Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги мотивує тим, що 04.01.2013 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів, згідно якого він передав у позику відповідачеві 5000 гривень, строком до 27.01.2013 року, про що остання написала відповідну розписку. Однак, відповідач до встановленого договором строку не повернув боргу і відмовляється добровільно сплачувати позичені кошти, тому просить стягнути з [PERSON] на його користь 5000 гривень. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, просив суд позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та просила в його задоволенні відмовити, оскільки вона справді позичала кошти у [PERSON] в розмірі 5000 гривень, проте на даний час вже усі їх повернула, повертала грошові кошти шляхом поповнення банківського рахунку позивача через термінал, проте будь-яких доказів цього у неї немає. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.01.2013 року між залась до 27.01.2013 року повернути, про що написала відповідну розписку, оригінал якої долучено до матеріалів справи (а.с. 13) Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Умови надання позики викладені власноручно написаній розписці [PERSON] Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим до виконання сторонами. В силу ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, в такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Не дивлячись на те, що письмова розписка стверджує, що відповідач отримала 3002 гривні, однак враховуючи пояснення позивача, які повністю підтримала відповідач, суд приходить до висновку, що відповідач отримала позики 5000 гривень. Судом не приймаються до уваги твердження відповідача про повернення коштів позивачу, оскільки будь-якими письмовими доказами це не підтверджено. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики у заявленому розмірі підставний та підлягає до задоволення. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного, ст.ст. 526, 530, 611, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України та

Outcome: approved