Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивачем як позикодавцем було передано відповідачу 452000,00 грн., при отримані зазначеної позики [PERSON] зобов`язався повернути її [PERSON] до 21 січня 2019 року. На підтвердження укладення договору позики та його умов відповідачем було складено та надано позивачу розписку від 07 січня 2019 року. На час подання позову до суду [PERSON] умови розписки не виконав, борг не повернув, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 452 000,00 грн., судові витрати в розмірі 4520,00 грн. та витрати за надання правничої допомоги у розмірі 20 000,00 грн. Ухвалою судді від 23 липня 2019 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. 24 вересня 2019 року судом зареєстровано заяву представника позивача, адвоката Климчука О.С., про зменшення розміру позовних вимог, в якій він просить зменшити їх розмір в частині стягнення основного боргу на 446860,00 грн., тобто до 5140,00 грн., оскільки після подання позовної заяви та відкриття провадження у даній справі [PERSON] було сплачено позивачу частину грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за розпискою в сумі 446860,00 грн. Відтак, залишок суми основного боргу відповідача перед позивачем за розпискою від 07 січня 2019 року становить 5140,00 грн. Також просить стягнути з відповідача в користь позивача судові витрати щодо сплати судового збору в сумі 768,40 грн., повернути з Державного бюджету України через Управління Державної казначейської служби України в м. Тернополі на користь [PERSON] частину переплаченої суми судового збору в розмірі 3751,60 грн. та стягнути з відповідача в користь позивача 20000,00 грн. витрат на правничу допомогу. Згідно ухвали суду від 24 вересня 2019 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача, адвокат Климчук О.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив суд їх задовольнити. Щодо ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлявся належним чином, відзиву не подав. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини справи. Згідно розписки, оригінал якої долучено до матеріалів справи, 07 січня 2019 року [PERSON] , паспорт серія [NUMBER] , виданий 20 вересня 2002 року Тернопільським РВ УМВС України в Тернопільській області, зареєстрований Тернопільський район, с. Драганівка, ідентифікаційний номер: [NUMBER] (Позичальник) отримав від [PERSON] , паспорт серія [NUMBER] , виданий 05 липня 1997 року Тернопільським МУ УМВС України в Тернопільській області, зареєстрований [ADDRESS] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] (Позикодавець) у позику готівкові кошти в розмірі 452 000 грн. Позика є безвідсотковою. Позичальник не зобов`язаний сплачувати відсотки від суми позики. Строк, на який надається позика, становить до 21 січня 2019 року з моменту її отримання. Наявність оригіналу даної розписки з позикодавця посвідчує факт отримання позичальником готівкових коштів. [PERSON] підтверджує, що дану розписку він написав при повному розумінні та усвідомленні своїх дій без будь-якого примусу. За вказаних обставин до правовідносин, що виникли між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Судом встановлено, що договір позики між сторонами відбувся, про що свідчить приєднана до матеріалів справи розписка від 07 січня 2019 року. [PERSON] отримав від [PERSON] 452 000,00 грн. Водночас, як слідує із заяви про зменшення позовних вимог, відповідач частково виконав зобов`язання за договором позики, повернувши позивачу кошти в сумі 446860,00 грн., неповернутими залишились 5140,00 грн., які представник позивача у заяві про зменшення позовних вимог просить стягнути з відповідача. Наявність оригіналу боргової розписки у позивача (кредитора), свідчить також про те, що боргове зобов`язання не виконане, що також відповідає змісту статті 545 ЦК України. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути залишок заборгованості за договором позики від 07 січня 2019 року у розмірі 5140,00 грн. У відповідності до змісту ст. 7 Закону «Про судовий збір», у зв`язку із зменшенням позовних вимог, з Державного бюджету України через Управління Державної казначейської служби України у м. Тернополі Тернопільської області на користь [PERSON] слід повернути частину переплаченої суми судового збору у розмірі 3 751,60 грн., сплаченого згідно з квитанцією про оплату судового збору № 48 від 04 липня 2019 року, оригінал якої міститься в матеріалах справи № 607/17342/19, на розрахунковий рахунок [NUMBER] в АТ КБ «ПРИВАТБАНК». В силу ст. 141 ЦПК України слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 768,40 грн. Щодо витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 01 липня 2019 року між Адвокатським об`єднанням «СОЛ» та [PERSON] укладено Договір про надання правничої (правової) допомоги № О-05/01-07/19 та додаткову угоду № 1 до Договору про надання правничої (правової) допомоги № О-05/01-07/19 від 01 липня 2019 року. Із квитанцій № 47 від 04 липня 2019 року та № 39 від 04 липня 2019 слідує, що платником [PERSON] отримувачу адвокатському об`єднанню «СОЛ» було оплачено 20 000 грн., призначення платежу: Договір про надання правничої (правової) допомоги № О-05/01-07/19 та додаткова угода № 1 до Договору про надання правничої (правової) допомоги № О-05/01-07/19 від 01 липня 2019 року. Разом з тим, враховуючи складність справи та обсяг виконаних робіт, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн.

Outcome: partial