Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Департамент реєстрації Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що він є власником квартири [ADDRESS] . З відповідачем по справі позивач перебував у фактично шлюбних відносинах, без реєстрації шлюбу. Сторони мають спільних дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В спірній квартирі зареєстровані сторони по справі та їх діти. В травні 2016 року сторони припинили введення спільного господарства та сумісне проживання, після чого відповідач добровільно покинула місце своєї реєстрації та проживання та з цього часу не мешкає в спірній квартирі, оплату за комунальні послуги не здійснює та житлом не цікавиться. Будь-яких перешкод у користуванні відповідачем житловим приміщенням, позивач не чинив. Посилаючись на вказані обставини, позивач вважає , що відповідач без поважних причин не мешкає в спірній квартирі більш трьох років, у зв`язку з чим є такою що втратила право користування житловим приміщенням. 01.10.2019 року було винесено заочне рішення по справі , яким позовні вимоги [PERSON] були задоволені. Ухвалою суду від 10.12.2019 року заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01.10.2019 року було скасовано. 23.12.2019 року від відповідача [PERSON] надійшов зустрічний позовов до [PERSON] , третя особа: Департамент реєстрації Харківської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права на користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення. В обґрунтування зустрічного позову , позивач посилається на те , що вона разом із [PERSON] проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу , за період спільного проживання у них народилось двоє дітей. У спірній квартирі позивач [PERSON] проживала з 2005 року. Сумісне життя не склалось , та сторони розірвали стосунки , але позивач продовжувала проживати у спірній квартирі , в якій знаходились її меблі та речі , але відповідач постійно виганяв її з квартири та забирав ключі. Відповідач вигнав позивача з квартири останній раз на початку червня 2019 року , та став чинити перешкоди у користуванні квартирою , не впускає її до квартири , не віддав частину майна , та її особисті речі. Ухвалою суду від 06.02.2020 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Департамент реєстрації Харківської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права на користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення, до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Департамент реєстрації Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Представник позивача в судовому засіданні підтримали доводи позовної заяви та просили позов задовольнити, проти зустрічного позову заперечували в повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні , пояснив , що відповідач не проживає у спірній квартирі три роки , її речей в квартирі не має. З травня 2016 року сторони припинили сімейні відносини , відповідач добровільно зібрала речі та виїхала з квартири , оскільки в неї з`явився новий чоловік , тобто була інша родина. З цього часу відповідач і не мешкає у спірній квартирі. У 2018 році , коли позивач з дітьми перебував у таборі на відпочинку , то позивач дозволив [PERSON] погостювати декілька днів , оскільки у неї були проблеми у новій родині. У неї були ключі від квартири , оскільки вона приводить дітей до батька. Відповідач станом квартири не цікавиться , її речей там не знаходиться , та вона там не живе , за комунальні послуги не сплачує. Проти зустрічного позову заперечує , так як він не ґрунтується на доказах. Стосовно виклику поліції , представник позивача зазначив , що поліція викликалась лише один раз , з причин того , що була сварка між позивачем та відповідачем в квартирі. В 2019 році відповідач не мешкала в квартирі , з квартири її ніхто не виганяв , у відповідача були ключі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти первісного позову заперечувала в повному обсязі , та пояснила , що відповідач проживала з позивачем однією сім`єю до березня 2016 року , а у спірній квартирі по жовтень 2016 року. Через те , що позивач постійно брав кредитні кошти та ім`я відповідача , а відповідач їх повертала , у сторін постійно виникали сварки. Восени 2016 року відповідач намагалась вселитись в квартиру , але позивач чинив їй в цьому перешкоди , не віддавав її речі. Мати позивача не пустила відповідача до квартири та викликала поліцію. Після жовтня 2016 року сторони домовились , що діти будуть мешкати по тижню у кожного з батьків. В квітні 2019 року відповідач забрала дітей та звернулась до суду з заявою про стягнення аліментів , але потім залишила заяву без розгляду, та повернула гроші шляхом укладення мирової угоди. Влітку 2018 року [PERSON] поїхав на відпочинок , а [PERSON] три тижні мешкала у квартирі разом із дітьми. В травні 2019 року відповідач також проживала два тижні у квартирі та намагалась налагодити стосунки , але з цього нічого не вийшло. Ключі від квартири позивач забрав. Представником третьої особи до суду подані письмові пояснення , в яких представник зазначив про розгляд справи за його відсутністю та просив ухвалити рішення по справі у відповідності до вимог чинного законодавства. Суд, заслухавши доводи представників сторін , допитавши свідків та дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог за первісним позовом з наступних підстав. Як визначено ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності від 10.04.2001 року, квартира [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] , тобто позивачу по справі. Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 18.06.2019 року, у спірній квартирі зареєстровані в тому числі позивач та відповідач. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила , що у 2016 році в кінці травня вона приїхала , до свого сина , позивача по справі , він зателефонував та сказав , що [PERSON] зібрала речі, та пішла від нього коли свідок приїхала до квартири сина , то речей відповідача вже не було , але син сказав , що не може її вигнати. Свідок постійно приїжджала до сина , але відповідача у квартирі не бачила. За адресою [ADDRESS] , також живе співробітниця свідка , зі слів співробітниці , їй відомо , що [PERSON] приїжджала , але у дім не заходила. Речей відповідача у квартирі немає. Син не перешкоджає [PERSON] заявлятись до квартири. Свідок зазначила , що сторони домовились , про те , що діти будуть проживати один тиждень з нею , а один тиждень з батьком. Відповідач пішла до іншого чоловіка. Сторони проживали у спірній квартирі з 2004 року. У 2018 році позивач дозволив відповідачу декілька днів пожити у квартирі , оскільки їй ніде було жити, а позивач в той час був на відпочинку. Восени 2016 року , дійсно визивалась поліція , але з якого приводу свідок не пам`ятає. З осені 2019 року , діти також не проживають у спірній квартирі разом із батьком , оскільки відповідач забрала їх. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила , що [PERSON] її брат. Спірну квартиру він придбав у кредит з першою дружиною. [PERSON] знімала кімнату у її брата , а потім вони стали проживати разом , та брат її там зареєстрував. [PERSON] не влаштовувало , що брат мало заробляє , тому вона пішла до іншого чоловіка. [PERSON] почала уходити з 2014 року, сказала , що вона чорнобилець та буде лягати до лікарні по два тижні на місяць. Діти жили з братом. В травні 2016 року [PERSON] стала збирати свої речі, та пішла від брата , влітку діти жили з братом. Свідок підтвердила , що між сторонами була домовленість , про те , що діти будуть проживати по одному тижню з кожним з батьків. Коли молодший син захворів , брату не давали лікарняний , оскільки у дітей є мати та вона ніде не працює, тоді він був змушений звернутись до органів опіки , для складання акту обстеження умов проживання. З 2018 року позивач проживав з іншою жінкою. З 2016 року [PERSON] не проживала у спірній квартирі. Сторони проживали разом у цивільному шлюбі з 2006 року , перша дитина народилась у [INFO] . Свідок пояснила , що у брата в квартирі вона буває два рази на тиждень , діти постійно проживали з батьком до кінця 2019 року . В серпні 2019 року сторони домовились , що діти житимуть по два тижні з кожним з батьків. Сварки почались через те , що з брата почали стягувати аліменти на дитину від першого шлюбу , і [PERSON] сказала , щоб [PERSON] йшов та брав кредит , оскільки їй не вистачає грошей. Свідок [PERSON] в судовому засіданні , пояснив , що [PERSON] вона знає з 2014 року , вони з нею разом працюють. Точну адресу де проживала [PERSON] вона не знає , лише знає , що десь на пр-ті Московському в м. Харкові. У 2016 році чоловік вигнав [PERSON] [PERSON] постійно просив у [PERSON] гроші , вона брала кредит , а [PERSON] витратив ці гроші. [PERSON] проживала у свідка два тижні , потім ще в 2018 році оскільки стосунки між сторонами не покращились , та [PERSON] постійно виганяв [PERSON] з квартири , і потім вона зняла кімнату. Діти жили тиждень у матері , а тиждень у батька , зараз більше року діти проживають разом із матір`ю. [PERSON] не пускає [PERSON] до квартири. Про стосунки між сторонами та про те , що [PERSON] виганяв [PERSON] з квартири свідку відомо зі слів [PERSON] . З [PERSON] свідок особисто не знайома і у спірній квартирі ніколи не була. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила , що [PERSON] по справі це її зять , а [PERSON] її донька. У спірній квартирі донька стала жити з 2005 року , з [PERSON] у них народилось двоє дітей 2006 та 2010 років народження , але стосунки в них погіршились з 2007 року. В 2016 році [PERSON] брав кредити , але [PERSON] грошей не давав , тому донька і пішла від нього, та [PERSON] забрав ключі від квартири. У 2018 році , [PERSON] останній раз жила в квартирі , коли годувала морських свинок , в той час коли [PERSON] був на відпочинку. З 2019 року [PERSON] не проживає у спірній квартирі. Між ними була домовленість , про те , що діти будуть проживати по одному тижню з кожним з батьків. Коли [PERSON] намагалась зайти до квартири , [PERSON] почав її бити і вона викликала поліцію. [PERSON] змінив замки у квартирі у 2016 році, а [PERSON] користувалась ключами дітей. Діти стали проживати разом з [PERSON] з квітня 2019 року. Восени 2016 року [PERSON] остаточно пішла з квартири , оскільки [PERSON] її вигнав. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним право користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. Згідно із статтею 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Враховуючи вищевказані обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. Щодо зустрічного позову [PERSON] , суд дійшов до наступного. Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини першої статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом положень ст.41 Конституції України, ст.ст.179, 181, 316, 317, 319, 321, 328 ЦК України правом власності є право особи на річ (нерухоме майно, різновидами якого житловий будинок), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести по-перше факт відсутності відповідача понад встановлені строки у жилому приміщенні і по-друге - без поважних причин. В ході розгляду справи судом встановлено , що [PERSON] з травня 2016 року не є членом сім`ї позивача , не веде з ним спільного господарства не доглядає за житлом , без поважних причин передбачених ЦК України , не проживала у спірній квартирі з 2016 року , що також підтверджується показами свідків. Крім того , спірна квартира була придбана позивачем в попередньому шлюбі , та відповідач не має жодних законних підстав на володіння або розпорядження цим житлом. Оскільки у судовому засіданні було встановлено , з досліджених судом доказів - допиту свідків , що [PERSON] втратила право на користування спірною квартирою у зв`язку з її відсутністю без поважних причин з травня 2016 року , то суд , відмовляє [PERSON] у визнанні за нею права користування житловим приміщенням , розташованим за адресою : [ADDRESS] , та усуненні перешкод у користуванні ним та вселені. Суд відмовляє [PERSON] у встановлені факту проживання однією сім`єю , враховуючи , що встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю необхідно було позивачу за зустрічним позовом саме для визнання права користування спірним житловим приміщенням , та приймаючи до уваги , що суд встановлює факти що мають юридичне значення якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян , а оскільки суд дійшов висновку про відмову [PERSON] у визнанні права на користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення , то і у встановлені вищезазначеного факту немає правових підстав. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768, 40грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved