Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до Мар`їнського районного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання доньки [PERSON] з 1/4 частини на 1/6 частину. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 24 квітня 2017 року з позивача на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] у розміри ј частини з усіх доходів позивача. 24 липня 2019 року між позивачем та [PERSON] було зареєстровано шлюб від якого у них народилась донька [PERSON] . Дружина та малолітня дитина повністю знаходяться на утриманні позивача. Дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 21.02.2020 року по [INFO] . Окрім того на утриманні позивача також перебувають його батьки - матір пенсіонерка за віком [PERSON] та батько [PERSON] . Середній дохід позивача з грудня 2019 року по травень 2020 року становить 86004,69 гривень, а за виключенням податків сума виплачених доходів за даний період складає 65008,22 гривні. Середній місячний заробіток після спалти аліментів та податків становить 10834,70 гривень що на думку позивача є задано малою сумою для утримання доньки, якій лише 8 місяців, дружини, яка доглядає за донькою та його батьків пенсіонерів. Позивач вважає, що визначена судом ј частина його доходів у вигляді аліментів на утримання доньки на теперішній час є занадто великою часткою. За змістом статті 183 Сімейного кодексу України аліменти у часті від доходу батька дитини визначаються у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку платника аліментів. Таким чином, 1/3 частка від доходів може бути визначена на двох дітей, тобто 1/6 на одну дитину та 1/6 на другу дитину. Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 20 липня 2020 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі. Позивач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, що наведені в позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечувала. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Копією рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 24 квітня 2017 року підтверджується, що з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти у розмірі ј частини від усіх видів його заробітку на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] . З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 24 липня 2019 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 24 липня 2019 року. Прізвище чоловіка після укладання шлюбу - [PERSON] , дружини - [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилась [INFO] , батьками вказано: мати - [PERSON] , батько - [PERSON] . З копії довідки ТОВ «Інтеренергосервіс» за № 134 від 05 червня 2020 року вбачається, що [PERSON] працює у вказаній юридичній особі та займає наступну посаду «майстер з рем. уст(кот.у.місц.його встан». Загальна сума нарахованого дходу за період з 12.2019 року по 05.2020 року за винятком аліментів становить 86004,69 гривень. Як вбачається з копії довідки ТОВ «Інтеренергосервіс» за № 85 від 03 червня 2020 року остання дійсно працює у вказаній юридичній особі на посаді фахівця цеху з ремонту устаткування Курахівської ТЕС. [PERSON] знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 21.02.2020 року по [INFO] . Копією посвідчення серії [NUMBER] підтверджується, що [PERSON] є пенсіонером за віком. Дата видачі посвідчення 05 жовтня 2004 року. Копією посвідчення № [NUMBER] підтверджується, що [PERSON] є пенсіонером за віком. Дата видачі посвідчення 20 червня 2007 року. Позивачем також надано до матеріалів справи копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з якого вбачається, що у вказаному реєстрі наявні відомості про державну реєстрацію у якості фізичної особи-підприємця [PERSON] . Статтею 51 Конституції України гарантовано, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Частиною 1 статті 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Зі змісту ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» вбачається, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Водночас, у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Відповідно до приписів ч. 1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст.ст. 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Аналіз положень ст. 192 СК України дає підстави для висновку, що зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: суттєві зміни матеріального та сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Така зміна обставин має настати після того, як суд або батьки (за домовленістю) визначили первісний розмір аліментів, при цьому, вирішуючи спір, суд зобов`язаний застосувати як положення ст. 192 СК України, так і низку інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182, 183 СК України). При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Таким чином, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, виходячи з встановлених обставин справи, враховуючи, що позивач офіційно працевлаштований в ТОВ «Інтеренергосервіс», отримує заробітну платню, розмір якої за винятком аліментів становить 86004,69 гривень за період з грудня 2019 року по травень 2020 року, відсутність відомостей про погіршення стану здоров`я платника аліментів, суд приходить до висновку, що розмір аліментів зменшенню не підлягає. Стосовно розміру нарахованого позивачу доходу суд вважає за необхідне зауважити, що сума щомісячного доходу позивача значно варіюється та найменший розмір становить 8286,48 гривень, а найбільший становить 35370, 80 гривень у зв`язку з чим виписка про розмір нарахованого прибутку лише за 6 місяців не відображає у повному обсязі майновий стан позивача, який навіть за винятком вказаного є достатнім. Доводи позивача про неможливість стягнення з нього на користь відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу, оскільки в силу вимог ст. 183 СК України аліменти у частці від оходу батька дитини визначається на дві дитини у розмірі 1/3 половину заробітку платника, у зв`язку з чим позивач вважає, що 1/3 частка від доходів може бути визначена на двох дітей, тобто 1/6 на одну дитину та 1/6 та другу дитину суд відхиляє як неспроможні з огляду на наступне. Правова норма, закріплена в статті 183 СК України не містить жодних положень щодо розміру аліментів, які можуть бути стягнуті з платника аліментів та не оперує як зазначеними у позові розмірами аліментів у вигляді одніє четвертої, однієї третьої або однієї другої розміру доходів платника аліментів так і будь-якими другими розмірами аліментів. Тобто законодавець у статті 183 СК України жодним чином не встановлював правило поведінки щодо фіксації розміру стягуваних у частці аліментів . Водночас, частиною 1 ст. 160 ЦК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбаченихстаттею 161цього Кодексу. Частиною 4 ст. 161 ЦК України встановлено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб. Таким чином, позивачем помилково під виглядом ст. 183 СК України зазначено норму права, яка закріплена в ч. 4 ст. 161 ЦПК України та положення якої є більш вигідними для позивача, однак застосовуються виключно у випадку розгляду справи в порядку наказного провадження, яке є спрощеним видом судового провадження та характеризується оперативністю та прискореним порядком розгляду. В той же час заява [PERSON] про стягення аліментів розглядається судом в порядку позовного провадження в межах якого положення ЦК України, що регулюють порядок здійснення наказного провадження не застосовуються. Суд зазначає, що обставини, які наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального права (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України, на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду первісного розміру аліментів, адже факт наявності у позивача дружини та дітей, яких він утримує, з урахуванням того, що розмір стягуваних аліментів на дитину, яка проживає окремо від батька, за судовим рішенням не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України, не може слугувати самостійною підставою для зменшення розміру аліментів. Суд вважає, що усі діти потребують однакового піклування батьків, а тому дитина, що проживає окремо від батька повинна отримувати не менше забезпечення, ніж діти, що з проживають разом із ним та утримувати яких в розумінні ст. 180 СК України, зобов`язані як батько дитини, так і їх матір. Суд відхиляє доводи позивача про те, що його обов`язок утримувати батьків, які є пенсіонерами за віком, є підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки з матеріалів справи вбачається, що вказана обставина, а саме перебування обох батьків на пенсії за віком, виникла ще до встановлення первісного розміру аліментів рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області у зв`язку з чим не може бути прийнята судом до уваги з огляду на приписи ст. 192 СК України. Крім того, факт того, що батьки позивача є пенсіонерами за віком не відносить їх до категорії утриманців позивача та навпаки наявність вказаної пенсії за віком свідчить про те, що заявлена позивачем допомога, доказів надання якої так і не було надано до суду в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, не є постійним і основним джерелом засобів до існування його батьків, оскільки останні мають джерело доходу для існування, забезпечене ним саме державою внаслідок тривалої праці вказаних осіб за результатами якої держава забезпечує особі соціальний захист у вигляді вказаного пенсійного забезпечення. При цьому суд зауважує, що позивач, посилаючись на необхідність забезпечення своїх батьків у зв`язку з їх перебуванням на пенсії за віком не надає жодних підтверджуючи документів стосовно матеріального стану його батьків та розміру отримуваного ними доходу. Неспроможними з приводу зменшення аліментів є також і доводи позивача про перебування відповідача у статусі фізичної особи-підприємця, оскільки одними з ознак підприємницької діяльності є самостійній та ризиковий характер у зв`язку з чим наявність самого по собі у особи статусу підприємця не свідчить про отримання прибутків та значний матеріальний рівень забезпеченості, водночас позивач не надав до суду жодних відомостей стосовно отримуваного відповідачем прибутку, що свідчив би про зміну матеріального стану отримувача аліментів та давав би змогу суду зменшити встановлений раніше рівень, клопотань про витребування вказаних відомостей позивач в змагальному судовому процесі не заявляв. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed