Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом Оріхівської сільської ради про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину, державного акту на земельну ділянку та державної реєстрації права власності на земельну ділянку. Свої вимоги мотивував тим, що він є сином померлого [PERSON] та внуком померлої [PERSON]. За життя його батько та бабуся були співвласниками житлового будинку з господарськими надвірними побудовами за адресою [ADDRESS] , що належав їм в рівних частках. Першою померла його бабуся [PERSON] [INFO]. За життя вона склала заповіт згідно з яким все її майно, де б воно не було та з чого б не складалося переходить до її сина [PERSON] (батька позивача). На момент смерті [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою [ADDRESS]. Після смерті його бабусі, батько, [PERSON], спадщину прийняв, однак оформити не встиг, оскільки помер [INFO], тобто через півтора місяці після смерті своєї матері. Заповіту за життя ним складено не було. Таким чином, він, [PERSON], став єдиним спадкоємцем після смерті свого батька за законом та отримав у Першій Лубенській державній нотаріальній конторі відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом від 11 червня 1999 року [NUMBER] Згідно зазначеного свідоцтва він успадкував житловий будинок з господарськими будівлями за адресою [ADDRESS], 1/2 частина якого належала його батькові, [PERSON] , а 1/2 - його матері, [PERSON] Таким чином, він успадкував в порядку спадкової трансмісії і майно бабусі, яке не встиг переоформити на себе його батько. Він вважав, що більше ніякого майна, яке б належало його батькові чи бабусі не існує . В липні - серпні 2015 року йому випадково стало відомо, що його рідна тітка [PERSON], (рідна сестра його батька, яка на час розгляду справи ,а саме, [INFO] померла), отримала в спадщину земельну частку (пай) після своєї матері , а його бабусі, [PERSON] З юридичної точки зору, такого не могло трапитися, оскільки відповідно до заповіту [PERSON], все її майно, де б воно не було та з чого б не складалося повинен успадкувати [PERSON] , як її єдиний спадкоємець за заповітом . Він, в свою чергу, являється його єдиним спадкоємцем, тому вирішив перевірити цю невідповідність, адже про наявність будь якого іншого майна у його бабусі йому не було відомо. Відповідно до відповіді на його запит до Управління Держгеокадастру у Лубенському районі Полтавської області від 10.08.2015 року, [PERSON] дійсно отримувала сертифікат на право на земельну частку (пай) [NUMBER] від 27.12.1996 року площею 4,33 умовних кадастрових гектари, виданий на підставі розпорядження голови Лубенської РДА №411 від 28.10.1996 року на території Оріхівської сільської ради, про що свідчить її особистий підпис у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) КСП «Україна» Лубенського району Полтавської області На його повторне звернення до Управління Держгеокадастру у Лубенському районі Полтавської області, він отримав лист № 31-1602-0.6-4120/2-15 від 17.11.2015 року, відповідно до якого, [PERSON] переоформила сертифікат на право на земельну частку (пай) на тереторії Оріхівської сільської ради [NUMBER] від 27.12.1996 року площею 4,33 га, виданий померлій [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину [NUMBER] від 05.04.2002 року Підставою ж видачі громадянці [PERSON] державного акта на право приватної власності на землю [NUMBER] від 31.05.2002 року стало рішення Оріхівської сільської ради від 20.03.2002 року. Оріхівська сільська рада в наданні йому будь-якої інформації відмовила в зв'язку з чим він змушений був звернутися за правовою допомогою. Його адвокатом було на адресу Оріхівської сільської ради направлено адвокатський запит з проханням надати копію її рішення від 20 березня 2002 року, яке стало підставою для передачі у власність [PERSON] у приватну власність земельної ділянки та видачі Державного акту [NUMBER] на її ім'я. Однак, відповідач направив відповідь за № 528 від 30.09.2015 року, згідно якої надання копії вищезазначеного рішення Оріхівської сільської ради є неможливим, оскільки воно вже передано на зберігання до архівного відділу Лубенської райдержадміністрації. На їх звернення архівний відділ Лубенської райдержадміністрації надав довідку № 07-02/37 від 06.10.2015 року, відповідно до якої протокол засідання сесії Оріхівської сільської ради 23-го скликання від 20.03.2002 року, як і відповідне рішення до нього щодо права на земельну ділянку [PERSON], до архівного відділу на зберігання не надходило. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкової трансмісії на земельну частку (пай) [NUMBER], виданого 27.12.1996 року Лубенською райдержадміністрацією [PERSON], яка заповідала все своє майно його батькові [PERSON] він звернувся до Першої Лубенської державної нотаріальної контори з відповідною заявою, однак отримав письмову відповідь за № 02-141/1178 від 10.12.2015 року, про те, що видати йому свідоцтво не має можливості, оскільки [PERSON] отримала спадщину від померлої [PERSON], земельну ділянку (пай) розміром 4,33 умовних кадастрових гектари, яка перебувала у колективній власності КСП «Україна» Лубенського району Полтавської області, на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай) [NUMBER], виданого 27.12.1996 року Лубенською районною Державною адміністрацією Полтавської області. Вважає, що свідоцтво про право на спадщину за законом від 05.04.2002 року, Державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER] на ім'я [PERSON] є незаконним. Прохав суд винести рішення, яким визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом [NUMBER] від 05.04.2002 року, видане [PERSON]. Визнати недійсним та скасувати державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER] від 31.05.2002 року, виданий [PERSON]. Визнати недійсним та скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за реєстраційним номером нерухомого майна 165286453228, за адресою Полтавська обл., Лубенський р-н, Оріхівська сільська рада, за кадастровим номером [NUMBER], на ім'я [PERSON]. Внести до Державного реєстру речових прав відповідний запис про скасування державної реєстрації прав на земельну ділянку за адресою Полтавська область, Лубенський район, сільська рада Оріхівська, за кадастровим номером [NUMBER], та припинити право власності [PERSON] на неї. В судовому засіданні позивач та його представник адвокат Янченко С.І. змінені позовні вимоги підтримали, прохали позов задовольнити. Представник Оріхівської сільської ради Розумій О.І. в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Представник Управління Держгеокадастру у Лубенському районі в судове засідання не з'явився, виконуючий обов'язки начальника звернувся до суду з заявою в якій прохав справу слухати без участі їх представника, по суті позову покладаються на розсуд суду. Представник Першої Лубенської державної нотаріальної контори в судовому засіданні з приводу позову покладалась на розсуд суду. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши всі подані письмові докази у справі та беручи до уваги докази сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач є сином померлого [PERSON] та внуком померлої [PERSON]. За життя батько та бабуся позивача були співвласниками житлового будинку з господарськими надвірними побудовами за адресою [ADDRESS] , що належав їм в рівних частках. Бабуся позивача, [PERSON], померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] (а.с.11). За життя вона склала заповіт, згідно з яким все її майно, де б воно не було та з чого б не складалося переходить до її сина [PERSON] (батька позивача). Зокрема, у вищевказаному заповіті окремо зазначено і сертифікат на право на земельну частку (пай) [NUMBER], виданий Лубенською райдержадміністрацією 27.12.1996 року(а.с.13). На момент смерті [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою [ADDRESS]. Після смерті [PERSON], батько позивача, [PERSON], спадщину прийняв, однак оформити не встиг, оскільки помер [INFO], тобто через півтора місяці після смерті своєї матері, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER](а.с.12). Заповіту за життя ним складено не було. Таким чином, позивач [PERSON], став єдиним спадкоємцем після смерті свого батька за законом та отримав у Першій Лубенській державній нотаріальній конторі відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом від 11 червня 1999 року [NUMBER] Згідно зазначеного свідоцтва він успадкував житловий будинок з господарськими будівлями за адресою [ADDRESS], 1/2 частина якого належала його батькові, [PERSON] , а 1/2 - батьковій матері, [PERSON] Таким чином, позивач успадкував в порядку спадкової трансмісії і майно бабусі, яке не встиг переоформити на себе батько позивача (а.с.14). Як стверджує позивач, він вважав, що більше ніякого майна, яке б належало його батькові чи бабусі не існує . Влітку 2015 року позивачу випадково стало відомо, що його рідна тітка [PERSON], (рідна сестра його батька, яка на час розгляду спрви ,а саме, [INFO] вже померла), отримала в спадщину земельну частку (пай) після своєї матері , а бабусі позивача, [PERSON] Відповідно до заповіту [PERSON], все її майно, де б воно не було та з чого б не складалося повинен успадкувати [PERSON] , як її єдиний спадкоємець за заповітом. Позивач, в свою чергу, являється його єдиним спадкоємцем, тому вирішив перевірити цю невідповідність, адже про наявність будь якого іншого майна у його бабусі йому не було відомо. Як вбачається з листа Управління Держгеокадастру у Лубенському районі Полтавської області від 10.08.2015 року, [PERSON] дійсно отримувала сертифікат на право на земельну частку (пай) [NUMBER] від 27.12.1996 року площею 4,33 умовних кадастрових гектари, виданий на підставі розпорядження голови Лубенської РДА №411 від 28.10.1996 року на території Оріхівської сільської ради, про що свідчить її особистий підпис у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) КСП «Україна» Лубенського району Полтавської області (а.с.18). Відповідно до листа Управління Держгеокадастру у Лубенському районі Полтавської області № 31-1602-0.6-4120/2-15 від 17.11.2015 року, [PERSON] переоформила сертифікат на право на земельну частку (пай) на тереторії Оріхівської сільської ради [NUMBER] від 27.12.1996 року площею 4,33 га, виданий померлій [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину [NUMBER] від 05.04.2002 року Підставою ж видачі громадянці [PERSON] державного акта на право приватної власності на землю [NUMBER] від 31.05.2002 року стало рішення Оріхівської сільської ради від 20.03.2002 року (а.с.21). З метою отримання свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкової трансмісії на земельну частку (пай) [NUMBER], виданого 27.12.1996 року Лубенською райдержадміністрацією [PERSON], яка заповідала все своє майно його батькові [PERSON] позивач звернувся до Першої Лубенської державної нотаріальної контори з відповідною заявою, однак отримав письмову відповідь за № 02-141/1178 від 10.12.2015 року, про те, що видати йому свідоцтво не має можливості, оскільки [PERSON] отримала спадщину від померлої [PERSON], земельну ділянку (пай) розміром 4,33 умовних кадастрових гектари, яка перебувала у колективній власності КСП «Україна» Лубенського району Полтавської області, на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай) [NUMBER], виданого 27.12.1996 року Лубенською районною Державною адміністрацією Полтавської області (а.с.23). Оскільки спадщина після [PERSON] та [PERSON] відкрилася на момент дії Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, то відповідно до ст.524 цього кодексу, спадкоємство здійснювалось за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом мало місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР(в редакції 1963 року), кожен громадянин може залишити заповіт на усе своє майно або частину його одній або кільком особам. У відповідності до ст. 549 ЦК УРСР(в редакції 1963 року), спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч.1 ст. 551 ЦК УРСР(в редакції 1963 року), якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк, право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців(спадкова трансмісія). За таких обставин, свідоцтво про право на спадщину за законом від 05.04.2002 року, видане на ім'я [PERSON] (а.с.22) та Державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER] на ім'я [PERSON] (а.с.16) слід визнати недійсними та скасувати. Відповідно до ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. У відповідності до ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] щодо скасування свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.04.2002 року, виданого на ім'я [PERSON] та Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] на ім'я [PERSON], суд не вбачає необхідності в задоволенні позовних вимог щодо визнання недійною та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку за реєстраційним номером нерухомого майна 165286453228, за адресою Полтавська область, Лубенський район, Оріхівська сільська рада, за кадастровим номером [NUMBER], на ім'я [PERSON] та внесення до Державного реєстру речових прав відповідного запису про скасування державної реєстрації прав на земельну ділянку за адресою Полтавська область, Лубенський район, сільська рада Оріхівська, за кадастровим номером [NUMBER], та припинення права власності [PERSON] на неї, так як відповідні дії є похідними і не потребують окремого вирішення судом.

Outcome: partial