Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON], в якому просить визнати за ним право власності на ? частку гаражного боксу №163 в гаражному кооперативі «Залізничник-1» на вул. Курмановича, 7б у м.Львові в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] Свої позовні вимоги мотивує тим, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за заповітом, все своє майно [PERSON] заповів йому, склавши 18.10.2013 року заповіт. Він звернувся до нотаріуса і оформив спадкові права, однак [PERSON] на праві власності належала також ? частина вказаного гаражного боксу, який був набутий ним в 2004 році, за час шлюбу з відповідачкою. Зазначив, що оформити спадкові права на вказану частину гаражного боксу він не зміг, у звязку з відмовою відповідачки надати оригінали правовстановлюючих документів на спірне майно. За наведених обставин він не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказану частину гаражного боксу, чому змушений звернутися з даним позовом до суду. Суд ухвалив справу розглядати без участі представника позивача, який представив заяву, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглядати справу у його відсутності та проти заочного розгляду справи не заперечує (заява в матеріалах справи), що відповідає вимогам ч.2 ст.158 ЦПК України. Відповідач, яка належним чином була повідомлена про час, день та місце розгляду, в судове засідання не зявилася, заяви про розгляд справи за її відсутності не подала, про причини своєї неявки суд не повідомила. Третя особа [PERSON] державна нотаріальна контора, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, не забезпечила явку в судове засідання свого представника, натомість подала заяву про розгляд справи за відсутності їхнього представника. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи, суд вважав за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зі змісту ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Судом встановлено, що 05 серпня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, а на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.09.2012 року вказаний шлюб було розірвано, що підтверджується витягом № 00016227231 від 21.01.2016 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб (а.с. 101). [PERSON] на праві приватної власності належить гаражний бокс № 163 в гаражному кооперативі «Залізничник-1», який розташований на вул.Курмановича, 7б у м.Львові, що стверджується свідоцтвом про право власності на гараж, виданим Залізничною районною адміністрацією Львівської міської ради від 08.04.2004 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4025874 від 02.07.2004 року (а.с.7, 8). Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так ч.1 ст.63 СК України передбачено, що\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч.1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. У відповідності до ч.1 ст.70 СК України разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, гаражний бокс № 163 в гаражному кооперативі «Залізничник-1», який розташований на вул. Курмановича, 7б у м. Львові належав на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], оскільки вказане майно було набуте подружжям за час шлюбу. 09.11.2013 року [PERSON] помер, що стверджується свідоцтвом про смерть\~ серії 1-ЖД №355977 від 10.11.2013 року (а.с.5). Встановлено, що [PERSON] заповів усе своє майно [PERSON], що підтверджується копією заповіту, складеного 18.10.2013 року (а.с.9).\~ Згідно\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна, відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документу, який засвідчує його право власності. Згідно ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно ст.ст.1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування може бути двох видів: за заповітом або за законом. Частиною першою статті 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до п. п. 4.15, 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Так, з матеріалів спадкової справи № 346/2013 від 13.12.2013 року вбачається, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, його спадкоємцем на підставі заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], 18.10.2013 року є [PERSON], який 13.12.2013 року звернувся до нотаріальної контори\~\~із заявою про прийняття спадщини (а.с. 34). Крім того, державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] позивачу було видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.08.2014 року та від 16.09.2014 року (копія спадкової справи, а.с.33-66). Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Таким чином, з огляду на викладене, судом достовірно встановлено, що спадкодавцеві [PERSON] і відповідачу [PERSON] на праві спільної сумісної власності належав гаражний бокс № 163 в гаражному кооперативі «Залізничник-1» на вул. Курмановича, 7б у м. Львові. З огляду на наведені положення ч.1 ст.70 СК України, ч.2 ст.370 ЦК України, частки спадкоємців у цьому майні є рівними, а відтак до складу спадкового майна після смерті [PERSON] входить 1/2 частка такого гаражного боксу. Виходячи із наведеного та враховуючи, що позивач [PERSON], як спадкоємець за заповітом померлого [PERSON], має право на спадкове майно, зокрема на ? частку гаражного боксу №163 в гаражному кооперативі «Залізничник-1» на вул. Курмановича, 7б у м.Львові, тому суд приходить до висновку, що за [PERSON] слід визнати право власності на вказане спадкове майно. За такого рішення, згідно положень ст.88 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 250 грн. судового збору, який був сплачений позивачем при зверненні із позовом (а.с. 1).

Outcome: approved