Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

[PERSON] , діючи в інтересах [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що [PERSON] відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно є власником будинку [ADDRESS] . Відповідач по справі є її дочкою, яка зареєстрована в будинку з 2005 року, але фактично у ньому не проживає. Посилаючись на вимоги ст. ст. 405-406 ЦК України, просила визнати [PERSON] , [INFO] особою, яка втратила право користування житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS] . Позивач [PERSON] та її представник в судовому засіданні повністю підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. [PERSON] додатково суду пояснила, що відповідачка є її донькою та з моменту купівлі будинку була в ньому зареєстрована. Однак вона з 2005 року проживає на території Російської Федерації та отримала громадянство за місцем проживання. В добровільному порядку знятися з реєстрації не може, оскільки має паспорт громадянина іншої держави. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст.ст. 280-281 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, та докази по справі в їх сукупності суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У ст. 1 першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Принцип непорушності (недоторканності) закріплений і у статтях 319, 326 ЦК України. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що відповідно до Витягу про реєстрацію права власності №2753199 від 05.02.2004 року, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 10.09.2003 року та рішення Чаплинського районного суду від 20.10.2003 року є власником житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] . Згідно довідки Чаплинської селищної ради від 03.08.2020 року, в будинку [ADDRESS] зареєстровано місце проживання [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки Чаплинської селищної ради №2148 від 22.07.2020 року [PERSON] , 1959 року народження зареєстрована по [ADDRESS] та проживає разом з чоловіком [PERSON] . Відповідно до акту перевірки фактичного проживання в житловому приміщенні №123 від 22.07.2020 року, складеного комісією у складі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] встановлено, що в будинку [ADDRESS] зареєстровано місце проживання [PERSON] , 1981 року народження, однак остання з 2005 року у даному будинку не проживає. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що [PERSON] є дочкою позивачки, яка понад 10 років з батьками не проживає. Інколи приїздить до них в гості, так як постійно проживає на території Росії та є громадянкою Російської Федерації. Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч.1ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] , яка є членом її родини, не проживає у спірному приміщенні понад 10 років, що підтверджується актом перевірки факту проживання від 22.07.2020 року, поясненнями позивача, наданими у позовній заяві, а також свідками. Відповідач не вчиняє дій направлених на скасування реєстрації її місця проживання за зазначеною адресою, хоча фактично там і не проживає, чим порушує право власності позивача, тим самим чинить перешкоди, які заважають власнику здійснювати повно і беззаперечно свої права користування і розпорядженням майном. Відповідно до правових позицій висловлених судовою колегію в цивільних справах Верховного суду України в зв`язку з аналізом причин перегляду судових рішень у цивільних справах у 1996 році, при вирішенні спорів, пов`язаних з користуванням жилими приміщенням в будинках і квартирах, які належать громадянам на праві приватної власності, зокрема про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, слід виходити з норм глави 6 розділу ІІІ ЖК про користування жилими приміщенням в будинках (квартирах) приватного житлового фонду. Слід зауважити, що норми глави 2 цього розділу ЖК щодо користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду застосовуються до житлових відносин у приватному житловому фонді, у випадках, коли у главі 6 ЖК є посилання на них або коли схожі житлові правовідносини не врегульовані нормами глави 6 і застосування до них норм глави 2 не суперечить їх змісту. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , а відповідач не проживає у спірному приміщенні понад один рік, тому в силу ст.ст. 405 ЦК України втратила право користування жилим приміщенням, належним позивачу. Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що відповідач в спірному будинку не проживає без поважних причин, вказаним жилим приміщенням не користується, а її реєстрація перешкоджає позивачу у реалізації її права власності на житлове приміщення, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved