Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

[PERSON] ( далі по тексту - Позивач) звернулась до суду із позовом до [PERSON] (далі - Відповідач), в якому просила суд стягнути з відповідача по справі на її користь суму завдатків у подвійному розмірі за попередніми договорами купівлі продажу квартири в розмірі 732 557 гривень, що відповідно до курсу НБУ становить 54 263 долара США та сплачений судовий збір. В подальшому позивач збільшив позовні вимоги та остаточно просив стягнути з відповідача 899 607,40 гривень, що відповідно до курсу НБУ становить 56 225 доларів США. Обґрунтовуючи заявлений позов, позивач зазначив в позовній заяві, що вона маючи намір придбати у громадянки [PERSON] п'ятикімнатну квартиру [ADDRESS] продала свою трикімнатну квартиру [ADDRESS], щоб в подальшому спрямувати кошти отримані від продажу своєї квартири на придбання вищезазначеної квартири у громадянки [PERSON] 03 березня 2010 року позивач уклала з громадянкою [PERSON] попередній договір купівлі-продажу п'ятикімнатної квартири [ADDRESS], відповідно до якого позивач сплатила [PERSON] 25 000 гривень, що становило 3 150 доларів США, які остання повинна була витратити на приватизацію квартири та отримання технічної документації. 19 березня 2010 року позивач зазначає, що уклала з громадянкою [PERSON] другий попередній договір купівлі-продажу п'ятикімнатної квартири [ADDRESS], відповідно до якого вона сплатила [PERSON] 23 000,00 гривень, що становило 2875 доларів США. В подальшому як зазначає позивач між нею та [PERSON] були укладені попередні договори купівлі-продажу п'ятикімнатної квартири [ADDRESS] 18 квітня 2010 року відповідно до якого позивач сплатила в якості завдатку як гарантію виконання умов попереднього договору 24 000,00 гривень, що становило 3 000,00 доларів США; 20 квітня 2010 відповідно до якого позивач сплатила в якості завдатку як гарантію виконання умов попереднього договору 28 000,00 гривень, що становило 3 500, 00 доларів США; 28 квітня 2010 року відповідно до якого позивач сплатила в якості завдатку як гарантію виконання умов попереднього договору 159 000,00 гривень, що становило 20 000,00 доларів США. 18 травня 2010 року [PERSON] не прибула до нотаріуса для оформлення основного договору купівлі-продажу квартири, а [INFO] року вона померла. [INFO] року було відкрито спадкову справу щодо майна померлої [PERSON] державним нотаріусом Української державної нотаріальної контори. Позивач звернулась з претензією як кредитор спадкодавця 16 листопада 2010 року до нотаріальної контори про наявність боргу спадкодавця внаслідок укладення попередніх договорів купівлі-продажу квартири. Після смерті [PERSON] право власності квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування згідно рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 січня 2012 року визнано за [PERSON]. Позивач зазначає, що відповідач, ставши власником вищезазначеної квартири, спочатку погоджувався продати її та повернути позивачу борг, а решту від продажу залишити собі, але потім відмовився від виконання зобов»язань за попередніми договорами купівлі-продажу укладеними між позивачем і спадкодавцем [PERSON] та відмовився повернути позивачу передані згідно цих договорів кошти. Оскільки відповідачем до цього часу борг позивачу не повернуто, вона просить в судовому порядку стягнути суму боргу з відповідача, а саме: загальну суму боргу 720 800 гривень, що складає 45 050, 00 доларів США згідно курсу НБУ на 19.11.2014 року та 3% річних в розмірі 61 268, 00 ( 3 829,00 доларів США), починаючи з 07 лютого 2012 року - моменту вступу рішення Обухівського районного суду Київської області про визнання права власності на квартиру за відповідачем в законну силу станом на 19.11.2014 року та індекс інфляції 1441,6 гривень. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали пояснення аналогічні зазначеному в позовній заяві і просили суд задовольнити позов, з підстав зазначених в ній. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та надали письмове заперечення проти позову в якому просили у задоволенні позову відмовити та просили застосувати строк позовної давності щодо вимог позивача. Свідок [PERSON] в судовому засіданні, будучи попередженою про кримінальну відповідальність, підтвердила факт укладення договорів від 03 березня 2010 року, 19 березня 2010 року, 18 квітня 2010 року, 20 квітня 2010 року, 28 квітня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] та факт передачі [PERSON] коштів, саме в сумах, що зазначені в договорах в рахунок платежів за квартиру що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка, [ADDRESS]. Суд, вислухавши сторони та їх представників, свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи встановив наступне. Судом встановлено, що 15 вересня 2009 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу здійснила продаж належної їй квартири [ADDRESS] за ціною 280 530 гривень. 03 березня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір, відповідно до якого сторони домовилися укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка, [ADDRESS]. За домовленістю сторін згідно зазначеного договору нотаріальне посвідчення Основного договору купівлі-продажу повинно було здійснюватись 15 травня 2010 року у приміщенні офісу нотаріуса [PERSON], що знаходиться за адресою: Київська область, [ADDRESS].Згідно п. 2. зазначеного попереднього договору [PERSON] погодилась продати, а покупець [PERSON] погодилась купити вищезазначену квартиру за ціною 429 840 гривень, що є еквівалентом 54 000 доларів. Відповідно до п. 5.1 договору від 03.03.2010 року покупець [PERSON] передала продавцю [PERSON] 25 000,00 гривень в рахунок належних до спалати платежів з [PERSON] згідно обумовленої сторонами договору вартості [ADDRESS] 19 березня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір, відповідно до якого сторони домовилися укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка, [ADDRESS] за ціною 429 840 гривень, що є еквівалентом 54 000 доларів. Відповідно до п. 5.1 цього договору від 19.03.2010 року покупець [PERSON] передала продавцю [PERSON] 23000,00 гривень в рахунок належних до спалати платежів з [PERSON] згідно обумовленої сторонами договору вартості [ADDRESS] 18 квітня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір, відповідно до якого сторони домовилися укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка, [ADDRESS] за ціною 429 840 гривень, що є еквівалентом 54 000 доларів. Відповідно до п. 5.1 договору від 18.04.2010 року покупець [PERSON] передала продавцю [PERSON] 24000,00 гривень в рахунок належних до спалати платежів з [PERSON] згідно обумовленої сторонами договору вартості квартири [ADDRESS]. 20 квітня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір, відповідно до якого сторони домовилися укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка, [ADDRESS] за ціною 429 840 гривень, що є еквівалентом 54 000 доларів. Відповідно до п. 5.1 попереднього договору від 20.04.2010 року покупець [PERSON] передала продавцю [PERSON] 28000,00 гривень в рахунок належних до спалати платежів з [PERSON] згідно обумовленої сторонами договору вартості квартири [ADDRESS]. 28 квітня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено, відповідно до якого сторони домовилися укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка, [ADDRESS] за ціною 429 840 гривень, що є еквівалентом 54 000 доларів. Відповідно до п. 6 договору від 28.04.2010 року покупець [PERSON] передала продавцю [PERSON] 20 000,00 доларів США, що видавались покупцем продавцю в позику з метою погашення заборгованості за комунальні послуги, а також на інші потреби, пов'язані з підготовленням квартири до продажу, в рахунок належних до спалати платежів з [PERSON] згідно обумовленої сторонами договору вартості квартири [ADDRESS], а підписанням цього договору продавець підтверджує отримання вищезазначеної суми позички (гарантійної суми). Відповідно до Свідоцтва на право власності на нерухоме майно, виданого на підставі розпорядження Української міської ради від 29.04.2010 року та витягу з реєстру права власності на нерухоме майно, [PERSON] на праві приватної власності належала квартира, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка, [ADDRESS]. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] не прибула до нотаріуса [PERSON] 18 травня 2010 року в обумовлений сторонами час для оформлення основного договору купівлі-продажу квартири в зв'язку з хворобою. Згідно свідоцтва про смерть Серії [NUMBER], [INFO] року [PERSON] померла. Як вбачається з копії спадкової справи до майна померлої [PERSON], спадкова справа була заведена Українською міською державною нотаріальною конторою 22.06.2010 року. 11 листопада 2010 року [PERSON] звернулась з претензією кредитора до Української міської державної нотаріальної контори, в якій просила прийняти дану претензію та довести її до відома всіх спадкоємців померлої [PERSON] або виконавця заповіту щодо того що вона є кредитором спадкодавця з вимогами в розмірі 159 200,00 гривень. Як вбачається з копії спадкової справи з заявами про прийняття спадщини після померлої [PERSON] до Української міської державної нотаріальної контори звернулись [PERSON] та [PERSON] Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 27 січня 2012 року відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про зміну черговості одержання права на спадкування та визнано за [PERSON] у порядку спадкування право власності на квартиру [ADDRESS], що належала згідно свідоцтва про право власності померлій [INFO] року [PERSON] Як вбачається з пояснень позивача в судовому засіданні, вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням повернути кошти, сплачені нею [PERSON], але відповідач до цього часу кошти їй не повернув. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона ( боржник ) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони ( кредитора ) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо ) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п.п. 1,2 ст.215 ЦПК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно з вимогами ст. 657 ЦК України правочини щодо відчуження нерухомого майна підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення. До того ж, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту реєстрації Договору по відчуженню нерухо мого майна. За нормами ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. [PERSON] уклала догови купівлі-продажу квартири, не будучи її власником і не маючи повноважень для її відчуження, оскільки на час підписання договорів від 03 березня 2010 року, 19 березня 2010 року, 18 квітня 2010 року, 20 квітня 2010 року, 28 квітня 2010 року та отримання коштів в рахунок платежів її вартості, дана квартира перебувала у державній власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності. Зважаючи на обставини, за яких між [PERSON] та [PERSON] були укладені попередні договори від 03 березня 2010 року, 19 березня 2010 року, 18 квітня 2010 року, 20 квітня 2010 року, 28 квітня 2010 року про отримання коштів в рахунок продажу квартири, суд прийшов до висновку, що правочини, які укладався сторонами, взагалі є по своїй природі нікчемними та такими, що не відповідали вимогам законодавства, оскільки [PERSON], не будучи власниками майна, не мала права на розпорядження даним майном та укладання будь-яких договорів щодо його відчуження. Вказану договори укладені між сторонами не можна вважати і попередніми договорами, оскільки за ч.1 ст. 635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, тобто при купівлі-продажу нерухомого майна це письмова форма, яка потребує нотаріального посвідчення та державної реєстрації. Відповідно до вимог статей 635, 657 ЦК України попередній договір купівлі-продажу квартири має бути укладений у письмовій формі з обов'язковим нотаріальним посвідченням, оскільки попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору. Згідно п.2 ч.1, ч.3 ст.571 ЦК України, якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. У разі припинення зобов'язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Відповідно до ч.2 ст. 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку наявності зобов'язання, яке б мало випливати із договору, укладеного сторонами. Внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору. Оскільки сторони, що укладали договори від 03 березня 2010 року, 19 березня 2010 року, 18 квітня 2010 року, 20 квітня 2010 року, 28 квітня 2010 року, [PERSON] та [PERSON] порушили вимоги щодо форми правочину, він не є укладеним, тому сума, сплачена на забезпечення виконання майбутнього зобов'язання, вважається авансом, який був отриманий [PERSON] у сумі 420 000 гривень 00 копійок в рахунок обумовленої вартості квартири. Так як договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між позивачем та [PERSON] укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, зобов'язання купівлі-продажу між сторонами не виникло то передана однією зі сторін грошова сума є авансом, який підлягає поверненню. Оскільки [PERSON] на виконання недійсних правочинів було отримано від позивача 420 000,00 грн., у останньої на підставі ст. 1212 ЦК України виникло зобовязання повернути позивачу зазначені грошові кошти як такі, що були набута нею без достатньої правової підстави. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Як вбачається з копії спадкової справи та встановлено рішенням Обухівського районного суду Київської області від 27 січня 2012 року, що після смерті [PERSON] спадкоємцем другої черги є її брат, [PERSON], який, звернулвся у встановлені законом строки із заявою про прийняття спадщини до Української міської державної нотаріальної контори, після чого було за ведено Спадкову справу. [PERSON] є кредитором спадкодавця, а тому в шестимісячний термін з дня смерті [PERSON] звернулася з відповідною вимогою до спадкоємців померлої через Українську міську державну нотаріальну контору, однак відповідач відмовляється сплатити їй кошти. Отже, при прийнятті спадщини після смерті [PERSON] до [PERSON] перейшли всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, у тому числі і зобов'язання повернути сплачений [PERSON] аванс в розмірі 420 000 гривень 00 копійок відповідно укладених договорів, що включає в себе сплачені 03 березня 2010 року - 25 000,00 гривень, 19 березня 2010 року - 23 000,00 гривень, 18 квітня 2010 року - 24 000,00 гивень, 20 квітня 2010 року - 28 000,00 гривень, 28 квітня 2010 року 20 000,00 доларів США, що еквівалентно згідно курсу НБУ станом на 19.11.2014 року ( день подачі заяви про збільшення позовних вимог- еквівалентно 320 000,00 гривень. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Разом із правами до спадкоємців переходять також і обов'язки спадкодавця щодо сплати боргів.Вимоги позивача про стягнення 3% та індексу інфляції з відповідача за період вже після смерті [PERSON] суперечать положенням ст. 1218 ЦК України, а тому задоволенню не підлягають. Суд вважає, що заяви відповідача про застосування строків позовної давності звернення позивача з позовом до суду про захист свого цивільного інтересу та права є безпідставною, оскільки як вбачається з копії спадкової справи з заявами про прийняття спадщини після померлої [PERSON] до Української міської державної нотаріальної контори звернулись [PERSON] та [PERSON], з відповідною вимогою до спадкоємців померлої через Українську міську державну нотаріальну контору, [PERSON] звернулась вчасно, а рішенням Обухівського районного суду Київської області від 27 січня 2012 року у справі № 2-73/12 відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про зміну черговості одержання права на спадкування та визнано за [PERSON] у порядку спадкування право власності на квартиру [ADDRESS], а отже з цього часу судом було вирішено питання щодо того, хто є законним спадкоємцем [PERSON], при цьому позивача незважаючи на наявність його претензій як кредитора спадкодавця до участі у спаві залучено не було. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що порушенні права позивача підлягають захисту, а позов підлягає частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача 420 000 гривень 00 копійок. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачена сума судового збору в розмірі 3654,00 грн.

Outcome: partial