Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

[PERSON]звернувся в суд з позовом до публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» про відшкодування завданої матеріальної шкоди. Позов мотивовано тим, що 13.04.2004 року позивач уклав з відповідачем договір №П-1220 про відкриття та обслуговування пенсійного вкладу. Відповідно до умов укладеного договору, а саме пункту 2.2 відповідач зобов'язувався забезпечити зберігання і повернення коштів, що знаходяться на рахунку та нарахованих відсотків, обумовлених в п. 3.1 або 3.9 цього договору на першу вимогу вкладника готівкою або в безготівковій формі. Пунктом 3.1 передбачено, що відповідач зобов'язується сплачувати вкладнику проценти з розрахунку 12 відсотків річних та при цьому пункт 3.2 проценти нараховуються починаючи з дня зарахування коштів на рахунок. Даний договір відповідно до пункту 6.1 діє до моменту закриття рахунку. Починаючи з 2004 року, а саме з моменту укладення договору, на рахунок позивача щомісячно було зараховано грошові кошти у вигляді отриманої пенсії. Разом з тим, позивач вносив певні грошові кошти на свій рахунок. 03.09.2010року позивач звернувся до Жмеринської філії «Промінвестбанк» з метою зняття коштів та закриття рахунку. Працівник банку на прізвище [PERSON] повідомила позивачу, щоб той залишив їй зберкнижку так, як вона сама закриває рахунок та підготовить гроші, що й позивач зробив. 06.09.2010 року позивач прийшов до банку з метою отримання коштів та забрати свою зберкнижку, [PERSON] у цей день не було на роботі, тому позивач звернувся до керуючого банку, де написав відповідну заяву. 07.09.2010 року позивач знову звернуся до керуючого банку і під час перевірки рахунку позивача було встановлено, що на рахунку відсутні будь-які кошти. Згідно виписки по рахунку позивач дізнався, що протягом 2005-2010 року було проведено видачу готівки з його рахунку. Просить стягнути з відповідача на користь позивача 373 673,50грн. внаслідок вчинення злочину, в тому числі 229 704,00грн. - сума основного вкладу, 143 969,50грн. збитки у формі упущеної вигоди. 14.04.2014року позивач надав суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, згідно якої просив стягнути з відповідача на його користь393535,02грн. збитки заподіяні внаслідок вчинення злочину, в тому числі 229 704,00грн. - сума основного вкладу, 163 831,02грн. збитки у формі упущеної вигоди. 04.06.2014 року позивач надав суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, згідно якої просив стягнути з відповідача на його користь 463364,91грн. збитки заподіяні внаслідок вчинення злочину, в тому числі 229 704,00грн. - сума основного вкладу, 163 831,02грн. збитки у формі упущеної вигоди, 44 562,45грн. нарахування за невиконання грошового зобов'язання відповідно до ст. 625 ЦК України та 25267,44грн. - трьох відсотків річних. 02.10.2015року позивач надав суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, згідно якої просив стягнути з відповідача на його користь 853043,58грн. збитки заподіяні внаслідок вчинення злочину, в тому числі 229 704,00грн. сума основного вкладу, 204 007,19грн. - збитки у формі упущеної вигоди, 176 642,25грн. нарахування за невиконання грошового зобов'язання відповідно до ст. 625 ЦК України, 34348,61грн. трьох відсотків річних та 208341,53грн. збитки необхідні для відновлення порушеного права. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав за обставин викладених в ньому, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Третя особа відбуває покарання в Чорноморській виправній колонії УДПтС України в Одеській області (№74), яка згідно доручення суду надала письмові пояснення [PERSON], де остання позов визнала частково. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що вироком апеляційного суду Вінницької області від 21.04.2016 року вирок Барського районного суду Вінницької області від 20.08.2014 року щодо [PERSON] скасовано через істотні порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність. Вважати винною [PERSON] та призначити покращання: за ч.1 ст. 190 КК України у виді штрафу в розмірі 850грн. та у відповідності до вимог ч.5 ст. 74 КК України звільнити від покарання на підставі ст. 49 КК України; за ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в дохід держави в розмірі 850грн. та у відповідності до вимог ч. 5 ст. 74 КК Країни звільнити від покарання на підставі ст. 49 КК України; за ч. 2 ст. 358 КК України у виді штрафу в дохід держави в розмірі 850грн.та у відповідності до вимог ч.5 ст. 74 КК України звільнити від покарання на підставі ст. 49 КК України; за ч.3 ст. 358 КК України до 2 років позбавлення волі та у відповідності до вимог ч.5 ст. 74 КК України звільнити від покарання на підставі ст. 49 КК України. Вважати винною [PERSON] та призначити покарання за ч.5 ст. 191 КК України у вигляді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього особисто їй належного майна та позбавленням права займатись діяльністю пов'язаного із наданням банківських послуг терміном на 3 роки. Цивільний позов [PERSON] до ПАТ «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» про стягнення грошових коштів залишено без розгляду (а.с.47-69). Даним вироком суду встановлено, що [PERSON] завдала [PERSON] матеріальної шкоди на суму 216 724грн. Відповідно до ст. 61 ч.4 ЦПК України, вирок у кримінальній справі обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на судовий захист від протиправних посягань на честь і гідність, життя і здоров'я, особисту свободу і майно. Кожна особа, яка потерпіла від злочину, має право звернутися до суду з позовом до порушника її прав про відшкодування завданої шкоди. Відповідно до ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Згідно п. 5 Постанови Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» при розгляді справ про відшкодування шкоди за ст. 441 ЦК України суди повинні мати на увазі, що крім загальних підстав, передбачених ст. 440 ЦК України, відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації. Господарські (підприємницькі) товариства, кооперативи відповідають за шкоду на підставі ст. 441 ЦК України у випадках її заподіяння як їхнім учасником (членом) під час здійснення ним підприємницької або іншої діяльності від їх імені, так і особами, які виконують роботу за трудовим договором. Враховуючи те, що вироком апеляційного суду Вінницької області від 21.04.2016 року встановлено, що [PERSON], під час виконання нею своїх службових обов'язків, працюючи на посаді касира - контролера відділу вкладних операцій філії «Відділення ПАТ Промінвестбанк» м. Жмеринка у Вінницькій області, завдано [PERSON] матеріальну шкоду на суму 216 724грн., тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду заподіяну внаслідок вчинення злочину в розмірі 216 724,00грн. Позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача збитки у формі упущеної вигоди, нарахування за невиконання грошового зобов'язання відповідно до ст. 625 ЦК України, трьох відсотків річних та збитки необхідні для відновлення порушеного права, задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно пояснень представника позивача упущена вигода в розмірі 204 007,19грн. це проценти, які б позивач міг би отримати від вкладу, однак як встановлено в судовому засіданні протягом терміну дії пенсійного вкладу [PERSON], відбувались зміни процентної ставки, про що вкладник повідомлявся згідно умов договору, а саме. 13.04.2004року був укладений договір про відкриття та обслуговування пенсійного вкладу №П-1220 з процентною ставкою 12%, що діяла на момент укладення договору (п. 3.1 договору). Згідно протоколів засідання Правління Промінвестбанку № 555 від 04.04.2006року з 01.05.2006 року процентна ставка становила 8%, №2030 від 02.08.2007 року з 22.08.2007року процентна ставка становила 6%, № 940 від 14.04.2008 року з 15.04.2008 року процентна ставка становила 8%. Відповідно до п. 3.8 договору при ненадходженні сум пенсій на рахунок більше 3-х місяців з дня їх останнього перерахування плата по залишках коштів на рахунку встановлюється в розмірі процентної ставки по вкладах (до запитання), тобто 0,5% річних. Останнє перерахування на рахунок позивача було здійснено 24.03.2010року, тобто з 25.06.2010 року процентна ставка на залишок коштів на рахунку становила 0,5%. Представником позивача надано суду розрахунок заборгованості по відсотковій ставці в розмірі 12%, однак не надано суду доказів про правильність їх нарахування. Крім того, представник позивача відмовився в проведенні експертизи для визначення розміру процентів. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що при обчисленні втраченої вигоди мають враховуватися дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум, тобто втрачена вигода розглядається як гарантований, безумовний і реальний дохід, а нарахування процентів за ставкою 12% за весь термін позивачем та його представником не обґрунтована і отримання їх в такому розмірі нічим не підтверджена, тому в задоволенні вимоги про стягнення упущеної вигоди, слід відмовити. Крім того, суд приходить до висновку, що позивачем та його представником безпідставно застосована ст. 625 ЦК України, оскільки вимоги даної норми статті передбачають відповідальність боржника за порушення виконання грошового зобов'язання. Підставами застосування ст. 625 ЦК України є факт користування чужими коштами, однак не доведено факту користування коштів саме банком. Відносини між банком та позивачем є деліктними, оскільки предметом заявлено позову є відшкодування шкоди, завданої злочином, а відшкодування шкоди це відповідальність, а не боргове зобов'язання, а тому на шкоду не повинні нараховуватися відсотки за користування чужими грошовими коштами та індекс інфляції, що теж є відповідальністю. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.01.2013 року №10-74/0/4-13 «Про деякі питання застосування статті 625 ЦК України» відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності. З викладеного вбачається, що дія частини другої статті 625 ЦК України про обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди. Крім того, вирок по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, що призвели до матеріальної шкоди, набрав чинності 21.04.2016року відповідно до ухвали апеляційного суду Вінницької області, а відсутність чинного судового акту, яким встановлено винну особу у завданні шкоди, позбавляє права на зобов'язання відшкодувати шкоду, оскільки не вважається прострочення його виконання і як наслідок відповідальність за прострочення виконання. Тому в задоволенні вимог про стягнення з позивача збитків у формі упущеної вигоди, нарахування за невиконання грошового зобов'язання відповідно до ст. 625 ЦК України, трьох відсотків річних та збитки необхідні для відновлення порушеного права слід відмовити. Згідно ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1609,42грн. Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, суд приходить до висновку, що судовий збір в розмірі 1831,58грн. слід компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 625, 1172 ЦК України, Конституції України, Постанови Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»,

Outcome: partial