Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що 02 грудня 2014 року у нього з [PERSON] народився син [PERSON]. Проте на час зачаття сина, [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], у звязку з чим у свідоцтві про народження сина, саме відповідач записаний його батьком. На думку позивача запис в свідоцтві про народження сина, зокрема в графі про батька не відповідає дійсності, оскільки з грудня 2013 року він та [PERSON] постійно проживали разом, вели спільне господарство, між ними фактично склалися подружні відносини, а з моменту народження сина [PERSON], вони спільно його виховували. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судові засідання жодного разу не зявився, не повідомивши суд про причини своєї неявки, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи - Придніпровського відділу РАЦС Черкаського міського управління юстиції [PERSON] в судовому засіданні покладалась на розсуд суду щодо вирішення справи. Представник третьої особи - служби у справах дітей Черкаської міської ради [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що для вирішення справи необхідно врахувати інтереси дитини. Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши наявні матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 9 березня 2012 року у відділі ДРАЦС по м. Черкаси Черкаського МУЮ, актовий запис № 187. На підставі рішення Черкаського районного суду від 17 березня 2014 року шлюб між ними було розірвано. До спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу [PERSON] народила сина [PERSON], [INFO], батьком якого в свідоцтві про народження, зареєстрованому у відділі ДРАЦС по Придніпровському району м. Черкаси реєстраційної служби Черкаського МУЮ від 20.01.2015 року вказаний [PERSON]. Під час розгляду справи [PERSON] і [PERSON] підтвердили той факт, що з грудня 2013 року [PERSON] фактично припинила шлюбні відносини з відповідачем [PERSON] і натомість почала спільне життя з позивачем [PERSON] В судовому засіданні судом було розяснено позивачу його право заявити клопотання про призначення по справі судової генетичної експертизи для визначення біологічного батьківства відносно малолітнього [PERSON], проте такого клопотання від [PERSON] не надійшло. Відповідно до ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. На підставі ст. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Відповідно до цієї ж\~Постанови при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів предметом доказування в справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. ч. 2 ст. 59 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Оскільки позивачем у даній справі не заявлено клопотання про призначення генетичної експертизи, суд позбавлений можливості зясувати питання: чи є позивач біологічним батьком дитини, а тому суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими документами заявлені позовні вимоги. Згідно ст. 122 СК України - дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір'ю дитини заяви про визнання батьківства. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] не скористався можливістю відповідно до ст. 122 СК України звернутися до органу державної реєстрації актів цивільного стану, щодо невизнання його батьком дитини, в судове засідання не прибув для зясування цих обставин, тому за таких обставин перевірити доводи позивача без спеціальних знань неможливо. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed