Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) з вимогою змінити спосіб стягнення аліментів визначений рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 09.01.2020 у справі №136/1503/19, за яким з нього, [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову - 12.08.2019 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, - на тверду грошову суму в розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання законної сили даним рішенням і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Підставність вимог позивач обґрунтовує тим, що за вищевказаним рішенням суду у справі №136/1503/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, було стягнуто з нього, [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання двох їх спільних дітей в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Рішення суду набуло законної сили та було звернуто стягувачем до виконання, за яким відкрито виконавче провадження. Позивач зазначає, що про існування вищевказаного рішення він дізнався листом із відділу ДВС, станом на 01.04.2021 рік йому нарахована заборгованість 25 666,73 грн. У позові позивач вказує, що не спроможний нести аліментний обов`язок у визначеному судовим рішенням розмірі, оскільки має іншу сім`ю, дружина являється інвалідом ІІ групи, а отримуваний нею дохід складає лише пенсія. У них [INFO] народився син [PERSON] , який також потребує матеріального утримання від нього як батька. Водночас він, [PERSON] , офіційно не працевлаштований, інших доходів не має, на життя заробляє тимчасовими заробітками, отож спроможний нести аліментний обов`язок стосовно спільних дітей із відповідачем у твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 гривень щомісячно, тому просив суд змінити спосіб стягнення аліментів, що послугувало підставою для звернення до суду з даним позовом. У визначений судом строк відповідач не надала до суду відзиву. Ухвалою суду від 26.05.2021 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. У визначений судом строк відповідач заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін не надав, також не надав зустрічного позову в межах визначеного судом строку, будучи повідомлений про день та час розгляду справи за зареєстрованою адресою місця проживання. Судом встановлено, що поштові відправлення спрямовані на адресу відповідача про день та час розгляду справи було повернуто до суду відділенням поштового зв`язку з відміткою про «відсутність адресата за вказаною адресою - не проживає». За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 р. № 270, ч.2, 4, 6, 7, 8 ст. 128 ЦПК України, у разі якщо судове повідомлення направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною чи встановленою судом інформацією про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи, і повернуто відділом поштового зв`язку з посиланням на відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, відмовою адресата від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. За змістом ст. 275 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Ураховуючи наведене, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому здійснює його в даному судовому засіданні, на підставі зібраних у справі доказів, за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив, що за рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 09.01.2020 у справі №136/1503/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, із [PERSON] присуджено до стягнення на користь [PERSON] аліменти на утримання двох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову - 12.08.2019 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Вищевказане судове рішення набрало законної сили та було звернуто стягувачем до виконання. Позивач, будучи платником аліментів, звернувся до суду із позовом про зміну способу стягнення аліментів за вищевказаним судовим рішенням. Відповідно до приписів ч.3 абз.2 ст.181 СК України, передбачено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У позові позивач посилається на приписи ст. 192 Сімейного Кодексу України, відповідно до якої розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. З аналізу вказаної норми слідує, що у зв`язку з тим, що матеріальне становище, сімейний стан, а також стан здоров`я платника аліментів або їх одержувача можуть протягом часу наявності аліментного зобов`язання змінюватися, законом передбачено, що за позовом якоїсь із цих осіб суд вправі змінити раніше встановлений розмір аліментів як в сторону їх зменшення, так і в сторону їх збільшення. Водночас право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 181, 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі N 6-143цс-13, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182 - 184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження. Судом встановлено, що позивач [PERSON] за судовим рішенням у цивільній справі №136/1503/19 є платником аліментів, указуючи на зміну свого матеріального та сімейного стану в сторону погіршення з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів, позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів визначених у частці від його заробітку на тверду грошову суму. Чинна редакція ч. 2 ст. 181 СК України позбавляє суд можливості змінювати спосіб стягнення аліментів за позовом платника аліментів, надаючи винятково стягувачу аліментів право вибору способу їхнього стягнення. Це право стягувача є безумовним, суд не може на власний розсуд змінювати спосіб стягнення аліментів незалежно від провадження (наказне або позовне), в якому стягуються аліменти. Платник аліментів не може вимагати зміни способу їх стягнення, його правові можливості обмежуються правом вимагати зменшення розміру аліментів у межах обраного одержувачем способу їх стягнення. З огляду на викладене та в контексті приведених норм регулювання предмета спору, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі, оскільки позивачем обрано спосіб захисту порушених прав як платником аліментів, який належить виключно одержувачу аліментів. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує положення Глави 8 ЦПК України. Судом враховано, що при зверненні до суду із вимогами про зміну способу стягнення аліментів, відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір», позивач був звільнений від сплати судового збору, ураховуючи те, що в задоволенні позову відмовлено, отож оплату судових витрат слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed