Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за Угодою про надання правової допомоги від 20 грудня 2012 року. Свій позов обрунтовує тим, що 20,12.2012 року між ним та [PERSON] було укладено угоду про надання правової допомоги, відповідно до умов якої він зобов'язався оформити заяву в інтересах відповідача проти України і подати її в Європейський суд з прав людини з приводу порушення Україною ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції в частині невиконання постанови Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16.05.2011 року Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області про зобов'язання нарахувати та виплатити відповідачу щорічну допомогу на оздоровлення за 2010 рік в розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат та представляти інтереси відповідача у Європейському суді з прав людини під час розгляду заяви відповідача, а також на національному рівні під час виконання Європейського суду з прав людини державними органами. Відповідач зобов'язався у випадку досягнення позитивного результату сплатити йому 100% суми грошової компенсації, яка присуджується як справедлива сатисфакція відповідно до ст.41 Конвенції, на протязі 7-ми днів з моменту отримання ним таких коштів відповідно до рішення Європейського суду з прав людини. 31.07.2014 року Європейським судом з прав людини було ухвалено остаточне рішення у справі «Штефан та інші проти України». Вказаним рішенням Європеййський Суд вирішив об'єднати заяву відповідача [PERSON] з іншими заявами, які були подані проти України іншими заявниками. Згідно даного рішення в частині відповідача зобов'язано Україну виконати рішення національного суду, яке залишилось невиконаним та було присуджено відповідачу справедливу сатисфакцію у розмірі 2000 Євро. Вказує, що рішення Європейського суду було виконане, однак відповідач свої зобов'язання відповідно до Угоди про надання правової допомоги від 20.12.2012 року виконав частково, перерахувавши йому 2000 грн., тому станом на 26.12.2014 року заборгованість відповідача становить 17260 грн. Крім того, 15.08.2014 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] поручився перед ним за виконання відповідачем [PERSON] своїх зобов''язань, які випливають з умов Угоди про надання правової допомоги. Покликаючись на викладені обставини, просить суд стягнути солідарно з відповідачів в його користь 17260 грн. заборгованості за Угодою про надання праввової допомоги від 20.12.2012 року та з відповідача [PERSON] судові витрати по справі.. До початку розгляду справи позивач [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позов підтримав, просив його задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час так місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за відсутності осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що 20.12.2012 року між позивачем, адвокатом [PERSON] та відповідачем, [PERSON], було укладено Угоду про надання правової допомоги, відповідно до умов якої позивач повинен був оформити заяву в інтересах [PERSON] проти України і подати її в Європейський суд з прав людини щодо невиконання постанови Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16.05.2011 р. Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області про зобов'язання нарахувати та виплатити відповідачу щорічну допомогу на оздоровлення за 2010-й рік в розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат та представляти інтереси відповідача у Європейському суді з прав людини під час розгляду заяви відповідача, а також на національному рівні під час виконання рішення Європейського суду з прав людини державними органами. В Угоді про надання правової допомоги сторони обумовили порядок розрахунків, а саме обов'язок відповідача [PERSON] у випадку отримання ним присуджених Європейським судом з прав людини коштів оплатити позивачу [PERSON] 100 % справедливої сатисфакції протягом семи днів з моменту отримання ним цих коштів. Судом встановлено, що позивачем [PERSON] було оформлено заяву в інтересах відповідача [PERSON] та подано її до Європейського суду з прав людини, що підтверджується копією цієї заяви та копією довіреності, виданої відповідачем [PERSON] позивачу, які містяться в матеріалах справи. Позивачем [PERSON] також здійснювалося представництво інтересів відповідача [PERSON] у Європейському суді з прав людини, що підтверджується, зокрема, листом Урядового Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини від 15.08.2014 року. Цим же листом підтверджується присудження грошових коштів відповідачу [PERSON] Суд вважає, що позивач [PERSON] повністю виконав свої зобов'язання за Угодою про надання правової допомоги від 20 грудня 2012 року. Позивачем заявлена до стягнення сума еквівалентна 1 000 (одна тисяча) євро за мінусом 2 000 грн., сплачених позивачу відповідачем [PERSON] у березні 2015 року, що є меншою сумою порівняно з розміром його винагороди відповідно до умов Угоди про надання правової допомоги від 20 грудня 2012 року. Вищенаведене узгоджується з вимогами ст. 11 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлене договором. Відповідно до ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу у розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідач [PERSON] в порушення вищенаведених вимог закону свої зобов'язання за Угодою про надання правової допомоги від 20 грудня 2012 року не виконав, що призвело до порушення прав позивача. Крім того, 15 серпня 2015 року позивач [PERSON] уклав договір поруки з [PERSON], відповідно до умов якого останній поручився перед позивачем за виконання відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань щодо сплати позивачу [PERSON] суми гонорару, передбаченого Угодою про надання правової допомоги від 20 грудня 2012 року. У п. 3.1 договору поруки передбачена солідарна відповідальність відповідачів [PERSON] та [PERSON] перед позивачем у випадку невиконання першим відповідачем своїх зобов'язань за Угодою Відповідно до ч.1 ст.554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] є підставними, підтверджені належними та допустимими доказами, дослідженими в судовому засіданні, а тому підлягають до повного задоволення. Отже, слід стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість у розмірі 17 260 грн. заборгованості за Угодою про надання правової допомоги від 20.12.2012 року. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів слід стягнути сплачений судовий збір в розмірі 243,60 грн. На підставі ст.ст. 554, 901,903 ЦК України,

Outcome: approved