Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до ТзОВ «Лижна школа» та ПП «Мандри-Гори» у якому поставив питання про визнання незаконною відмови відповідачів у прийнятті його на роботу інструктором з гірськолижного спорту, а також про покладення обовязку на відповідачів укласти з ним трудовий договір про прийняття його на роботу на згадану посаду. Одночасно поставив питання про стягнення з відповідачів середнього заробітку за час вимушеного прогулу. До початку розгляду справи позивач подав заяву у якій відмовився від позовних вимог заявлених до ТзОВ «Лижна школа». Стосовно заявлених вимог до ПП «Мандри-Гори» позов підтримав і пояснив, що в жовтні 2016 року звернувся до народного депутата [PERSON] з проханням дозволити йому працювати інструктором з гірськолижного спорту в ГК «Буковель». Однак депутатом йому було розяснено необхідність звернутись безпосередньо до керівництва ГК «Буковель». 23.11.2016 року він направив поштовим звязком на імя директора ТзОВ «Лижна школа», яке готує кадри для ПП «Мандри-Гори», заяву з проханням прийняти його на роботу інструктором з гірськолижного спорту. При цьому повідомив, що відповідає кваліфікаційним вимогам і має досвід такої роботи, оскільки працював у ПП «Мандри-Гори» на такій посаді у період з 02.01.по 21.02.2014 року. Однак відповіді на подану заяву не отримав і 05.12.2016 року знову поштою направив звернення до ТзОВ «Лижна школа» з проханням надати йому роботу інструктора, або дозволити працювати на ТК «Буковель» як фізичній особі підприємцю по наданню послуг інструктора. З метою отримання відповідного сертифікату протягом 15.12.-25.12.2016 року за власною ініціативою пройшов курси інструкторів, що організовувала Асоціація професійних гірськолижних інструкторів України на ТК «Драгобрат». Не отримавши відповіді на подані заяви, 04.01.2017 року особисто звернувся до менеджера ТзОВ «Лижна школа» [PERSON], який в усній розмові відмовив йому у працевлаштуванні. З розмови з [PERSON]Я, зрозумів, що відмова повязана з тим, що він, працюючи в сезоні 2014 року в ПП «Мандри-Гори», був незручним для керівництва підприємства, оскільки не погоджувався з тими умовами праці, які були створені для нього. Однак вважає, що йому відмовлено в укладенні трудового договору всупереч гарантіям, передбаченим\~ст. 22 КЗпП. Тому просив постановити рішення яким зобовязати ПП «Мандри-Гори» укласти з ним трудовий договір та стягнути з відповідача за період з 23.11.2016 року по 04.05.2017 року середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 27275,70 грн. (виходячи із розміру середньої заробітної плати по Івано-Франківській області, що складає 237,18 грн. за один день та 115 робочих днів вимушеного прогулу). Представник відповідача ПП «Мандри-Гори» в судове засідання не зявився повторно, про час і місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином. У звязку з цим судом було постановлено ухвалу про розгляд справи у порядку заочного провадження. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, подані позивачем на обґрунтування заявлених вимог, суд вважає, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 22 КЗпП України, забороняється необгрунтована відмова у прийнятті на роботу. Відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається. Вимоги щодо віку, рівня освіти, стану здоров'я працівника можуть встановлюватись законодавством України. Виходячи зі змісту наведеної норми, необґрунтованою, слід вважати відмову у прийнятті на роботу, якщо вона не мотивована логічними запереченнями роботодавця щодо можливості працевлаштування конкретного працівника або мотивована посиланнями на обставини, які не відносяться до ділових чи кваліфікаційних якостей працівника. Водночас розглядати питання наявності обґрунтованої чи не обґрунтованої відмови роботодавця слід з огляду на те, чи були у наявності вакантні посади (робоче місце) на яке міг претендувати позивач. Виходячи з матеріалів справи позивачем вказана обставина суду не доведена. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вичерпний перелік обставин, які не потребують доказування визначений ст. 61 ЦПК України. Позивачем не подано суду жодного належного та допустимого доказу того, що ПП «Мандри-Гори» мало вакантні посади інструкторів з гірськолижного спорту, а також того, що позивач звертався до цього підприємства з питань працевлаштування за відповідним фахом. Посилання позивача на те, що він звертався з листами до народних депутатів, ТзОВ «Лижна школа» не можуть бути прийняті судом як доказ того, що ПП «Мандри-Гори» були повідомлені про його намір працевлаштуватись саме на цьому підприємстві. З пояснень позивача судом зясовано, що до адміністрації вказаного підприємства він не звертався, оскільки вважав, що підбором кадрів для нього займається адміністрація ТзОВ «Лижна школа». За таких обставин, стверджувати про порушення відповідачем права на працю позивача, підстав немає.

Outcome: dismissed