Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до Пятихатського районного суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з [PERSON] матеріальної та моральної шкоди на загальну суму 24040,00 грн., з яких 14040 грн. матеріальна шкода та 10000 грн. моральна шкода відповідно, та судових витрат по справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.09.2014 року [PERSON] знаходився в с.Зоря в гостях у своєї матері, приблизно о 13год. 30хв. пішов до магазину ПП Сербін по вул.Молодіжна,18 в с.Зоря Пятихатського району Дніпропетровської області, де в період часу з 14год. 00хв. до 15год. 00хв. відповідач [PERSON] заподіяв йому тілесні ушкодження, внаслідок чого 21.09.2014 року у Криворізькій міській лікарні №8 Дніпропетровської області позивачу зробили операцію щодо видалення пошкодженої в результаті отримання тілесних ушкоджень від [PERSON] селезінки. За даним фактом [PERSON] надав до Тернівського РВ КМУ ГУМВС письмову заяву з проханням припинити усілякий розгляд справи по вищевказаному факту травмування, так як претензій він не до кого не має. Проте спричиненні тілесні ушкодження призвели до погіршення здоровя заявника та необхідності відновлення його стану, у звязку з чим діями відповідача позивачу спричинено матеріальної та моральної шкоди, які [PERSON] просить суд стягнути на його користь з відповідача в розмірі 14 040,00 грн. матеріальної та 10000,00 грн. моральної шкоди відповідно. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі, зазначивши, що, незважаючи на невизнання відповідачем своєї вини та факту спричинення тілесних ушкоджень позивачеві в судовому розгляді, відповідач в усному спілкуванні з представником позивача визнав факт спричинення тілесних пошкоджень позивачеві при викладених в позові обставинах. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення в повному обсязі, пояснивши, що взагалі не знаходився в той час і в тому місці, як зазначив позивач в позовній заяві. Крім того, ніколи ніяких тілесних пошкоджень відповідачеві не спричиняв, охарактеризувавши позивача як людину, що постійно зловживає спиртним напоями на протязі тривалого періоду часу. Окремо відповідач зазначив, що взагалі не розуміє з яких підстав позивач звернувся до суду з позовною заявою про відшкодування шкоди саме до нього як відповідача, оскільки ніколи ніяких тілесних пошкоджень позивачу не спричиняв, його представникові факту спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] ніколи не визнавав, у звязку з чим просив суд відмовити у задоволенні вказаного позову. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до обставин, викладених заявником у позовній заяви, відповідач 19.09.2014 року в період часу з 14год. 00хв. по 15год. 00хв., перебуваючи біля магазину ПП Сербін по вул.Молодіжна,18 в с.Зоря Пятихатського району Дніпропетровської області, заподіяв [PERSON] тілесні ушкодження, у звязку з чим 20.09.2014 року позивач [PERSON] був госпіталізований до приймального відділення Пятихатської ЦРЛ, а надалі до Криворізької міської лікарні №8 Дніпропетровської області з діагнозом ЗТЖ, двохмоментний розрив селезінки, 21.09.2014 року позивачеві зроблено операцію з видалення селезінки. Згідно повідомлення КЗ «Пятихатська центральна района лікарня» Дніпропетровської обласної ради» вих.№839/15 від 09.04.2015 року на адвокатський запит вих. №31/03-15/18 від 02.04.2015 року [PERSON] звертався до приймального відділення зазначеного комунального закладу 20.09.2014 року з діагнозом:защемлена пупкова грижа, та був скерований до Криворізької міської клінічної лікарні №8 Дніпропетровської області. Відповідно довідки КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня №8 Дніпропетровської обласної ради» завих.№1200 від 28.05.2015 року [PERSON] поступив в хірургічне відділення даної лікарні 20.09.2014 року, факт будь-якої травми при госпіталізації заперечував, 21.09.2014 року проведена операція - лапаратомія, спленектомія, дренування черевної порожнини, в доопераційний, післяопераційний періоди [PERSON] отримував лікування та ліки за наведеним переліком, 30.09.2014 року самовільно покинув відділення та виписаний за порушення лікарняного режиму, що не оспорюється особам. Згідно виписки з медичної карти амбулаторного хворого хірургічного відділення КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня №8»ДОР» за №3643/970 [PERSON] в період з 20.09.2014 року по 30.09.2014 року перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні, основний діагноз ЗТЖ, двумоментний розрив селезінки, супутній діагноз защемлена пупкова грижа, виписаний за порушення лікарняного режиму (самовільно покинув відділення). Як зазначено в позовній заяві та підтверджено представником позивача в судовому розгляді, 22.09.2014 року позивач в приміщенні Криворізької міської лікарні №8 Дніпропетровської області заявив співробітникам Тернівського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровської області про відмову від будь-якого розслідування обставин щодо факту отримання ним тілесних ушкоджень та надав письмову заяву з проханням припинити розгляд та встановлення цих обставин по факту травмування, претензій до жодної особи не має. Листом начальника Тернівського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровської області [PERSON] від 12.10.2014 року підтверджено факт звернення позивача з письмовою заявою про припинення усілякого розгляду справи по факту його травмування на підставі відсутності у позивача претензій до жодної особи та відсутності бажання звертатися до органів міліції, суду чи прокуратури, у звязку з чим перевірка по факту травмування [PERSON] закінчено. В обґрунтування суми матеріальної шкоди позивачем в позовній заяві вказано на загальну вартість ліків, придбаних на лікування у доопераційний та післяопераційний періоди, копії платіжних документів на придбання яких додано до позовної заяви, в обґрунтування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. вказано на порушення звичайного режиму харчування, відчування сильних фізичних болів в животі та душевних страждань, спричинених окрім іншого відмовами відповідача в позасудовому порядку відшкодувати спричинену шкоду. Суд зазначає, що розглядаючи заявлені вимоги про відшкодування шкоди, необхідно встановити, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відтак у даних правовідносинах щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої здоровю потерпілого [PERSON], необхідно встановити факт заподіяння шкоди, у випадку наявності шкоди - встановити особу, яка її заподіяла, а також, що дії останньої були неправомірними і між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Згідно частини 1\~статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2\~ст. 1166 ЦК України). Проте судовим розглядом справи встановлено відсутність таких умов та факту заподіяння шкоди [PERSON] відповідачем з огляду на наступне Згідно положень ч.ч.2-4 ст.10 ЦПК України, яка закріплює зміст принципу змагальності цивільного судочинства, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст . 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно положень ч.ч.2,3 ст.58 ЦПК України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України). Положення ст.60 ЦПК України встановлюють, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ч.1 ст.137 ЦПК України передбачає, що у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі. Розяснивши права особам, які беруть участь у справі, в т.ч. право витребування доказів на підтвердження заявлених вимог чи заперечень, жодною особою, яка бере участь у справі, клопотання/заяви про витребування доказів до суду не подано, як і не зазначено жодною особою, яка бере участь у справі, про підстави для звільнення від доказування обставин, на які вони посилаються в обґрунтування вимог/заперечень. Відповідно до ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Згідно до п.п.1),2) ч.1 ст.214 ЦПК України суд під час ухвалення рішення суд окрім іншого вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. Суд зазначає, що оскільки позивачем (представником позивача) не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження обставин спричинення будь-яких ушкоджень в період з 19.09.2014 року по 22.09.2014 року включно саме відповідачем (будь-якою іншою зазначеною ним особою), як і не заявлено клопотання про витребування будь-якого доказу, підстав для звільнення від доказування будь-якої обставини не вказано, суд вважає посилання відповідача на спричинення йому тілесних ушкоджень 19.09.2014 року саме відповідачем необґрунтованими та не підтвердженими жодними наданими для дослідження доказами. З цих же підстав суд вважає необґрунтованими та не підтвердженими жодними наданими для дослідження доказами посилання позивача та його представника на причинно-наслідковий звязок між отриманнями позивачем від відповідача (будь-якої іншої зазначеної особи) тілесними ушкодженнями та настанням тих наслідків (лікування та перенесена операція), що призвели до спричинення [PERSON] матеріальної та моральної шкоди, зазначених в позовній заяві. Суд критично оцінює посилання позивача як на доказ спричинення тілесних ушкоджень та вчинення щодо позивача протиправних дій відповідачем на копії медичних документів, оскільки вони жодним чином не вказують на наявність протиправних дій саме відповідача щодо [PERSON] Надані позивачем копії квитанцій придбання ліків та власноручний розрахунок витрат на медикаменти на лікування належним чином не підтверджують факт понесення відповідних витрат позивачем через відповідні дії (бездіяльність) відповідача. Крім того суд враховує добровільне заперечення позивача на проведення досудового слідства в рамках кримінального провадження по факту його травмування з метою встановлення винної особи та притягнення особи до відповідальності, що не оспорюється представником позивача в судовому розгляді. Відтак, в судовому розгляді справи на підставі наданих для дослідження суду доказів не встановлено факт заподіяння шкоди (матеріальної та моральної) позивачеві будь-якими діями (бездіяльністю) відповідача, як і не встановлено протиправність (неправомірність) дій (бездіяльності) відповідача, що призвели до спричинення будь-якої шкоди позивачеві, та/або вина відповідача у спричиненні шкоди позивачеві. Не надано до суду також будь-якого доказу встановлення вини якоїсь особи у спричиненні будь-яких тілесних пошкоджень заявникові, на які посилається [PERSON] у позові. На підставі наведеного суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення матеріальної шкоди. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди суд звертає увагу на наступне.\~ Стаття 23 ЦК України\~встановлює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Враховуючи недоведеність в судовому розгляді факту заподіяння позивачу шкоди будь-якими діями в(бездіяльністю) відповідача та/або протиправності дій (бездіяльності) відповідача, наявності його вини та безпосереднього причинного зв'язку з спричиненням шкоди позивачеві, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. У звязку з вищевикладеним, суд вважає заявлені позовні вимоги про стягнення на користь позивача з відповідача спричиненої останнім матеріальної та моральної шкоди [PERSON] необґрунтованими встановленими обставинами та не підтвердженими дослідженими по справі доказами, у звязку з чим відмовляє в їх задоволенні повністю. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд керується\~ положеннями ст.88 ЦПК України\~ та оскільки в позовних вимогах відмовлено, понесені позивачем судові витрати не стягуються з відповідача. В судовому засіданні за згодою осіб, які беруть участь у справі, на підставі ст.218 ЦПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Виходячи з вищевикладеного,

Outcome: dismissed