Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи втратившою право на користування жилим приміщенням. Позовні вимоги мотивує тим, що позивач, [PERSON], є одноосібним власником квартири №[ADDRESS]. На даний час крім нього у вищевказаній квартирі зареєстрована відповідач [PERSON] Однак, реєстрація відповідача у належній позивачу квартирі створює йому перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні власним майном. Вирішити питання щодо зняття відповідача з реєстрації у позасудовому порядку у позивача немає можливості, оскільки згідно вимог статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року №1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Звернутися до відповідача з проханням про зняття її з реєстрації позивач не має можливості, оскільки йому невідоме її місцезнаходження. У звязку з чим, позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням квартирою №21 у будинку №42 по вулиці Недецеї Яноша в м.Мукачево, Закарпатської області. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не зявилися. Від [PERSON] надійшла заява, в якій він просить розглянути справу у його відсутності та відсутності позивача. Позов підтримує, просить суд його задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час і місце слухання справи повідомлялася належним чином, про причини неявки не повідомила. Відповідно до статті 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частини 3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири №21, будинку №42, що розташована за адресою: Закарпатська область, м.Мукачево, вул.Недецеї на підставі Договору дарування квартири від 20 лютого 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №396 та підтверджується Витягом з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №114703432, сформованого 20.02.2018 р. Згідно Довідки №3-020598 від 06.03.2018 року, підписаної уповноваженою особою паспортистом ТОВ «І.Т.В. Сервіс Плюс» [PERSON], [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [INFO]. Однак, згідно заяв сусідів [PERSON] та [PERSON] від 06.03.2018 року, [PERSON] більше двох років фактично не проживає у вищевказаній квартирі. Відповідно до статтей 317, 319 Цивільного кодексу України, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно частини 1 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Права власника житлового будинку, квартири визначені статті 383 Цивільного кодексу України та статті 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. В пункті 1 статті 8 Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод,гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Так, Пленум Верховного Суду України у постанові Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України від 12 квітня 1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах. Отже, судом встановлено, що підстав для збереження за відповідачем [PERSON] права бути зареєстрованою в квартирі №21 будинку №42, який знаходиться по вулиці Недецеї Яноша в місті Мукачеві Закарпатської області - немає, оскільки за вищевказаною адресою не проживає більше 2 років, що знайшло своє підтвердження наданими письмовими доказами, і позивачем доведено, а відповідачем не спростовано. З урахуванням наведеного, всебічного, об'єктивного та безпосереднього дослідження доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи втратившою право на користування жилим приміщенням - підлягає до задоволення. Питання про стягнення судового збору суд вирішує відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню 704,80 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved