Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 18 липня 2016 року до нього звернувся відповідач [PERSON]В з проханням надати у борг гроші в сумі 6000 доларів США на власні потреби. За проханням відповідача [PERSON]В вона зобовязалася сплачувати борг щомісячно по 5000,00 гривень. Відповідач [PERSON] власноруч написала розписку згідно якої вона отримала гроші в сумі 6000 доларів США, які зобовязалася повернути у грудні 2018 року. Однак, на протязі строку виконання зобовязання відповідач [PERSON]В зобовязання по поверненню грошей не виконала і до цього часу не зробила ні жодного кроку щодо повернення позики, тим самим спонукав звернутися до суду з зазначеним позовом. Розрахунок позовних вимог складається із наступного: 6000 тисяч доларів США сума боргу х 26 гривень (вартість одного долара) =156000,00 гривень. За період з 18 серпня 2016 року по час звернення з позовом прострочка сплати боргу становить 15 місяців х 3 % річних =468,00 гривень. Таким чином загальна сума боргу складає 156468,00 гривень. Просить суд винести рішення яким стягнути з [PERSON] на його користь в рахунок повернення боргу 156000,00 гривень, основного боргу, відсотки за користуванням коштами в сумі 468,00 гривень та всі витрати повязані з розглядом справи у суді, а також витрати на надання юридичної допомоги. В судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Згідно ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що згідно договору позики від 18 липня 2016 року [PERSON] зайняв [PERSON] 6000,00 доларів США з умовою їх повернення до грудня 2018 року. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року в справі N 6-63цс13 письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). У відповідність ч.ч.1 та 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 611 ЦК України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Курс долара на 22 грудня 2017 року, відповідно до повідомлення НБУ, становить 27,85 гривень за 1 долар США. Сума боргу на день винесення рішення складає: 6000 доларів США х 27,85 гривень за 1 долар США = 167100,00 гривня. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та якщо прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розписки, відповідач повинен сплатити борг до грудня місяця 2018 року, у звязку з чим, в задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних за користування коштами слід відмовити. Згідно ч.3 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Отже позовні вимоги в частині стягнення суми позики підлягають задоволенню в межах позовних вимог, а саме з [PERSON] слід стягнути заборгованість в розмірі 156000,00 гривень на користь [PERSON], яка складається з заборгованості по позиці в розмірі 156000,00 гривень. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу, суд приходить до висновку, що вони не підлягають задоволенню виходячи з наступного: до матеріалів справи не доданий договір між адвокатом та позивачем про надання останньому правової допомоги, в якому зазначено, що клієнт зобовязується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених договором. Для вирішення питання про стягнення вказаних судових витрат на правову допомогу, необхідно з'ясувати: яка юридична допомога надана конкретно, а саме: юридична консультація, складання позову, участь у справі адвоката чи фахівця в галузі права чи представника особи та конкретно за який час ці послуги надані; в якості представника позивача або його адвоката чи спеціаліста в галузі права надавалися юридичні послуги та тільки після цього можна зробити висновки про можливість стягнення вказаних судових витрат та їх розмір. Позивачем не додано жодного документу, про надання йому правової допомоги, суд вважає, що в задоволені вимоги про стягнення судових витрат з надання правової допомоги слід відмовити. Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial