Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення 2 625,00 дол США заборгованості за договором позики (розпискою) від 18.07.2014 року, інфляційних витрат та 3% річних за весь час прострочення станом на день винесення рішення, стягнення витрат по оплаті судового збору, посилаючись на те, що 18.07.2014 року між сторонами було укладено договір позики (розписка) відповідно до якого відповідачка отримала у борг кошти в розмірі 2 625,00 дол. США терміном на один місяць до 18.08.2014 року. Однак, на час звернення до суду із позовною заявою, відповідачка свої зобовязання не виконала, а тому позивач просить стягнути суму заборгованості, 3% річних від суми боргу та індекс інфляції. Крім цього, просив стягнути витрати по оплаті судового збору. 02.08.2016 року представник відповідачки подав до суду заперечення за позовну заяву, відповідно до якого просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі виходячи з наступного. Відповідачка дійсно в 2012 році позичала у позивача під розписку, якої позивачем не додано до матеріалів справи, кошти в розмірі 2 500,00 дол США, які протягом двох років частинами повернула в повному обсязі. Однак, позивач почав вимагати відсотки за користування коштами, про які в розписці не йшла мова і які відповідачка не зобовязувалась сплачувати. 18.07.2014 року позивач шляхом залякування та погроз спонукав відповідачку написати нову розписку, добавивши до сплаченої суми коштів, відсотки, що разом становить 2 625 дол США. Окрім того, [PERSON] примусово заставив відповідачку вписати у нову розписку свідків, яких при написанні розписки не було і відповідачка їх ніколи не бачила (а.с.43). 28.11.2018 року представник відповідачки подав до суду письмові заперечення (пояснення), відповідно до якого просив відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені, інфляційних збитків та 3% річних, мотивуючи тим, що позивач не вправі вимагати стягнення з відповідачки пені, оскільки, розпискою не передбачено, що у випадку невиконання зобовязання відповідачка сплачує пеню. Щодо стягнення інфляційних збитків, то вказана вимога також до задоволення не підлягає, оскільки, офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. 3% річних підлягають до стягнення в межах строку позовної давності один рік, а отже, підлягають до часткового задоволення (а.с.113, 114). Позивач в судове засідання не зявився, попередньо подав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав навдених у позовній заяві та наданих суду розрахунків, просив задоволити (а.с.111). Представник відповідачки в судове засідання не зявився, попередньо подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника відповідачки (а.с.112). Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов договору позики (розписки) внаслідок чого [PERSON] позивається про його відновлення шляхом стягнення з боржника [PERSON] заборгованості за вказаним договором позики (розпискою). Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що 18.07.2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено договір позики (розписку), відповідно до якого відповідачка отримала в борг 2 625,00 дол. США терміном на один місяць та зобовязувалась повернути до 18.08.2014 року (а.с. 60). У письмовому запереченні представник відповідачки зазначив, що 18.07.2014 року позивач шляхом залякування та погроз спонукав відповідачку написати нову розписку, добавивши до сплаченої суми коштів, відсотки, що разом становить 2 625 дол США. Окрім того, [PERSON] примусово заставив відповідачку вписати у нову розписку свідків, яких при написанні розписки не було і відповідачка їх ніколи не бачила. Однак, суд не бере до уваги вказанні заперечення, оскільки, жодних доказів на підтвердження вищезазначеного, ні відповідачкою ні її представником суду не надано. Крім цього, 27.07.2017 року [PERSON] подала до суду заяву, в якій вказала, що вона була присутня при передачі коштів [PERSON] в сумі 2 625 дол. США [PERSON], про що і засвідчила в розписці, яка була надана [PERSON] 18.07.2014 року (а.с.69). Вказані факти підтвердив і в судовому засіданні 27.06.2017 року свідок [PERSON] Суд звертає увагу на те, що представник відповідачки у письмових запереченнях (поясненнях) від 28.11.2018 року не заперечує факт отримання відповідачкою у позивача позики в розмірі 2 625 дол. США (а.с.113, 114). Відповідачка свої боргові зобовязання згідно договору позики(розписки) не виконала, суму боргу по даний час не повернула. Зазначена обставина нічим не спростована. За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку розписки позичальника. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу дії ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно вимог\~ст. 533 ЦК України\~грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає платі у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до курсу валюк НБУ станом на 28.11.2018 року 100 дол США = 2 810,5334 грн. (а.с.115). Отже, сума заборгованості відповідачки перед позивачем за договором позики\~ (розпискою) від 18.07.2014 року станом на 28.11.2018 року становить 73 776 (сімдесят три тисячі сімсот сімдесят шість) грн. 50 коп., виходячи з розрахунку: 2 6250,00 дол. США * 2 810,5334 грн. за 100 дол США. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. [PERSON] Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року Справа №444/9519/12, провадження №14-10 цс 18 виклала позицію, відповідно до якої вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Отже, позивач мав право на отримання відсотків на рівні облікової ставки Національного банку України протягом дії договору позики (розписки), а не після закінчення строку його дії, тобто з 19.08.2014 року по 05.04.2018 року, як він про це просить у наданому розрахунку (а.с.98-100). На підтсаві вищенаведеного, вимога позивача про стягнення з відповідачки 37 812,62 грн. відсотків визначених на рівні облікової ставки Національного банку України до задоволення не підлягає. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (ч.1 ст. 1050 ЦК України). Статтею 625 Цивільного Кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Відповідно до ч.1 цієї статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст. 625 ЦК України). Судом встановлено, що відповідачка свої зобов'язання за вказаним вище договором позики (розпискою) від 18.07.2014 року не виконала та суму боргу не повернула. Так, суд вважає, що в даному випадку відповідачка допустила прострочення виконання взятих на себе зобов'язань перед позивачем, а тому з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 3% річних за період з 19.08.2014 року по 19.08.2017 року в порядку\~ст. 625 ЦК України в межах загальної позовної давності тривалістю у три кори (ст. 257 ЦК України), що становить 6 652,01 грн., згідно наступного розрахунку: 73 776,50 грн. (сума заборгованості) * 3% : 365 днів (днів у році) * 1097 днів (кількість днів прострочення). Що стосується позовної вимоги про стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції, то в задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити з наступних підстав. Як передбачено нормами\~Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору позики, індексації не підлягає (рішення ВСУ від 28.03.2012р. у справі 6-36736 вов 10). Тому норми ч. 2\~ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні, а тому в задоволенні вказаної позовної вимоги слід відмовити. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених\~позовних\~вимог. Згідно п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» розмір судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Оскільки, до задоволення підлягає сума в розмірі 80 428,51 грн., то розмір судового збору буде становити 804,28 грн. (1% від суми). Позивачем за подання позовної заяви було сплачено 670,00 грн., що підтверджується квитанцією №425.4.1/41548 від 20.04.2016 року (а.с.1), а тому, з відповідачки слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати в розмірі 670,00 грн. На підставі викладеного, відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», ст. ст. 526, 527, 533, 625, 1046, 1048, 1049 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 81, 141 ЦПК України,

Outcome: approved