Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до ПАТ «Фідобанк» про витребування майна. Свій позов обґрунтовує тим, що 29.03.2010 року між ним та ПАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк» був укладений договір застави транспортного засобу №014/2635/5/24357/3 з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором. Вказує, що ухвалою Луцького міськрайонного суду від 25.03.2014 року накладено арешт на заставний автомобіль [NUMBER] в якості забезпечення позову у справі №161/4606/14-ц за позовом ПАТ «Фідобанк» до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором до вирішення справи по суті. 07.04.2014 року постановою головного державного виконавця Першого відділу ДВС Луцького МУЮ накладено арешт на вказаний автомобіль. В подальшому, ухвалою Луцького міськрайонного суду від 22.12.2014 року вжиті заходи забезпечення позову у цивільній справі за позовом ПАТ «Фідобанк» до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовані, а постановою державного виконавця Першого відділу ДВС Луцького МУЮ знято арешт із спірного автомобіля. При цьому, він звертався до відповідача щодо повернення автомобіля, однак відповіді з цього приводу не отримав. Вважає, що ПАТ «Фідобанк» незаконно утримує його автомобіль, в звязку з чим просить його витребувати у відповідача та повернути йому. Крім того, просить стягнути з відповідача понесені судові витрати та спричинену моральну шкоду в розмірі 30000 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у заяві та просив їх задовольнити. Представник відповідача позов в судове засідання не зявився по невідомій суду причині, хоча про час та місце слухання справи був повідомлений судом належним чином. Заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. А тому суд ухвалив проводити заочний розгляд справи, у відповідності до ст. 224 ЦПК України. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.03.2010 року між ПАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк» та [PERSON] був укладений договір застави №014/2635/5/24357/3 транспортного засобу з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, за умовами якого він передав у заставу належний йому автомобіль «Daewoo Lanos», 2008 року випуску, шасі (кузов, рама) №SUPTF69YD8W433160, р.н. [NUMBER] (а.с. 4-5). Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 25.03.2014 року до вирішення справи по суті накладено арешт на даний автомобіль в якості забезпечення позову у справі №161/4606/14-ц за позовом ПАТ «Фідобанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 6). Відповідно до постанови головного державного виконавця Першого відділу ДВС Луцького МУЮ від 07.04.2014 року накладено арешт на вказаний автомобіль (а.с. 7). Як вбачається із ухвали Луцького міськрайонного суду від 22.12.2014 року, вжиті заходи забезпечення позову у цивільній справі за позовом ПАТ «Фідобанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовані, а постановою державного виконавця Першого відділу ДВС Луцького МУЮ знято арешт (а.с. 8, 9). Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування, та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник \~ володіє, \~ користується, \~ \~ розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти, щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В судовому засіданні встановлено, що автомобіль [NUMBER] перебуває у власності позивача, проте знаходиться на зберіганні у ПАТ «Фідобанк» (а.с. 7). Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] звертався до ПАТ «Фідобанк» з вимогою щодо повернення автомобіля, однак відповіді та автомобіль не отримав (а.с. 10-11, 16-17). Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Отже, оцінивши та дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в цій частині позову слід задовольнити повністю. Водночас підлягають до часткового задоволення позовні вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди . Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних страждання, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. На підставі ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Судом встановлено, що позивачу була заподіяна моральна шкода, яка полягала у певних емоційних стражданнях, порушенні звичного ритму життя у звязку з відсутністю автомобіля, перенесених незручностей через це, а тому суд моральну шкоду завдану позивачу оцінює в 500 грн. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України із відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 826 грн.

Outcome: partial