Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із вказаним позовом до [PERSON] , [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації посилаючись на те, що він проживає з родиною за адресою: [ADDRESS] , та працює головним спеціалістом юрисконсультом Управлінні державної казначейської служби у м. Слов`янську Донецької області. В будинку [ADDRESS] , що межує з домоволодінням [ADDRESS] , проживають [PERSON] та [PERSON] 10.06.2019 року [PERSON] особисто приніс на реєстрацію до УДКСУ у м. Слов`янську та направив поштою до ГУ ДКСУ у Донецькій області, ДКСУ лист-звернення, підписаний [PERSON] , у якому повідомлялось керівництво Казначейства про те, що начебто родина позивача на своєму подвір`ї розвела антисанітарію, відсутність вигрібної ями, водопостачання, утримання домашньої худоби у невідповідності санітарним правилам і нормам розміщення, погрози і приниження з його боку відносно відповідачів, порушення етичної поведінки та інші відомості. Частиною 4 ст. 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: -поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; -поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; -поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; -поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Інформація щодо позивача була поширена відповідачами в письмовій формі шляхом надання на реєстрацію до УДКСУ у м. Слов`янську [PERSON] та надіслання на адресу ГУ ДКСУ у Донецькій області і ДКСУ поштовими відправленнями, чим доведена до відома керівництва установ. Зазначена інформація є недостовірною оскільки не відповідає дійсності. Поширення окресленої інформації порушує немайнові права позивача на честь, гідність та ділову репутацію. Поширенням вказаної інформації відповідач створив негативну соціальну оцінку його особи в очах керівництва і оточуючих, порушивши його честь, оскільки посада головного спеціаліста юрисконсульта в органах Казначейства є соціально важливою, передбачає безперервний процес ділового спілкування із керівництвом, співробітниками, представниками установ, організацій, що обслуговуються в Казначействі, судами, посадовими особами і громадянами. Зазначає, що приниження честі і гідності й ділової репутації фізичної особи внаслідок протиправних дій саме по собі є моральною шкодою, та вважає, що сума у 25\~000 грн. є мінімальною для відшкодування його душевних страждань. Просить визнати недостовірною та такою, що порушує його права на права до його гідності, честі та недоторканості ділової репутації, інформацію,розповсюджену [PERSON] та [PERSON] 10.06.2019 року в листі-зверненні на ім`я голови ДКС Слюз Т.Я., начальника УДКСУ у м. Слов`янську Донецької області Новикова Д.В., начальника ГУ ДКСУ у Донецькій області Чухляка О.Є.; зобов`язати відповідачів спростувати поширену інформацію шляхом написання листа про її спростування; стягнути з відповідачів моральну шкоду в розмірі 25\~000 грн. та понесені по справі судові витрати в розмірі 2102 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні в повному обсязі. Зазначив, що [PERSON] особисто приніс заяву до УДКСУ у м. Слов`янську Донецької області та направив її копію ГУ ДКСУ у Донецькій області та до ДКСУ. В заяві була викладена недостовірна інформація, яка стала відома широкому колу осіб. Обуренням, образою та приниженням йому було завдано моральну шкоду. До [PERSON] неодноразово приїжджала начальник ДКСУ, з якою він спілкувався та давав пояснення щодо заяви, що його дуже образило. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце судового засідання повідомлена належним чином, надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що 10.06.2019 року вона звернулась до голови ДКСУ, начальника управління ДКСУ у Донецькій області, начальника управління ДКСУ у м. Слов`янську у Донецькій області з метою припинення паплюження [PERSON] її імені та просила посприяти у проведенні службової перевірки у складі дисциплінарної комісії щодо розгляду питання поводження останнім у побуті, встановлення факту порушення етичної поведінки особи яка перебуває на державній службі та використання посадових зв`язків за для своєї користі. Лист про розгляд її звернення надійшов лише від ДКСУ, де було зазначено, що дане питання не пов`язане з виконанням службових обов`язків [PERSON] та має побутове підґрунтя, отже службового розслідування чи бесіди з [PERSON] з цього приводу не проводилось та факт поведінки у побуті на його робочу діяльність не вплинув. Жодних моральних чи матеріальних збитків через її листа [PERSON] не зазнав. У своєму листі відповідач стверджувала про антисанітарію на подвір`ї домоволодіння [PERSON] , перебування на городі сіна з навозом для випасу курей та кіз, збирання біологічних відходів у відро та їх виливання на своїй земельній ділянці, відсутність вигрібної ями. Зазначена інформація, на думку відповідача є достовірною. Розгляд справи відповідач просила провести без її участі, в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову, зазначив, що [PERSON] у своєму зверненні не стверджувала про відсутність водопостачання, вона зазначила про відсутність у позивача вигрібної ями, в зв`язку з чим всі відходи виливаються у город. Вона не паплюжила [PERSON] , а просила керівництво перевірити його стан проживання, оскільки він є державним службовцем. В судове засідання 05.11.2020 року не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, в задоволенні позову просив відмовити. У наданому на адресу суду відзиві вказав, що за особистим проханням [PERSON] відніс до УДКСУ у м. Слов`янську Донецької області складеного нею листа щодо поведінки у побуті [PERSON] . Відправлення ним листа іншим адресатам [PERSON] не підтверджений. Вимога про стягнення з нього грошових коштів нічим не обґрунтована. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступного висновку. 10.06.2019 року [PERSON] звернулась до голови ДКС України Слюз Т.Я. з письмовим зверненням, з направленням відповідних копій даного звернення начальнику УДКСУ у Донецькій області Чухляку О.Є. та начальнику УДКСУ у м. Слов`янську Донецької області [PERSON] , де зазначила, що з квітня 2016 року вона мешкає в [ADDRESS] , яка є її сусідкою, розвела на подвір`ї на земельній ділянці повну антисанітарію, через що страждає вона та її малолітня дитина, 2018 року народження. Через побут, який ведуть її сусіди, неможливо відкрити вікна в будинку та перебувати на подвір`ї, оскільки через відсутність вигрібної ями, вони збирають біологічні випорожнення у відро і виливають їх на свою земельну ділянку. Крім того, [PERSON] постійно привозить на подвір`я сіно з навозом корів для випасу курей, яке вона залишає на городі. Через це в неї на подвір`ї літають падальні мухи, які сідають на неї, на дитину, на їжу. Також, у сусідньому домоволодінні утримують кіз, яких випасають біля будинків. Через їх неналежне утримання оселились пацюки, в тому числі, і в неї в будинку. Разом зі [PERSON] мешкає її чоловік, [PERSON] , який вихваляється тим, що є співробітником казначейської служби і буде користуватись своїм службовим становищем для створення їй поганої репутації на службі. Останній друкує та надсилає її керівництву ганебну інформацію, яка є наклепом. Вважає, що [PERSON] своєю поведінкою компрометує УДКСУ у м. Слов`янську Донецької області та просить посприяти у проведенні службової перевірки у складі дисциплінарної комісії щодо розгляду питання поводження [PERSON] у побуті, порушення етичної поведінки особи яка перебуває на державній службі та використання посадових зв`язків за для своєї користі, за висновком якої притягнути останнього до дисциплінарної відповідальності з метою недопущення останнім подібних обставин в подальшому. Згідно з повідомленням УДКСУ у м. Слов`янську Донецької області 10.06.2019 року надійшла заява [PERSON] щодо притягнення [PERSON] , що працює головним спеціалістом юрисконсультом УДКСУ у м. Слов`янську, до дисциплінарної відповідальності. Відповідно до повідомлення ДКСУ від 30.03.2020 року за №4-11-11/6042, звернення [PERSON] від 10.06.2019 року надійшло до Казначейства 12.06.2019 року та було зареєстроване за №К-11-1583. Відповідно до повідомлення ГУДКСУ у Донецькій області, звернення [PERSON] від 10.06.2019 року надійшло на адресу Головного управління 13.06.2019 року. Згідно з повідомленням Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області від 03.08.2020 року, [PERSON] та [PERSON] неодноразово звертались до Слов`янського ВП з наступного приводу. 03.06.2019 року до Слов`янського ВП надійшло повідомлення [PERSON] про те, що за адресою: [ADDRESS] , сусід погрожує фізичною розправою. 04.06.2019 року до Слов`янського ВП надійшло звернення [PERSON] щодо конфлікту з сусідами стосовно утеплення будинку, який частково має спільну стіну за адресою: [ADDRESS] . 05.06.2019 року до Слов`янського ВП надійшло звернення [PERSON] , який скаржиться на сусідів, які можливо є працівниками поліції. 06.06.2019 року до Слов`янського ВП надійшло звернення [PERSON] щодо конфлікту з сусідами за адресою: [ADDRESS] . 07.06.2019 року до Слов`янського ВП надійшло звернення [PERSON] , який скаржиться на сусідів, які можливо є працівниками поліції. 25.06.2019 року до Слов`янського ВП надійшло звернення [PERSON] щодо конфлікту з сусідами стосовно утеплення будинку, який частково має спільну стіну за адресою: [ADDRESS] . 06.08.2019 року до Слов`янського ВП надійшло звернення [PERSON] щодо конфлікту з сусідами стосовно утеплення будинку за адресою: [ADDRESS] . 06.08.2019 року до Слов`янського ВП надійшло звернення [PERSON] , який просив направити відповідального за зверненням дружини. 16.08.2019 року до Слов`янського ВП надійшло повідомлення [PERSON] щодо незгоди з результатами перевірки за його заявою щодо конфлікту з сусідами. 22.08.2019 року до Слов`янського ВП надійшло звернення [PERSON] щодо незаконних ремонтних робіт сусідів за адресою: [ADDRESS] . 22.08.2019 року до Слов`янського ВП надійшло звернення [PERSON] щодо відмови співробітника поліції приймати її заяву. 22.06.2020 року та 04.07.2020 року до Слов`янського ВП надійшло звернення [PERSON] про те, що за адресою: [ADDRESS] , сусіди будують паркан, заходячи на її територію. 13.07.2020 року та 15.07.2020 року до Слов`янського ВП надійшло звернення [PERSON] , що сусіди за адресою: [ADDRESS] , палять траву. 22.07.2020 року до Слов`янського ВП тричі надійшло звернення [PERSON] про те, що за адресою: [ADDRESS] , сусіди будують паркан, заходячи на її територію. 25.07.2020 року до Слов`янського ВП тричі надійшло звернення [PERSON] , що сусід за адресою: [ADDRESS] , робив ремонтні роботи та задів її дільницю. 27.07.2020 року та 28.07.2020 року до Слов`янського ВП тричі надійшло звернення [PERSON] щодо сварки через паркан з сусідами за адресою: [ADDRESS] . Аналогічну відповідь щодо звернень Смирнових до Слов`янського ВП було надано [PERSON] . Крім того, в листі Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області було зазначено про неодноразові звернення [PERSON] до Слов`янського ВП. Так, 05.06.2019 року до Слов`янського ВП надійшло звернення [PERSON] про конфлікт з сусідкою за адресою: [ADDRESS] . 05.06.2019 року до Слов`янського ВП надійшло звернення [PERSON] про вжиття заходів до сусідки за адресою: [ADDRESS] , де без нагляду перебувають малолітні діти. 06.08.2019 року до Слов`янського ВП надійшло звернення [PERSON] про те, що за адресою: [ADDRESS] , сусідка пошкодила руку та відірвала утеплювач з будинку. Відповідно до листа ДКСУ від 02.07.2019 року за №4-11-11/11286 на ім`я [PERSON] , її звернення від 10.06.2019 року розглянуто. Казначейство вважає, що конфліктна ситуація між нею та подружжям [PERSON] має побутове підґрунтя та не пов`язана з виконанням [PERSON] своїх службових обов`язків. Позивач просить визнати недостовірною та такою, що порушує саме його права на повагу до його честі, гідності та недоторканості ділової репутації, інформацію, розповсюджену відповідачами в листі від 10.06.2019 року. Так, [PERSON] в своєму листі-зверненні від 10.06.2019 року розповідає про [PERSON] , розведення нею у дворі антисанітарії, відсутність вигрібної ями зазначає про сусідів без зазначення їх конкретних прізвищ та імен, без відношення сусідів до [PERSON] , що позбавляє суд можливості виокремити конкретну особу, стосовно якої, окрім [PERSON] , йдеться в першій частині звернення. У зверненні неодноразово зазначено термін «сусіди» без відповідної ідентифікації. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Із урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Якщо позов пред`явлений не всіма особами, яким належить таке право, суд не вправі залучати таких осіб до участі у справі як співпозивачів, оскільки згідно з принципом диспозитивності особа, якій належить право вимоги, розпоряджається своїми правами на власний розсуд Отже, при розгляді спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Крім того, відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною другою цієї ж статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути як правочини (пункт 1), так і інші юридичні факти (пункт 4). Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.03.2019 року за №522/16923/16. Вирішуючи питання правомірності звернення позивача до суду з вимогою про недостовірність інформації щодо розведення [PERSON] антисанітарії на її подвір`ї, суд приходить до висновку про відсутність порушеного права чи інтересу саме позивача, оскільки інформація, що була розміщена в першій частині листа-звернення від 10.06.2019 року стосується [PERSON] . Що стосується позовних вимог [PERSON] про розповсюдження стосовно нього недостовірної інформації [PERSON] суд зазначає наступне. При пред`явленні позову до не до всіх відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів. Суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені у ньому. При цьому неналежна сторона у цивільному процесі це особа, стосовно якої судом встановлено, що вона не є ймовірним суб`єктом тих прав, свобод, законних інтересів чи юридичних обов`язків, щодо яких суд повинен ухвалити рішення, і у зв`язку з цим проведено її заміну або ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову. У судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] лише приніс лист до УДКСУ у м. Слов`янську, оскільки його дружина, [PERSON] була зайнята вдома з малолітньою дитиною. Складено та підписано лист-звернення від 10.06.2019 року особисто [PERSON] . В зв`язку з чим в частині пред`явлення позовних вимог до [PERSON] суд вважає за необхідне відмовити. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.03.2019 року за №522/16923/16. Окрім іншого, в своєму листі-зверненні від 10.06.2019 року [PERSON] зазначає, що [PERSON] вихваляється, що є співробітником УДКСУ у м. Слов`янську, та стверджує, що користуватиметься своїм службовим становищем для створення їй поганої репутації та вирішення всіх судових справ на свою користь, оскільки має відповідні зв`язки. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (частина четверта статті 32 Конституції України). Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і частинами другою та третьою статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. У пункті 1 постанови Пленум Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, згідно із статтею 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини, особливо якщо такі висловлювання стосуються публічної особи або посадової особи рівня суспільного значення та її діяльність становить суспільний інтерес. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria). Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10.04.2019 року за №398/4136/15-ц та від 22.05.2019 року за №757/22307/17-ц. З урахуванням наведених норм матеріального права, прецедентної практики Європейського суду з прав людини, суд належним чином дослідивши та оцінивши надані сторонами докази, приходить до висновку про те, що поширена [PERSON] інформація про вплив позивача на судові органи була її власним судженням. Таке поширення та оцінка отриманої інформації є оціночними судженнями відповідача, які ґрунтуються на її особистому трактуванні отриманої інформації. Таким чином, така оцінка є вираженням суб`єктивної думки відповідача, тобто є не твердженням, висловленим особисто [PERSON] про факт, а є оцінкою отриманої інформації та власним висновком від цієї інформації. Такі висновки не можуть бути ані спростовані ані підтверджені, а тому не можуть бути предметом спору. Щодо вимоги [PERSON] , викладеної в листі-зверненні від 10.06.2019 року, про проведення службової перевірки у складі дисциплінарної комісії щодо розгляду питання поводження позивача у побуті та порушення ним етичної поведінки особи яка перебуває на державній службі. Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом із тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Главою 22 ЦК України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких і право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканність ділової репутації (стаття 299 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної чи юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.03.2019 року за №649/415/16-ц. Заява відповідача до голови ДКСУ про сприяння у проведенні службової перевірки у складі дисциплінарної комісії щодо розгляду питання поводження позивача у побуті та порушення ним етичної поведінки особи, яка перебуває на державній службі, мала на меті її перевірку уповноваженими на це законом іншими посадовими особами та є реалізацією відповідачем конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширенням недостовірної інформації. Той факт, що відповідач [PERSON] звернулась до установи, де працює позивач, є реалізацією її права на звернення до компетентного, на її думку, органу. Позивач надав пояснення з приводу листа-звернення. При цьому позивач не довів, що зазначена заява до ДКСУ мотивована цілеспрямованими діями на приниження його честі, гідності та ділової репутації. В зв`язку\~з чим\~суд приходить\~до висновку\~про відмову\~в задоволенні\~позову в\~частинні визнання\~недостовірною інформації та такою, що порушує права позивача до його гідності, честі та недоторканості ділової репутації, розповсюдженої [PERSON] 10.06.2019 року в листі-зверненні на ім`я голови ДКС Слюз Т.Я., начальника УДКСУ у м. Слов`янську Донецької області Новикова Д.В., начальника ГУ ДКСУ у Донецькій області Чухляка О.Є. та зобов`язання спростувати поширену інформацію шляхом написання листа про її спростування. Позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від позовної вимоги про визнання недостовірною поширеної інформації та її спростування, та враховуючи відмову в задоволенні цієї вимоги, також задоволенню не підлягає. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі, тому понесені ним по справі судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed