Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у володінні і користуванні земельною ділянкою, а саме шляхом знесення паркану. В обґрунтування заявлених вимог, зазначив, що позивач є власником земельних ділянок: площею 0,0726 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) кадастровий № 3221886401:35:046:6014 та площею 0, 0447 га для ведення особистого селянського господарства кадастровий № 3221886401:35:046:6011, розташованих по [ADDRESS] . Вказані земельні ділянки межують з належними [PERSON] земельними ділянками. У листопаді 2019 року позивач дізнався, що відповідач самовільно встановив металеві конструкції, призначені для будівництва паркану та на належну позивачу земельну ділянку було згорнуто грунт, який залишився після будівельних робіт. Позивач звернувся до відповідача з проханням зупинити будівництво паркану до встановлення на місцевості межі суміжних земельних ділянок. Позивач замовив у сертифікованого інженера - геодизіста [PERSON] проведення вимірювань і винесення меж земельної ділянки на місцевості. Про проведення вимірювання позивач попередив відповідача напередодні по телефону. 03.12.2019 року інженер-геодизіст [PERSON] провів роботи з винесення меж земельної ділянки на місцевості, однак відповідач для погодження межі земельної ділянки не з`явився. За результатами винесення меж земельних ділянок на місцевості було встановлено межові знаки та складено акти від 03.12.2019 року. Позивач з`ясував, що відносно встановлених інженером - геодезістом межових знаків металеві конструкції, встановлені відповідачем заглиблюються на земельну ділянку позивача для ведення особистого селянського господарства у різних місцях на 35-50 см, тобто усі металеві конструкції знаходяться повністю на ділянці, належній позивачу. Позивач направив відповідачу письмову вимогу про усунення порушення права власності від 10 грудня 2019 року, однак на вказану вимогу відповідач не відповів. Відповідно до Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18.05.2010 № 376, встановлено, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п`ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Повідомлення надсилається рекомендованим листом, кур`єрською поштою, телеграмою чи за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення зазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передач межових знаків на зберігання. Для виконання зазначених приписів законодавства для повторного винесення меж земельної ділянки на місцевості (відновлення меж земельної ділянки) усі суміжні землевласники були повідомлені рекомендованими листами з описом вкладення, також повідомлення було надруковано у місцевій пресі-газеті «Вишгород» за 11.01.2020. 17.01.2020 року інженер - геодизіст [PERSON] повторно провів роботи з винесення меж земельної ділянки на місцевості, при проведенні робіт були присутні позивач, суміжні землевласники: [PERSON] і представник Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області та адвокат Мусієнко В.І. Відповідач, який був належним чином повідомленим про проведення робіт, для погодження межі земельної ділянки не з`явився. За результатами проведення робіт з винесення меж земельної ділянки на місцевості було встановлено шість з семи межових знаків встановленого Інструкцією зразка. При цьому встановлений межовий знак № 0003 не був встановлений, оскільки огорожа відповідача заступає на ділянку позивача на 50 см. Межовий знак № 0004 був встановлений, оскільки встановлена відповідачем огорожа не доходить у притул до земель Новосілківської сільської ради (проїзду), але на фотоматеріалах видно, що паркан відповідача заходить за межі земельної ділянки позивача, таким чином збудований відповідачем паркан повністю знаходиться на належній позивачу земельній ділянці. За результатами проведення робіт з винесення меж земельної ділянки на місцевості було складено Акт прийомки-передачі межових знаків па зберігання від 17.01.2020 року, який підписаний усіма особами, які брали участь у проведенні робіт. Відповідно до кадастрового плану ширина ділянки кадастровий № 3221886401:35:046:6011 у самій вузькій частині становить 3.5 метри, а після встановлення відповідачем паркану фактична ширина цієї земельної ділянки у самій вузькій частині становить менше 3 метрів, що не дозволяє проїхати великогабаритному транспорту: вантажному транспорту, будівельному транспорту, сільськогосподарській техніці, пожежній машині тощо. Фактично це унеможливлює користування не тільки земельною ділянкою, призначеною для ведення особистого селянського господарства (кадастровий №3221886401:35:046:6011), а і ділянкою для будівництва та обслуговування житлового будинку (кадастровий № 3221886401:35:046:6014), оскільки до останньої немає іншого під`їзду. Будівництво відповідачем паркану на земельній ділянці позивача грубо порушує права останнього, оскільки фактично робить неможливим її використання за цільовим призначенням. Також незаконна забудова відповідача робить неможливим використання за цільовим призначенням земельної ділянки площею 0,0726 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) кадастровий № 3221886401:35:046:6014, оскільки проїзд на дну ділянку можливий лише через земельну ділянку, що була незаконно забудована відповідачем. Будівництво на земельній ділянці, до якої не може проїхати будівельна техніка є суттєво ускладненим, а експлуатація житлового будинку до якого не може під`їхати пожежна техніка є небезпечною. На підставі викладеного позивач звернувся до суду та просив зобов`язати [PERSON] , знести паркан, який збудований на земельній ділянці позивача кадастровий номер № 3221886401:35:046:6011. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 16.03.2020 року відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 03.09.2020 року призначено по справі земельно-технічну експертизу, провадження якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. 12.11.2020 року до суду від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшло клопотання експерта про надання додаткових матеріалів для проведення експертизи. Ухвалою суду від 13.11.2020 року провадження у справі було поновлено та призначено судове засідання з розгляду даного клопотання. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 22.12.2020 року клопотання експерта Київського науково-дослідницького інституту судових експертиз Салтанової В. про надання додаткових матеріалів, дозволу на отримання відомостей Державного земельного кадастру та залучення інженера-геодезиста задоволено у повному обсязі. Призначено по справі земельно-технічну експертизу, провадження якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. 31.03.2021 року до суду від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок експерта за результатами проведеної земельно-технічної експертизи № 26010/20-41 від 19.03.2021 року. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 31.03.2021 року поновлено провадження у справі. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 01.06.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача у судовому засідання позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі з підстав викладених у позові та із урахуванням висновку експерта. Відповідач у судовому засіданні щодо позовних вимог заперечував та просив відмовити у їх задоволенні. Крім того, подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що ним законно та без жодних порушень правових норм встановлено огорожу. Відносно позиції позивача, що відповідач самостійно встановив металеві конструкції, призначені для будівництва паркану та те, що позивач звернувся до відповідача з проханням зупинити будівництво паркану до встановлення на місцевості меж суміжних земельних ділянок, вказав що не відповідає реальним обставинам справи та дійсності. Зазначив, що чинне законодавство не містить зобов`язань щодо оформлення дозвільних документів на будівництво парканів (огорож) на присадибних (садових, дачних) ділянках. Відповідач жодних листів від позивача не отримував, а лише отримав поштовий лист від суду та дізнався про якісь звинувачення в його бік з боку позивача, проте відповідач не вчиняв жодних протиправних діянь до позивача. Похибки виносу поворотних точок на місцевості для земель на території села приймаються до 30 см., а тому вказав на відсутність будь-яких яких порушень з його боку. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 199097452 від 05.02.2019 року [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 3221886401:35:046:6011 площею 0,0447 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1909892132218, номер запису про право власності 33134989, дата та час реєстрації 03.09.2019 17:15:47, що розташована по [ADDRESS] . Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 199098099 від 05.02.2019 року [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 3221886401:35:046:6014 площею 0,0726 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1909731032218, номер запису про право власності 33131638, дата та час реєстрації 03.09.2019 15:56:17, що розташована по [ADDRESS] . В матеріалах справи міститься копія Технічної документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою: [ADDRESS] розроблена ТОВ «Лідер Плюс» у 2019 році. Відповідно до кадастрового плану наявного в складі Технічної документації за 2019 рік, земельна ділянка з кадастровим номером 3221886401:35:046:6011 площею 0,0447 га, межує із землями гр. [PERSON] та землями загального користування ( [ADDRESS] . Як вбачається з акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 03.12.2019 року складеного інженером-геодизістом [PERSON] , межі земельної ділянки з кадастровим номером 3221886401:35:046:6011 площею 0,0447 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та належить на праві власності [PERSON] для ведення особистого селянського господарства закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка у кількості 7 шт. та передані на зберігання [PERSON] . Даний акт містить розміри, місцезнаходження земельної ділянки та площу. В акті у відповідних графах відсутні підписи суміжних землевласників, а саме: [PERSON] , [PERSON] , Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області. Як вбачається з акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 03.12.2019 року складеного інженером-геодизістом [PERSON] , межі земельної ділянки з кадастровим номером 3221886401:35:046:6014 площею 0,0726 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та належить на праві власності [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка у кількості 7 шт. та передані на зберігання [PERSON] . Даний акт містить розміри, місцезнаходження земельної ділянки та площу. В акті у відповідних графах відсутні підписи суміжних землевласників, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Позивач направив відповідачу письмову вимогу про усунення порушення права власності від 10 грудня 2019 року, однак на вказану вимогу відповідач не відповів. 17.01.2020 року інженер - геодизіст [PERSON] повторно провів роботи з винесення меж земельної ділянки на місцевості, при проведенні робіт були присутні позивач, суміжні землевласники: [PERSON] і представник Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області та адвокат Мусієнко В.І. [PERSON] , який був належним чином повідомленим про проведення робіт, для погодження межі земельної ділянки не з`явився. За результатами проведення робіт з винесення меж земельної ділянки на місцевості було встановлено шість з семи межових знаків встановленого зразка. При цьому встановлений межовий знак № 0003 не був встановлений, оскільки огорожа відповідача заступає на ділянку позивача на 50 см. За результатами проведення робіт з винесення меж земельної ділянки на місцевості було складено Акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 17.01.2020 року, який підписаний усіма особами, які брали участь у проведенні робіт. Відповідно висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 19.03.2021 року № 26010/20-41 складеного експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Салтановою В., порушення межі земельної ділянки, площею 0,0447 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 3221886401:35:046:6011, розташованої за адресою: [ADDRESS] належної [PERSON] , по лінії від точки 3 до точки 4 відповідно до Технічної документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , що розроблена ТОВ «Лідер Плюс» у 2019 році полягає у часткову розташуванні паркану, який збудований [PERSON] на земельній ділянці з кадастровим номером 3221886401:35:046:6011. При співставленні координат поворотних точок меж земельної ділянки з кадастровим номером 3221886401:35:046:6011 з координатами фактично встановленого паркану, визначена відстань на яку паркан збудований [PERSON] , заходить за межі земельної ділянки з кадастровим номером 3221886401:35:046:6011 вздовж лінії від точки 3 до точки 4, а саме: в точці н1 на відстань 0,25 м; в точці н2 на відстань 0,25 м; в точці н3 на відстань 0,13 м; в точці н8 на відстань 0,23 м; в точці н9 на відстань 0,44 м; в точці н10 на відстань 0,50 м. В проміжках між точками н4, н5, н6, н7 паркан збудований [PERSON] , розташований на межі земельної ділянки з кадастровим номером 3221886401:35:046:6011, а в точці н11 виходить за межі земельної ділянки на 0,56 м. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором ( ст. 5 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно частини 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями частини 2 статті 373 ЦК України передбачено, що право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно зі статтею 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Винесення в натурі (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування (статті 79, 79-1 ЗК України). При цьому згідно підпункту «г» частини 1 статті 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Як передбачено частинами першою, другою статті 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Згідно із статтею 106 ЗК України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. Статтею 107 ЗК України передбачено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Відповідно до статті 125 ЗК України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі, одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Відповідно до статті 126 ЗК України державний акт є документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, надану у власність відповідним рішенням. Відповідно до вимог ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Крім того, відповідно до вимог ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Згідно вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до вимог ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Механізм встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року № 376, зареєстрований в Мінюсті України 16 червня 2010 року № 391/17686 . За змістом пункту 3.12 вищенаведеної Інструкції закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Тобто встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не є компетенцією суду. Суд розглядає справи по відновленню меж земельної ділянки, тобто спір про поновлення права, яке існувало у разі його можливого порушення. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Щодо доводів відповідача, про те, що похибки виносу поворотних точок на місцевості для земель на території села приймаються до 30 см., судом зазначається наступне. Відповідно до п. 3.11. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18.05.2010 № 376, середньоквадратична похибка місцезнаходження межового знаку відносно найближчих пунктів державної геодезичної мережі, геодезичних мереж згущення, міських геодезичних мереж не повинна перевищувати у селах - 0, 3 м. Разом з тим, як вбачається з висновку експерта від 19.03.2021 року № 26010/20-41 при співставленні координат поворотних точок меж земельної ділянки з кадастровим номером 3221886401:35:046:6011 з координатами фактично встановленого паркану, визначена відстань на яку паркан збудований [PERSON] , заходить за межі земельної ділянки з кадастровим номером 3221886401:35:046:6011 вздовж лінії від точки 3 до точки 4, а саме: в точці н1 на відстань 0,25 м; в точці н2 на відстань 0,25 м; в точці н3 на відстань 0,13 м; в точці н8 на відстань 0,23 м; в точці н9 на відстань 0,44 м; в точці н10 на відстань 0,50 м. В проміжках між точками н4, н5, н6, н7 паркан збудований [PERSON] , розташований на межі земельної ділянки з кадастровим номером 3221886401:35:046:6011, а в точці н11 виходить за межі земельної ділянки на 0,56 м. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що порушення меж полягає у частковому розташуванні паркану, який збудований [PERSON] на земельній ділянці з кадастровим номером 3221886401:35:046:6011, що належить [PERSON] , по лінії від точки 3 до точки 4 відповідно до документації із землеустрою. Таким чином, розглядаючи даний спір, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини справи, належність, допустимість, достовірність кожного наданого сторонами доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню, а саме зобов`язання [PERSON] усунути перешкоди у користуванні належною [PERSON] земельною ділянкою з кадастровим номером 3221886401:35:046:6011 шляхом знесення паркану від точки Н1 до точки Н4 та від точки Н7 до точки Н11, відповідно до висновку експерта від 19.03.2021 року № 26010/20-41 складеного експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Салтановою В. Відповідач в порушення вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, належних та допустимих доказів, які б спростовували вимоги позивача не надав. Згідно із ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов [PERSON] задоволено частково, суд, згідно до положень ст. 141 ЦПК України, присуджує позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме з відповідача на користь позивача у розмірі 588 гривень 56 копійок. Також позивач просить відшкодувати понесені ним судові витрати на правничу допомогу у цій справі в розмірі 16 000, 00 грн. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 1-6 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Правнича допомога позивачу надавалася адвокатом Мусієнком В.М. на підставі договору про надання професійної правничої допомоги адвоката № 01/2020 від 17.01.2020 року та Додатку № 1 до даного договору. Відповідно до п. 3 Додатку № 1 до даного договору клієнт сплачує адвокату фіксовану суму гонорару у розмірі 16 000,00 грн. Згідно з актом прийому-передачі наданих послуг № 01/2020/01 від 11.06.2020 року та квитанції від 05.02.2020 року позивачем виплачено адвокату [PERSON] гонорар у сумі 16 000, 00 грн. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відшкодування понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу в розмірі 16 000, 00 грн. Щодо вимог позивача в частині стягнення витрат за проведення експертизи, судом зазначається наступне. Встановлено, що 22.12.2020 року ухвалою Вишгородського районного суду Київської області по справі було призначено судову земельно-технічну експертизу. Згідно рахунку № 2531 від 28.10.2020 року, за проведення експертизи позивачем було сплачено 14 382, 72 грн. Таким чином, оскільки вимоги позивача були задоволені частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати за проведення експертизи пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 10 067 гривень 90 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: partial