Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

[PERSON] заявила цивільний позов до ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист прав споживача, визнання недійсним договору фінансового лізингу, укладеного нею з відповідачем 31.03.2015 р. для отримання в користування трактора Фотон 354 та стягнення 41980 грн. передплати для укладення цього договору, оскільки вважала, що вказані кошти є часткова оплата вартості предмета лізингу, також їй в усній формі обіцяли поставити трактор протягом семи днів з дня укладення договору, однак цього не зробили, коли вона підписувала договір, в ньому були відсутні дані щодо сторін та про вартість предмету договору і вона вважає, що ці дані були вписані після підписання договору; вважає цей договір несправедливим, їй встановлені жорсткі обов»язкі, як для споживача, так як порушені її права при його укладені, їй не роз»яснені умови договору, сплата коштів за нього, вона вважала, що вартість трактора становить 129800 грн., як вказано в додатку № 1 до договору, тоді як виявилось вартість становить 9614.81 доларів США, що становить 259600 грн., про що вона не знала, вважає, що вартість предмету лізингу збільшена без її згоди; також їй був наданий додаток №з до договору, де вказана ціна 126000 грн.; також з договору є незрозумілим, що предметом лізингу є саме транспортний засіб; вважає, що договір вона підписала під впливом обману. Позовні вимоги [PERSON] підтримала в судовому розгляді та дала пояснення по їх суті. Представник відповідача за довіреністю Мельник О.П. в судове засідання не з»явився, подав заперечення на позов та просив в письмовій заяві розглядати справу за його відсутності. В запереченні посилався на те, що договір фінансового лізингу, укладений 31.03.2015 р. між сторонами відповідає ЗУ «Про фінансовий лізинг», нормам ЦК України, оскільки він містить всі положення щодо предмету лізингу - транспортного засобу трактора Фотон, його ціни, про що вказано як в договорі, так і додатку № 1 до нього, умов поставки транспортного засобу протягом не більше 120 робочих днів з моменту сплати адміністративного та авансового платежів; договором також передбачено сплату адміністративного платежу в розмірі 10% вартості лізингу та авансовий платіж; тому позивачка правильно сплатила 25960 грн. адмінплатежу та 16020 грн. в рахунок авансового платежу, який може бути сплачений протягом 12 місяців; із заявою про розірвання договору позивачка до відповідача не зверталась. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. З наданого позивачкою договору фінансового лізингу № 001891 від 31.03.2015 р. вбачається, що відповідач зобов»язався поставити їй транспортний засіб Фотон-354 протягом часу не пізніше 120 робочих днів з дня сплати нею адміністративного платежу та частини авансового платежу для користування транспортним засобом протягом 78 календарних місяців. Згідно додатку № 1 до даного договору, підписаного обома сторонами, адміністративний платіж становить 10% вартості предмету лізингу, а саме, 25960 грн. яка, в свою чергу, відповідно до додатку, становить 259600 грн. Згідно рахунків та квитанцій позивачка 31.03.2015 р. сплатила відповідачу 16020 грн. частково авансовий платіж та 25960 грн. адміністративний платіж. Отже, [PERSON] була обізнана з умовами договору і добровільно виконала його умови, тобто, сплатила адміністративний платіж виходячи з вартості лізингу саме 259600 грн., а не 129800 грн. або 126000 грн. Крім того, посилання позивачки на додаток № 1, де вказана сума лізингу 129800 грн. та додаток № 3, де вказана сума 126000 грн. є безпідставними, так як в них не вказано, додатками до якого договору вони є і вони не підписані лізингоодержувачем, а також в них фігурує плуг, який не є предметом договору, що оспорюється; тому вказані додатки є недопустимими і не належними доказами. Тому суд робить висновок, що [PERSON], відповідно до договору та додатку № 1 до нього мала всю інформацію щодо предмету лізингу, його оцінки, виплати платежів, які вона здійснила і ніякого обману зі сторони відповідача суд не вбачає. Посилання позивачки на те, що працівники ТОВ в усній формі їй вказували, що вартість лізингу є меншою та, що трактор їй посталять протягом семи днів, не варті уваги, оскільки нічим не доведені, а навпаки, спростовані наведеними доказами. Суд також не вважає умови фінансового лізингу несправедливими, оскільки вони відповідають ЗУ «Про фінансовий лізинг» та відповідним нормам ЦК України. Так, посилаючись відповідно до ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживача» на несправедливі його умови, в позові вказано про можливість зміни предмету лізингу, тоді, як предмет лізингу не змінювався; також є посилання на умови повернення предмету лізингу та зміну його модифікації, тоді, як позивачка не акцентує на це увагу і в любому випадку, вона могла просити визнати недійсними окремі умови договору, а не договір вцілому. Також в позові є посилання на ст. 19 цього ж Закону на здійснення нечесної підприємницької діяльності, що є підставою визнання правочину недійсним. В даному разі ці дві статті одного Закону передбачають різні взаємовиключні підстави визнання угод недійсними. Суд вважає, що договір фінансового лізингу ґрунтується на засадах добросовісності, розумності та справедливості і не обтяжує прав позивачки. На думку суду, позивачка просто змінила думку щодо купівлі на підставі лізингу трактора Фотон, саме так вона називала предмет лізингу в судовому засіданні, тому вирішила цей договір оспорити в суді. Із вказаних підстав договір фінансового лізингу, укладений між сторонами 31.03.2015 р. про транспортний засіб Фотон- 354 не порушує будь-яких прав позивачки і судом не встановлено його порушення лізингодавцем, тобто відповідачем. На підставі Закону України «Про фінансовий лізинг», Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 806, 807, 638, 203, 215, 230, 524, 533 ЦК України,

Outcome: dismissed