Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовна заява мотивована тим, що 15 червня 2011 року позивач зареєстрував шлюб з [PERSON] у Комінтернівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 247. Від шлюбу у сторін народилися діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем та перебувають на його утриманні. Факт проживання дітей з позивачем підтверджується Актом обстеження умов проживання від 08 грудня 2020 року, складений Службою у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради. З 2015 року шлюбні відносини у сторін припинилися, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Де наразі проживає відповідачка позивачу невідомо. Спільне життя у сторін не склалося, у сім`ї виникали сварки та одного дня [PERSON] взяла свої речі та пішла з сім`ї. На протязі останніх п`яти років позивач та діти відповідачку не бачили. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливо, шлюб існує формально, спору про розподіл майна у сторін немає. Після розірвання шлюбу діти будуть проживати з позивачем. У зв`язку з викладеним, [PERSON] просить розірвати шлюб з [PERSON] , який зареєстрований у Комінтернівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 247. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився. Через канцелярію суду надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином відповідно до частини одинадцятої статті 128\~Цивільно процесуального\~кодексу України\~(далі\~ ЦПК\~України). Причини неявки суду не повідомила, правом на подання відзиву не скористалась. Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідачка не з`явилася в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомила, про час і місце судового засідання була повідомлена належним чином. Відповідно до частини четвертої статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачка належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачки та, зі згоди позивача, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 15 червня 2011 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб у Комінтернівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 247, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 17 грудня 2020 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а.с. 4). Сторони по справі мають двох дітей [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції (а.с. 5) та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Бірківською сільською радою Зміївського району Харківської області (а.с. 6). Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Відповідно до статті 51\~Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно статей 21, 24 Сімейного кодексу України (далі СК України). шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги (частина перша статті 55 СК України). Частинами третьою, четвертою статті 56\~СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей (частина третя статті 109 СК України). Відповідно до статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до статті 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до частини другої статті 114 та абзацу 2 частини третьої статті 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно із роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов`язком та вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Cуди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Вищевикладене узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 11 червня 2019 року № 605/434/18 (провадження № 61-3235св19): Тобто, у випадку виявлення обставин або фактів, під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Встановивши, що сторони сумісного господарства не ведуть, шлюбно-сімейні відносини припинені, сторони припинили ведення спільного господарства, шлюб між сторонами носить формальний характер, сторони не мають наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечать інтересам як позивача, так і відповідача, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою суд доходить висновку про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя та наявність підстав для задоволення позову [PERSON] про розірвання шлюбу. Згідно частини другої статті 141\~ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Понесені позивачем судові витрати підтверджуються квитанцією № 0.0.1621062943.1 від 18 лютого 2020 року у сумі 840,80 грн. Тому, у відповідності до статті 141\~ЦПК України з відповідачки у відповідності до положень Закону України «Про судовий збір» підлягає стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved