Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до Михайлівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позов мотивований тим, що від сумісного проживання без реєстрації шлюбу позивача з [PERSON] [INFO] року народилась дитина - [PERSON]. Після припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами дитина з 2015 року проживає в сім'ї позивача, який 29 вересня 2015 року уклав шлюб з [PERSON]. Мати дитини - [PERSON], батьківських почуттів до доньки не виявляє, участі у вихованні та утриманні не приймає, матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, в зв'язку з чим виховання та матеріальне забезпечення дитини здійснюється позивачем та його дружиною. Відповідачка ніколи не дбала про забезпечення своєї дитини необхідним харчуванням, не цікавилася станом її здоров'я, під час захворювань дитини не приймала участі в її лікуванні, забезпеченні ліками та необхідними вітамінами. [PERSON] не прагне до спілкування з дитиною, не цікавиться її фізичним і духові розвитком, умовами проживання, та перебування в дошкільному закладі, тобто вона жодним чином не впливає на формування її самоусвідомлення. Таким чином, відповідач на протязі тривалого часу, без жодних поважних причин та об'єктивних перешкод, свідомо нехтує батьківством та умисно ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дочки. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, але надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, просить задовольнити позов на підставах, викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про розгляд справи належним чином повідомлена за останнім відомим місцем проживання, про причини неявки суду не повідомила, письмові пояснення, докази та заперечення на позовну заяву не надала. Відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Представник третьої особи [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву з клопотанням про розгляду справи без її участі, просить задовольнити позовні вимоги. Дослідивши матеріалами справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] є батьком, а [PERSON] матір'ю [PERSON], [INFO]. Актом обстеження умов проживання від 06 жовтня 2016 року, складеним депутатом Михайлівської селищної ради Запорізької області Федюк О.С., та довідкою-характеристикою № 1050 від 07 жовтня 2016 року, № 1146 від 04 листопада 2016 року, підтверджується факт проживання дитини: [PERSON], [INFO], в сім'ї позивача з його батьками та дружиною. Згідно наданого акту [PERSON] матеріально забезпечений, має позитивні умови проживання та постійний дохід, тобто створені гідні умови для проживання, розвитку та відпочинку дитини. Згідно довідки № 154 від 10 жовтня 2016 року [PERSON], [INFO], відвідує КЗ ДНЗ № 2 «Теремок», до дитячого садочка приводить і забирає дитину [PERSON] Довідкою № 156 від 11 жовтня 2016 року підтверджено, що мати дитини [PERSON] жодного разу не приходила до дитячого дошкільного закладу. За результатами психодіагностичного обстеження практичним психологом від 20 жовтня 2016 року, в сім'ї позивача створений сприятливий клімат для розвитку малолітньої [PERSON] Для дитини близькими є батько [PERSON] та його дружина [PERSON], яку дитина сприймає як матір. В той же час, згадування про біологічну матір викликає у дитини негативні емоції та напади страху, дитина не бажає зустрічатись з матір'ю, пояснюючи це тим, що остання пиячить та може її вкрасти. Згідно висновку Михайлівської районної державної адміністрації від 25 жовтня 2016 року №01-14/479, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Приписами ст. 150 СК України встановлено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, а передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з частиною 4 статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до вимог п. 2 частини 1 статті 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 16 своєї постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негайно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Обставини матеріального забезпечення, соціально-побутові умови проживання і особисті якості відповідача з'ясовувалися службою у справах дітей та судом. Так, судом встановлено, що відповідачка вихованням дитини не займається, коштів на її утримання не надає. Характер поведінки відповідачки, її особистості та інші конкретні обставини вимагають позбавлення батьківських прав і не свідчать про наявність підстав збереження батьківських прав з відмовою в позові і попередженням відповідача про необхідність зміни його ставлення до виховання дитини; відсутні підстави для надання переваги інтересам відповідача, а не дитини, яка саме в цей час, з урахуванням віку, потребує захисту своїх прав. Головною метою позбавлення батьківських прав при вирішенні цієї справи, суд вважає захист саме інтересів дитини і стимулювання матері щодо належного виконання своїх обов'язків, оскільки позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів малолітньої дитини, і водночас, санкція за протиправну винну поведінку. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Згідно ч.1,2 ст. 27 вказаної Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, позбавлення відповідача батьківських прав на даний момент, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, враховуючи свідоме нехтування матір'ю своїми батьківськими обов'язками, що знайшло підтвердження у судовому засіданні, на думку суду є єдиним можливим засобом забезпечення дитини спокійного життя, гармонічного виховання в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, як того вимагає ст. 150 СК України. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що [PERSON] маючи можливість виконувати свої обов'язки відносно своєї дитини, не вчиняє відповідних дій, свідомо ухиляється від виконання обов'язків по вихованню дитини, а саме: не проявляє до неї ніякої батьківської турботи, не займається її вихованням, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги на її утримання, що підтверджує ухилення відповідача від виконання обов'язків, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги. При цьому застосовуючи такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав, суд також враховує, що у разі зміни обставин, що стали підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав, вона має право бути поновленою у батьківських правах відносно своєї дитини відповідно до положень ст. 169 СК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved