Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до [PERSON] в якому просить суд розірвати шлюб укладений між ним та [PERSON] , зареєстрований Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 02.06.2006 року, актовий запис № 266. В обґрунтування позову позивач зазначив, що з 02.06.2006 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Позивач просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, оскільки шлюбні відносини припинені з лютого 2017 року, у зв`язку з несумісністю характерів, різними поглядами на шлюб і сім`ю. З цього часу спільне господарство не ведеться, спору щодо нажитого майна не має. У судове засідання позивач не з`явився, надав заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, надала заяву, в якій зазначила, що визнає позовні вимоги та просить розглянути справу за її відсутності. Після розірвання шлюбу просить їй залишити прізвище « [PERSON] ». Вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , виданого Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, 02.06.2006 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що складено відповідний актовий запис за №266. Сторони є батьками дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданого Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 1083. Судом також встановлено те, що сім`я розпалась остаточно, спільне господарство не ведеться, бажання до примирення у сторін відсутнє. Відновити шлюб неможливо, так як, між сторонами відсутня любов, взаємна довіра і повага. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст.111 Сімейного кодексу України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У даному випадку сторони вважають неможливим з моральної точки зору продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати їх прийняти заходи до примирення. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. На підставі ч.1 ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved