Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-19 00:00:00

[PERSON], (далі - позивач) звернулася до суду із позовом до Бишівської сільської ради (далі - відповідач), вказавши третіми особами без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, Управління Держгеокадастру у Макарівському районі Київської області, в якому вказала, що [INFO] померла її мати - [PERSON], після чого відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 0,197 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована по [ADDRESS]. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом вказаної ділянки. Спадщину позивач у встановлені строки прийняла, проте нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку, оскільки наявні інші спадкоємці, які прийняли спадщину та був відсутній витяг з Державного земельного кадастру. Враховуючи викладене, позивач, посилаючись на ст.ст. 1216, 1225 ЦК України просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] її матері - [PERSON] на вказану вище земельну ділянку. Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 16.04.2018 року позов [PERSON], прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд цивільної справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 14.05.2018 року, встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України. Встановлено строк для подання третіми особами пояснень щодо позовної заяви. Також цією ухвалою у порядку вимог ст. 84 ЦПК України витребувано від Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 14.05.2018 року підготовче судове засідання у справі було відкладено на 05.06.2018 року, оскільки до суду не подано витребуваних доказів. Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 05.06.2018 року підготовче судове засідання у справі було відкладено на 21.06.2018 року через неявку у засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про належне повідомлення про час та місце розгляду справи. Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 21.06.2018 року підготовче судове засідання було закрито та призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні на 20.08.2018 року. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інших процесуальних дій суд у даній справі не здійснював. У судове засідання позивач не прибула, згідно письмової заяви просила слухати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в установлений судом строк подав відзив на позовну заяву, у якому вказав про можливість розгляду справи за відсутності представника, позовні вимоги залишили на розсуд суду. Третя особа Головне територіальне управління юстиції у місті Києві у встановлений судом строк подало письмові пояснення щодо позову, в якому зазначили про можливість розгляду справи за відсутності представника, позовні вимоги залишили на розсуд суду. Третя особа Управління Держгеокадастру у Макарівському районі Київської області у встановлений судом строк письмових пояснень щодо позову не подали, представника у судове засідання не направили, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослі дивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. [INFO] померла мати позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], видане [INFO] відділом реєстрації смерті у м. Києві, актовий запис №12036 (а.с. 47), копією свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] від 14.02.1966 року (а.с. 48), копією свідоцтва про укладення шлюбу позивача серії [NUMBER] від 04.03.1989 року (а.с. 49). Згідно довідки № 13 від 12.01.2005 року, виданої ДКП ЖГ Святошинської РДА у м. Києві, [PERSON] до дня смерті проживала та була зареєстрована по [ADDRESS] (а.с. 12). Після смерті [PERSON], відкрилася спадщина, до складу якої увійшла, зокрема, земельна ділянка площею 0,179 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована по [ADDRESS], та належала померлій на підставі державного акту серії [NUMBER], зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 858 (а.с. 10) . Як вбачається з рішення №РВ-3200833452017 від 31.10.2017 року Державним кадастровим реєстратором було відмовлено у внесення відомостей щодо вказаної вище земельної ділянки до Державного земельного кадастру у зв'язку із перетином із земельними ділянками: [NUMBER] (площа співпадає на 3,1072%); [NUMBER] (площа співпадає на 27,713%); [NUMBER](площа співпадає на 7,7679%); [NUMBER] (площа співпадає на 28,6955%); [NUMBER] (площа співпадає на 5,3233%) (а.с. 75). У встановлений законом строк позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері (а.с.44). Нотаріусом було видано позивачеві свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину грошових вкладів померлої [INFO] [PERSON] На іншу ? частину вкладів свідоцтво про право на спадщину не видано. Постановою від 22.12.2017 року нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,179 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована по [ADDRESS], оскільки є ще один спадкоємець, що прийняв спадщину після смерті [PERSON], а також був відсутні витяг з Державного земельного кадастру на вказану земельну ділянку. Разом з тим, судом встановлено, спадкоємцем майна померлої [INFO] [PERSON], є її донька - [PERSON], що спадщину також у встановленому законом порядку прийняла, що підтверджується її заявою від 05.01.2005 року (а.с. 45), копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.05.1962 року (а.с. 50), копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 04.02.1987 року (а.с.65). 31.10.2005 року [PERSON], нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину грошових вкладів померлої [INFO] [PERSON] Правовідносини, з яких виник даний спір, регулюються нормами ст.ст. 1216, 1217, 1223, 1261, 1268, 1270 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків фізичної особи, яка померла (спадкодавець) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 та 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як передбачено ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, спадщину після смерті матері прийняли її доньки [PERSON], та [PERSON], які є спадкоємцями за законом першої черги та у встановленому законом порядку отримали свідоцтва про право на спадщину у рівних частинах (по ? частині кожна) на грошові вклади померлої. В такому випадку, відповідачем за даним позовом мав би бути інший спадкоємець, що прийняв спадщину - [PERSON], а не орган місцевого самоврядування, який є відповідачем у даній категорії спорів у разі відсутності спадкоємців, що прийняли спадщину. Будь-яких заяв, клопотань про заміну неналежного відповідача у порядку, встановленому ст. 51 ЦПК України позивач не заявляв, а суд позбавлений процесуальної можливості залучити вказану особу співвідповідачем чи замінити відповідача без клопотання позивача. Крім того, як вбачається з рішення №РВ-3200833452017 від 31.10.2017 року Державного кадастрового реєстратора про відмову у внесенні відомостей щодо спірної земельної ділянки до Державного земельного кадастру, вона перетинається із земельними ділянками: [NUMBER] (площа співпадає на 3,1072%); [NUMBER] (площа співпадає на 27,713%); [NUMBER](площа співпадає на 7,7679%); [NUMBER] (площа співпадає на 28,6955%); [NUMBER] (площа співпадає на 5,3233%), що свідчить, що спірна земельна ділянка перебуває у власності інших громадян, права яких будуть порушені у разі визнання на неї права власності за іншими особами. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, цивільне судочинство здійснюється за принципом диспозитивності, що передбачено ст. 13 ЦПК України. Відповідно до вказаної норми суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Оскільки в даному випадку позов заявлено до неналежного відповідача, який би мав відповідати за позовом, у його задоволенні слід відмовити повністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у разі відмови у позові стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed