Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

[PERSON] звернувся в суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим будинком, який розташований по [ADDRESS] В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач покликаються на те, що в будинку, який належить йому на праві приватної власності, зареєстрована його колишня дружна [PERSON], однак, остання там не проживають вже більше одного року, її речей в помешканні немає, участі в утриманні житла та оплаті комунальних послуг не приймає. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав із підстав викладених у позові, та просив суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим по [ADDRESS], та окрім того зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про місце та час розгляду справи повідомлялася належним чином в порядку встановленому п.4 ч.3 ст.122 ЦПК України. Суд, враховуючи думку позивача, який не заперечував проти ухвалення заочного рішення та дослідивши докази належного повідомлення відповідача про дату та час розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та постановлення заочного рішення по справі. Заслухавши позицію позивача, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є співвласником житлового будинку, який розташований по [ADDRESS] (а.с.5). Із довідки виданої КП «Костопільське будинкоуправління» 18.03.2015 року за №1140 та з будинкової книги для прописки громадян, проживаючих в [ADDRESS], вбачається, що відповідач [PERSON], [INFO] зареєстрована у будинку з 18.08.1998 року (а.с.9-11). Відповідно до заочного рішення Костопільського районного суду від 26.05.2014 року, шлюб зареєстрований 18.07.1998 року Костопільським райвідділом реєстрації актів громадського стану, за актовим записом № 115, між сторонами розірвано (а.с.6). Із пояснень свідка [PERSON] вбачається, що він є співвласником житлового будинку, який розташований по [ADDRESS] і йому достовірно відомо, що відповідач не проживає в будинку більше одного року. Згідно ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майно . Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК України - зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Оцінивши вищенаведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що відповідач [PERSON] будучи зареєстрованою у житловому будинку позивача перешкоджає користуванню належним останньому майном через необхідність нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг відповідно до кількості зареєстрованих чоловік. Факт тривалого не проживання відповідача у спірному жилому приміщенні та невиконання нею обов'язків по оплаті та утриманню житла знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а її формальна реєстрація у спірному будинку перешкоджає позивачу вільно володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. У відповідності до вимог ст.71 ЖК України наймач жилого приміщення або члени його сім'ї можуть бути визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням в разі не проживання в цьому жилому приміщенні без поважних на це причин більше шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Судом не встановлено обставин, які перешкоджали б визнанню відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, який розташований по [ADDRESS] Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідач втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності їх понад один рік у спірному будинку. На підставі викладеного,

Outcome: approved