Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовної заяви зазначив, що він є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування від 04.02.2000 року, який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 121. Право власності на його ім'я зареєстроване у БТІ м. Запоріжжя за реєстраційним номером 188, за реєстром № 34588. У вищевказаній квартирі зареєстровані: позивач, його мати [PERSON] та батько [PERSON] - відповідач по справі. Однак, за твердженням позивача, відповідач не мешкає у вказаній квартирі разом з позивачем та його матірю. Шлюб його батьків - [PERSON] та [PERSON] був розірваний на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.02.2002 року. Після розірвання шлюбу батьки позивача деякий час мешкали спільно, однак сімя остаточно розпалася, внаслідок чого відповідач добровільно залишив квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] та мешкає за іншою адресою. Як зазначає позивач, остаточно відповідач залишив вказану квартиру 03.03.2016 року, в ній не мешкає по сьогоднішній день, його речей в квартирі немає, грошові кошти за отримання комунальних послуг він не сплачує, ремонтом не займався, але добровільно знятися з реєстраційного обліку з квартири не бажає. Реєстрація відповідача у квартирі позивача позбавляє останнього можливості повноправно здійснювати свої права власника, на власний розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном. Крім того, позивач здійснює оплату комунальних послуг за квартиру з урахуванням особи відповідача, який зареєстрований за адресою: [INFO]., що завдає позивачу матеріальних збитків. У судове засідання 15.05.2017 року сторони не зявились, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином. Сторони надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивач у своїй заяві зазначив, що підтримує позов у повному обсязі та наполягає на його задоволенні. Відповідач у своїй заяві зазначив, що позов визнає в повному обсязі. У відповідності до частини 2 статті 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією договору дарування від 04.02.2000 року (а.с.7). З довідки № 42 виданої 20.03.2017 року Житлово-будівельним кооперативом № 11 «Машинобудівник» (а.с.8) вбачається, що у спірній квартирі зареєстровані: позивач [PERSON], його мати [PERSON] та його батько [PERSON] відповідач по справі. Зазначене підтверджується і картками прописки Форми А та Форми № 16 (а.с.11-12) та актом обстеження квартири від 20.03.2017 року (а.с.13), в якому зазначено, що відповідач [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не мешкає з 03.03.2016 року по 20.03.2017 року, але залишається зареєстрованим. Вказаний акт складено в присутності двох свідків сусідів позивача по справі та підписано головою Житлово-будівельного кооперативу № 11 «Машинобудівник». Як вбачається з копії рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.02.2002 року (а.с.9) та копії свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.10) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України , власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На підставі вищевикладеного суд вважає вимоги позивача правомірними, оскільки відповідач у зазначеній квартирі не мешкає з березня 2016 року, тобто понад 1 рік, домовленостей між сторонами щодо збереження права користування квартирою не було, відповідач позов визнав, тому суд вважає за доцільне визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Outcome: approved