Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача по справі [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме, житловим будинком, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , без надання іншого житлового приміщення. Ухвалою судді від 02 березня 2021 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.\~\~ Позивач в судове засідання не з`явився. Представник позивача\~адвокат Микитюк\~С.М.\~в судове\~засідання не\~з`явився,суду подав заяву, в якій просить слухання справи проводити у його відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув повторно, причину своєї неявки суд не повідомив. Заперечень проти позову, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без участі відповідача до суду не надходило. Суд розглянув справу у відсутності позивача, представника позивача та відповідача на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Враховуючи відсутність відзиву на позовну заяву, а також те, що представник позивача не заперечує проти проведення заочного розгляду справи, на підставі\~ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши представлені суду документи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити повністю. Встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку за адресою [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва на право власності на житловий будинок, виданого 7 квітня 1989 року на підставі рішення виконавчого комітету Бродівськоі міської Ради народних депутатів № 436 та записаного в реєстрову книгу № 10 за реєстром № 1456 (а.с. 9). З пояснень позивача, зазначених в позовній заяві, вбачається, що відповідач [PERSON] в даному житловому будинку був зареєстрований як член його сім`ї, а саме, як його рідний син. Починаючи з середини 2015 року відповідач залишив його житловий будинок і з цього часу жодного дня не проживає в ньому, тобто не проживає без поважних причин більше одного року. [PERSON] в 2015 році виїхав з України на постійне місце проживання в Російську Федерацію. Там він має постійне місце роботи і проживання, проживати в Україні він не бажає. На його неодноразові усні звернення в телефонному режимі виписатися з даного житлового будинку син жодним чином не реагує, приїжджати в Україну найближчим часом не планує. В даному випадку, позивач вважає, що грубо порушуються його права, як власника житлового будинку, оскільки той факт, що відповідач є зареєстрованим у належному йому на праві власності житловому будинку створює йому ряд незручностей та зайвих витрат. Він змушений оплачувати комунальні послуги в розрахунку на зареєстрованих осіб в житловому будинку, він не може, як пенсіонер, оформити субсидію по оплаті комунальних послуг. Факт того, що відповідач по справі не проживає з 2015 року без поважних причин, тобто більше одного року в зазначеному житловому будинку підтверджується актами обстеження житлово-побутових умов проживання від 30 січня 2019 року та 8 лютого 2021 року, складеними комісією Бродівської міської ради Львівської області (а.с. 17, 18). У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України \~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 p., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Outcome: approved