Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

[PERSON], діючи на підставі довіреності та в інтересах АТ КБ «ПриватБанк», у січні 2019 року, посилаючись на положення ст.ст.509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 ЦК України, звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 07.06.2011 року в сумі 23359,03 грн. З позову виходить, що 7.06.2011 р. між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір кредиту, згідно якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 8000 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,3 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, та Тарифів банку. У порушення умов договору відповідач свої зобовязання належним чином не виконав, у звязку з чим у нього, станом на 17.12.2018 року, виникла заборгованість у розмірі 23359,03 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 5301,82 грн, заборгованості по відсотках в сумі 9191,66 грн, заборгованості за пенею в сумі 7277,02 грн, штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн, штрафу (процентна складова) в сумі 1088,53 грн. 03.01.2019 судом направлено запит щодо доступу до персональних даних, на підставі\~ст.187 ЦПК України, з метою отримання інформації щодо місця проживання (перебування) відповідача [PERSON] Відповідно до відповіді, наданої Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Чернігівській області, відповідач з 13.06.2018 року знятий з реєстрації місця проживання: [INFO] до села Капулівка Нікопольського району Дніпропетровської області. (а.с.41) Згідно відповідей наданих Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання територіального органу Головного управління УДМС України в Дніпропетровській області, [PERSON], [INFO], зареєстрованим/знятим з реєстрації по Дніпропетровській області не значиться. 11.02.2019 року згідно ухвали суду у даній справі відкрите спрощене позовне провадження та призначене судове засідання на 25.03.2019 р. об 1015 год. з викликом сторін та повідомленням відповідача через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. 25.02.2019 року суд розмістив на офіційному веб-сайті Чернігівського районного суду Чернігівської області оголошення про виклик відповідача у судове засідання на 25 березня 2019 року. (а.с.52) У судове засідання представник позивача не зявився, оскільки подано до суду клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача, з проханням задовольнити позовні вимоги та у випадку неявки відповідача у судове засідання провести заочний розгляд справи. Згідно положень ч.3 ст.211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON]\~у судове\~засідання не\~зявився,\~про дату,\~час та\~місце засідання\~повідомлений належним\~чином,\~відповідно до\~приписів статей\~128,\~130,\~131\~ЦПК України,\~причини неявки\~не повідомив,\~представника не\~направив і\~відзив на\~позов до\~суду не\~подав.\~(а.с.52,\~54) Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобовязана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки, що закріплено в статті 43 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, для участі у розгляді не зявився, про причини неявки не повідомив, не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ураховуючи, що відповідач по справі у судове засідання не зявився, а сторона позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність [PERSON], на підставі наявних у справі доказів. Суд дослідивши усі наявні матеріали справи та докази, прийшов до наступного. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Судом встановлено і цей факт підтверджується матеріалами справи, що 7.06.2011 р. між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір кредиту, згідно якого [PERSON] отримав кредитні кошти, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Кредитка «Універсальна GOLD», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,3 % на місяць на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Пунктами 2.1.1.2.3. та 2.1.1.2.4. Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт при укладанні Договору дав свою безумовну згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну в будь-який момент за рішенням банку. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобовязувався погашати заборгованість по кредиту, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. При порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлюється тарифами договору. (п.2.1.1.7.6 Правил). (а.с.13-29) Згідно приписів ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. У відповідності до вимог ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно положень ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами /з розстроченням/, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Стаття 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У відповідності до ст.1052 ЦК України, у разі невиконання позичальником обовязків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобовязання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. З розрахунку заборгованості по кредитному договору [PERSON] вбачається, що розмір заборгованості за кредитним договором, станом на 17.12.2018 р., складає всього 23359,03 грн, з яких: заборгованість за кредитом 5301,82 грн; заборгованість по відсотках 9191,66 грн; заборгованість по пені 7277,02 грн, штрафи 1588,53 грн. (а.с.8-12) Зясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» частково ґрунтуються на законі та укладеному договорі і висунуті позовні вимоги, підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав та міркувань. Так, вирішуючи питання про можливість застосування цивільної відповідальності до відповідача за порушення зобовязання суд враховує наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Ураховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 21 жовтня 2015 року по справі №6-2003цс15. Приймаючи до уваги вищенаведене, у даних правовідносинах поряд із застосуванням штрафу з відповідача не підлягає стягненню пеня в розмірі 7277,02 грн, як один із видів цивільно-правової відповідальності. Відповідно до Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна GOLD», штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобовязань, більше ніж на 30днів становить 500 грн + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій. Ураховуючи, що відповідачем було порушено умови кредитного договору щодо сплати коштів у визначені договором строки, а отже стягненню з відповідача на користь позивача підлягають: 500 грн - штраф (фіксована частина); 724,67 грн - штраф (процентна складова), виходячи з наступного розрахунку: (5301,82 грн - заборгованість за кредитом + 9191,66 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом = 14493,48 грн. х 5 % = 724,67 грн.) Відповідно до приписів\~статті 141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, приймаючи до уваги часткове задоволення вимог заявленого позову, а саме, на 67,29 %, то суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк»\~1292,64 грн у рахунок відшкодування документально підтверджених понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду. (а.с.1)

Outcome: partial