Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить поділити в натурі між ним, [PERSON], [PERSON] та\~[PERSON] житловий будинок,\~який розташовано\~за адресою: м. Мелітополь,\~вул. Гетьманська, буд. № 54, та визнати за ним, [PERSON], право власності на житлові приміщення в будинку під літерами 1 1 площею 5,5 м 2, 1 2 площею 5,9 м 2, 1 3 площею 5,3 м 2, 1 4 площею 12,1 м 2 та 1 5 площею 5,6 м 2, гараж, який позначено на плані літерою Д 1, сарай, який позначено на плані літерою В 1 та ПД підвал із шейкою (в В 1), які розташовані за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Гетьманська, буд. № 54. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що йому, [PERSON], належить 43/100 частин житлового будинку, який розташовано за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Гетьманська, буд. № 54. Іншими співвласниками вищевказаного житлового будинку є відповідачі по справі [PERSON] із часткою 53/100 та [PERSON] із часткою 4/100. Вищевказаний житловий будинок ще з 1953 року, тобто ще до набуття ним права власності, фактично розділено на дві окремі квартири. Він користуюсь квартирою № 1 та житловими приміщеннями під літерами 1 1 площею 5,5 м 2, 1 2 площею 5,9 м 2, 1 3 площею 5,3 м 2, 1 4 площею 12,1 м2 та 1 5 площею 5,6 м 2. Крім користування означеною частиною житлового будинку він постійно користується гаражем та сараєм. Інші співвласники погоджуються, що цей гараж та сарай належить йому. Іншою частиною будинку та спільно користуються відповідачі по справі. Таким чином між ними, як власниками,\~досягнуто домовленість, щодо фактичного поділу в натурі житлового будинку, який знаходиться в їхній спільній частковій власності та який розташовано за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Гетьманська,\~буд.\~№ 54\~та проведено\~такий поділ. Він неодноразово звертався до відповідачів з проханням з'явитися до нотаріуса та укласти договір добровільного поділу майна, що є у\~їхній спільній\~частковій власності, але вони\~відмовляються це\~робити,\~у звязку\~із чим\~він змушений\~звернутися до\~суду за захистом своїх прав. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, на позові наполягає. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі про дату, час та місце слухання справи повідомленні належним чином. В матеріалах справи наявна заява відповідача [PERSON] про визнання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність. Відповідач [PERSON], про поважні причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, відзив на позов не надав. З урахуванням викладеного, суд визнає неявку відповідача неповажною. Зі згоди позивача суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, обєктивному та всебічному зясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння,користування та розпорядження своїм майном визначено статтею 317 ЦК України. Стаття 321\~ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійснені лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Матеріалами цивільної справи встановлено, що [PERSON], належить 43/100 частин житлового будинку, який розташовано за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Гетьманська, буд. № 54, що підтверджується договором купівлі-продажу від 23 липня 2010 року та витягом про реєстрацію права власності від 31 липня 2010 року./а.с.6, 7/ Іншими співвласниками вищевказаного житлового будинку є відповідачі по справі [PERSON] із часткою 53/100 та [PERSON] із часткою 4/100, що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Гетьманська, буд. № 54, від 26 березня 2004 року із змінами./а.с.8-10/ Вищевказаний житловий будинок ще з 1953 року, тобто ще до набуття позивачем права власності, фактично розділено на дві окремі квартири. Позивач користується квартирою № 1 та житловими приміщеннями під літерами 1 1 площею 5,5 м 2, 1 2 площею 5,9 м 2, 1 3 площею 5,3 м 2, 1 4 площею 12,1 м2 та 1 5 площею 5,6 м 2. Крім користування означеною частиною житлового будинку позивач постійно користується гаражем та сараєм. Інші співвласники вказаного будинку погоджуються, що цей гараж та сарай належить позивачу. Іншою частиною будинку та спільно користуються відповідачі по справі. Таким чином між сторонами, як власниками\~спірного будинку,\~досягнуто домовленість, щодо фактичного поділу в натурі житлового будинку, який знаходиться в їхній спільній частковій власності та який розташовано за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Гетьманська, буд. № 54 та проведено такий поділ. Відповідно до ст. 364 ЦК України,співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Тобто, співвласнику надається право самостійно розпоряджатися своєю часткою у спільній частковій власності. Однією з правових форм такого розпорядження є право співвласника на виділ у натурі частки із спільного майна. З виділом учаснику спільної власності на будинок його частки в натурі спільна власність на неї припиняється. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. При виділенні в натурі частки із спільної часткової власності, право спільної часткової власності припиняється. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України,власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками, згідно ч. 1 ст. 367 ЦК України, за домовленістю між ними. Згідно вимог\~ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. З аналізу правовстановлюючих документів на обєкт нерухомого майна та положень ст.\~356\~ЦК України вбачається, що позивач та відповідачі є суб'єктами спільної часткової власності. Відповідно до ст. 358 ЦК України,право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. З розяснень, наданих у п. 6\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», (з подальшими змінами), при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.\~115\~ЦК України, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Приймаючи до уваги технічну можливість та порядок користування житловим будинком, який склався між співвласниками з урахуванням належних кожному часток, суд приходить до висновку, що з метою захисту інтересів кожного з співвласників житлового будинку та виходячи з встановленого порядку фактичного використання сторонами приміщень в житловому будинку, право спільної часткової власності слід припинити та провести поділ житлового будинку в натурі. Судові витрати слід віднести за рахунок позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved