Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до Липовецького районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу в розмірі 103\~000 гривень, підставність якого обґрунтував таким. 21 травня 2012 року [PERSON] та [PERSON] позичили в нього, [PERSON], 103 000,00 гривень, які зобов'язались повернути до 2013 року, про що було складено розписку відповідного змісту. По закінченні цього строку відповідачі суми позики йому не повернули та ухиляються від її повернення у добровільному порядку, ігноруючи його вимоги. Ураховуючи неналежне виконання відповідачами умов зобовязання, позивач просив суд здійснити захист його порушених прав у спосіб, що передбачений нормами чинного законодавства шляхом присудження до стягнення із відповідачів боргу за договором позики по 51 500, 00 гривень з кожного. 29 січня 2015 року [PERSON] померла. Відповідно до матеріалів спадкової справи до майна померлої №129/2015, спадкоємці не використали своє право на прийняття майна, що увійшло до складу спадщини [PERSON] Ухвалою суду від 15.10.2015 року провадження у справі закрито в частині позову, що був предявлений до [PERSON] за клопотанням позивача. В судовому засіданні позивач позовні вимоги в частині позову про стягнення грошових коштів у розмірі 103\~000 гривень із [PERSON] підтримав, просив суд їх задовольнити за обставин наведених у позовній заяві, надав згоду на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про день та час розгляду справи був оповіщений в установленому законом порядку за зареєстрованою адресою місця проживання, в підтвердження чого слугує рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке отримане особою особисто. Відповідач клопотання про розгляд справи у його відсутності до суду не направив, а також не повідомив про поважність причин його неявки. За таких обставин неявку позивача суд визнає без поважних причин та за наявності згоди позивача на заочний розгляд справи, суд ухвалює рішення в заочному порядку на підставі зібраних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 169, 224-226 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, повно зясувавши усі обставини справи, дослідивши усі зібрані у справі докази та давши їм оцінку в сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на таке. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 11 ЦК України, визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, поміж іншого є: договори та інші правочини. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. (ст.1046 ЦК України). Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як убачається із Договору, який було укладено між сторонами цього спору у вигляді Розписки, [PERSON] спільно із своєю дружиною позичив у жителя [INFO] П.Г. гроші в сумі 103\~000 гривень терміном до 2013 року. Волевиявлення сторін щодо настання правових наслідків такого договору скріплено підписами [PERSON] та [PERSON], а відтак підтверджує дії осіб на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків за таким договором. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.525 ЦК України, визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Із здобутих у справі доказів судом встановлено факт неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобовязання щодо повернення суми грошових коштів у строк та розмірі, що сторонами був обумовлений у договорі до 2013 року 103\~000 гривень. Обставини щодо не повернення боргу відповідач не спростував та на пропозицію суду від 16.04.2015 року своїх заперечень не надав. З огляду на викладене, суд дійшов до переконання про наявність порушеного права позивача зі сторони відповідача в частині неналежного виконання взятих на себе зобовязань за договором позики, а відтак вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі, оскільки ґрунтуються на доказах та підкріплені правовими нормами. Вирішуючи питання судових витрат суд керується правилами ст.88 ЦПК України та присуджує до стягнення із відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1\~030 гривень, що підтверджено документально. На підставі викладеного, ст.ст.11, 16, 509, 525, 526, 530, 610, 611 ЦК України,

Outcome: approved