Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], Відділу державної виконавчої служби Новомосковського МРУЮ, в якому просить визнати за ним право власності на автомобіль марки ГАЗ 32212, ЗНГ мікроавтобус D 2003 року випуску, шасі (рама, кузов) № VIN - [NUMBER], двигун № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований в РЕВ 6-го МВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 04.08.2007 року, та зобов'язати ВДВС зняти арешт з даного автомобіля. В обґрунтування свого позову позивач зазначає, що 13.01.2011 року він придбав автомобіль марки ГАЗ 32212, ЗНГ мікроавтобус D 2003 року випуску, шасі (рама, кузов) № VIN - [NUMBER], двигун № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований в РЕВ 6-го МВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 04.08.2007 року у відповідача [PERSON], яка при свідках отримала за цей автомобіль 30 000,00 грн., про що склала розписку у присутності двох свідків - [PERSON] та [PERSON]. Через відсутність у позивача інших вільних коштів на момент купівлі-продажу, він не зміг поставити на облік в органах ДАІ вказаний вище автомобіль, з обліку його не знімав, а отримав разом із [PERSON] від відповідача [PERSON] довіреність з правом розпоряджатися спірним автомобілем. Позивач зазначає, що фактично відповідач [PERSON] продала належний їй автомобіль позивачу, уклавши договір купівлі-продажу автомобіля відповідно до ст.ст. 205, 208, 639, 655 ЦК України. На даний час, при спробі зняти з обліку авто, йому стало відомо, що на даний автомобіль, як на майно відповідача [PERSON], постановою державного виконавця ВДВС Новомосковського МРУЮ від 26.02.2014 року накладено арешт, через який позивач позбавлений можливості користуватися автомобілем, адже на момент, накладення арешту, автомобіль знаходився у його користуванні та розпорядженні, а в подальшому він збирався зняти його з обліку та зареєструвати на себе, а тому такий арешт порушує права позивача як власника вказаного вище автомобіля. З урахуванням викладеного позивач звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх порушених прав. В судове засідання позивач не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у свою відсутність, позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі (а.с.19, 25). Представник відповідача Відділу державної виконавчої служби Новомосковського міського управління юстиції, в судове засідання не з'явився, надавши клопотання про розгляд справи у свою відсутність, позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечували (а.с.17). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Суду надано розписку, згідно якої [PERSON] підтвердила те, що вона продала автомобіль марки ГАЗ 32212, ЗНГ мікроавтобус D 2003 року випуску, шасі (рама, кузов) № VIN - [NUMBER], двигун № [NUMBER] по генеральній довіреності 13.01.2011 року [PERSON] (а.с.7). На запит суду Новомосковське ЦНП 1209 повідомило, що мікроавтобус ГАЗ 32213 ЗНГ н.з. [NUMBER], 2003 року виготовлення, кузов: [NUMBER], двигун: [NUMBER], зареєстрований 04.08.2007 року за гр. [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: Дніпропетровська область м. Перещепине, м-н Орільський, 11/19. На даний мікроавтобус 29.10.2013 року згідно постанови ВДВС Новомосковського МРУЮ накладена заборона відчуження. 26.02.2014 року даний мікроавтобус згідно постанови ВДВС Новомосковського МРУЮ оголошений в розшук (а.с.22). Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги позивача не обґрунтовані та не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч.1 ст.328 ЦКК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Згідно з п.3 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Письмова форма договору купівлі-продажу автомобіля передбачена й постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1338, якою затверджені Правила державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин на шасі, автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок (далі - Правила), згідно з п. 2 яких вони є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб. Відповідно до п. 4 зазначених Правил перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Згідно з п. 44 цих Правил зняття з обліку транспортних засобів здійснюються після їх огляду в підрозділі ДАІ на підставі заяви власника з поданням документа, що посвідчує його особу. Спірний автомобіль не був знятий з обліку в органах ДАІ, залишався зареєстрованим за [PERSON] Заява від останньої про зняття з обліку автомобіля не подавалась і його огляд органами ДАІ не здійснювався. Не надходила така заява й від [PERSON], який мав на те повноваження за дорученням від власника автомобіля [PERSON] (а.с. 5). Пунктом 43 Правил передбачено, якщо транспортний засіб знімається з обліку у зв'язку з його відчуженням, у свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті) робиться відмітка про зняття з обліку транспортного засобу для реалізації в межах України. До вчинення цих дій [PERSON] не мала права відчужувати спірний автомобіль, а позивач його придбати. Відповідно до п. 8 зазначених Правил правомірність придбання транспортного засобу підтверджується зазначеними в них документами, зокрема: довідкою-рахунком, виданою за формою згідно з додатком №1 до цих Правил, договором та іншими посвідченими в установленому порядку документами, що встановлюють право власності на автомобіль. Бланки довідок-рахунків є бланками суворого обліку і виготовляються в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року №283. Розписка ж, досліджена судом (а.с.7), може свідчити про наявність грошових зобов'язань між сторонами, однак не може свідчити про укладення між ними договору купівлі-продажу транспортного засобу. Сукупність зібраних судом доказів свідчить про те, що в установленому порядку договір купівлі-продажу спірного автомобіля між його власником і [PERSON] не укладався, а отже відсутні підстави набуття [PERSON] права власності на спірний автомобіль. Щодо оформленої довіреності, то за своїм юридичним змістом договір доручення є договором про представництво, оскільки повірений зобов'язується діяти від імені довірителя, а не договором, направленим на відчуження майна. Аналізуючи викладене, суд вважає, що позов в частині визнання за позивачем права власності на спірний автомобіль, не обґрунтований та не підлягає задоволенню. Щодо зняття арешту зі спірного автомобіля, то згідно статті 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно ж до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Враховуючи той факт, що позивач не довів суду факт належності йому спірного майна (автомобіля), то і в цій частині позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed