Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що відповідно до договору дарування житлового будинку від 28.04.1988 року, що посвідчений секретарем виконавчого комітету Шацької селищної ради народних депутатів Любомльського району Волинської області Ярощук Е.І., дарувальник - [PERSON] подарувала позивачу житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В подальшому, між [PERSON] та його покійним братом [PERSON] було укладено договір дарування частки житлового будинку від 16.10.1990 року, що посвідчений заступником голови Шацької селищної ради народних депутатів Любомльського району Волинської області Ярощук Е.І. та розташований за вищевказаною адресою. Так, [PERSON] прийняв від [PERSON] у подарунок 53/100 частини будинку. Після смерті [PERSON] зазначену частку будинку (53/100) успадкував [PERSON] , що підтверджується Інформаційним витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно. Так, відповідно до інформації з даного реєстру вбачається, що [PERSON] , відповідно до свідоцтва про право на спадщину № [NUMBER] , виданого 11.01.2019 року приватним нотаріусом Шацького районного нотаріального округу Волинської області Щелкуновою І.А., дійсно отримав у власність частину будинку. Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.09.2019 року вбачається, що у власності позивача перебуває частина будинку в розмірі 47/100. Окрім цього, земельна ділянка з кадастровим номером 0725755100:03:001:1763 з цільовим призначенням 02.01. (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд) належить [PERSON] на праві приватної власності в розмірі 1/1. Даний факт підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.06.2019 року, що виданий виконавчим комітетом Ковельської міської ради та технічною документацією із землеустрою. Відповідно до висновку оцінювача про вартість об`єкта оцінки, що проведена СПД [PERSON] від 17.09.2019 року встановлено, що ринкова вартість 47/100 частки об`єкту становить 82785 грн., а вартість 53/100 частки складає 93353 грн. Загальна вартість об`єкту становить 176138 грн. [PERSON] успадкованим майном не цікавиться, не утримує та не користується ним, в даному будинку не проживає. Враховуючи, що земельна ділянка для обслуговування будинку належить позивачу, частка на будинок не може бути виділена в натурі, тому припинення частки [PERSON] у спільному майні не завдасть останньому істотної шкоди. Окрім того, враховуючи право власності позивача на земельну ділянку та користуванням нею відповідачем у майбутньому буде суперечити ст. 321 ЦК України, яка зазначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Тому позивач просив суд припинити право власності на 53/100 частки житлового будинку [ADDRESS] та належить [PERSON] , визнати за [PERSON] , в цілому право власності на вказаний житловий будинок, а також виплатити [PERSON] , в якості компенсації вартості 53/100 частки будинку грошові кошти у сумі 93353 грн., що будуть внесені на депозит суду. Від представника відповідача адвоката Москалюк О.О. надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що відповідачу на праві приватної власності належить 53/100 частки житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, який знаходиться за адресою : [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, видане приватним нотаріусом Шацького районного нотаріального округу Волинської області Щелкуновою І.А. 11.01.2019 року, реєстроване в реєстрі за № 26, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 152336757, який сформований приватним нотаріусом Шацького районного нотаріального округу Волинської області Щелкуновою І.А. 11.01.2019 року. А позивачу на праві приватної власності належить 47/100 частка вищезгаданого житлового будинку, що підтверджено позивачем доданими до позовної заяви письмовими документами. Фактично між позивачем та відповідачем відбулася усна домовленість щодо порядку володіння та користування спільним майном, а саме щодо його поділу, оскільки позивач користується кімнатами 1-2 та 1-3 згідно технічного паспорта на об`єкт нерухомого майна (а саме плану поверхів), який доданий позивачем до позовної заяви, а відповідач користується решту кімнатами. Кожен з них має окремі входи та окремі лічильники на електроенергію. З яких підстав позивач просить суд припинити право власності відповідача у спільному майні, зі змісту позовної заяви, незрозуміло. В позовній заяві позивач лише зазначає, що враховуючи, що земельна ділянка для обслуговування спірного будинку належить позивачу, то частка на будинок не може бути виділена в натурі, тому припинення частки відповідача у спільному майні не завдасть останньому істотної шкоди. Такої підстави для припинення права спільної власності, про яку зазначає позивач, у ст. 365 ЦК України немає, а тому його твердження є необгрунтованими та безпідставними. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 365 ЦК України однією з підстав припинення права на частку у спільному майні є: коли частка незначна і не може бути виділена в натурі. Частка відповідача у спільному майні є більшою, оскільки становить 53/100, а тому незначною може бути лише частка позивача (47/100), оскільки вона є меншою. Жодних доказів, на підтвердження тих обставин, що частка в спірному будинку не може бути виділена в натурі, позивачем не надано. Посилання позивача на те, що йому належить земельна ділянка, на якій знаходиться спірний будинок, немає жодного відношення до підстав, передбачених законом, відповідно до яких суд може припинити право власності у спільному майні, оскільки предметом спору є лише житловий будинок. А тому і докази, додані до позовної заяви, що підтверджують право власності позивача на земельну ділянку, є недопустимими, оскільки не стосуються предмета доказування, а тому суд не повинен їх брати до розгляду. Посилання позивача на те, що припинення частки відповідача у спільному майні не завдасть останньому істотної шкоди не є безумовною підставою для прийняття рішення про припинення власності на частку у спільному майні. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Аналогічний висновок сформульований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 16.12.2019 року № 193172159, вбачається, що іншого нерухомого майна, окрім частки у спірному нерухомому майні у відповідача немає, а тому припинення його права на дану частку завдасть відповідачу істотної шкоди, оскільки це єдине нерухоме майно, яке належить відповідачу. На даний час відповідач тимчасово проживає з матір`ю, проте зареєстрований у спірному житловому будинку, що підтверджується довідками про склад сім`ї, виданими Шацькою селищною радою Шацького району Волинської області від 13.12.2019 року № 1070 та № 1069. В спірному житловому будинку відповідач на даний час не проживає, оскільки в ньому необхідно зробити поточний ремонт, для проведення якого потрібна значна сума коштів. У зв`язку з чим, відповідач в листопаді 2019 року їздив за кордон на роботу, що підтверджується закордонним паспортом. Протягом 2019 року відповідач у належних йому кімнатах в спірному житловому будинку провів ряд ремонтних робіт, а саме: встановив нові вхідні двері та замінив два старих вінка та нові, зніс стару піч, на місці якої планує змурувати нову, стелю та стіни вирівняв за допомогою гіпсокартону. Таким чином, позбавлення відповідача права власності на належну частку об`єкту нерухомості завдасть істотної шкоди його інтересам. Тому представник відповідача просила у задоволенні позову відмовити. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про проведення засідання без його участі та участі [PERSON] , позовні вимоги зазначені у позовній заяві підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду клопотання про проведення засідання без її участі та участі відповідача, просила суд у задоволенні позову відмовити з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування житлового будинку від 28.04.1988 року, що посвідчений секретарем виконавчого комітету Шацької селищної ради народних депутатів Любомльського району Волинської області Ярощук Е.І., дарувальник - [PERSON] подарувала позивачу житловий будинок з надвірними спорудами який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 16.10.1990 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування частки житлового будинку, що посвідчений заступником голови Шацької селищної ради народних депутатів Любомльського району Волинської області Ярощук Е.І. та розташований за вищевказаною адресою. Так, [PERSON] прийняв від [PERSON] у подарунок 53/100 частини будинку. Після смерті [PERSON] зазначену частку будинку (53/100) успадкував [PERSON] , що підтверджується Інформаційним витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно. Так, відповідно до інформації з даного реєстру вбачається, що [PERSON] , відповідно до свідоцтва про право на спадщину № [NUMBER] , виданого 11.01.2019 року приватним нотаріусом Шацького районного нотаріального округу Волинської області Щелкуновою І.А., дійсно отримав у власність частину будинку. Згідно Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.09.2019 року вбачається, що у власності позивача перебуває частина будинку в розмірі 47/100. Окрім цього, земельна ділянка з кадастровим номером 0725755100:03:001:1763 з цільовим призначенням 02.01. (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд) належить [PERSON] на праві приватної власності в розмірі 1/1. Даний факт підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.06.2019 року, що виданий виконавчим комітетом Ковельської міської ради та технічною документацією із землеустрою. Фактично між позивачем та відповідачем відбулася усна домовленість щодо порядку володіння та користування спільним майном, а саме щодо його поділу, оскільки позивач користується кімнатами 1-2 та 1-3 згідно технічного паспорта на об`єкт нерухомого майна (а саме плану поверхів), який доданий позивачем до позовної заяви, а відповідач користується решту кімнатами. Кожен з них має окремі входи та окремі лічильники на електроенергію. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала суду, що у спірному будинку проживав батько відповідача, а [PERSON] проживав з матір`ю за іншою адресою. До моменту подання позовної заяви до суду не цікавився будинком. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав суду, що у спірному будинку проживав батько та дід відповідача. Також зазначив, що після оформлення спадкових прав, відповідач зробив окремий вхід у своїй частині будинку та користується двома кімнатами, до 2019 року інколи приходив, відвідував будинок. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала суду, що з 1990 року вона проживала у спірному житловому будинку разом зі своїм сином - відповідачем [PERSON] та колишнім чоловіком. З 2007 року вона разом з відповідачем переїхали проживати за іншою адресою. Також свідок повідомила, що після оформлення спадкових прав приблизно в січні - лютому 2019 року відповідач почав робити ремонт у належній йому частці даного житлового будинку, а саме замінив два вікна, утеплив стіни, зніс стару піч, стелю та стіни вирівняв за допомогою гіпсокартону. Згідно ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-4 ч. 1 ст. 365 ЦК України, за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Такий самий підхід у правозастосуванні ст. 365 ЦК України викладений у постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року № 303/2585/16-ц. Надаючи оцінку кожній з підстав для припинення частки у спільному майні, яка визначена у ст. 365 ЦК України, суд зазначає наступне. Так, як встановлено судом, частка відповідача у спірному майні становить 53/100, що, на переконання суду, є істотною в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 365 ЦК України, оскільки відповідно до висновку експерта № 6 судової інженерно-технічної експертизи від 12.03.2021 року встановлено, що ринкова вартість 53/100 частки вказаного житлового будинку становить 293245 грн., площа ідеальної частки (без не прийнятих в експлуатацію приміщень) [PERSON] становить 35,6 кв.м., що є значною площею для даного житлового будинку. Також позивач належними та допустимими доказами не довів суду чому спільне володіння і користування майном є неможливим. Посилання позивача на те, що відповідач в даному будинку не проживає, не може бути визнано підставою для позбавлення його права власності на майно, а його доводи про те, що відповідач успадкованим майном не цікавиться, не утримує, не користується ним - не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Посилання [PERSON] на те, що йому належить земельна ділянка, на якій знаходиться спірний будинок, немає жодного відношення до підстав, передбачених законом, відповідно до яких суд може припинити право власності у спільному майні. Фактично всі доводи позивача про те, що спільне користування майном є неможливим зводяться до його суб`єктивного негативного ставлення до відповідача, що не може бути підставою для припинення частки співвласника. Крім того позивач не довів суду, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача. Отже, відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України. Також позивачем не надано суду доказів попереднього внесення ним вартості 53/100 частки відповідача на депозитний рахунок суду. Підсумовуючи вищевикладене, оскільки позивачем не доведено суду наявність виключних обставин для припинення частки відповідача у спірному майні, які передбачені у ст. 365 ЦК України, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. На підставі ст.ст. 317, 319, 321, 365 ЦК України,

Outcome: dismissed