Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Сєвєродонецької міської ради Луганської області, Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області, Сєвєродонецький міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про встановлення місця проживання дитини, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та припинення стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він перебував в шлюбі з відповідачем, під час якого народилось двоє дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. За рішенням суду від 27.02.2015 року шлюб між ними було розірвано.\~ За рішенням суду від 01.04.2015 року з нього стягнуто аліменти на користь відповідача на утримання дітей в розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 13.02.2015 року і до досягнення дітьми повноліття. Після розірвання шлюбу старший син [PERSON] залишився проживати з ним, менший син [PERSON] з відповідачем. Він повинен був сплачувати аліменти лише на утримання молодшого сина, який мешкає з відповідачем. Згідно з розрахунком державного виконавця станом на 01.10.2018 року його заборгованість по аліментам становить 27 113,36 грн. З урахуванням сплачених 23 000 грн., він має сплатити відповідачу лише 2056,68 грн. Просив суд з урахуванням уточнених позовних вимог встановити, місцем проживання неповнолітнього [PERSON], [INFO], місце проживання його батька\~ [PERSON]; припинити нарахування та стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 13.02.2015 року і до досягнення дітьми повноліття, встановлене рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області 01.04.2015 року у справі №428/1199/15-ц; стягнути з нього аліменти на користь відповідача на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів, встановлених для дитини відповідного віку, починаючи з 16.10.2018 року і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку доходу щомісячно, починаючи з 13.02.2015 року і до досягнення дитиною повноліття; зменшити суму заборгованості по аліментам, яка підлягає стягненню з нього в рамках виконавчого провадження №47508341, до 0 грн.; вирішити питання про розподіл судових витрат. Відповідач [PERSON] надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позовні вимоги вважає необґрунтованими. Зазначила, що після розірвання шлюбу з [PERSON], вона разом з дітьми була вимушена змінити місце проживання та стала винаймати житло. Позивач матеріальної допомоги на утримання дітей не надавав, що змусило її звернутись до суду з позовною заявою про стягнення з нього аліментів. Молодший син [PERSON], [INFO], ніколи не проживав з батьком, а місце проживання старшого сина [PERSON], [INFO], визначено разом з батьком на підставі рішення виконкому Сєвєродонецької міської ради від 29.06.2017 року №380. Оскільки з кожним з батьків мешкає дитина, ні вона, ні позивач не повинні сплачувати аліменти на утримання дітей. Вона згодна зменшити розмір заборгованості по аліментам [PERSON] до 2056,68 грн. Позивач\~ [PERSON] надав заперечення на відзив, в якому зазначив, що [PERSON] навмисно приховала факт проживання з ним старшого сина під час розгляду справи про стягнення аліментів на утримання дітей. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлений позов, просив його задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала частково. Суду пояснила, що старший син [PERSON] живе з батьком з вересня 2016 року. Вона не заперечувала проти цього. Місце проживання старшої дитини з батьком було визначено рішенням органу опіки та піклування. Згодом в судове засідання не зявилась. Надала суду заяву про розгляд справи без її участі, визнала позовні вимоги в частині зменшення суми заборгованості по аліментам, яка підлягає стягненню з нього в рамках виконавчого провадження №47508341, до 0 грн., заперечувала проти задоволення решти уточнених позовних вимог. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] суду пояснив, що спору стосовно місця проживання дитини не існує, припинення стягнення аліментів є неможливим, позовні вимоги до самого себе про стягнення аліментів не можуть бути заявлені, вимога про стягнення аліментів з відповідача на утримання сина може буде задоволена частково, виходячи з того, що неправильно зазначена дата, з якої позивач просить стягувати аліменти, підстави для зменшення аліментів дійсно існують. Згодом в\~ судове засідання не зявився. В судовому засіданні представник третіх осіб [PERSON] суду пояснила, що заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки відсутній спір про місце проживання дитини. Рішенням виконкому від 29.06.2017 року №380 визначено місце проживання старшого сина з позивачем. Щодо решти позовних вимог зазначила, що сторони мають вирішити ці питання мирним шляхом. Представник третьої особи Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала заву про розгляд справи без її участі. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, дослідивши матеріали цивільних справ №428/1198/15-ц, №428/1199/15-ц, суд встановив наступне. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 12.03.2005 року до 14.04.2015 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ЕД №002702 та рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01.04.2015 року. Під час шлюбу народилось двоє дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], батьком яких є [PERSON], матірю [PERSON]. Зазначені обставини\~ підтверджуються, копіями свідоцтв про народження дітей серії 1-ЕД №017126 та серії І-ЕД №228440. Згідно з рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01.04.2015 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей в розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 13.02.2015 року і до досягнення дітьми повноліття. Виконавчим комітетом Сєвєродонецької міської ради Луганської області неповнолітньому [PERSON], [INFO], було визначено місце проживання з батьком [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Частиною 1 ст.161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Малолітньою є дитина, яка не досягла 14-річного віку (ст. 6 СК України). В судовому засіданні було встановлено, що спір між сторонами про місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], був вирішений. Зазначену обставину сторони не заперечували\~ і підтвердили в судовому засіданні, що [PERSON] дійсно мешкає разом з батьком. За таких обставин, вимога про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] задоволенню не підлягає. Щодо вимог позивача про стягнення аліментів з нього на утримання [PERSON], [INFO], та стягнення аліментів з відповідача на утримання [PERSON], [INFO], суд відзначає наступне. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована\~ Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 51 Конституції України встановлено обовязок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182\~ СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З аналізу наведених норм права вбачається, що батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким мешкає дитина. В судовому засіданні було встановлено, що старший син [PERSON], [INFO], постійно мешкає з батьком, а молодший син [PERSON], [INFO], - з матірю. Таким чином, з відповідача [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], а з позивача [PERSON] не знімається обовязок, покладений на нього судовим рішенням, сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON], який проживає з матірю. За таких обставин суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі в розмірі 1/4 частки всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 16.10.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. На думку суду, саме вищевказаний розмір аліментів забезпечить матеріальні потреби дитини та відповідатиме сталій судовій практиці щодо розміру частки доходу платника аліментів на утримання однієї дитини за звичайних умов. При цьому аліменти підлягають стягненню з дня звернення позивача з позовом до суду, тобто з 16.10.2018 року, оскільки позивач не надав суду жодних доказів того, що ним вживались заходи щодо одержання аліментів з відповідача з 13.02.2015 року, але він не міг їх одержати у звязку з ухиленням останньої від їх сплати (ст. 191 СК України). Відповідно до ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Позовна вимога [PERSON] про стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], задоволенню не підлягає, оскільки вона заявлена до самого себе. Крім того, суд повторно зауважує, що судовим рішенням позивача [PERSON] вже зобовязано сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON]. Також в судовому засіданні встановлено, що 06.05.2015 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області був виданий виконавчий лист про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання дітей в розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 13.02.2015 року і до досягнення дітьми повноліття. Зазначений виконавчий лист стягувач звернула до примусового виконання. 14.03.2019 року відповідач відкликала зазначений виконавчий лист, про що 14.03.2019 року державним виконавцем було винесено відповідну\~ постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Таким чином, аліменти з [PERSON] не стягуються, що свідчить про відсутність порушення прав позивача на момент постановлення рішення в цій частині. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо припинення нарахування та стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей. Щодо вимог позивача про зменшення суми заборгованості по аліментам, яка підлягає стягненню з нього в рамках виконавчого провадження №47508341, до 0 грн., суд відзначає наступне. Частиною 2 ст. 197 СК України встановлено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Згідно з розрахунком заборгованості, зробленого державним виконавцем Цівенко А.С., станом на 01.10.2018 року заборгованість [PERSON] по аліментам становить 27 113,36 грн. Суд вважає, що істотне значення в цьому випадку має та обставина, що місце проживання старшого сина визначене з батьком, а тому він не повинен був сплачувати аліменти на його утримання на користь відповідача. За таких обставин, враховуючи визнання позову відповідачем в цій частині, суд вважає можливим вимогу [PERSON] про зменшення суми заборгованості по аліментам задовольнити в повному обсязі, повністю звільнивши його від сплати заборгованості по аліментам. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позивач був звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів відповідно до п. 3 ч.1. ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, судовий збір за ці вимоги в сумі 704, 80 грн. підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь держави. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати відповідачу не відшкодовуються, оскільки йому було відмовлено в задоволенні позовних вимог, за які він сплатив судовий збір.

Outcome: partial