Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом [PERSON] про припинення права особи на частку, що знаходиться у спільній частковій власності. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що він є власником 1/4 частки будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 2-193 від 25.02.1999 та 3/8 його частки на підставі рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 04.11.2020. Відповідачу [PERSON] належить 3/8 частки вказаного будинковолодіння на підставі цього ж таки рішення суду від 04.11.2020. У спірному будинковолодінні проживає позивач із сім`єю, відповідач більше 20 років не проживає у вказаному будинку, має інше житло, де і проживає із сім`єю. Матеріально відповідач не брала і не бере участі в утриманні спірного будинку, утримання будинку, сплату комунальних послуг, ремонт, облаштування та догляд за прибудинковою територією здійснює виключно позивач, таким чином вважає частку у спільному майні відповідача незначною, спільне володіння і користування будинком є неможливим. На підставі викладеного просить припинити належне [PERSON] право власності на 3/8 частки житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] , визнати за позивачем право власності на цілий житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] , а відповідачу передати в якості компенсації грошові кошти, що відповідають вартості 3/8 часток будинковолодіння. Відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнає, в його задоволенні просить відмовити, оскільки належна їй частка у будинковолодінні (3/8) не може вважатись незначною у порівнянні з часткою позивача (5/8). Крім того, це єдине житло, що є у власності відповідача, її реєстрація та проживання за іншою адресою не свідчить про те, що вона забезпечена іншим житлом. Також, належна їй частина будинковолодіння може бути виділена в натурі, тому позовна заява є безпідставною та необґрунтованою. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні просив задоволити позов з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши представлені письмові докази, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03.12.2019 (а.с. 4). Останній на праві власності належало 3/4 частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами у [ADDRESS] , інша 1/4 його частки належить [PERSON] (а.с. 6, 8). Відповідно до рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 04.11.2020 [PERSON] та [PERSON] також належить по 3/8 частки вищевказаного домоволодіння, які вони успадкували після смерті матері - [PERSON] (а.с. 60-65). Так, ст. 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з частинами першою, другою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (стаття 358 ЦК України). Статтею 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном. Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 16 січня 2012 року у справі № 6-81цс11, від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-1943цс16. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Відповідно до висновку експерта № 2/2021 від 15.02.2021 за результатами будівельно-технічної експертизи (а.с. 66-72) виділ в натурі 3/8 частки житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] можливий. Таким чином, позивачем не доведено неподільності належної сторонам на праві спільної часткової власності будинковолодіння, а також неможливості спільного проживання у ній. Умови, за наявності яких суд може припинити право співвласника на частку у спільній власності у порядку, визначеному статтею 365 ЦК України, повинні досліджуватися судом з урахуванням положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної прецедентної практики Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року в справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), згідно з якими втручання у право власності може бути виправданим, якщо воно здійснено: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) звернула увагу на те, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Аналогічні висновки щодо застосування норм статті 365 ЦК України викладено також у постановах Верховного Суду від 08 травня 2019 року в справі № 343/2271/16-ц (провадження № 61-32св19), від 18 липня 2019 року в справі № 210/2236/15-ц (провадження № 61-33924св18). У відповідача [PERSON] відсутнє на праві власності інше житло, будинок, в якому вона на даний час проживає, їй не належить на праві приватної власності, таким чином, у матеріалах справи відсутні докази наявності у [PERSON] іншого належного їй на праві власності житла, крім 3/8 частини будинковолодіння по [ADDRESS] . Таким чином, суд вважає, що оскільки частка відповідача у спірному майна є доволі значною, є можливим її виділ в натурі, у відповідача відсутнє на праві власності інше житло, отже підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Враховуючи те, що позивачем було внесено на відповідний депозитний рахунок вартість 3/8 часток спірного будинковолодіння, тому вказані кошти слід повернути позивачу [PERSON] .

Outcome: dismissed