Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про реальний поділ будинковолодіння по [ADDRESS] між двома співвласниками відповідно до належних їм ідеальних часток такого. Позовні вимоги мотивує тим, що він є власником 2/3 ідеальних частин будинку за вказаною адресою, а [PERSON] - 1/3 частини такого. Даний будинок і належні до нього господарські споруди розміщені на земельній ділянці, яка знаходиться в спільному користуванні сторін. Співвласники не досягли згоди щодо реального поділу будинку і встановлення порядку користування земельною ділянкою, тому він звернувся до відповідача з даним позовом. В судовому засіданні правонаступник позивача [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, покликаючись на мотиви такого, при цьому уточнили позовні вимоги і просять поділити будинковолодіння [ADDRESS] згідно з другим варіантом розподілу, запропонованим у висновку судової будівельно-технічної експертизи №1139 від 28.09.2009 року, з присвоєнням частині будинку відповідача адреси: [ADDRESS], та встановити порядок користування земельної ділянкою за другим варіантом вказаного висновку експертизи, без сплати відповідачем будь-якої грошової компенсації за відхилення від часток. При цьому, просили судові витрати залишити за позивачем. Правонаступник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позов, з врахуванням уточнених позивачем вимог, визнала, зазначивши, що другий варіант розподілу будинку і належних до нього господарських споруд, а також другий варіант порядку користування земельною ділянкою, запропоновані експертом відповідають часткам співвласників та найбільше відповідають інтересам сторін. Просить позов задовольнити. Третя особа - Львівська міська рада, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, не направила в суд свого представника, а тому суд вважав за можливе розглядати справу за відсутності такого. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 17.01.1979 року П'ятою Львівською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації 20.01.1979 року (а.с.5, 6), і свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 31.05.1983 року Другою Львівською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації 02.06.1983 року (а.с. 8, 9), належало 2/3 частки будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд по [ADDRESS], а 1/3 частка зазначеного будинковолодіння, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.05.1983 року, виданого Другою Львівською державною нотаріальною конторою і зареєстрованого 02.06.1993 року Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації,належала [PERSON] (а.с.8). Із технічного паспорту, виготовленого Львівським ОБТІ та ЕО станом на 28.08.2007 року вбачається, що спірне будинковолодіння складається з наступних будівель і споруд: житлового будинку під літ. «А-1», тамбура під літ. «а-1», сходів під літ. «а», сараїв під літ. «Б», «В», «Г», «Д», «Ж», вбиральних під літ. «Е», «Є», «З», літньої кухні під літ. «К», огорож під літ.№1, №2, №3, хвіртки під літ.№4, колодязя під літ. №5, колодязя під літ. №6, хвірток під літ. №7, №8, огорожі під літ. №9, воріт під літ. №10, замощення з бетонних плит під літ. І, замощення цегляного під літ. ІІ та замощення асфальтобетонного під літ. ІІІ (а.с.11-17). Згідно даних, які містяться у вказаному технічному паспорті, земельна ділянка за вказаною адресою площею 4895 кв.м. зареєстрована на підставі рішення Залізничного виконкому за № 602 від 20.09.1963 року. Відповідно до рішення виконкому Львівської міської ради № 463 від 01.09.1977 року за будинком по [ADDRESS] зареєстровано земельну ділянку площею 3020 кв.м., у фактичному користуванні - ділянка площею 4895 кв.м. Між тим, встановлено, що на час розгляду справи площа земельної ділянки становить 4518 кв.м. Зі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 11.11.2014 року Другою Львівською державною нотаріальною конторою, вбачається, що спадкоємцем 1/3 частини житлового будинку [ADDRESS] після смерті [INFO] [PERSON] є її онука [PERSON] Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 26.08.2014 року приватним нотаріусом Львівського МНО [PERSON], підтверджується що спадкоємцем 2/3 частини житлового будинку [ADDRESS] після смерті [INFO] [PERSON] є його донька [PERSON] (а.с.162). Відповідно до ст.358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Згідно п.п. 6, 7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 04.10.1991 року за №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок, виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власності можливий, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру). У спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Згідно із ч.1 та ч.4 ст.88 Земельного кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Частиною 4 статті 120 Земельного кодексу України передбачено, що в разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Абзацом 1 пункту 21 постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Стаття 65 ЦПК України визначає, що висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом. Як вбачається із матеріалів справи, а саме висновку судової будівельно-технічної експертизи №1139 від 28.09.2009 року реальний поділ будинковолодіння по [ADDRESS] є можливим, експертом запропоновано по два варіанти поділу спірного будинковолодіння і земельної ділянки, якою користуються співвласники цього будинковолодіння (а.с.33-48). Судом встановлено, що сторони домовилися про поділ будинковолодіння і встановлення порядку користування земельною ділянкою згідно другого варіанту, запропонованого експертом у вказаному висновку. До того ж ними досягнуто згоди щодо несплати відповідачем будь-якої грошової компенсації за відхилення від часток на її користь. Судом приймається до уваги вказаний висновок експерта, оскільки такий відповідає вимогам ч.ч. 3, 4 ст.147 ЦПК України, а також суд погоджується із запропонованими експертом варіантом № 2 поділу будинковолодіння і варіантом № 2 порядку користування земельною ділянкою, так як саме ці варіанти допускають лише незначне відхилення від ідеальних часток співвласників, в цілому відповідатимуть порядку фактичного користування приміщеннями, що склався на час розгляду справи, повною мірою відповідатимуть інтересам сторін. При цьому, оскільки в результаті такого поділу буде виділено відокремлені частини будинку із самостійними виходами, а в подальшому здійснено державну реєстрацію права власності на ці об'єкти, суд вважає за можливе присвоїти відокремленій частині будинковолодіння відповідача адресу: [ADDRESS], з огляду на те, що за довідкою ОКП «БТЕ і ЕО» №1/12145 від 15.10.2014 року (а.с. 176) інвентаризація та реєстрація об'єкта нерухомого майна за такою адресою не проводилась. При цьому, виділеній частині будинковолодіння позивача слід залишити адресу: [ADDRESS]. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи із наведеного та враховуючи, що сторони погодилися про поділ будинковолодіння і встановлення порядку користування земельною ділянкою відповідно за варіантами № 2, запропонованими у висновку судової будівельно-технічної експертизи №1139 від 28.09.2009 року, з чим погодився і суд з наведених вище мотивів, тому суд приходить до переконання про необхідність саме такого поділу будинковолодіння та встановлення порядку користування земельною ділянкою, відтак позов, із врахуванням заяви позивача про уточнення позовних вимог від 21.10.2014 року, є підставним і його слід задовольнити. З огляду на те, що позивач просила усі судові витрати залишити за нею, суд, виходячи з принципу диспозитивності, закріпленого ст.11 ЦПК України, вважає за можливе не стягувати при задоволення позову з відповідача судові витрати.

Outcome: approved