Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до Московського райсуду м. Харкова з позовом до ТОВ «ОТП Факторінг Україна», третя особа Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], в якому просить визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В ході судового розгляду представник позивача позов підтримав, в обґрунтування вказала наступне. 11 грудня 2007 року [PERSON] уклав із Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» кредитний договір № ML-703/274/2007. В забезпечення зазначеного кредитного договору між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» 11 грудня 2007 року було укладено договір іпотеки, предметом якої стала квартира [ADDRESS]. Позивач посилається на порушення ЗУ «Про Іпотеку», ЗУ «Про нотаріат», зокрема про відсутність вимоги, відсутність безспірності суми заборгованості порушення строку за який проводиться стягнення та інше. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що не направлення письмової вимоги про усунення порушень у 30-денний строк, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 Закону України «Про іпотеку». Банком на адресу боржника надіслано відповідну вимогу, яку останній отримав. Оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса є таким, що вчинений для задоволення вимог іпотекодержателя у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження». Під час укладення договору іпотеки згоду іншого з подружжя отримано. Посилання позивача на пропуск трирічного строку є необґрунтованим, оскільки такий строк закінчується 25.11.2014 року. 3-я особа приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день, час слухання справи повідомлена належним чином. До суду надана заява про розгляд справи у її відсутності. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку: Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 11.12.2007 року [PERSON] уклав із ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», кредитний договір № ML-703/274/2007, відповідно до умов якого банк надав позивачу 64638 швейцарських франків на придбання нерухомого майна зі сплатою відсотків за користування ним та на строк до 12.12.2033 року. /а.с. 39-43/ В забезпечення зазначеного кредитного договору між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» 11.12.2007 року було укладено договір іпотеки № РML-703/274/2007, предметом якої стала квартира [ADDRESS]. /а.с. 156-158/ [PERSON] з 30 червня 1995 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] 11.12.2007 року [PERSON] надала згоду своєму чоловіку, [PERSON], на передачу в іпотеку на будь-яких умовах квартири [ADDRESS] що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. /а.с. 62/ 25.11.2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у відповідності до ст.ст. 512, 514, 1077-1079, 1082, 1084 ЦК України було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю №б/н. Згідно з зазначеним договором ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов'язання за кредитним договором №ML-703/274/2007 від 11.12.2007р. У зв'язку з неналежним виконанням позивачем зобов'язань за кредитним договором, 26.04.2013 року відповідачем на адресу позивача було направлено досудові вимоги /а.с. 69/, що підтверджується описом вкладень в цінний лист від 26.04.2013 року /а.с. 70/, в якій відповідач зазначив розмір загальної заборгованості за кредитом та повідомив позивача, що у разі незадоволення вказаної вимоги банк буде змушений захищати свої майнові права шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса або звернення до суду з вимогою про примусове стягнення боргу на загальну суму заборгованості за кредитним договором, яка зазначена в розрахунку. 23.08.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис, реєстровий № 6314 від 23.08.2013 року, яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS]. /а.с. 7/ Положеннями ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» та п. 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, затвердженої наказом МЮУ від 3.3.2004 Хо20/5, в редакції яка діяла станом на час вчинення виконавчого напису (надалі Інструкція), передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчий напис, якщо подані документи, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається в межах цього строку. Відповідно до п.284 Інструкції заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Відповідно до п. 3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 (далі - Порядок) нотаріус вчиняє виконавчі написи: - якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; - за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (п. 3.2 Порядку), відповідно до п. 1 якого такими документами є: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Як на одну з підстав для визнання виконавчого напису недійсним позивач посилається на положення п. 283 Наказу МЮУ від 03.03.2004р. №20/2 «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», відповідно до яких вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень. Відповідачем вказані норми були порушені, а нотаріусом при вчинення виконавчого напису не перевірені. Суд не погоджується з таким твердженням позивача, оскільки наказ МЮУ від 03.03.2004р. №20/2 «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» втратив чинності на підставі наказу МУЮ від 22.02.2012 № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», а отже до спірних правовідносин підлягають застосуванню саме положення наказу від 22.02.2012 № 296/5. Пунктом 2.3. статті 2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем було виконано вимоги п. 2.3. статті 2 глави 16 зазначено порядку, а саме направлена вимога на адресу позивача, що підтверджується наданими до суду доказами, в зв'язку з чим тому доводи позивача є безпідставними. Крім того, позивач вказує на те, що заборгованість не є безспірною, а тому у нотаріуса були відсутні підстави для вчинення виконавчого напису. Суд також не погоджується з такими твердженнями позивача, виходячи з наступного. Як пояснила в судовому засіданні представника відповідача, для вчинення виконавчого напису ТОВ «ОТП Факторинг Україна» нотаріусу було подано заяву та наступні документи: кредитний договір з усіма додатками та змінами до нього, оригінал договору іпотеки, розрахунок заборгованості за кредитним договором, оригінал досудової вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, оригінал договору про відступлення права вимоги, оригінал договору комісії, оригінал установчих документів. Як зазначено у вищевказаному виконавчому написі нотаріус зазначила, що виконавчий напис здійснено на підставі статті 34 ч. 1 п. 19, ст.ст. 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат» та пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999р. №1172. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону України нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Пунктом 1.2. статті 1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3.1. статті 1 глави 16 нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Пункт 3.2. статті 3 глави 16 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 N 1172. Пункт 3.5. статті 3 глави 16 При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 N 1172. Відповідно до п. 1 Переліку документів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Тобто, вказаними положеннями законодавства встановлено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Отже, виконавчий напис вчинений нотаріусом із дотриманням Закону України «Про нотаріат», Закону України «Про іпотеку» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України Твердження позивача, що при укладені іпотечного договору були порушені права дружини позивача є не спроможними, оскільки спростовується нотаріально посвідчено заявою [PERSON], в якій вона надала згоду своєму чоловіку, [PERSON], на передачу в іпотеку на будь-яких умовах квартири [ADDRESS] що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Крім того, у разі з порушенням прав [PERSON], вона мала смогу оскаржити вищевказані договори, однак таких відомостей суду не надано. Крім того, доводи позивача стосовно порушення строків, протягом якого нотаріус має право вчиняти нотаріальний напис, а саме не більше трьох років з дня виникнення права вимоги, не приймаються до уваги, виходячи з наступного. Відповідно до п. 6.2 Договору іпотеки, Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки після, зокрема несплати Іпотекодавцем Іпотекодержателю будь-якої суми та в будь-якому розмірі у такій валюті, у такий строк та у такому порядку, як встановлено в Кредитному договорі. Відповідно до п. 6.3. Договору іпотеки, жодне положення цього договору не може розглядатися як таке, що обмежує права Іпотекодержателя звернутися до уповноважених органів уповноважених органів за захистом своїх прав у порядку, встановленому законодавством України, а також звернутися до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису. Оскільки, кредитний договір та договір іпотеки діють до 11 грудня 2033 року, право на дострокове стягнення ТОВ «ОТП Факторинг Україна» має до 11 грудня 2033 року. Таким чином, суд дійшов висновку, що приватний нотаріус під час вчинення оспорюваного виконавчого напису діяв відповідно до вимог чинного законодавства України, а тому у задоволенні позову належить відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed