Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про розподіл спільного сумісного майна подружжя. В обґрунтування позову вказує, що він - [PERSON] 25.09.2009 року зареєстрував шлюб з відповідачкою - [PERSON] , від якого вони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Однак спільне життя між ними не склалось, в зв`язку з чим рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31.10.2018 року у справі № 711/7473/18 шлюб між ними був розірваний, а також було стягнуто аліменти на утримання їх спільного сина. У вказаному рішенні суду зазначено, що відповідачка проживає разом з сином без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Також вказує, що угоди про добровільний поділ нерухомого майна, що є їх спільною власністю, між ними на час розірвання шлюбу не було досягнуто. За час проживання у шлюбі ними (сторонами) було набуто нерухоме майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а саме: трикімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 62,4 кв.м., житловою площею 45,3 кв.м., за ціною 359200 грн. Загальна ринкова вартість вказаної квартири згідно висновку про оцінку становить 1027491 грн. Право власності на квартири було оформлене на відповідачку - [PERSON] . Вказує, що спірна квартира була придбана за рахунок запозичених ним коштів у [PERSON] , що підтверджується розпискою від 06.01.2014 року, посвідченою підписами свідків [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до вказаної розписки він зобов`язувався повернути [PERSON] грошові кошти в сумі 40000 дол. США в строк до 01.01.2020 року. В договорі купівлі-продажу квартири від 20.10.2014 року ціна квартири вказана в сумі 359200 грн., однак розрахунок з продавцем [PERSON] було проведено в іноземній валюті, а саме сплачено 38000 дол. США, що підтверджується розпискою [PERSON] Передачу коштів за квартиру було здійснено особисто ним. Також зазначає, що 06.01.2014 року ним в інтересах сім`ї було запозичено у [PERSON] грошові кошти в сумі 40000 дол. США для придбання житла. Запозичення таких коштів було здійснено з відома та згоди відповідачки [PERSON] . Оскільки 05.04.2017 року його було звільнено зі служби в Національній поліції та не маючи стабільного грошового заробітку, з метою повернення позичених для придбання квартири грошових коштів, ним було передано за згодою відповідачки у власність позикодавця [PERSON] легковий автомобіль марки «HYUNDAI TUCSON» д.н.з. [NUMBER] , що було оформлено Договором купівлі-продажу від 13.01.2018 року №714/2018/786262 та письмовою розпискою про повернення позивачем частини боргу в сумі 8000 дол. США. 20.03.2018 року його було поновлено на посаді та виплачено частину середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 02.07.2018 року ним було повернуто [PERSON] в рахунок погашення боргу 2000 дол. США., однак борг по розписці залишається ще в сумі 30000 дол. США. Вказану суму боргу, з урахуванням курсу долара, він не в змозі повернути до визначеної дати, тобто до 01.01.2020 року. Відповідачка відмовляється допомагати йому у поверненні грошової заборгованості та заперечує свою причетність до запозичення грошових коштів для придбання нерухомого майна. А тому, просив: - визнати трикімнатну квартиру [ADDRESS] спільною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] ; - визнати за ним - [PERSON] право власності на Ѕ частину трикімнатну квартири [ADDRESS] , загальною площею 62,4 кв.м., житловою площею 45,3 кв.м., залишивши за відповідачкою - [PERSON] право власності на Ѕ частину вказаної квартири; - стягнути із [PERSON] на його - [PERSON] користь боргові зобов`язання в сумі 15000 дол. США за Договором позики, оформленим борговою розпискою від 06.01.2014 року; - стягнути із [PERSON] на його - [PERSON] користь сплачені судові витрати, включаючи судовий збір в сумі 5763 грн., витрати на проведення судових експертиз та витрати на правничу допомогу. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.02.2019 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Ухвалено розгляд проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. 25.03.2019 року відповідачкою [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву про розподіл спільного майна подружжя та проведення розподілу грошової заборгованості за договором позики (а.с. 45-70). 21.03.2019 року [PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення компенсації вартості частки в спільному майні. В обґрунтування позову вказує, що 25.09.2009 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, від якого в них народився син - [PERSON] [INFO] . Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31.10.2018 року шлюб між ними розірваний. За час перебування в шлюбі, а саме 05.08.2015 року ними за спільні кошти подружжя було придбано автомобіль марки «HYUNDAI TUCSON» д.н.з. [NUMBER] , право власності на який було зареєстровано на неї. Оскільки автомобілем користувався відповідач, тому 11.04.2017 року на його прохання нею було видано йому нотаріальну довіреність на користування автомобілем. В червні 2017 року шлюбні відносини між ними були припинені, спільне господарство не велося. Питання стосовно поділу спільного сумісного майна подружжя не вирішувалося. 11.03.2019 року вона отримала від суду позовну заяву [PERSON] про поділ майна подружжя та стягнення боргового зобов`язання в сумі 15000 дол. США за договором позики, який оформлено борговою розпискою від 06.01.2014 року. Також до позовної заяви було долучено копію Договору купівлі-продажу автомобіля марки «HYUNDAI TUCSON» д.н.з. [NUMBER] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] від 13.01.2018 року, з якого вона дізналася про відчуження їх спільного автомобіля. Вказує, що вона заперечує наявність будь-яких спільних з [PERSON] боргових зобов`язань. Договір позики грошових коштів в інтересах сім`ї не укладався. Про продаж автомобіля або про передачу його нібито в рахунок боргу, її до відому ніхто не ставив, згоду на продаж вказаного автомобіля [PERSON] від неї не отримував та про його відчуження її не повідомляв. Про відчуження автомобіля їй стало відомо лише з документів отриманих з суду. Оскільки відповідач відчужив спірний транспортний засіб, який є спільною сумісною власністю подружжя і цінним майном, без її згоди, після припинення сторонами подружніх відносин, тому вона має право на грошову компенсацію Ѕ частини вартості проданого автомобіля «HYUNDAI TUCSON» д.н.з. [NUMBER] . А тому, просить: стягнути з [PERSON] на її користь компенсацію вартості Ѕ частки автомобіля марки «HYUNDAI TUCSON» д.н.з. [NUMBER] в розмірі 97711 грн. 87 коп. та стягнути судові витрати. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.04.2019 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та відкрито провадження по справі. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.11.2019 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя та стягнення боргових зобов`язань в частині позовних вимог, викладених в п. 4 прохальної частини позовної заяви, - про стягнення боргових зобов`язань - залишено без розгляду. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.11.2019 року об`єднано цивільну справу №711/1696/19 (провадження №2/711/1083/19) за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя із цивільною справою № 711/2501/19 (провадження №2/711/1254/19) за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення компенсації вартості частки у спільному майні подружжя. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.11.2019 року в задоволенні клопотання відповідачки [PERSON] про призначення судово-технічної експертизи відмовлено. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.11.2019 року в задоволенні клопотання відповідача по об`єднаному позову - [PERSON] про призначення експертизи відмовлено. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.11.2019 року закрито підготовче засідання по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя, об`єднаному позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення компенсації вартості частки у спільному майні подружжя. Цивільну справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні позивач по основному позову - відповідач по об`єднаному позову - [PERSON] позовні вимоги щодо визнання квартири [ADDRESS] спільним майном подружжя та визнання за ним права власності на Ѕ частину вказаної квартири підтримав. Також просив врахувати, що спільна квартира була придбана не за спільні кошти подружжя, а за запозичені ним кошти у [PERSON] , що підтверджується розпискою від 06.01.2014 року. Позовні вимоги [PERSON] про стягнення з нього грошової компенсації за Ѕ частину спірного автомобіля марки «HYUNDAI TUCSON» д.н.з. [NUMBER] в розмірі 97711 грн. 87 коп. не визнав. При цьому просив врахувати, що автомобіль дійсно був придбаний ними в період шлюбу, але в подальшому на підставі наданої його дружиною - [PERSON] довіреності, після фактичного припинення шлюбних відносин, вказаний автомобіль був відчужений гр. [PERSON] . Також пояснив, що будь-яких коштів [PERSON] він не передавав. Оскільки [PERSON] уповноважила його на розпорядження вказаним автомобілем, він діяв на підставі наданої нею довіреності, тому просив відмовити [PERSON] в задоволенні позову. В судовому засіданні представник позивача по основному позову - відповідача по об`єднаному позову - [PERSON] підтримав позовні вимоги [PERSON] та просив їх задовольнити. В задоволенні позову [PERSON] про стягнення з [PERSON] грошової компенсації просив відмовити. В судовому засіданні представник відповідачки по основному позову - позивачки по об`єднаному позову [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги [PERSON] про визнання квартири [ADDRESS] спільною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] та визнання за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 62,4 кв.м., житловою площею 45,3 кв.м. визнала та не заперечувала проти задоволення позову в цій частині. Однак просила врахувати, що вказана квартира була придбана подружжям виключно за спільні кошти подружжя, саме за кошти, які були сторонами спільно відкладені, за кошти подаровані на весілля та за кошти надані їм (сторонам) їх батьками для придбання квартири. Також пояснила, що відповідачка [PERSON] про позику її чоловіка у [PERSON] нічого не знала та згоди на таку позику не надавала. Спільних боргових зобов`язань перед [PERSON] в них не було. Крім того, остання позовні вимоги [PERSON] по об`єднаному позову підтримала та пояснила, що відповідач по об`єднаному позову - [PERSON] після фактичного припинення шлюбу, але до його розірвання судом, без згоди на те позивачки [PERSON] відчужив спільне їх майно - автомобіль марки «HYUNDAI TUCSON» д.н.з. [NUMBER] гр. [PERSON] за 195423 грн. 75 коп. Тому просила стягнути з останнього на користь [PERSON] компенсацію вартості Ѕ частки автомобіля марки «HYUNDAI TUCSON» д.н.з. [NUMBER] в розмірі 97711 грн. 87 коп. Заслухавши пояснення позивача по основному позову - відповідача по об`єднаному позову - [PERSON] , його представника [PERSON] , пояснення представника відповідачки по основному позову - позивачки по зустрічному позову - [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 1 ст. 69 ЦК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України - у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між сторонами або шлюбним договором. Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (статті 77, 78, 80 ЦПК України), і це є її процесуальним обов`язком (статті 12, 81 ЦПК України). Відповідно до висновку, викладеного в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2016 року №6-2811цс15, згідно ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, діляться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються кожному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1, 2 ст. 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (ч. 4 ст. 71 СК України). В судовому засіданні встановлено, що 25.09.2009 року між сторонами - [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, про що міським відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області складено відповідний актовий запис №1215 (а.с. 11). Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31.10.2018 року по справі № 711/7473/18 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний (а.с. 13-14). Також в судовому засіданні вставлено, що в період шлюбу, відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 20.10.2014 року [PERSON] купила за 395200 грн. належну продавцям ( [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] ) на праві приватної власності, квартиру [ADDRESS] (а.с. 23-24). Як вбачається із Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.10.204 року №28318591 вищевказана квартира на праві приватної власності зареєстрована за [PERSON] на підставі Договору купівлі - продажу серії 7722 від 20.11.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Романій Н.В. (а.с. 26). Крім того, право власності [PERSON] на вказану квартиру підтверджується також Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.11.2018 року за № 146478046 (а.с. 27). Факт проживання сторонами однією сім`єю під час придбання квартири [ADDRESS] визнаний представником відповідачки [PERSON] , а також самим [PERSON] . При цьому, в судовому засіданні представник відповідачки по основному позову [PERSON] - [PERSON] пояснила, що спірна квартира була придбана подружжям за їх спільні кошти, а саме які були ними спільно відкладені, за кошти подаровані на весілля та за кошти надані їм (сторонам) їх батьками для придбання квартири. Позивачем [PERSON] , на якого в силу ст.ст. 12, 81, ч. 2 ст. 83 ЦПК України, покладений обов`язок довести свої позовні вимоги належними та переконливими доказами, не доведено що вказана квартира була придбана саме за запозичені у гр. [PERSON] кошти, а не за спільні сумісні кошти подружжя. Доводи позивача по основному позову - [PERSON] про те, що спірна квартира була придбана ними за запозичені у [PERSON] грошові кошти не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Так на підтвердження вказаних обставин позивачем по основному позову [PERSON] надано розписку від 06.01.2014 року про отримання ним у гр. [PERSON] грошових коштів в розмірі 40000 дол. США на придбання нерухомого майна (квартири) (а.с. 15). Однак вказані кошти були отримані [PERSON] задовго до придбання квартири (більш ніж за десять місяців до її придбання). Інших доказів того, що спірна квартира була придбана саме за ці запозичені кошти [PERSON] суду не надано. Крім того, в судовому засіданні вставлено, що відповідачка по основному позову - [PERSON] про існування такої розписки та про отримання її чоловіком - [PERSON] у борг грошових коштів у [PERSON] нічого не знала. Доказів зворотнього [PERSON] суду не надано. Крім того, відповідачка по основному позову - [PERSON] і не була в м. Макіївка Донецької області в момент написання розписки, що було підтверджено в судовому засіданні [PERSON] . Також при винесенні даного рішення суд враховує і наступне. Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України). Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником коштів із зобов`язанням їх повернення. Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України). Правовий аналіз частини четвертої статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. Аналогічний висновок викладений і в постанові Верховного Суду від 27.12.2019 року у справі №641/6191/17. В даному ж випадку позивачем по основному позову [PERSON] не надано належних і допустимих доказів, які б свідчили про укладення договору позики в інтересах сім`ї та використання отриманих ним у борг від гр. [PERSON] грошових коштів за цим договором для задоволення потреб сім`ї, а саме для придбання квартири [ADDRESS] , а також, що [PERSON] давала згоду на укладення такого договору. До того ж вказані вище доводи [PERSON] не впливають на остаточне рішення, яке приймає суд за даною позовною вимогою. Суд лише констатує ту обставину, що вищевказана квартира була придбана за спільні кошти подружжя. А тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що спірна квартири [ADDRESS] була придбана сторонами за спільні кошти подружжя та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] і кожен з них має право на Ѕ частку вказаної квартири [ADDRESS] , загальною площею 62,4 кв.м., житловою площею 45,3 кв.м. За таких підстав, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя. Суд визнає за [PERSON] право власності на Ѕ частини трикімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 62,4 кв.м., житловою площею 45,3 кв.м., залишивши за [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , проживаючою за адресою: [ADDRESS] ) право власності на Ѕ частини вказаної квартири. Що стосується об`єднаного позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення компенсації вартості частки в спільному майні подружжя, то суд приходить до висновку про його задоволення, виходячи із наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторонами ( [PERSON] та [PERSON] ) в період шлюбу був придбаний автомобіль марки «HYUNDAI TUCSON» д.н.з. [NUMBER] , право власності на який було зареєстроване на позивачку по об`єднаному позову - [PERSON] . Факт придбання вказаного автомобіля в період шлюбу та за спільні кошти не заперечувався сторонами (їх представниками) в судовому засіданні, а тому в силу ст. 82 ЦПК України, не підлягає доказуванню. Відповідно до ст.ст. 60, 69, 70 СК України кожен із подружжя має право на вказаний автомобіль, який є спільним майном подружжя, і їх частки незалежно від розірвання шлюбу є рівними, тобто по Ѕ частині автомобіля марки «HYUNDAI TUCSON» д.н.з. [NUMBER] . Також в судовому засіданні встановлено, що ще в період шлюбу, а саме 11.04.2017 року позивачкою за об`єднаним позовом - [PERSON] була видана довіреність [PERSON] , якою [PERSON] уповноважила останнього на розпорядження автомобілем марки «HYUNDAI TUCSON» д.н.з. [NUMBER] , в тому числі з правом продажу його за встановленим законом порядком (а.с. 116). Як вбачається із матеріалів справи 13.01.2018 року між [PERSON] (Продавець), в особі [PERSON] , який діяв на підставі доручення Продавця, та [PERSON] (Покупець) був укладений Договір купівлі-продажу №711/2018/786262 транспортного засобу, відповідно до умов якого [PERSON] продала, а [PERSON] придбала автомобіль марки «HYUNDAI TUCSON» д.н.з. [NUMBER] за ціною 195423 грн. 75 коп. (а.с. 117). Вказаний договір є чинним і ніким не оспорювався. Відчуження вказаного автомобіля гр. [PERSON] за вказаним Договором відбулося до розірвання шлюбу, але після фактичного припинення між сторонами будь-яких шлюбних відносин та ведення спільного господарства. Грошові кошти від продажу автомобіля [PERSON] позивачці по об`єднаному позову - [PERSON] не передавалися та не були ним використані в інтересах сім`ї. Вказані обставини визнані відповідачем [PERSON] в судовому засіданні, тому вони також, в силу ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Відповідно до роз`яснень викладених в абзаці 2 п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що спірний автомобіль марки «HYUNDAI TUCSON» д.н.з. [NUMBER] відчужувався саме [PERSON] , який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності, і кошти від його продажу ним не були передані [PERSON] та не були використані в інтересах сім`ї, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] компенсації вартості Ѕ частки автомобіля марки «HYUNDAI TUCSON» д.н.з. [NUMBER] за яку він був відчужений, а саме 97711 грн. 87 коп. Що стосується розподілу судових витрат, що позивач за основним позовом - [PERSON] в судовому засіданні відмовився від стягнення на його користь понесених ним судових витрат, в тому числі і витрат на правничу допомогу, тому суд і не стягує таких витрат на його користь з відповідачки по основному позову - [PERSON] . Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved