Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] суму боргу у розмірі 940 284, 42грн. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що він та відповідач є колишніми чоловіком та жінкою. З 2012року сімейні відносини фактично припинилися. У січні 2015 року вони розірвали шлюб. Для реалізації спільного будинку 02.04.2013року ним була надана довіреність [PERSON] на розпорядження (продаж) належної йому ? частки садового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та приватизованою земельною ділянкою розташованими у [ADDRESS]. На теперішній час, зазначене майно відповідачка продала, проте гроші від продажу йому не повернула. Зазначив, що у відповідача з моменту отримання за нього грошей, утворився борг перед ним у розмірі ринкової вартості майна. Таким чином, позивач, посилаючись на ст.ст. 238, 509, 625 ЦК України просить стягнути борг, суму інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 940284, 42грн. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити з підстав викладених у ньому. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що позивачем невірно обрано спосіб захисту. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно з нормою ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів і висновків експертів. Як вбачається з матеріалів справи, 02.04.2013 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Павловою О.О. було посвідчено довіреність, якою [PERSON] уповноважив [PERSON] користуватися та розпоряджатися (продавати, обміняти, здавати в оренду, передавати в іпотеку в забезпечення його власних зобов'язань тощо) на умовах їй відомих, належною йому на праві приватної власності частиною садового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS]. Для чого надано їй право, крім іншого, одержувати належні їй гроші у разі продажу садового будинку /а.с.5/. Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 29.11.2014року приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу Харківської області О.М.Слюніним, [PERSON], яка діє від свого імені та від імені [PERSON] передала, а [PERSON] прийняла у власність цілий садовий будинок з надвірними будівлями, розташований на приватизованій земельній ділянці за адресою: [ADDRESS]. Продаж зазначеного садового будинку за домовленістю сторін вчиняється за ціною 146 900грн, які покупець передав продавцям повністю ще до підписання цього договору /а.с.6-8/. Як вбачається з довідки Вих. № 166/01-16 від 17.11.2016року, виданої приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу Харківської області О.М.Слюніним, ним 29.11.2014року за реєстровим №1175 було посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки, що знаходиться за адресою: Харківська область, Чугуївський район, Кам'яноярузька сільська рада, обслуговуючий кооператив «Феррит» загальною площею 0, 0732 га, від імені [PERSON] та [PERSON] - по ? частці кожний, на ім'я [PERSON] Вартість земельної ділянки згідно з договором - 15080 грн. /а.с.9/. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19.01.2015року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.3 ст. 238 ЦК України, представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст. 509 , зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачена ст. 625 ЦК України відповідальність застосовується до правовідносин зобов'язального характеру, які виникають з приводу грошових зобов'язань. У силу положень ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів. Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Підставою застосування відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, є прострочення боржником виконання грошового зобов'язання. Тобто, порушенням грошового зобов'язання є невиконання боржником обов'язку сплатити грошові кошти. Судовим розглядом встановлено, що між сторонами відсутні правовідносини з приводу грошових зобов'язань, таким чином позивачем невірно обрано спосіб захисту, у зв'язку з чим суд відмовляє у задоволені позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed