Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 05.07.2017 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю позивача та відповідача по справі. Так, постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 03.05.2018 року у справі № 523/10998/17 провадження у справі відносно [PERSON] закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Позивач зазначає, що у даній справі було проведено комісійну авто технічну експертизу, відповідно до якої, з технічної точки зору було встановлено, що дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок дій водія [PERSON] , який керував автомобілем марки «Mersedes-Benz» реєстраційний номер [NUMBER] . У зв`язку з викладеним просить суд, стягнути з відповідача на його користь відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 84\~403 грн. 31 коп. та понесені судові витрати у розмірі 844 грн. 03 коп. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2020 року позовну заяву прийнято до провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного проводження. Сторонам надіслано копію ухвали суду, відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. В судове засідання позивач, [PERSON] не з`явився, однак, звернувся до суду з заявою про слухання справи за його відсутності, в якій зазначив, що позов підтримує в повному обсязі та не заперечує щодо ухвалення заочного рішення суду (а.с.64). Відповідач, [PERSON] , в судове засідання також не з`явився, судом вживались заходи щодо його належного та своєчасного повідомлення про час та місце розгляду справи, шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації (а.с. 58-59), а також шляхом розміщення оголошення про виклик в судове засідання на офіційному веб-сайті судової влади України у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Заяв від відповідача про розгляд справи за його відсутності, відкладення слухання справи або відзиву до суду не надходило, про причини неявки суд не повідомив що, відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних доказів. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 19.11.2020 року вирішено провести заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази надані позивачем на підтвердження обставин справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Відповідно до положень ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач відзиву на позов або письмових пояснень щодо позовних вимог не надав, а тому суд розглядає справу за наявними у ній доказами. Судом встановлено що, 05.07.2017 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Mersedes-Benz» реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та «Toyota Carina», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 03.05.2018 року у справі № 523/10998/17 провадження у справі відносно [PERSON] закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до технічного паспорту автомобіль «Toyota Carina», реєстраційний номер [NUMBER] , 1993 року випуску, зареєстрований за [PERSON] (а.с.19). В обґрунтування власної позиції позивач зазначає, що в наслідок винних дій відповідача відбулась дорожньо-транспортна пригода, що встановлено висновком експертизи, тому саме відповідач має відшкодувати завдані збитки. Судом досліджено висновок № 17-3923 комісійної судової автотехнічної експертизи по дослідженню обставин зіткнення автомобілів «Mersedes-Benz» реєстраційний номер [NUMBER] та «Toyota Carina», реєстраційний номер [NUMBER] , виконаний Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз МЮУ 07 березня 2018 року (а.с. 30-38). Так, згідно зазначеного висновку, вбачається що водій автомобіля «Toyota Carina» не мав технічної можливості належним виконанням вимог п.12.3 ПДР запобігти зіткнення з автомобілем «Mersedes-Benz». Належні дії водія автомобіля «Mersedes-Benz» при під`їзді до місця перетину траєкторії руху його транспортного засобу та траєкторії руху автомобіля «Toyota Carina» регламентувались вимогами п.10.11 ПДП, згідно з якими у разі коли траєкторії руху транспортних засобів перетинаються, а черговість проїзду не обумовлена цими Правилами, дати дорогу, повинен водій, до якого транспортний засіб наближається з правого боку. Водій автомобіля «Mersedes-Benz» мав технічну можливість належним виконанням вимог п.10.11 ПДР запобігти зіткненню з автомобілем «Toyota Carina». В умовах даної події, згідно первинної слідової інформації та відеозапису, який був в матеріалах адміністративної справи, фактичні дії водія автомобіля «Mersedes-Benz», які не відповідали вимогам п.10.11 ПДР з технічної точки зору, перебувають у причинному зв`язку з ДТП (а.с.30-38). Згідно висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 557/8-17, від 06.09.2017 року, виготовленого ФОП [PERSON] вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Toyota Carina», реєстраційний номер [NUMBER] , 1993 року випуску, становить: 84\~403 грн. 31 коп. Вартість відновлюваного ремонту без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, на момент проведення дослідження становить: 144\~127 грн. 50 коп. Ринкова вартість автомобіля становить: 84\~403 грн. 31 коп. (а.с.8-16). Так, відповідно до Кваліфікаційного свідоцтва оцінювача МФ № 8135 від 27.07.2013 року [PERSON] є фахівцем за напрямком оцінка майна: «Оцінка об`єктів у матеріальній формі», спеціалізація «Оцінка колісних транспортних засобів» (а.с.28). Згідно з положеннями статті 11 ЦК України заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків. У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Таким чином, спір про відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 Цивільного кодексу України, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування. Враховуючи викладене, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок спростування презумпції вини, шляхом доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Проводячи оцінку поданих доказів, суд вважає, що саме неправомірними діями відповідача, які полягали у порушенні Правил дорожнього руху, позивачу заподіяно шкоду. Вирішуючи питання про розмір матеріальної шкоди, суд,

Outcome: approved