Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

[PERSON] діючи через свого представника за довіреністю [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати за ним право власності в порядку спадкування на квартиру [ADDRESS], що залишилась після смерті батька [PERSON], померлого [INFO], посилаючись на те, що він та відповідачка є спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька. З метою оформлення права на спадщину він звернувся до нотаріальної контори, але державним нотаріусом йому було письмово роз'яснено про неможливість оформлення права на спадщину через відсутність реєстрації права власності померлого у встановленому чинним законодавством порядку, що зумовило його звернення до суду. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовну заяву підтримав у повному обсязі, просив суд її задовольнити, з підстав, що зазначені у позові. Від відповідачки [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, згідно якої вона позовні вимоги визнала та не заперечувала проти задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази, давши їм оцінку в сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про народження та паспорту громадянина України позивач народився [INFO] і його батьком значиться [PERSON], записи у свідоцтві про народження позивача зроблені російською мовою (а.с. 6). [PERSON] помер [INFO], що підтверджено свідоцтвом про смерть (а.с. 9). Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 8), відповідачка 24 листопада 1984 року уклала шлюб з [PERSON] та прийняла прізвище чоловіка [PERSON], що також підтверджується копією її паспорту (а.с. 7). Дошлюбне прізвище відповідачки [PERSON], що також підтверджується копією свідоцтва про її народження (а.с. 8). Згідно з копією свідоцтва про право власності на житло від 01.11.1994 року, виданого органом приватизації при заводі залізобетонних виробів на підставі наказу № 66 від 01.11.1994 року, зареєстрованого в МП «Нейрон» у реєстровій книзі № 1177, [PERSON] та членам його сім'ї належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 05 листопада 2008 року, встановлений факт належності правовстановлюючого документу - свідоцтва про право власності на житло від 01 листопада 1994 року, що видане органом приватизації на ім'я [PERSON], - [PERSON], який помер [INFO] (а.с. 12). Як вбачається з копії довідки виконавчого комітету Арцизької міської ради від 27.08.2014 року, вулиця [ADDRESS], яка зазначена у свідоцтві про право власності на житло від 01.11.1994 року, в теперішній час є [ADDRESS] (а.с. 11). Відповідно до листа державного нотаріуса, видати свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS], що належала [PERSON], померлому [INFO], не має можливості, в зв'язку з тим, що право власності на ім'я померлого не зареєстровано відповідно з чинним законодавством. Для оформлення спадщини необхідно надати державній нотаріальній конторі правильно оформлений правовстановлюючий документ на спадкове майно (а.с. 16). Під час розгляду справи судом, позивачем було замінено паспорт громадянина України. Згідно наданої суду копії паспорту, виданого 11 листопада 2014 року, прізвище позивача значиться як [PERSON] (а.с. 61). Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, яка подається ним особисто (ч. 2 ст. 1269 ЦК України). Частиною 1 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Крім того, слід звернути увагу, що згідно узагальнення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», вирішуючи питання про те, що до нотаріальної контори для оформлення права на спадщину та відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, судам потрібно врахувати наступне. Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності суддів та нотаріусів. Отже, у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові. Це знайшло також підтвердження у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» в якому вказується, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину у судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися за правилами позовного провадження. Таким чином, особа має право звернутися до суду тільки після отримання у нотаріусу відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Звернення до суду до цього моменту є передчасним, і в такому випадку суди підміняють органи нотаріату що не відповідає закону. У матеріалах справи відсутнє підтвердження того, що [PERSON] у передбаченому Законом порядку звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З листа нотаріуса, адресованого [PERSON] (а.с. 16), що наданий позивачем суду в якості доказу, вбачається, що позивач звернувся до нотаріальної контори з питання оформлення спадщини за законом після смерті батька усно, що суперечить ч. 1 ст. 1297 ЦК України. Відповідно, відсутня і відмова нотаріуса у вчиненні вищевказаних нотаріальних дій, яка б мала слугувати підставою для звернення з відповідним позовом до суду, і зазначений роз'яснювальний лист нотаріуса не можна вважати відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, оскільки за діючим законодавством нотаріус в разі відмови у вчиненні нотаріальної дії видає постанову. Як було вище наведено, позивач будучи спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого батька зобов'язаний звернутися в силу ч. 1 ст. 1297 ЦК України до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину, а не до суду з позовом про визнання за ним права на спадщину. Відповідно до п. п. 4.9, 4.10 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. №296/5 (далі - Порядок), свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою ст. 1270, ст. 1276 ЦК України, - не раніше зазначених у цих статтях строків. Таким чином, нотаріат є органом, на який відповідно до норм чинного законодавства України покладений обов'язок видавати свідоцтва про право на спадщину, перевіряти при цьому круг спадкоємців, закликати до спадкоємства у необхідних випадках спадкоємців, перевіряти обтяження спадкового майна, так як спадкування це не тільки перехід прав померлої особи але й перехід до спадкоємців її обов'язків. У разі виникнення спору між спадкоємцями про розподіл спадкового майна, такий спір підлягає розгляду в судовому порядку, а як зазначалося вище, судом не встановлено обставин, які б свідчили про наявність спору щодо майна, яке залишилося після смерті [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус має право витребувати від підприємств, установ і організацій відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Згідно із п/п 1.2 Глави 10 Порядку та ст. 46 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус вправі витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Згідно із п/п 4.13. Глави 10 Порядку ненадання відомостей або документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення нотаріальної дії або відмови в її вчиненні. Нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії (ч. 4 ст. 49 ЗУ «Про нотаріат»). Відповідно до ст. 50 ЗУ «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. З оглянутої в судовому засіданні відповіді Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області від 07.08.2014 р. № 127/02-14 (а.с. 16), вбачається, що позивачу не має можливості надати свідоцтво про спадщину за законом на майно, яке належало померлому [PERSON], у зв'язку з тим, що право власності на ім'я померлого не зареєстровано відповідно з чинним законодавством. При таких обставинах зазначений лист нотаріуса про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину, із зазначенням про необхідність надання правильно оформленого правовстановлюючого документу на спадкове майно, за умови, що позивас не звертався до нотаріальної контори з письмовою заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, не можна вважати відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Даний лист нотаріуса може свідчити і свідчить лише про відкладення дії по видачі свідоцтва про право на спадщину до подання необхідних документів. У разі необхідності подання таких документів безпосередньо позивачем нотаріус вправі додатково їх витребувати для подання позивачем до нотаріальної контори. Отже, видача свідоцтва про право на спадщину має здійснюватися нотаріусом з дотриманням ЗУ «Про нотаріат» та вимог згаданого Порядку . Таким чином, суд вважає, що після прийняття спадщини після смерті свого батька, позивач в наявний час має виконати обов'язок, покладений на нього положеннями ч. 1 ст. 1297 ЦК України та звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, що він успадкував. В разі ж незгоди з рішенням нотаріуса на підставі ч. 2 ст. 124 Конституції України в порядку Кодексу адміністративного судочинства України позивач може звернутися за захистом свого права в суд, але не з позовною заявою про визнання за спадкоємцем права власності на спадкове майно, а з адміністративним позовом до нотаріальної контори про оскарження дій (бездіяльності) або рішення державного нотаріуса. Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що в зв'язку з відсутністю спору і необхідністю лише оформлення права на спадщину [PERSON] у встановленому законом порядку, в судовому засіданні були встановлені усі підстави, які надають суду прийти до однозначного висновку щодо відмови у задоволенні позову. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55). Іншими словами право на позов має особа, права, свободи або інтереси якої порушені, а в разі відсутності порушення або невизнання права, відсутня і необхідність його захисту в судовому порядку. Тому при зверненні до суду позивач повинен доводити свою юридичну заінтересованість у справі. Завдяки такому підходу реалізується принцип диспозитивності цивільного процесу, відповідно до якого кожна особа самостійно вирішує: звертатися їй до суду чи ні. Судом в судовому засіданні не було встановлено будь-яких обставин, які б свідчили про невизнання або порушення відповідачкою права позивача на спадкування, що вказує на відсутність спору щодо спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON], отже право позивача ніким не оспорюється, а тому не потребує захисту судом. Вказавши відповідачем у своїй позовній заяві [PERSON] позивач в позові не вказав, яким чином відповідачка порушує його право на спадщину, не визнає або оспорює його право на спадкове майно, не надав доказів, які підтверджують ці обставини, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що в даному випадку відсутній спір про право цивільне, так як [PERSON] не порушує, не оспорює, і немає даних, що не визнає право позивача на спадщину. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що згідно паспорту, виданого 11 листопада 2014 року, прізвище позивача значиться як [PERSON], а прізвище його батька згідно свідоцтва про смерть - [PERSON], що в наявний час (після заміни паспорту позивачем, де змінене його прізвище) позбавляє можливості встановити родинний зв'язок між позивачем та його батьком [PERSON], який помер [INFO]. На підставі ст. ст. 1266 - 1270, 1297 ЦК України,

Outcome: dismissed