Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовною заявою про визнання за ним права власності на спадкове майно. Позивач посилається на те, що [INFO] року померла його тітка [PERSON]; після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме на земельні ділянки площею 0,83га та 0,48га загальною площею 1,31га, призначених для особистого селянського господарства та розташованих у с. Верхівці Самбірського району Львівської області, а також на земельну частку (пай) розміром 0,81 умовних кадастрових гектарів у с. Верхівці Самбірського району. Так як при житті [PERSON] не склала заповіту, то спадкування її майна здійснюється за законом відповідно до черговості спадкоємців. Позивач є єдиним спадкоємцем майна тітки [PERSON] по закону четвертої черги і, будучи спадкоємцем, звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак, йому було відмовлено через те, що позивачу необхідно встановити факт проживання із спадкодавцем однією сім'єю не менше п'яти років до часу відкриття спадщини, відтак позивач просить у судовому порядку встановити факт проживання із спадкодавцем та визнати за ним право власності на спадкове майно. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав зіславшись на викладені у ньому обставини, просив задовольнити повністю. Представник відповідача Воле-Баранецької сільської ради Самбірського району Львівської області на виклик в суд не з'явився, подав заяву про визнання позову, справу просив розглядати у відсутності представника сільської ради. Тому суд вважає за можливе розглядати справу в його відсутності на підставі наявних даних про права та взаємовідносини сторін у заочному провадженні, проти чого не заперечив позивач. Заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши обставини справи, суд вважає, що позов про визнання права власності на майно в порядку спадкування підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом установлено, що [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 15.12.1998 року державним нотаріусом Самбірської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] при житті мала право земельну частку (пай) розміром 0,81 в умовних кадастрових гектарах у с. Верхівці Самбірського району Львівської області. Згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданого 24.05.2003 року Самбірською районною державною адміністрацією, [PERSON] на праві власності належали земельні ділянки площею 0,83га та 0,48га, загальною площею 1,31га, що призначені для особистого селянського господарства і розташовані у с. Верхівці Самбірського району Львівської області. У відповідності до довідки №198, виданої виконавчим комітетом Воле-Баранецької сільської ради Самбірського району Львівської області 26.01.2018 року, [PERSON] була зареєстрована у [ADDRESS] та останні десять років проживала однією сім'єю із [PERSON] в м. Трускавці по вул. [ADDRESS] Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Тому, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що необхідно встановити факт проживання [PERSON] із [PERSON] однією сім'єю впродовж десяти років до дня смерті спадкодавця. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON] Із приводу спадкування позивач звертався до нотаріальної контори, однак йому було відмовлено в оформленні права власності на спадкове майно через необхідність встановлення факту проживання із спадкодавцем до дня смерті не менше п'яти років. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1264 ЦК України [PERSON] являється спадкоємцем за законом четвертої черги майна [PERSON] і, як ствердив позивач, інших спадкоємців та жодного спору про спадкове майно немає. Ураховуючи вище наведені норми законів у сукупності з поясненнями позивача та дослідженими матеріалами справи, суд прийшов до переконання, що позов [PERSON] є підставний та підлягає до задоволення.

Outcome: approved