] втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який згідно свідоцтва від 31.03.2009, серії [NUMBER] розірвано, актовий запис № 272 (а.с. 8). Згідно свідоцтва про право власності [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] . Відповідно до статті 321 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Таким чином, суд, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки положення частини другої статті 405 ЦК України не розповсюджуються на спірні правовідносини. Так само не підлягають задоволенню вимоги про зняття відповідачів з реєстраційного обліку, так як є передчасними, оскільки рішення суду про втрату права користування житловим приміщенням є самостійною підставою для зняття особи з реєстрації, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання». Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача 2.

Outcome: partial