Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом, уточненим 20.03.2014 року, про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та вселення. Свої вимоги позивач обґрунтував наступним. Позивач згідно Витягу про державну реєстрацію за № 35450260 від 11.09.2012 року, є власником 278/1000 частин квартири під [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] незаконно проживає у вищевказаній квартирі та відмовляється виселитись з неї. Згідно довідки № 2 від 17.09.2012 року відповідач [PERSON] був зареєстрований у [ADDRESS], однак після набуття [PERSON] права власності на вказану квартиру, відповідач був знятий з реєстрації. Таким чином, відповідач чинить [PERSON] перешкоди у здійснені ним користування та володіння власністю, що йому належить, не дає доступу до квартири. Отже, на думку позивача, дії відповідача є незаконними. В судове засідання сторони не з'явилися, представник позивача в письмовій заяві просив розглянути справу без його участі заочно, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, відповідач про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутність до суду не надходило. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Частиною 2 ст. 197 ЦПК України закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо взаємовідносин сторін, а також маючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд вважає можливим заочно розглядати справу у відсутності належно повідомленого відповідача. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, на підставі всебічного, повного, об'єктивного і безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, встановив наступне. [PERSON], згідно Витягу про державну реєстрацію за № 35450260 від 11.09.2012 року, є власником 278/1000 частин квартири під [ADDRESS]. Належна [PERSON] на праві власності частина квартири складається з 2-х житлових кімнат в тому числі: 1-а кімната 22,6 кв.м., 2-а кімната 15,2 кв.м., кухня окрема площею 5,4 кв.м., коридорів окремих 3,7 і 8,3 кв.м., загальних 7,0 і 5,0 кв.м., балкону 0,8 кв.м., туалету загальний 1,8 кв.м., передпокій загальний 13,6 кв.м., житловою площею 37,8 кв.м., загальною площею квартири 223, 6 кв.м. Відповідач [PERSON], незаконно проживає у квартирі, що належить [PERSON] і відмовляється виселитись з неї. Як вбачається з довідки № 2 від 17.09.2012 року відповідач [PERSON] був зареєстрований у квартирі під [ADDRESS], однак після набуття [PERSON] права власності на вказану квартиру, відповідач був знятий з реєстрації. Згідно Довідки від 14.02.2014 року, виданої КП «ЖКС «Порто-Франківський» дільниці № 2 особистий рахунок по квартирі під [ADDRESS] відкрито на ім'я [PERSON], також із довідки вбачається, що у вказаній квартирі відповідач не зареєстрований. Таким чином, [PERSON] не має права користуватись вищевказаною квартирою і проживати у ній. Відповідач чинить [PERSON] перешкоди у здійснені ним користування та володіння власністю, не дає доступу позивачу до належного йому майна, а саме: перешкоджає користуватись його майном яке складається з 278/1000 частин квартири під [ADDRESS]. Перешкоджаючи [PERSON] в користуванні належним йому майном та відмовляючись залишити належну йому житлову площу, відповідач порушує конституційні права позивача. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, що мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання та проживання членів їхніх родин і вправі розпоряджатися нею за своїм розсудом. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними та підлягають задоволенню.

Outcome: approved