Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до Кремінського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, вказавши третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Відділ опіки та піклування Кремінської районної державної адміністрації Луганської області. [PERSON] є власником житлового будинку, що розташований за адресою: Луганська область, м. Кремінна, вул. Центральна (колишня назва Октябрська), 46, де він зареєстрований. За вказаною адресою також зареєстровані невістка позивача [PERSON] разом з онуками позивача малолітньою [PERSON] та [PERSON], які з 01 березня 2015 року за вказаною адресою не проживають. В той же час, факт реєстрації відповідачів створює перешкоди для позивача в реалізації права власності на вказаний будинок, зокрема в оформленні субсидії на сплату житлово-комунальних послуг. У звязку із викладеними обставинами позивач просила суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування зазначеним жилим приміщенням. У судове засідання позивач не зявився, надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності. Відповідачі та законний представник малолітнього відповідача [PERSON] у судове засідання не зявилися, надали заяви, в яких просили розглянути справу за їх відсутності, в яких також зазначили, що позовні вимоги визнають. Представник третьої особи [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій також зазначила, що Відділ опіки та піклування Кремінської районної державної адміністрації Луганської області проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, не скористалися правом брати участь у судовому засіданні, суд розглядав цивільну справу за наявними у справі матеріалами та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, всебічно, повно та обєктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні в матеріалах справи докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до договору дарування від 07 травня 1980 року та договору купівлі-продажу від 20 грудня 2008 року набув права власності на житловий будинок з будівлями, що розташований за адресою: Луганська область, м. Кремінна, вул. Центральна (минула назва Октябрська), 46 (а.с. 8, 11-12). Відповідно до довідки Кремінської міської ради про склад сімї № 5862 від 18.09.2018 за адресою: Луганська область, м. Кремінна, вул. Центральна (минула назва Октябрська), 46, крім власника [PERSON], зареєстровані також його невістка [PERSON], [INFO], малолітня онука [PERSON], [INFO], та повнолітній онук [PERSON], 23.08.1996 (а.с. 9). З акту про встановлення фактичного місця проживання від 19.09.2018 вбачається, що з 01 березня 2015 року відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не проживають за місцем своєї реєстрації за адресою: Луганська область, м. Кремінна, вул. Центральна (минула назва Октябрська), 46, що підтверджується підписами сусідів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» № 475/97-ВР від 17.07.1997, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права членів сімї власника на користування житловим приміщенням врегульовані\~ст. 405 ЦК України\~та\~ст. 156 Житлового кодексу України, відповідно до вимог яких члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону та в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч. 4\~ст. 9 ЖК України\~ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 156 ЖК України члени сімї власника жилого будинку\~\~(квартири),\~\~які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з\~\~власником\~\~будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.\~\~ Відповідно до\~ст. 3 Сімейного кодексу України сімю складають особи,\~\~які спільно проживають,\~\~повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. У ч. 2\~ст. 64 ЖК України\~зазначається, що до членів сімї належать дружина наймача (власника), їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Права члена сімї має також і особа, яка перестала бути членом сімї наймача, але продовжує проживати в займаному ним житловому приміщенні. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316, 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин. У звязку з цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла. Згідно з ч. 2\~ст. 405 ЦК України член сімї власника житла може бути визнаний таким, що втратив право користування цим жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи в цьому приміщені понад один рік без поважних причин. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку з будівлями за адресою: Луганська область, м. Кремінна, вул. Центральна (минула назва Октябрська), 46, в якій залишаються зареєстрованими його невістка [PERSON] та онуки [PERSON] і [PERSON], які добровільно не бажають знятися з реєстрації, що позбавляє позивача права вільно користуватися та розпоряджатися належною йому власністю. Відповідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що відповідачі та законний представник малолітнього відповідача надали суду письмові заяви, в яких безумовно визнали позовні вимоги, суд приймає визнання позову відповідачами. При цьому судом враховано, що у справі відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що визнання відповідачами позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, враховуючи зазначені обставини, а також той факт, що невістка позивача [PERSON] та онуки [PERSON] і [PERSON] без поважних причин не проживають за адресою своєї реєстрації понад рік, що підтверджується дослідженим у судовому засіданні актом про встановлення фактичного місця проживання від 19.09.2018, суд дійшов висновку, що відповідачі втратили право користування жилим приміщенням за місцем реєстрації у будинку позивача, а тому позов підлягає повному задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved