Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з цивільним позовом в якому просить визнати за ним право власності на спадкове майно на 2/3 частки квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON], який помер 31 грудня 2015 року. В обгрунтування зазначив, що згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Третьої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON] від 5го серпня 2016 року, реєстраційний № 2-240, він є власником 1/3 частки квартири [ADDRESS]. Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 28 грудня 1998 року, (реєстраційний № 3-98-143446-ц, виданого центром приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради, [ADDRESS] належить [PERSON] та членам його сімї: [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Згідно договору дарування частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] від 31 грудня 2004 року за реєстровим № 1-3488, дід та баба позивача: [PERSON] та [PERSON], які були зареєстровані та проживали за адресою: [INFO] передали безкоштовно їх сину батьку позивача [PERSON], який теж був зареєстрован та проживав у цієї ж квартирі в дар 2/3 частини [ADDRESS], але право власності на 2/3 частки квартири у батька [PERSON] [PERSON] не виникло, так як він не зареєстрував цей договір в КП «Харківське бюро технічної інвентаризації», а такий правочин є вчиненим тільки з моменту його державної реєстрації. Дід позивача [PERSON] помер 3 січня 2011 року. Бабка позивача [PERSON] померла 4 листопада 2007 року. Батько позивача [PERSON] помер 31 грудня 2015 року. У встановлений законом шестимісячний строк 21 березня 2016 року, позивач звернувся у Третю Харківську державну нотаріальну контору з письмовою заявою про прийняття спадщини та видачу на його імя Свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилося після смерті його батька [PERSON], померлого 31 грудня 2015 року, а саме на 2/3 частки [ADDRESS]. 5 серпня 2016 року за № 1431/02-31 з Третьої Харківської державної нотаріальної контори позивач отримав Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої видати Свідоцтво про право на спадщину на 2/3 частки [ADDRESS] неможливо, так як право власності на цю частку на імя померлого [PERSON] в реєстрі прав власності на нерухоме майно зареєстроване не було, тому позивач і звернувся до суду про визнання права власності на спадкове майно на 2/3 частки квартири в порядку спадкування за законом. Представник відповідача Територіально громади, в особі Харківської міської ради в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Представник третьої особи Третьої Харківської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Відповідно норми ч.5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути, видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Також у відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи зазначене, суд розглядає даний позов в межах заявлених вимог та на підставі доказів наданих сторонами у відповідності до ч.2 ст.27 ЦПК України Суд, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Третьої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON] від 5 серпня 2016 року, реєстраційний № 2-240 [PERSON] є власником 1/3 частки [ADDRESS]. Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 28 грудня 1998 року, (реєстраційний № 3-98-143446-ц, виданого центром приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради, [ADDRESS] належить [PERSON] та членам його сімї: [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Згідно договору дарування частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] від 31 грудня 2004 року за реєстровим № 1-3488, дід та баба позивача: [PERSON] та [PERSON], які були зареєстровані та проживали за адресою: [INFO] передали безкоштовно їх сину батьку позивача [PERSON], який теж був зареєстрован та проживав у цієї ж квартирі в дар 2/3 частини [ADDRESS], але право власності на 2/3 частки квартири у батька [PERSON] [PERSON] не виникло, так як він не зареєстрував цей договір в КП «Харківське бюро технічної інвентаризації», а такий правочин є вчиненим тільки з моменту його державної реєстрації. Момент виникнення права власності на майно виникає не тільки за необхідності нотаріального посвідчення такого договору (ч. 3 ст. 334 ЦК України), а й при виконанні ще однієї обовязкової умови державної реєстрації такого договору (ч. 4 ст. 334 ЦК України). Вивчивши матеріали спадкової справи суд приходить до висновку, що батько позивача [PERSON] помер 31 грудня 2015 року. У встановлений законом шестимісячний строк 21 березня 2016 року позивач звернувся у Третю Харківську державну нотаріальну контору з письмовою заявою про прийняття спадчини та видачу на його імя Свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилось після смерті його батька [PERSON], померлого 31 грудня 2015 року, а саме на 2/3 частки [ADDRESS]. У той же день 21 березня 2016 року до Спадкового реєстру державним нотаріусом Третьої Харківської державної нотаріальної контори внесено реєстраційний запис, згідно якого заведена спадкова справа № 105/2016; номер у спадковому реєстрі 58735794. При цьому позивач надав до Третьої Харківської державної нотаріальної контори правовстановлюючий документ на вищевказане спадкове майно, а саме Договір дарування частини квартири, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] від 31 грудня 2004 року за реєстровим № 1 3488 згідно якого його дід та баба: [PERSON] та [PERSON], які були зареєстровані та проживали за адресою: [INFO] передали безкоштовно їх сину батьку позивача [PERSON], який теж був зареєстрован та проживав у цієї ж квартирі в дар 2/3 частини [ADDRESS]. 5 серпня 2016 року за № 1431/02-31 з Третьої Харківської державної нотаріальної контори позивач отримав Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої видати Свідоцтво про право на спадщину на 2/3 частки кв. 139 про пр-ту Московському 102/112 в м. Харкові неможливо, так як право власності на цю частку на імя померлого [PERSON] в реєстрі прав власності на нерухоме майно зареєстровано не було. В матеріалах спадкової справи знаходиться довідка з КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 2.07.2016 року за № 1004848, згідно якої право власності на 2/3 частки цієї квартири зареєстровано за [PERSON] та [PERSON], які згідно вищевказаного договору дарування подарували 2/3 частки квартири [PERSON]. Судом встановлено, що крім позивача [PERSON], інших спадкоємців на спадкове майно, яке залишилося після смерті його батька [PERSON] немає. Дід позивача [PERSON] помер 3 січня 2011 року. Бабка позивача [PERSON] померла 4 листопада 2007 року. Мати позивача [PERSON] проживає у м. Зміїв харківської області. Судом встановлено, що шлюб між батьками позивача не був зареєстрован. Проживали [PERSON] і [PERSON] спільно до 1995 року, а з 1995 року, коли [PERSON] виповнилося 9 років, [PERSON] оставила його з батьком та переїхала у м. Зміїв харківської області, де зараз і проживає зі своєю новою сімєю. Умовою призвання до спадкування іншого супруга визнається зареєстрований шлюб з померлою особою. Для спадкування шлюбні відносини повинні бути зареєстровані у встановленому законом порядку, але шлюб між батьками [PERSON] не був зареєстрований та на день смерті його батька [PERSON], [PERSON] і [PERSON] вже спільно не проживали більше 20 років. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України: « У разі відсутності заповіту … право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу». Згідно ст. 1261 ЦК України: «У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця …, той з подружжя, який його пережив та батьки». [PERSON] є рідним сином свого померлого батька та єдиним спадкоємцем. Інших спадкоємців, крім нього, на спадкове майно, що залишилося після смерті його батька немає. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні судом обставини справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню Враховуючи викладене та

Outcome: approved