Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. \~ \~ \~ \~В обґрунтування\~позовних вимог\~зазначила,\~що 15\~лютого 2014\~року сторони\~уклали шлюб.\~У цьому\~шлюбі вони\~мають малолітню\~дочку [PERSON] ,\~ [INFO] .\~Сторони припинили\~проживати разом.\~Спільне життя\~не склалося через різні погляди на життя, шлюбні відносини сторони не підтримують, спільне господарство не ведуть. На думку позивача, подружні стосунки припинені остаточно і примирення неможливе, а наявність формального шлюбу шкодить її інтересам. Вихованням дитини відповідач не займається, добровільно матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, хоча спроможний це робити, так як є працездатним. У зв`язку з цим, посилаючись на приписи Сімейного кодексу України, позивач просила суд розірвати шлюб, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дочки у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судове засідання сторони не з`явилися. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити (а.с. 30 ). Від відповідача також нажійшла заява, відповідно до змісту якої останній позовні вимоги визнав та просив розглянути справу без його участі (а.с. 31). Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 15 лютого 2014 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 136, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 15 лютого 2014 року (а.с. 6) . У шлюбі сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 29 серпня 2014 року (а.с. 7). Дитина проживає разом з матір`ю позивачем та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Кліщинської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 27 травня 2019 року № 392 (а.с. 33). Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Аналогічна норма закріплена і в ч. 1 ст. 24 СК України, згідно з якою шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На виконання вимог ч. 1 ст. 112 СК України судом встановлені фактичні взаємини подружжя, зокрема спільне сімейне життя не склалось через різні погляди на життя, шлюбно-сімейні відносини фактично припинені, спільного господарства сторони не ведуть, проживають окремо. Жодних доказів щодо необхідності збереження шлюбу суду не надано та судом не встановлено. При цьому позивач стверджує, що не бажає поновлювати сімейні стосунки, а тому надання строку на примирення не дасть позитивних результатів. Таким чином суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Враховуючи те, що відповідач є батьком дитини, є здоровою, працездатною особою, але добровільно допомогу на утримання дитини не надає, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України та ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відтак аліменти підлягають стягненню з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 14 січня 2019 року.

Outcome: approved