Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. У позовній заяві позивач посилається на те, що йому, [PERSON], на праві приватної власності належить квартира за адресою м. Ужгород, вул. Мукачівська, 67/5. Відповідач [PERSON] тривалий проміжок часу перешкоджала йому у користуванні його майном, що підтверджується, зокрема ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 18.11.2010 року в справі № 8п-09/09. З огляду на це, 06.02.2012 року він звернувся ще раз до суду з позовною заявою про усунення перешкод від 06.02.2012 року та рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.12.2012 року в справі № 712/2207/2012, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 24.01.2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.06.2013 року № 6-5722св13, його позов було задоволено, зобовязано [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у користуванні його квартирою, що знаходиться за адресою м. Ужгород, вул. Мукачівська, 67/5. Зазначає, що на виконання вказаного рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.12.2012 року в справі № 712/2207/2012 він отримав виконавчий лист від 06.03.2013 року і звернувся до міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції з заявою про відкриття виконавчого провадження і постановою державного виконавця від 13.03.2013 року було відкрито виконавче провадження № 36930928. 16.10.2014 року відбулось фактичне виконання в повному обсязі рішення суду, згідно з виконавчим документом, що підтверджується актом державного виконавця від 16.10.2014 року. Вважає, що з відповідача слід стягнути за період часу неправомірного користування відповідачем квартирою за адресою м. Ужгород, вул. Мукачівська, 67/5, з нього позивача, як власника житла було стягнуто 19579,58 грн. за використану електроенергію, згідно з рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.12.2012 року в справі № 2-7648/11 за позовом Ужгородського МРЕМ ПАТ «Закарпаттяобленерго» до [PERSON] про стягнення боргу. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача 19579,58 грн. плати за спожиту нею електричну енергію, що присуджена до стягнення з нього, у відповідності до рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.12.2012 року в справі № 2-7648/11. Посилаючись на норми ст. ст. 186, 187, 390 ч. 1 ЦК України позивач зазначає, що відповідач неправомірно користуючись квартирою спожила електричної енергії на суму 19579,58 грн., що є її доходом і підлягає стягненню з неї на його користь. Крім того, зазначає, так як відповідач протиправно володіла майном, що належить позивачу, просить стягнути з неї суму коштів за неправомірне використання, оскільки це є її доходом у відповідності до ч. 1 ст. 390 ЦК України, у наступному розмірі. Пунктом 4 [PERSON] розрахунку мінімальної вартості місячної оренди 1 кв.м. загальної площі нерухомого майна фізичних осіб на території м. Ужгорода (затверджено рішенням Ужгородської міської ради від XI сесії VI скликання (4-е пленарне засідання) від 30 грудня 2011 року № 395, яке набуло чинності з 01 січня 2012 року) встановлено мінімальну вартість місячної оренди 1 кв.м. загальної площі нерухомого майна фізичних осіб на території міста (без ПДВ і плати за землю) в таких розмірах вартість оренди житлових приміщень для проживання в центральній зоні на першому поверсі 20 грн. за 1 кв.м. Позивач просить стягнути з відповідача суму коштів за неправомірне використання квартирою у розмірі 34706,00 грн. на підставі ч. 1 ст. 390 ЦК України, з наступного розрахунку: загальна площа квартири становить 51,80 кв.м., місячна вартість оренди за 1 кв.м. 20 грн., строк у місяцях, за який проводиться стягнення з 01.01.2012 року по 16.10.2014 року (момент фактичного виконання рішення суду), 33,5 місяців, вартість оренди за 1 місяць: 20 грн. * 51,80 кв.м. = 1036 грн. Сума до стягнення за цією позовною вимогою 34706,00 грн. Також, посилаючись на норми ст. ст. 23, 1167 ЦК України, позивач вказує, що йому завдано моральної шкоди. В обґрунтування завданої моральної шкоди зазначає, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.12.2012 року в справі № 712/2207/2012 встановлено неправомірність дій відповідача та зобовязано усунути порушення. Вказане рішення суду з моменту набрання законної сили 24.01.2013 року, як це зазначено в виконавчому листі по вказаній справі, підлягало виконанню у відповідності до вимог установлених ч. 5 ст. 124 Конституції України. Весь час з моменту звернення до суду (06.02.2012 року) по 16.10.2014 року, як і до цього часу, відповідач порушуючи його права на користування власністю перешкоджала йому у користуванні квартирою, чим грубо порушено його право власності (ст. 41 Конституції України) та право на житло (ст. 47 Конституції України). Вказує, що відповідач протиправно, в порушення вимог законодавства та його прав і охоронюваних законом інтересів зверталась до суду зі спробами визнати чи оспорити його право власності і навіть, протизаконно, визнавала право власності на квартиру за адресою м. Ужгород, вул. Мукачівська, 67/5, зокрема; цивільна справа № 308/133/13-ц за заявою [PERSON], за участі заінтересованої особи Першої Ужгородської державної нотаріальної контори, про встановлення юридичного факту прийняття спадщини, визнання права власності; цивільна справа № 308/13214/13-ц за позовом [PERSON] від 31.07.2013 року, в інтересах недієздатного [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності; цивільна справа № 308/20379/13-ц за позовом [PERSON] від 13.11.2013 року до Ужгородської міської ради Закарпатської області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Першої Ужгородської державної нотаріальної контори, про встановлення факту прийняття спадщини, за якою [PERSON] намагалась визнати право власності на квартиру в м. Ужгород, вул. Мукачівська, 67/5 у порядку спадкування; адміністративна справа № 2-а/3108/11 за позовом [PERSON] до виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання нечинним та скасування п. 39 рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради народних депутатів № 144 від 27.09.1995 року «Про приватизацію державного житлового фонду», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] та прокурор м. Ужгород. За твердженням позивача внаслідок всіх цих протиправних дій відповідача [PERSON], у сукупності, порушився його звичайний життєвий розклад, він почував себе приниженим, нервував, тривалий час був позбавлений житла і вимушений був проживати в сторонніх осіб, відстоювати свої права, змушений був додатково відстоювати свої права і в багатьох судових провадженнях за безпідставними позовами [PERSON], все це в сукупності змусило його докласти додаткових зусиль до організації свого життя з врахуванням цих обставин. Завдану йому моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 50000,00 грн., а саме: за перешкоджання йому у користуванні власністю 20000,00 грн.; за тривале невиконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.12.2012 року в справі № 712/2207/2012 з моменту набрання рішенням законної сили з 24.01.2013 року по 16.10.2014 року (момент фактичного виконання рішення суду) 20000,00 грн.; за кожне безпідставне судове провадження ініційоване [PERSON], в зазначений вище період, з метою заволодіння його власністю, чи то позбавлення його власності 10000,00 грн. (2500,00 грн. за кожну справу * 4 справи = 10000,00 грн.). З посиланням на викладене позивач просить суд: стягнути з [PERSON] на його користь 19579,58 грн. за спожиту нею електричну енергію в квартирі за адресою в м. Ужгород по вул. Мукачівська, 67/5, які вважаються доходом [PERSON], у відповідності до ч. 1 ст. 390 ЦК України; стягнути з [PERSON] на його користь 34706 грн. мінімальної вартості оренди за неправомірне користування квартирою за адресою в м. Ужгород по вул. Мукачівська, 67/5, які вважаються доходом [PERSON] у відповідності до ч. 1 ст. 390 ЦК України; стягнути з [PERSON] на його користь суму 50000,00 грн. у якості відшкодування завданої мені моральної шкоди; відшкодувати йому за рахунок [PERSON] понесені судові витрати по справі. У даному судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини і просить їх задовольнити. Відповідач та її представник проти позову заперечили з підстав, наведених у письмових заперечення на позовну заяву, що долучені до матеріалів справи, і просять відмовити у задоволені позовних вимог позивача, вважаючи позовну заяву безпідставною та необґрунтованою. Представник відповідача щодо вимоги про стягнення 19579,58 грн., стягнутих рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 04.12.2012 року в справі № 2-7648/11 за позовом Ужгородського МРЕМ ПАТ «Закарпаттяобленерго» до [PERSON] про стягнення боргу за використану електроенергію в сумі 19579,58 грн. зауважила, що дана сума стягнута судом у звязку з виникненням боргу [PERSON] за використану ним електроенергію. Судовим рішенням у вказаній справі, що набрало законної сили встановлено обставину, що заборгованість в сумі 19579,58 грн. виникла станом на 20.02.2009 року за використання [PERSON] електроенергії в [ADDRESS], з якою він погодився шляхом підписання договору про користування електричною енергією № 04-9427 від 20.02.2009 року та акт обстеження для переукладення (укладення) договору про користування електроенергією від 19.02.2009 року. Представник відповідача також зазначає, що згідно з інформацією Ужгородського МРЕМ, наданою в листі від 06.06.2014 року № 63/1251 на її адвокатський запит, дана заборгованість [PERSON] не сплачена (картка абонента [PERSON]Ф.). Даною карткою також встановлено, що [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає з 01.04.2014 року. Відповідно представник відповідача зауважує, що [PERSON] проживав в [INFO], в т.ч. 2008, 2009 по 01.04.2014 року, використав станом на 20.02.2009 рік електроенергії на суму 19579,58 грн., визнав дані факти, а тепер хоче безпідставно стягнути їх з своєї матері відповідача. Крім того, представник відповідача звертає увагу, що стосовно стягнення з [PERSON] суми заборгованості [PERSON] за спожиту ним електроенергію станом на 20.02.2009 року в сумі 19579,58 грн. в порядку регресу, то, крім вищевказаного, ним пропущено строк звернення до суду, оскільки згідно зі ст. 261 ЦК України за регресними зобовязаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобовязання, позовна заява подана 23.05.2016 року, а тому [PERSON] пропущено строк звернення до суду, що також в силу ст. 267 ЦК України, є підставою для відмови в позові. Щодо позовної вимоги про стягнення 34706,00 грн., ніби то, за неправомірне використання майна, представник відповідача вказує, що така також подана з пропуском строку позовної давності, оскільки нарахована з 01.01.2012 року, що є підставою для відмови в позові, а також є обґрунтованою з тих підстав, що методика розрахунку мінімальної вартості місячної оренди одного квадратного метра загальної площі нерухомого майна на території м. Ужгорода, затвердженої Рішенням XI сесії VІ скликання Ужгородської міської ради від 30.12.2011 року № 395 визначає мінімальну вартість метра загальної площі нерухомого майна для нарахування та оподаткування одержаного доходу, а також оренди житлових приміщень в центральній (20 грн.), середній (15 грн.) та периферійній (10 грн.) зонах міста Ужгорода. Вважає, що взаємовідносини по оренді житлових приміщень повинні бути відображені в договорі оренди житлових приміщень, який в даному випадку не укладався позивачем та відповідачем, а тому такий розрахунок, як і позовна вимога є необґрунтованою та надуманою. Також представник відповідача зазначає, що за інформацією Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради від 22.07.2013 року № 1491/24-12 рік забудови будинку № 67 по вул. Мукачівській в м. Ужгороді 1901 рік, первісна вартість будинку за даними бухгалтерського обліку складає 315502,83 грн., загальна сума нарахованого зносу 249228,93 грн., місячна сума нарахованого зносу складає 654,57 грн. Тобто, станом на 20.10.2016 року вартість всієї будівлі № 67 (в якій понад 8 квартир) складає 40745,67 грн., що є майже однаковою сумою з вимогами позивача про стягнення з [PERSON] 34706,00 грн., що підтверджує безпідставність позовних вимог, так і необґрунтованість розрахунку. Крім того, зауважує, що загальна площа квартири № 5 складає не 51,80 кв.м., як зазначає позивач, а 34,7 кв.м., що підтверджується технічним паспортом на дану квартиру. Представник відповідача щодо позовної вимоги про стягнення 50000,00 грн. моральної шкоди зазначає, що відсутні правові підстави для стягнення і моральної шкоди, у звязку з відсутностю протиправності дій [PERSON], відсутністю доказів душевних страждань, наявності підтвердження настання шкідливих наслідків та причинного звязку між ними. Щодо складових моральної шкоди, а саме за перешкоджання у користуванні власністю в сумі 20000,00 грн. зазначає, що з позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що [PERSON] не зазнав ні знищення, ні пошкодження майна, а відтак, діями відповідача в рамках конкретних правовідносин не спричинена позивачу моральна шкода. Крім того, представник відповідача зауважує, що рішення Ужгородського міськрайонного суду в справі № 712/2207/2012 від 05.12.2012 року набрало законної сили 24.01.2013 року, а позовна заява [PERSON] подана 06.02.2012 року, тобто ним також пропущено строк звернення до суду з позовом про стягнення моральної шкоди за перешкоджання у користуванні власністю. Представник відповідача в частині вимог за тривале невиконання рішення Ужгородського міськрайонного суду в справі № 712/2207/2012 від 05.12.2012 року, з моменту набрання законної сили 24.01.2013 року по 16.10.2014 року (момент фактичного виконання рішення суду) 20000,00 грн., зазначає, що якщо [PERSON] не влаштовувала тривалість здійснення виконавчих дій, він мав право звернутися до суду зі скаргою на дії державного виконавця, тобто позовна вимога подана не до тієї особи, яка повинна відповідати, у випадку наявності порушень прав позивача, є безпідставною та необґрунтованою. Стосовно стягнення моральної шкоди в сумі 10000,00 грн. представник відповідача зазначила, що підставність чи безпідставність позовних вимог встановлюється виключно судом, та те, що [PERSON] звертається за захистом своїх порушених [PERSON] прав з позовними заявами, які розглядаються судами на абсолютній правовій підставі, оскільки [PERSON] незаконно заволодів квартирою № 5 буд. № 67 по вул. Мукачівській в м. Ужгороді, так як не перебував на черзі на її отримання, дана квартира була виділена [PERSON] в складі квартири № 7 Державним підприємством ШЕД 859, що потверджується, в т.ч. листом Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради від 27.07.2016 року № Г-1165/24.01-07, згідно з яким виконавчий комітет міської ради повідомив, що [PERSON], [INFO], на квартирному обліку за місцем проживання, при міськвиконкомі не перебував, житловою площею не забезпечувався. Тобто, даним документом виконавчий комітет Ужгородської міської ради підтвердив, що ним (виконавчим комітетом) не надавалася житлова площа [PERSON], отже, посилання [PERSON], що на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Ужгородської міської ради від 27.09.1995 року № 144, він є власником даної квартири, викликає сумнів. Також зазначає, що дані обставини незаконності отримання [PERSON] і на сьогоднішній день є предметом досудового розслідування, зокрема, на сьогоднішній день досудове розслідування кримінального провадження № 12013070170001935 за ч. 1 ст. 190 КК України відносно [PERSON] та посадових осіб виконавчого комітету Ужгородської міської ради щодо неправомірності передачі в найм квартири [ADDRESS] триває, що стверджує підставність та законність заяв [PERSON] до судових та правоохоронних органів. Крім того, представник відповідача зауважує, що співвласником (1/2) даної квартири № 5, згідно з даним свідоцтвом була мати [PERSON] [PERSON] Тобто, звертаючись до суду з позовними вимогами про оформлення права на спадщину, як єдиного спадкоємця першої черги, [PERSON] не бажала позбавляти [PERSON] права власності на 1/2 кв. № 5, а бажала юридично оформити свої спадкові відносини за своєю померлою матірю. Підставою відмови у позові в рішенні Ужгородського міськрайонного суду від 12.06.2014 року було відсутність документальних доказів вступу у фактичне користування спадковим майном, тобто необізнаність в законодавстві [PERSON], а саме необхідність збереження всіх документів та їх копій, а не безпідставність вимог. Щодо моральної шкоди, яка, як зазначає [PERSON], полягає у приниженні честі і гідності фізичної особи, то така може мати місце у позовах, поданих з підстав захисту честі, гідності та ділової репутації особи, чого в даному випадку не зроблено. На підставі наведеного представник відповідача просить відмовити в позові [PERSON] до [PERSON] про стягнення 104285,58 грн. в повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, згідно з даними свідоцтва про право власності на житло, що видане згідно з рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради народних депутатів від 27.09.1995 року № 144, квартира, що знаходиться за адресою вул. Мукачівська, 67/5 в м. Ужгород, належить на праві приватної, спільної, сумісної власності позивачу [PERSON] та його бабі [PERSON] (а.с. 8). Власником квартири № 7 по вул. Мукачівській в м. Ужгород є відповідач [PERSON] 02.03.1996 року [PERSON] померла, внаслідок чого відкрилася спадщина на належну їй 1/2 частину квартири № 5. Відповідач [PERSON] та спадкодавець [PERSON] проживали в різних квартирах. Вказані обставини підтверджується рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.06.2014 року в справі за позовом [PERSON] до Ужгородської міської ради, треті особи Перша Ужгородська державна нотаріальна контора, [PERSON], про встановлення факту прийняття спадщини, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 26.09.2014 року (а.с. 32-39). Рішенням Ужгородського міськорайонного суду Закарпатської області від 05.12.2012 року, що набрало законної сили 24.01.2013 року, у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у праві користування власним майном, зобовязано [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у користуванні його квартирою № 5, що знаходиться за адресою м. Ужгород, вул. Мукачівська, 67 (а.с. 14-16). На підставі рішення від 05.12.2012 року судом було видано виконавчий лист, який позивачем предявлено до примусового виконання. При примусовому виконанні виконавчого листа рішення суду було виконано в повному обсязі 16.10.2014 року (а.с. 17-19). Матеріалами справи також встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.12.2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 03.04.2013 року, у цивільній справі за позовом Ужгородського МРЕМ ПАТ «Закарпаттяобленерго» до [PERSON] про стягнення боргу, з [PERSON] на користь Ужгородського МРЕМ ПАТ «Закарпаттяобленерго» стягнуто 19579,58 грн. заборгованості за використану електроенергію. Судом апеляційної інстанції встановлено, що між Ужгородським МРЕМ та [PERSON] укладено договір про користування електричною енергією № 04-9427 від 20.02.2009 року за адресою м. Ужгород, вул. Мукачівська, 67/5. У пункті 18 вказаного договору зазначено, що заборгованість станом на 19.02.2009 року становить 19579,58 грн. Вказана заборгованість була нарахована 19.02.2009 року після обстеження працівником Ужгородського МРЕМ приладу обліку електричної енергії споживача [PERSON] за адресою м. Ужгород, вул. Мукачівська, 67/5, в його присутності, про що складено акт обстеження для переукладення (укладення) договору про користування електроенергією від 19.02.2009 року, який підписаний відповідачем. Оскільки [PERSON] взятих на себе зобовязань за договором про користування електричною енергією щодо сплати заборгованості за спожиту електроенергію в сумі 19579,58 грн. не виконав,\~\~і вказану суму боргу не сплатив, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 19579,58 грн. (а.с. 20, 81, 82) Вказані обставини враховуються судом за правилами ч. 3 ст. 61 ЦПК України, відповідно до якої обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Позивачем у даній справі предявлено вимоги до відповідача [PERSON] про стягнення з останньої на його користь 19579,58 грн. за спожиту нею електричну енергію в квартирі за адресою в м. Ужгород по вул. Мукачівська, 67/5, які вважаються доходом [PERSON], та стягнення з останньої Г.П. на його користь 34706,00 грн. мінімальної вартості оренди за неправомірне користування квартирою за вказаною адресою, які вважаються доходом [PERSON] Як на підставу своїх вимог позивач посилається на положення ч. 1 ст. 390 ЦК України. За приписами ч. 1 ст. 390 ЦК України власник майна має право вимагати від особи, яка знала або могла знати, що вона володіє майном незаконно (недобросовісного набувача), передання усіх доходів від майна, які вона одержала або могла одержати за весь час володіння ним. Питання про розрахунки у випадку задоволення віндикаційного позову регулюються положеннями даної статті. Вимога про повернення чи відшкодуванні власнику всіх доходів, що до віндикації були чи повинні були бути витягнуті з майна його незаконним власником, є похідною від віндикаційної вимоги. Порядок розрахунків залежить від добросовісності чи недобросовісності набувача. Недобросовісний власник зобовязаний повернути чи відшкодувати власнику всі доходи, що він витяг чи повинний був витягти за увесь час незаконного володіння. При цьому під «доходами» у ст. 390 ЦК України розуміються як грошові, так і натуральні доходи. Мова в даному випадку йде про доходи, що мали місце (особа одержала їх) або могли мати місце, якби особа ними скористалася. Зазначена обставина, як і сам розмір таких доходів, повинні бути обґрунтовані власником речі. Доходи, що власник теоретично міг, але не повинний був витягти з майна, наприклад, шляхом здачі речі в оренду, у розрахунок не приймаються. Мотивуючи позовні вимоги позивач вказує, що відповідач неправомірно користуючись квартирою № 5 в будинку № 67 по вул. Мукачівській в м. Ужгород спожила електричної енергії на суму 19579,58 грн., що є її доходом, а також, враховуючи, що відповідач протиправно володіла вказаним майном, то з неї підлягає до стягнення на його користь мінімальна вартість оренди за неправомірне користування даною квартирою в сумі 34706,00 грн. Однак, суд не бере до уваги вказані твердження позивача [PERSON], оскільки ним не доведено, що відповідач [PERSON] фактично володіла та користувалася квартирою № 5 в будинку № 67 по вул. Мукачівській в м. Ужгород, тобто є недобросовісним набувачем в розумінні положень ч. 1 ст. 390 ЦК України. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За приписами ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Як розяснено у п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. При поданні позовної заяви та під час розгляду цивільної справи позивач не скористався своїм процесуальним правом та не надав до суду жодного належного та допустимого доказу, який би містив інформацію щодо предмету доказування. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Разом із тим, позивачем [PERSON] не наведено і не надано належних доказів згідно зі ст. ст. 57-59 ЦПК України щодо вимог про стягнення з відповідача 34706,00 грн. мінімальної вартості оренди за неправомірне користування квартирою № 5 в будинку № 67 по вул. Мукачівській в м. Ужгород, зокрема, наявність будь-яких договірних правовідносин по оренді даної квартири, чи будь-яких доходів відповідача, які позивач міг отримати та недотримав внаслідок неправомірних, на думку позивача, дій [PERSON] Що стосується вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України\~відшкодування моральної шкоди, передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 5 Постанови № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіяні. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують заподіяння йому діями [PERSON] моральної шкоди, зокрема наявність такої шкоди та протиправність діянь відповідача. Як зазначено у п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам слід неухильно дотримуватись вимог ст. ст.\~58,\~59 ЦПК України\~про належність і допустимість доказів. Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. З урахуванням викладеного та виходячи із наведених обставин справи, оцінивши наявні у справі докази, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позивач не довів тих обставин, на які посилається як на підставу позовних\~\~вимог,\~не надав докази в обґрунтування позовних вимог, не спростував доводів, на які посилалися відповідач та її представник\~в обґрунтування своїх заперечень, що є його\~обовязком відповідно до засад змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України. Відтак, позовні вимоги [PERSON] не підлягають до задоволення, оскільки не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. На підставі ч. 3 ст.\~209\~та ч. 1 ст.\~218 ЦПК України\~04.10.2017 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 06.10.2017 року.

Outcome: dismissed