Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу мотивуючи тим, що їхній шлюб був зареєстрований 27 липня 2013 року виконавчим комітетом Ясеницької сільської ради Турківського району Львівської області, актовий запис №07, у шлюбі дітей не мають, спільне життя між ними не склалося через різні погляди на сімейне життя, через що часто виникали непорозуміння, як наслідок з червня 2014 року разом не проживають, спільного господарства не ведуть, як подружжя стосунків не підтримують. Позивач втратив до відповідачки почуття любові і поваги, за таких обставин вважає, що шлюб розпався та примирення між ними неможливе. Просить розірвати шлюб, стягнути з відповідачки сплачений судовий збір, витрати на правову допомогу та збір, що підлягає стягненню при реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС. В суд [PERSON] не з'явився, в заяві просив про задоволення позову та розгляд справи у його відсутності. Відповідачка у суді позов визнала частково, пояснила що з червня 2014 року разом не проживають, спільного господарства не ведуть, як подружжя стосунків не підтримують. Вважає, що шлюб розпався остаточно. Про стягнення з неї судового збору, витрат на правову допомогу та збору, що підлягає стягненню при реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС, заперечила. Заслухавши пояснення відповідачки, вивчивши позовну заяву, матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони шлюб зареєстрували 27 липня 2013 року виконавчим комітетом Ясеницької сільської ради Турківського району Львівської області, актовий запис №07, у шлюбі дітей не мають. З червня 2014 року разом не проживають, спільного господарства не ведуть, як подружжя стосунків не підтримують. Причина розладу в сім'ї - різні погляди подружжя на шлюб та сім'ю, внаслідок чого між ними виникали постійні непорозуміння. Сторони втратили один до одного почуття любові та поваги, тому збереження такого шлюбу є недоцільним. Враховуючи наведене, подальше проживання сторін та збереження їхньої сім'ї є неможливим, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. За положеннями ст.ст. 79, 84, 88 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать в тому числі витрати на правову допомогу. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На це звертає увагу також Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи у Постанові №10 від 17.10.2014р., і зокрема в п.48 роз'яснює, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивачем долучено до матеріалів справи квитанцію від 24.12.2015р. №20 на суму 300 грн., однак на вимогу суду не представлено повний розрахунок наданих йому правових послуг, а тому підстав для стягнення з відповідачки витрат на правову допомогу, як про це просить позивач, суд не убачає. Суд відмовляє у задоволення вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] судового збору за реєстрацію розірвання шлюбу в органах РАЦС, оскільки такий вид судового збору Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011р., не передбачено. З огляду на вимоги ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідачки в користь позивача 243 грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: partial