Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Зарічненського районного суду Рівненської області із позовною заявою з вимогою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що спільне життя між сторонами не склалось, шлюбні відносини фактично припинені, на даний час сторони проживають окремо, шлюб носить формальний характер у звязку з чим просив задовольнити його позовні вимоги та розірвати шлюб. Під час шлюбу у сторін народилось двоє дітей [PERSON], 26 березня 2014 року та [PERSON], [INFO] Позивач у підготовче судове засідання зявився, пояснив, що більше року разом не проживає з відповідачкою, оскільки вимушений постійно лікуватись, шлюб існує формально, примиритись не бажає, просить шлюб розірвати. Відповідачка у судове засідання з'явилася, позов визнала у поясненні вказала, що шлюб з позивачем вважає формальним, бо відповідач не надає допомоги дітям та їй. Просила шлюб розірвати. Підготовче судове засідання у справі призначене на 27 лютого 2019 року об 11:00 год. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до свідоцтва про шлюб (повторно), серії І-ГЮ № 142530, виданного, 14 серпня 2018 року, Відділом реєстрації актів цивільного стану Зарічненського районного управління юстиції Рівненської області зареєстровано шлюб між сторонами, актовий запис № 4. Так, відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Позов про розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Зважаючи на те, що сторони шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, шлюб між сторонами набув формального характеру, суд вважає, що збереження шлюбу між ними є неможливим. Підстав для надання строку для примирення немає, оскільки cторони проти цього заперечують. Спору щодо визначення місця проживання дітей, щодо поділу майна у сторін немає. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків тому позивач скористався даним правом та звернулася до суду з цим позовом. Збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберігати шлюб. Приймаючи до уваги відсутність згоди сторін на примирення, суд вважає, що причини, що спонукають їх наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд вирішує питання про повернення позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору. Сплаченого при поданні позовної заяви. З огляду на вищевказане.

Outcome: approved