Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду з позовом до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування виконкому Івано-Франківської міської ради про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітньої [PERSON], [INFO] та визначення місця проживання дочки з батьком. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити з мотивів, викладених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не прибула і про причину своєї неявки суд не повідомила, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлена в установленому законом порядку. З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України. Представник органу опіки та піклування виконкому Івано-Франківської міської ради надав висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав матері [PERSON] щодо неповнолітньої [PERSON], [INFO], не заперечив щодо визначення місця проживання дитини з батьком. Заслухавши пояснення позивача та його представника, третьої особи, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідач уклали шлюб 03.08.2006 року, що посвідчується копією Свідоцтва про шлюб (а.с.6). [PERSON] народилася [INFO] року, що посвідчується копією Свідоцтва про народження (а.с.7), батьками якої є [PERSON] та [PERSON] Рішенням Івано-Франківського міського суду від 12.06.2012 року визнано [PERSON] батьком дочки [PERSON] [INFO] (а.с.8), оскільки батько даної дитини був записаний в Свідоцтво про народження зі слів матері. Як пояснив позивач, відповідачка покинула сім'ю і місце її перебування невідоме, що також підтверджується довідкою і Вовчинецької сільської ради Івано-Франківської міської ради, в населеному пункті якої зареєстрована [PERSON] (а.с.11), і довідкою УМВС України в Івано-Франківській області, до якого звертався [PERSON] з приводу відсутності дружини (а.с.32). Відповідно до довідки Балинцівської ЗОШ І-Ш ступенів Снятинської районної ради Івано-Франківської області від 03.10.2013 року (а.с.12) дитина [PERSON] навчається в 4-му класі, по місцю реєстрації в даному населеному пункті батька дитини - с.Кулачківці Снятинського району (а.с.23). З пояснень [PERSON] (сестри відповідача) та [PERSON] (сестра позивача) підтверджено, що дитина проживає з батьком, а місце перебування матері є невідомим, підпис яких засвідчено секретарем Вовчинецької сільської ради Івано-Франківської міської ради та Балинцівської сільської ради Снятинського району (а.с.41-43). Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що з часу коли відповідач безпідставно покинула чоловіка та дитину, відповідач не проявляла жодної цікавості щодо них, їхнього розвитку, стану здоров'я, не з'являлася і не подавала відомості про себе. Відповідно до ст. 141, 180 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо своїх неповнолітніх дітей, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Вирішуючи спір, суд враховує зазначені роз'яснення Пленуму Верховного Суду України і з'ясовує які безсумнівні докази свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини, у чому полягає винна поведінка відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов'язками, чи вживалися до нього заходи реагування, а також досліджує соціально-побутових умов життя та матеріального становища відповідача. Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). Орган опіки та піклування виконкому Івано-Франківської міської ради надав висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітньої [PERSON], [INFO] та визначення місця проживання дочки з батьком (а.с.53-54), в якому зазначив, що дитина проживає з батьком, мати не цікавилася ні навчанням дитини, ні її місцем перебування, а за результатами психологічного обстеження дівчинки вбачається, що найбільш близькою людиною для неї є батько. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. На підставі наведеного, відповідно до ст. 19, 141, 164, 180-182, 184 СК України,

Outcome: approved