Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, покликаючись на те, що зареєстрували шлюб у 1980 році. На початку 2000 - х років дружина поїхала на роботу до Італії, з цього часу сім'я практично перестала існувати, шлюбних стосунків не підтримують, не ведуть спільного господарства, дружина не планує повертатися в Україну, діти вже дорослі та мають свої сім'ї. Просить винести рішення про розірвання шлюбу, оскільки сім'я розпалася, шлюб існує формально, вони давно чужі люди, не підтримують подружніх відносин. [PERSON] до початку судового засідання подав заяву з проханням справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному об'ємі, просить позов задовольнити, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча про день та час розгляду справи була належним чином судом повідомлена, клопотання про розгляд справи у її відсутності чи заперечення проти позову, не подала. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, позивач, в поданій заяві, не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до ст. ст. 169, 224 та ч. 2 ст. 197 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами. Вивчивши матеріали справи, перевіривши інші докази, зібрані в справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. На підставі ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 06.09.1980 року в Балучинській сільській раді Буського району Львівської області, актовий запис № 5, що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER]. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сімейне життя у сторін не склалося через те, що вони багато років проживають окремо, оскільки відповідачка перебуває за кордоном України, шлюбних стосунків не підтримують, не ведуть спільного господарства, вони стали чужими, шлюб існує лише формально, що й призвело до розпаду сім'ї. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає, що конфлікт між сторонами носить стійкий характер, їх шлюб розпався, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому шлюб слід розірвати. Майнового спору сторони не мають. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розлучення відповідачці залишити прізвище «[PERSON]».

Outcome: approved