Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та просив встановити факт прийняття [PERSON] спадщини, а саме 2/4 частин житлового будинку за адресою [ADDRESS], який в цілому складається з однієї кам'яної будівлі, загальною площею 84.0 кв.м. житловою площею 33.2 кв.м., після смерті [PERSON], померлого [INFO] та після смерті [PERSON], померлого [INFO], факт прийняття [PERSON] спадщини, а саме 2/4 частини вказаного будинку після смерті [PERSON], померлої [INFO], факт відкритого та безперервного володіння за набувальною давністю на праві приватної власності [PERSON] 1/4 частиною житлового будинку та визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO], на 3/4 частини житлового будинку. Вимоги обгрунтовані тим, що [INFO] померла його матір [PERSON], після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS]. 1/4 частина житлового будинку належала спадкодавцю [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.06.1999 року після смерті матері [PERSON]. Інші 2/4 частини вказаного будинку також належали його матері, так як вона фактично прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON], оскільки [PERSON] вступила в управління спадковим майном після смерті рідного брата [PERSON], який помер [INFO] та [PERSON], померлого [INFO], але не отримала свідоцтво про право власності на спадщину за законом. Ще 1/4 частиною вказаного житлового будинку, яка належала [PERSON], мати відкрито та безперервно володіла з 1999 року, несла усі витрати з утримання житлового будинку та земельної ділянки, займалась благоустроєм житлового будинку, що підтверджує факт відкритого та безперервного володіння за набувальною давністю на праві приватної власності . Позивач вказує, що він є спадкоємцем першої черги після смерті матері [PERSON], а відповідач є онуком та спадкоємцем наступної черги. В установлений законом термін позивач звернувся до нотаріальної контори про прийняття спадщини. 24.09.2015 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Похиленко Л.М. видала свідоцтво про право на спадщину за законом лише на 1/4 частину житлового будинку, яка належала померлій матері на підставі свідоцтва про право на спадщину. Після звернення до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/4 частки житлового будинку, позивач отримав відмову та рекомендацію звернутися до суду через відсутність у нього необхідних документів для видачі свідоцтва про право на спадщину. Після смерті матері [PERSON] в свідоцтві про право на спадщину нотаріусом зазначено, що на самовільно возведенні будівлі : «Б»-літня кухня збільшена на 3.6кв.м., «б1»-навіс, «Г»-сарай, «Д»-гараж, прибудова-«а»,мансарда - «А»,прибудова «б2»-це свідоцтво не видавалось. Ще при житті, до 1992 року, [PERSON] побудувала літню кухню літ. «Б», а згодом збільшила її на 3.6 кв.м., побудувала сарай літ. «Г», навіс літ. «б1», навіс літ.« а1», що відповідно до пункту 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, яка затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127 вказані вище об'єкти, які побудовані до 05.08.1992 року, не належать до самочинного будівництва і тому вважаються такими, що прийняті в експлуатацію. Визнання факту прийняття спадщини та встановлення факту відкритого та безперервного володіння протягом десяти років часткою житлового будинку за набувальною давністю на праві приватної власності необхідно для оформлення спадщини. Представник позивача звернулася до суду з заявою про підтримання вимог та розгляд справи у її відсутності. Від відповідача надійшла заява про визнання позову та розгляд справи в його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст..3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями 15,16 ЦК України передбачено,що кожна особа може звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Як було встановлено судом [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] являються рідними братами та сестрами, що також підтверджується рішенням Малиновського районного народного суду м.Одеси від 03.03.1981 року справа №2-433/1981. [INFO] померла [PERSON]. Після її смерті залишилось спадкове майно, а саме житловий будинок за адресою: [ADDRESS], який в цілому складався з однієї кам'яної будівлі, житловою площею 33.2 кв.м зазначеної в схематичному плані літерою «А», з надвірними спорудами: сараю, вбиральні, огорожі, розташованої на земельній ділянці площею 600 кв.м., яка знаходиться в безстроковому користуванні. Після смерті [PERSON] спадкоємцями стали брати та сестри померлої: баба позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], про що отримали свідоцтва про право на спадщину за законом в рівних частинах, всі по 1/4 частині: - [PERSON] отримав у спадщину 1/4 частину житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину від 26.03.1980 року, виданого Четвертою одеською державною нотаріальною конторою; - [PERSON] та [PERSON] отримали по 1/4 частині житлового будинку на підставі свідоцтва про право власності на спадщину від 26.03.1981р., виданого Першою одеською державною нотаріальною конторою; - [PERSON] отримала у спадщину 1/4 частину будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.03.1981 року, виданого Першою одеською державною нотаріальною конторою. З часу оформлення спадщини після померлої [PERSON] [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у вказаному будинку не проживали і зареєстровані(прописані) ніколи не були. Після смерті рідної сестри, [PERSON], в будинку постійно і до смерті проживала лише баба позивача, [PERSON]., яка була зареєстрована за цією адресою з 1987 року, про що свідчить виписка із домової книги. [INFO] помер [PERSON], а [INFO] помер [PERSON]. Після померлих залишилось спадкове майно, яке складається з 2/4 частин будинку. Згідно з нормами ч.1 ст.529 ЦК Української УРСР, який діяв на час відкриття спадщини після смерті братів, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до вимог ст.530 ЦК Української УРСР при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Згідно ст.548 ЦК Української УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст.549 ЦК Української УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст.234 ЦПК України суд розглядає цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно зі ст.234,256 ЦПК України, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав громадян, розглядаються в судовому порядку, якщо чинним законодавством не передбачений інший порядок їхнього встановлення. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів,що мають юридичне значення,які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців. Судом встановлено, що в управління спадковим майном після смерті братів вступила їх сестра [PERSON], оскільки з 1987 року проживала у спадковому будинку, утримувала його, ремонтувала, сплачувала комунальні платежі. Після смерті [PERSON] та [PERSON] спадкові справи не відкривались, спадкоємці першої черги не заявляли про прийняття спадщини. Отже, відповідно до ст.530 ЦК Української УРСР [PERSON] є спадкоємицею другої черги після смерті братів [PERSON] та [PERSON] та такою, що прийняла спадщину. [INFO] [PERSON] померла. Відповідно до ст.529 ЦК УРСР після її смерті спадкоємцем першої черги є її дочка [PERSON], яка прийняла спадщину у вигляді 1/4 частини належної матері на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.03.1981 року та 2/4 частини будинку прийнятих фактично матір'ю, оскільки також проживала в будинку вступила в його управління. [INFO] померла матір позивача [PERSON], про що 09.02.2015 року складено відповідний актовий запис за №1616 відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. 1/4 частина будинку належала спадкодавцю, [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.06.1999 року після смерті матері [PERSON], а 2/4 частини будинку прийнятих фактично після матері не оформила, хоча як вбачається із вищевикладеного, [PERSON] фактично була власником ? часток вказаного житлового будинку, її права на цей будинок ніким не оспорювались, будинок знаходився в повному володінні та користуванні померлої та членів її сім`ї . [PERSON] проживала в указаному будинку, вела господарство, ремонтувала його, сплачувала комунальні платежі. Відповідно до п.3.1 роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності(ст..392 ЦК України). Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч.1 ст.1261 ЦК України, у першу чергу на спадкування за законом мають право діти спадкодавця. Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може отримати свідоцтво про право на спадщину. Частиною 1 статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивач є спадкоємцем першої черги, відповідач є онуком та спадкоємцем наступної черги. В установлений законом термін позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини і 24.09.2015 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частину будинку, за адресою [ADDRESS]. Хоча мати позивача не отримала свідоцтво про право власності на спадщину за законом на 2/4 частини будинку, але відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину . 25.08.2016 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Похиленко Л.Н. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/4 частки житлового будинку і листом № 265/02-14 від 19.09.2016 року, та вона рекомендувала звернутися до суду, оскільки у нього відсутні необхідні документи для видачі нею свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст.328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна відповідно до ст.1217 ЦК України. Пленум Верховного Суду України в пункті 23 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року роз'яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У відповідність до п.4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Положення про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно або видача свідоцтва про право власності на частку у спільному сумісному майні подружжя, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Згідно п.4.18. пункту 4 глави 10 розділу II Положення, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Як було судом встановлено документи на 2/4 частини будівлі не були оформлені спадкодавцем. Нормами статті 8 ЦК та ЦПК України регламентовано вирішення справ відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів. Якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини, а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад (цивільного) законодавства. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечності законодавства, що регулює спірні відносини. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи з наведеного, суд вважає, що до спірних правовідносин слід застосовувати Книгу третю ЦК України, зокрема Главу 24 «Набуття права власності» ст.328, оскільки Книга шоста «Спадкове право» ЦК України, не передбачає набуття права власності на спадкове майно за рішенням суду, а у нотаріуса, як особи, чия діяльність направлена на захист цивільних прав, відсутні правові підстави для видачі спадкоємцеві свідоцтва про право на спадщину за законом. На підставі викладеного, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що пред'явлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Оскільки вказані факти знайшли своє підтвердження, тому відповідно необхідно визнати право власності за позивачем на 2/4 частини будинку в порядку спадкування за законом. Відповідно до ч.1,2,4 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Судом встановлено, що з часу оформлення спадщини, тобто з 1981 року [PERSON] в будинку [ADDRESS] не проживала, зареєстрована не була. Після смерті рідної сестри [PERSON] в будинку [ADDRESS] постійно і до смерті (04.08.1998р.) проживала лише баба, [PERSON], яка була прописана за цією адресою з 1987 року. З 29.06.1999 року за вказаною адресою постійно проживала та була прописана мати [PERSON], яка з цього часу відкрито та безперервно володіла зазначеним нерухомим майном,а саме ? часткою, яка належала [PERSON], несла усі витрати з утримання житлового будинку та земельної ділянки, займалась благоустроєм житлового будинку. Факт повного одноособового утримання будинку [PERSON] підтверджується розрахунковими квитанціями,копією будинкової книги. Отже, особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває права власності на це майно(набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Таким чином, вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, тому є всі підстави для встановлення факту відкритого та безперервного володіння за набувальною давністю на праві приватної власності за [PERSON] ? часткою житлового будинку [ADDRESS] з 01.01.2001 року. Як було зазначено вище після смерті матері [PERSON] позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. У вказаному свідоцтві нотаріусом зазначено, що на самовільно возведенні будівлі : «Б»-літня кухня збільшена на 3.6кв.м., «б1»-навіс, «Г»-сарай, «Д»-гараж, прибудова-«а»,мансарда - «А»,прибудова «б2»-це свідоцтво не видавалось. Ще при житті, до 1992 року, [PERSON] побудувала літню кухню літ. «Б», а згодом збільшила кухню літ. «Б» на 3.6 кв.м., побудувала сарай літ. «Г»,навіс літ. «б1»,навіс літ. «а1». Відповідно до пункту 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, яка затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 року за № 582/5773(із змінами та доповненнями), вказані вище об'єкти, які побудовані до 05.08.1992 року, не належать до самочинного будівництва і тому вважаються такими, що прийняті в експлуатацію. Відповідно п.42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127 для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки,садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди,прибудови до них, що закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року, подається технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна. 10.08.2015 року ТОВ «Одеса Експерт Роял» було виготовлено технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS], де зазначено, що збільшення літньої кухні літ. «Б» на 3,6 кв.м.,сарай літ «Г» (побудовані до 05.08.1992 року),навіс літ. «а1»,навіс «б1» не належать до самовільного будівництва. Оскільки, як зазначалось вище збільшення літньої кухні літ. «Б» на 3.6 кв.м., навіс літ. «а1», б1»-навіс, «Г»-сарай в свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] від 24.09.2015 року не ввійшли, хоча згідно законодавства не є самочинними і повинні були б бути включені в спадкове майно, тому спадкове майно складається з однієї кам'яної будівлі, загальною площею 84.0 кв.м. житловою площею 33.2 кв.м.,зазначеної в схематичному плані літерою «А», з надвірними спорудами, зазначеними літерами : Літня кухня літ. «Б», збільшення літньої кухні літ. «Б» на 3.6 кв.м., сарай літ. «Г», «В» - вбиральня, навіс літ. «а1»,навіс літ. «б1», 1-4 огорожа,I - замощення, які знаходяться за адресою:[ADDRESS] . За правилами ст.ст.1216,1217,1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Ч.1 ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, передбачає право на ефективне мирне володіння майном. Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку,визначеному законом, а відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах,що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа,який засвідчує його право власності. При цьому суд звертає увагу на те, що права [PERSON] на вищезазначені споруди, побудовані до 05.08.1992 року , та 3/4 частки житлового будинку ,розташованого за адресою [ADDRESS], ніким не оспорювались, будинок знаходився в повному володінні та користуванні померлої та членів її сім`ї.

Outcome: approved