Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-05 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що розпочав свою трудову діяльність 10 травня 1985 року у радгоспі «Алуксне» Латвійської ССР, малярем 4-го розряду. При заповненні на вказаному підприємстві його трудової книжки була допущена помилка у написанні дати його народження, яку некоректно виправлено з «27.03.1950» на «27.03.1960» та не зазначено відомостей про внесення вказаних змін з посиланням на номер і дату цих документів на внутрішньому боці обкладинки, а також не завірено такі зміни підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів. Згідно паспорту громадянина України, свідоцтва про його народження та військового квитка число, місяць, рік його народження зазначені вірно [INFO] . Така сама дата його народження зазначена і у свідоцтві про шлюб та посвідченні водія. Оскільки неправильність написання його дати народження у трудовій книжці створює йому перешкоди у зарахуванні трудового стажу для оформлення пенсії за віком, іншої можливості врегулювати дане питання не має, а тому просить задовольнити його заяву. У судове засіданні заявник не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, вимоги заяви підтримав у повному обсязі та просив таку задовольнити. Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області у судове засідання також не з`явився, попередньо подавши суду пояснення по справі, в яких зазначено, що на звернення заявника до Перечинського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) ГУ ПФУ в Закарпатській області для призначення пенсії за віком, його було повідомлено про наявність розбіжностей у поданих ним документах, що відповідно унеможливлює призначення йому пенсії за віком та рекомендовано встановити факт належності правовстановлюючого документу, що підтверджує стаж, у судовому порядку. Так, при оформленні пенсії заявник надав, зокрема, трудову книжку [NUMBER] від 10 травня 1980 року, де на першій сторінці запис дати народження містить виправлення на 27.03.1960 рік. При цьому у паспорті громадянина України, свідоцтвах про народження та укладення шлюбу, а також військовому квитку та водійському посвідченні дата народження зазначена як [INFO] . У зв`язку з такими розбіжностями у поданих документах, управлінням не включено до стажу роботи періоди роботи, що вказані у цій трудовій книжці. Крім цього представник просив розглянути справу без участі представника заінтересованої особи за наявними матеріалами справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого висновку. В судовому засіданні встановлено, що згідно паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 13 листопада 1996 року Перечинським РВ УМВС України в Закарпатській області, прізвище, ім`я та по батькові заявника зазначено [PERSON] , [INFO] (а. с. 3-4). Так само згідно Свідоцтва про народження заявника серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Порошківської сільської Ради депутатів трудящих Перечинського району Закарпатської області 07 квітня 1960 року, Свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого виконкомом Соломонівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області 22 жовтня 1987 року, військового квитка [NUMBER] , виданого Перечинським районним військовим комісаріатом Закарпатської області 20 квітня 1978 року, а також посвідчення водія, виданого на його ім`я, серії [NUMBER] число, місяць та рік народження заявника [PERSON] зазначено [INFO] (а. с. 7, 8, 9, зворот, 10).\~\~ Разом з цим, на першій сторінці трудової книжки [NUMBER] , заповненої на ім`я заявника [PERSON] 10 травня 1980 року, його дата народження « [INFO] » містить виправлення без їх застереження (а. с. 5-6). Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з ч. 2 п. 5 ст. 293 цього Кодексу суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 6 ч. 1, ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як роз`яснено в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ст. 273 ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, наприклад, факти визнання батьківства щодо дітей, які народилися до 1 жовтня 1968 року; батьківства; реєстрації батьківства; факти прийняття спадщини, встановлення місця відкриття спадщини та фактів володіння будівлею на праві приватної власності. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається заявник, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що його вимоги підлягають задоволенню. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved