Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до Валківського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу у розмірі 123481,55 грн, що складається з: заборгованості за основним зобов`язанням у розмірі 88803,00 грн; 3 % річних у розмірі 4138,76 грн; пені у розмірі 20380,73 грн та інфляційних витрат у розмірі 10159,06 грн. Заочним рішенням Валківського районного суду Харківської області від 16.11.2021 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму основного боргу за договором позики від 25 листопада 2019 року у розмірі 88803 (вісімдесят вісім тисяч вісімсот три) грн 00 коп, 3 % річних у розмірі 4138 (чотири тисячі сто тридцять вісім) грн 76 коп., та пеню у розмірі 20380 (двадцять тисяч триста вісімдесят) грн 73 коп. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. 23.11.2021 року до Валківського районного суду Харківської області надійшла заява представника позивача [PERSON] - адвоката Філімонової Олени Сергіївни про ухвалення додаткового рішення по справі, яке обґрунтовано тим, що, суд, при ухваленні рішення по справі, не вирішив питання про судові витрати в частині відшкодування витрат на правничу допомогу. З огляду на викладене, просить ухвалити додаткове рішення та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн. У судове засідання позивач та його представник не з`явились. Представником позивача направлено до суду заяву, у якій остання заяву підтримала та просить задовольнити, а також проводити розгляд заяви без її участі та участі позивача. Відповідач, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку. У провадженні Валківського районного суду Харківської області перебувала цивільна справа № 615/1191/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Заочним рішенням Валківського районного суду Харківської області від 16.11.2021 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики задоволено частково та вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму основного боргу за договором позики від 25 листопада 2019 року у розмірі 88803 (вісімдесят вісім тисяч вісімсот три) грн 00 коп, 3 % річних у розмірі 4138 (чотири тисячі сто тридцять вісім) грн 76 коп., та пеню у розмірі 20380 (двадцять тисяч триста вісімдесят) грн 73 коп. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1133 (одна тисяча сто тридцять три) грн 22 коп. витрат зі сплати судового збору. Частиною першою статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. У відповідності до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України). Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу. Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Зокрема, частиною другою вказаної статті встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, наведеного в частині четвертій статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу. Таким чином, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України). Вказана правова позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони узгоджується із правовою позицією, викладеною: в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19; у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 (провадження № 61-2679св20), від 19 серпня 2020 року у справі № 195/31/16-ц (провадження № 61-15811св19); у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: від 18 листопада 2020 року у справі № 922/3706/19, від 17 грудня 2020 року у справі № 922/3708/19. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності). Як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві в тому числі ставились вимоги щодо покладення судових витрат на відповідача. Також, із змісту позовної заяви вбачається, що орієнтовний розрахунок витрат на правничу допомогу складає 15000,00 грн. Крім того, у позовній заяві зазначається, що на момент подачі позову неможливо встановити точний розмір понесених позивачем судових витрат, у зв`язку з чим, докази щодо розміру судових витрат на надання правничої допомоги будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі щодо судових витрат пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, до якої були додані докази розміру таких витрат, представник позивача звернувся до суду 23.11.2021 року. З вищевикладеного вбачається, що представником позивача не порушені вимоги ч. 8 ст. 141 ЦПК України. З матеріалів справи, заяви про ухвалення додаткового рішення та доданих до неї документів вбачається, що 04.08.2021 року між адвокатом Філімоновою Оленою Сергіївною та [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги (надалі - договір). Згідно п. 1 розділу 1 договору, адвокат приймає доручення клієнта та бере на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу щодо: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень правових питань. Складання звернень (заяв, скарг, пропозицій) та інших документів правового характеру Складання процесуальних документів (заперечень, клопотань, претензій, позовних заяв, апеляційних і касаційних скарг, заяв про вжиття заходів забезпечення позову та інших документів відповідно до вимог процесуального законодавства). Представництва та захисту інтересів Клієнта в будь-яких органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також у судах під час здійснення цивільного господарського, адміністративного, кримінального та конституційного судочинства, провадження у справах про адміністративні правопорушення, органах державної виконавчої служби, органах Національної поліції України, прокуратури, та усiх інших правоохоронних органах, АТ «Укрпошта», органах Державної реєстраційної служби України, Міністерства юстиції України тощо з будь-яких питань. Відповідно до п. 3.1. розділу 3 договору, гонорар, який клієнт сплачує адвокату за надану в межах цього договору правову допомогу, визначається сторонами окремо додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього договору. Така додаткова угода може бути викладена у формі додатку до договору, який набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін. Згідно акта прийому-здачі наданих послуг від 05.08.2021 року № 1 за Договором про надання правової допомоги від 04.08.2021 року, складеного між адвокатом Філімоновою Оленою Сергіївною та [PERSON] , вартість послуг за договором, наданих адвокатом склала: вивчення документів, обсягом 0,5 год, вартістю 800,00 грн; надання усної консультації, обсягом 0,5 год, вартістю 800,00 грн; складання позовної заяви обсягом 1 год, вартістю 1600,00 грн, що разом складає 3200,00 грн. Відповідно до акта прийому-здачі наданих послуг від 17.11.2021 року № 2 за Договором про надання правової допомоги від 04.08.2021 року, складеного між адвокатом Філімоновою Оленою Сергіївною та Турченком Олександром Григоровичем, вартість послуг за договором, наданих адвокатом склала: представництво інтересів по справі № 615/1191/21 (складання процесуальних документів), обсягом 0,5 год, вартістю 800,00 грн. Таким чином, витрати [PERSON] на професійну правничу допомогу при розгляді справи за [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики обґрунтовано визначено саме у розмірі 4 000 грн, що відповідає умовам договору про надання правничої допомоги та підтверджено відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. Також встановлено, що вказані витрати пов`язані з розглядом цієї справи, є реальними, дійсними та необхідними. Крім того, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою або тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року в справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18). За таких обставин, приймаючи до уваги, що заочним рішенням Валківського районного суду Харківської області від 16.11.2021 року позов [PERSON] задоволено частково, відповідно, з урахуванням положень п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне провести розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 01.09.2021 року по справі № 761/14537/15-ц (провадження № 61-17359св20). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як вже було встановлено, позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача борг за договором позики у розмірі 123481,55 грн. Заочним рішенням Валківського районного суду Харківської області від 16.11.2021 року позов [PERSON] задоволено частково та стягнуто загальну суму боргу за договором позики у розмірі 113 322,49 грн. Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3670,91 грн (113322,49 / 123481,55 ? 4000). На підставі викладеного,

Outcome: approved