Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, яку мотивував тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17.02.2007р. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], 10.07.2007р.н. Шлюбні та сімейні відносини припинені, спільне господарство не ведеться з 30.01.2018р. Позивач посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалося з причини втрати почуття любові та поваги один до одного, втрати взаєморозуміння, у звязку із чим, подальше спільне життя та збереження сім'ї не можливе, тому просить розірвати шлюб. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала. У звязку з неявкою у судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частинами 3, 4 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206, цього Кодексу. Згідно частин 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч.1 ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З матеріалів справи видно, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17.02.2007р. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], 10.07.2007р.н. Шлюбні та сімейні відносини припинені, спільне господарство не ведеться з 30.01.2018р. Позивач посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалося з причини втрати почуття любові та поваги один до одного, втрати взаєморозуміння. Сторони не бажають збереження сімї, оскільки подальше їх сумісне життя неможливе у звязку із психологічною несумісністю, тобто збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, позивач не бажає примиритися і строк для примирення йому не потрібен. Неповнолітня дитина після розірвання шлюбу залишається проживати з відповідачем. Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що сімя фактично розпалася, сторони примиритися не бажають і подальше сумісне життя і збереження шлюбу заперечує інтересам сторін, у звязку із чим позов підлягає задоволенню. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved