Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до Люботинського міського суду Харківської області з позовом до [PERSON], в якій просив визнати за ним право власності 1/2 частину квартири, загальною площею 29,00 кв.м, в тому числі житловою площею 18,4 кв.м, розташованої за адресою [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року. При цьому позивач посилався на те, що, він є єдиним спадкоємцем першої черги смерті [PERSON], спадщину після смерті батька прийняв, але оформити свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі він не може у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на1/2 частину квартири [ADDRESS], яка належала його батькові. [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON], в якому просила встановити факт проживання однією сім'єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу - [PERSON] та [PERSON], з вересня 2001 року по день його смерті [INFO] року, змінити черговість одержання права на спадкування, надати їй право на спадкування разом зі спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON], померлого [INFO] року та визнати за нею права власності на 1/4 частину квартири, загальною площею 29,00 кв.м, в тому числі житловою площею 18,4 кв.м, розташованої за адресою [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. Позивач за первісним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримали, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] просили відмовити в зв'язку з його недоведеністю та необґрунтованістю. Відповідач за первісним позовом - позивач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] первісний позов [PERSON] визнали частково: не заперечували проти визнання за ним права власності на 1/4частину спірної квартири, позовні вимоги [PERSON] підтримали в повному обсязі, просили зустрічний позов задовольнити повністю. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, допитавши свідків та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, а позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти, що підтверджуються наданими суду доказами, та відповідні їм правовідносини. Квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] в 1/2 частині та [PERSON] в 1/2 частині на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації житла Люботинської міської ради Харківської області 02 листопада 2012 року № 1898 (а.с.8,10, 165-166). [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Люботинського міського управління юстиції у Харківській області на підставі актового запису № 153 від 10 травня 2013 року (а.с.12). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Під час життя заповіт [PERSON] не складав, тому після його смерті спадкування здійснюється за законом. Відповідно до вимог ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є його син [PERSON] - позивач по справі, що відповідає вимогам ст. 1261 ЦК України, оскільки у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] інших спадкоємців першої черги немає. Згідно з ч. 2 ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 року) спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України (в редакції 2003 року) спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. В ч. 1 ст. 1270 ЦК України (в редакції 2003 року) зазначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. В ході судового розгляду достовірно встановлено, що після смерті [PERSON], який постійно мешкав за адресою: [ADDRESS], до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернулися [PERSON] та син спадкодавця - [PERSON], що підтверджується відповіддю Другої державної нотаріальної контори Харківського району 867/01-16 від 07 червня 2014 року (а.с.29). Тобто, син спадкодавця - [PERSON], як спадкоємець першої черги, виконав вимоги ст.ст. 1269, 1270 ЦК України, тому суд вважає його таким, що прийняв спадщину. Наведені вище обставини сторони не заперечували та не оспорювали, тому оскільки, зазначені обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, суд відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України вважає їх встановленими та такими, що не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Частиною 2 статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. З огляду на наведені норми зміна черговості одержання права на спадкування є виняток із загального правила черговості та може здійснювати за наявності встановлених у законі умов. Застосування норми ч.2 ст. 1259 ЦК України з урахуванням вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України вимагає доведення позивачем: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг; 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана надати суду докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обґрунтовуючи вимоги позову в частині зміни черговості [PERSON] посилалася на те, що [PERSON] хворів, перебував на обліку в лікарні, працював, але не постійно, тому потребував постійного догляду та матеріальної допомоги, яку вона йому тривалий час надавала. Разом з тим, наявність всіх п'яти вищезазначених обставин, позивачем за зустрічним позовом [PERSON] відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України не була доведена. Так в матеріалах справи відсутні належні медичні довідки про те, що спадкодавець перебував у безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги. Надані позивачем медичні довідки не містять лікарського висновку про перебування спадкоємця тривалий час у безпорадному стані та потрібності в сторонній допомозі (а.с. 47, 48, 49, а.амбулаторної карти). В матеріалах справи наявний епікріз від 3 жовтня 2011 року, з якого вбачається, що [PERSON] знаходився в лікарні з 23 вересня 2011 року по 3 жовтня 2011 року, він виписаний з лікарні в відносно задовільному стані: «з покращеннями під нагляд невропатолога, окуліста, травматолога» (а.с.46). Допитаний в судовому засіданні у якості свідка лікар [PERSON] підтвердив, що знав [PERSON] довгий час, але за медичною допомогою [PERSON] звертався дуже рідко. Свідок також зазначив, що він оглядав [PERSON] приблизно за місяць до смерті, і стан останнього був середньої тяжкості Покази свідка [PERSON] також підтверджуються дослідженою в судовому засіданні амбулаторною карткою [PERSON], з якої вбачається, що в період з жовтня 2011 року по квітень 2013 року [PERSON] до лікарні не звертався. Відповідно до записів амбулаторної карти [PERSON] був на огляді у лікаря 21 жовтня 2011 року, а потім 13 квітня 2013 року. 22 листопада 2011 року [PERSON] звертався із заявою про видачі йому довідки про стан здоров'я. 17 квітня 2013 року здавав аналізи крові (а. амбулаторної картки 34-39). [PERSON] помер [INFO] року, але в зв'язку з тим, що останній не перебував на «Д» диспансерному обліку, тіло [PERSON] направлено на судмедекспертизу. (амбулаторна картка). Тобто, жодних доказів, що [PERSON] перебував у безпорадному стані тривалий час, суду надано не було. На підтвердження своїх позовних вимог позивач за зустрічним позовом [PERSON] посилалася на покази свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON][PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Суд звертає увагу, що допитані свідки надавали чітко пояснення лише щодо обставин, які стосуються предмета спору, Всі свідки чітко зазначали, що [PERSON] доглядала за [PERSON], піклувалася, стирала, готувала, сплачувала за комунальні послуги, за все платила [PERSON], мешкали [PERSON] та [PERSON] разом. Суд критично відноситься до пояснень свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], оскільки на питання, що стосуються обставин справи , з якого часу [PERSON] мешкав з [PERSON], або як довго [PERSON] хворів, свідки відповідали чітко, надаючи потрібну відповідь, а на питання, які не стосуються предмету спору, але стосуються життя даних осіб в той же час, відповісти не могли, посилаючись на сплив часу та на те, що вони не втручалися в особисте життя. Тому, суд приходить до висновку, що зазначені свідки намагалися дати пояснення на користь позивача за зустрічним позовом [PERSON] Також проаналізувавши покази всіх свідків в їх сукупності суд приходить до висновку, що пояснення свідків щодо місця мешкання [PERSON] та [PERSON], періоду та місця роботи [PERSON], періодів та кількості разів перебування [PERSON] в лікарні та інших обставин, дуже суперечливі, тому суд ставить під сумнів їх достовірність. Допитана в судовому засіданні [PERSON] повідомила, що вона є донькою позивачки за зустрічним позовом [PERSON], тому вона зацікавлена в задоволенні позовних вимог [PERSON], що дає суду підстави сумніватися в об'єктивності її пояснень. Крім того, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] проявили своє негативне ставлення до позивача за первісним позовом [PERSON]., що ставить під сумнів об'єктивність їх свідчень. Свідок [PERSON] пояснив суду, що [PERSON] не знає, але разом з тим зазначив, що син приїздив до батька 5-6 разів. Крім того, пояснив, що [PERSON] був другом свідку, але «реєструвати шлюб та переписувати документи на [PERSON] боявся, він казав, що сам по собі живу, потім він погодився, щоб вона йому їсти носила». В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] отримував пенсію, а раніше перебував на обліку в центрі зайнятості, крім того іноді працював, але мав не постійний заробіток. Зазначені обставини даю підстави вважати, що він мав невеликий дохід. Разом з тим, якщо [PERSON] в зв'язку з невеликим доходом потребував матеріальної допомоги та відповідно її отримував від [PERSON], не є обставиною, яка вважається підставою для зміни черговості одержання права на спадкування. Суд також не приймає як доказ посилання на сплату [PERSON] комунальних платежів, оскільки вона є співвласницею квартири разом з [PERSON], тому має з ним однакові права та обов'язки щодо утримання квартири. Під час розгляду справи встановлено, що в спірній квартирі відсутні водо - та теплопостачання, а також газове опалення. Зазначені обставини також не оспорювала [PERSON] Як вбачаться з матеріалів справи (а.с.45 зворот) та як пояснила [PERSON], остання зареєстрована в спірній квартирі з 02 лютого 2012 року, і на час приватизації не була ані членом сім'ї [PERSON] ані дружиною, але отримала у спільну часткову власність в порядку приватизації 1/2 частину спірної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02 листопада 2012 року, розпорядження органу приватизації № 1898. В статті 1259 ЦК України міститься вичерпний перелік обставин, за наявності яких можлива зміна черговості, що не потребує розширеного тлумачення. Відсутність хоча б однієї із таких обставин зумовить застосування загального порядку черговості спадкування, визначеного у ст. 1258 ЦК України. Позивачем за зустрічним позовом [PERSON] також не надано доказів, що вона протягом тривалого часу, матеріально забезпечувала спадкодавця, який перебував у безпорадному стані, оскільки ті докази, які надані позивачем не свідчать про тривалий час, внаслідок чого суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування приписів ч. 2 ст. 1259 ЦК України. Крім того, суд не погоджується з твердженням представника [PERSON], що оскільки позивач [PERSON] не надав доказів, що він або будь-хто інший опікувався та доглядав за його батьком,,тому це свідчить про те, що саме [PERSON] опікувалася померлим [PERSON] та утримувала його. Вказане твердження суд вважає лише припущенням. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані суду [PERSON] документи, які свідчать про її участь у похованні та поминанні [PERSON].(а.с.50-55) не є належними та допустимими доказами здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг та матеріального забезпечення спадкодавця за час його життя. За таких обставин вимоги позивача за зустрічним позовом [PERSON] про визнання за нею права на спадкування як спадкоємець першої черги поряд з відповідачем не ґрунтується на вимогах діючого законодавства та не відповідають умовам для зміни черговості спадкування, які встановлені ст. 1259 ЦК України. В зв'язку з чим не можуть бути задоволені вимоги позивача за зустрічним позовом [PERSON], про визнання права власності на 1/4 частину квартири, розташованої за адресою [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, оскільки наявність спадкоємця першої черги - [PERSON] усуває від спадкування всіх спадкоємців наступних черг. Що стосується вимог позивача за зустрічним позовом [PERSON] щодо встановлення факту проживання однією сім'єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу зі спадкодавцем [PERSON], з вересня 2001 року по день його смерті [INFO] року, необхідно зазначити наступне. В силу вимог ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. З огляду на викладене, виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов'язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. В межах заявленого [PERSON] позову встановлення факту необхідно їй при вирішенні питання про зміну черговості спадкування та для визнання за собою права на спадщину. В задоволенні цих вимог [PERSON] суд відмовляє, тому в задоволенні позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, також слід відмовити, оскільки від нього не залежить виникнення, зміна або припинення прав позивача за зустрічним позовом [PERSON] Таким чином, оцінюючи в сукупності всі дослідженні в судовому засіданні докази, суд не вбачає порушень прав позивача за зустрічним позовом [PERSON], які підлягають захисту, та як наслідок підстав для задоволення позовних вимог останньої. Разом з тим, в ході судового розгляду достовірно встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що єдиним спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є його син [PERSON], який спадщину прийняв, виконавши вимоги ст. 1269 ЦК України. Тобто з огляду на наведене суд вважає, що спадщина, яка відкрилася після смерті останнього і складається з ? частини квартири [ADDRESS], належить позивачу [PERSON] в повному обсязі. Крім того, в ході судового розгляду встановлено, що оригінал свідоцтва про право власності на житло, виданий в одному екземплярі органом приватизації житла Люботинської міської ради Харківської області 02 листопада 2012 року за № 1898, на підставі якого спадкодавцю [PERSON] належить 1/2 частина спірної квартири, перебуває у відповідачки за первісним позовом - [PERSON] Тобто, [PERSON], утримуючи оригінал правовстановлюючого документу на квартиру порушує права позивача [PERSON], позбавляючи його права на оформлення на свої ім'я право на спадщину за законом після смерті батька в нотаріальній конторі. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. На підставі наведеного, суд дійшов висновку щодо необхідності захистити порушене право позивача [PERSON] , позовні вимоги останнього є законними та обґрунтованими, тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved