Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог на стороні позивача Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою № 9 по вул. Миру, 2а в м. Тернополі. [PERSON] обгрунтовує позов тим, що він є власником двохкімнатної квартири, загальною площею 40,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Після купівлі даної квартири стало відомо про те, що в ній є зареєстрованим, але не проживає [PERSON], без будь-яких на те правових підстав. Посилаючись на наведене, просить визнати відповідача\~таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Ухвалою судді від 17 липня 2018 року відкрито провадження\~у вказаній\~цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився. У позовній заяві просить розглядати справу без його участі за наявними у справі доказами, щодо винесення заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, а саме шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до частини 11 ст. 128 ЦПК України, повторно до суду не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позов від відповідача не надходило. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечив проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради в судове засідання не зявився. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини. Із дубліката договору купівлі-продажу НМХ 700552 від 08 лютого 2018 року, виданого державним нотаріусом Першої Тернопільської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в реєстрі № 7, замість втраченого договору купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] 07 березня 2008 року і зареєстрований в реєстрі за № 452, вбачається, що [PERSON] (покупець) купив у [PERSON] (покупця) квартиру № 9 в будинку № 2 «а» по вулиці Миру в місті Тернополі загальною площею 40,1 кв.м., житловою площею 26,1 кв.м. Згідно довідки дочірнього підприємства «Фаворит 3» за № 450 від 16 травня 2018 року, за адресою: м. Тернопіль, вул. Миру, 2а/9, зареєстровані: з 04 квітня 2018 року [PERSON], [INFO], та з 05 березня 2002 року [PERSON], [INFO]. Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 113700694 від 12 лютого 2018 року вбачається, що [PERSON] є власником двохкімнатної квартири загальною площею 40,1 кв.м., житловою площею 26,1 кв.м., що знаходиться по вул. Миру, 2а/9 в м. Тернополі. 28 лютого 2018 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Міське бюро технічної інвентаризації» на замовлення [PERSON] було виготовлено технічний паспорт на квартиру № 9 в житловому будинку № 2а по вул. Миру в м. Тернополі. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступних підстав. В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно вимог ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За змістом ч. 1 ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16. За вказаних обставин судом установлено, що відповідач [PERSON] не є членом сімї власника квартири [ADDRESS] В.В., у вказаній квартирі зареєстрований, але не проживає, тому позов слід задовольнити та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В силу вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 704,80 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved