Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу з позов до ПрАТ «Криворізький завод гірничого обладнання» про стягнення моральної шкоди, внаслідок нещасного випадку на виробництві. В обґрунтування позовних вимог, зазначав, що працював з 01.11.2001 по 14.10.2013 на підприємстві відповідача обрубувачем, зайнятим на обробці лиття наждаком і ручним способом (молотами, зубилом, пневмоінструментом), термообрубувальної дільниці. 16 травня 2013 року, працюючи у свою відповідну зміну о 09-30 год. у зв'язку із падінням з 5 метрової висоти направляючої металевої опори, із ним стався нещасний випадок в результаті якого отримав відкритий перелом обох кісток правої гомілки в нижній третині зі змішенням уламків; скальпована рана правого колінного суглобу; забійна рана лівої параорбітальної ділянки, що підтверджується актом № 4 від 18.05.13 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (Форма Н-1) та актом від 18.05.13 проведення розслідування нещасного випадку (Форма Н-5). Відповідно до висновків комісії, в п. 10 акту (Форма Н-1) та п. 6 акту (Форма Н-5) вказано, що нещасний випадок із позивачем визнано таким, що пов'язаний з виробництвом відповідно до п. 15 «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого постановою КМУ від 30.11.2011 року №1232. Позивач вважає, що нещасний випадок стався з вини роботодавця та призвів до того, що з 16.05.13 по 20.06.13 (більше 1 місяця) він перебував на стаціонарному лікуванні у КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня №2». Через 6 місяців після операції, в період з 08.10.13 по 18.10.13 (10 днів) знову перебував на стаціонарному лікуванні, у зв'язку із постійними болями у нозі та запаленням м'яких тканин в місцях проведення спиць. Ускладнення основного: СДНФ правої н/кінцівки 3ст. За висновком МСЕК від 10.09.2013 позивачу встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 65%, що підтверджується довідкою серії АБ №0004635 та 2 група інвалідності, що підтверджується довідкою серії АВ №0039720. У зв'язку із нещасним випадком позивач отримав сильну фізичну біль, змінився спосіб життя та його якість. З 2013 року змушений постійно звертатись до закладів охорони здоров'я через погіршення здоров'я, постійну білль у правій нозі, підвищену втомлюваність через ходіння на милицях. Через зміну стану здоров'я не в змозі жити своїм звичайним життям, яке було до настання інвалідності. Складно допомагати дружині по господарству, перестав проводити активний відпочинок зі своїми внуками. Позовні вимоги обґрунтовує, посилаючись на ст. 22, 46 Конституції України, ст. 23, 1167 ЦК України, ч. 2 ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 12, 13 Закону України «Про охорону праці», Постанову Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», рішення Конституційного суду від 27.01.2004 року № 1-рп/2004 та вважає, що грошова компенсація у певному розмірі зможе хоч якось компенсувати його страждання, які він отримав на виробництві через нещасний випадок, дасть можливість пройти хороший курс лікування, відвідати рекомендовані лікарями санаторії, що в свою чергу дасть можливість підтримувати належний стан здоров'я, а звідси покращить і моральний стан. Заподіяну моральну шкоду внаслідок ушкодження здоров'я оцінює в 120014 грн. 22 коп. У судовому засіданні представник позивача, який діє на підставі довіреності, підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, при цьому посилався на обставини, вказані в позовній заяві та просив їх задовольнити. Додатково зазначив, що позивач віддав підприємству відповідача кращі роки свого життя, мав високі виробничі показники, що підтверджується грамотою відповідача, але в замін отримав каліцтво. Просить стягнути моральну шкоду, в зв'язку з нещасним випадком на користь [PERSON] в розмірі 120014 грн. 22 коп., без утримання податку з доходу фізичних осіб. Представник відповідача - ПрАТ «Криворізький завод гірничого обладнання» позов не визнав. Надав заперечення проти позову, в яких вважає позов незаконним та необґрунтованим, просить у задоволенні позову відмовити (а.с. 25-26). Також, у судовому засіданні зазначив, що нещасний випадок стався в тому числі з вини самого позивача. Вважає, що позивачем не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди, не надано доказів, які підтверджують глибину фізичних та моральних страждань. Також, посилався на те, що позивач є застрахованою особою, тому відшкодувати моральну шкоду має Фонд соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання. Представником позивача були надані письмові пояснення на заперечення відповідача (а.с. 36-37). В поясненнях зазначав, що через недосконалість самого процесу роботи із обрубки сталевого лиття та чистки бака електрогідравлічної установки від залишків формувальної суміші позивач фізично не міг в тій ситуації відійти на безпечну відстань. Окрім того, не може нести відповідальність із відшкодування моральної шкоди Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві, оскільки відповідно до ч. 8 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦК України та Кодексу законів про працю України. Звертає увагу суду, на навмисне затягування відповідачем судового розгляду. Вислухавши представників сторін, вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав. Судом встановлено, відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці на ім'я [PERSON] - останній працював в період з 01.11.2001 по 14.10.2013 на ПрАТ «Криворізький завод гірничого обладнання» на термообрубувальної дільниці термообрубувального цеху по професії - обрубувач, зайнятим на обробці лиття наждаком і ручним способом (молотами, зубилом, пневмоінструментом) (а.с. 6-7). Відповідно до акту № 4 від 18.05.13 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (Форма Н-1) (а.с. 8-10) та акту від 18.05.13 проведення розслідування нещасного випадку (Форма Н-5) (а.с. 11-15) нещасний випадок, який стався із Позивачем 16 травня 2013 року визнано таким, що пов'язаний з виробництвом відповідно до п. 15 «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого постановою КМУ від 30.11.2011 року №1232. В актах зазначено, 16 травня 2013 року працюючи у свою відповідну зміну о 09-30 год. у зв'язку із падінням з 5 метрової висоти направляючої металевої опори, із позивачем стався нещасний випадок де він отримав відкритий перелом обох кісток правої гомілки в нижній третині зі змішенням уламків; скальпована рана правого колінного суглобу; забійна рана лівої параорбітальної ділянки. Серед причин настання нещасного випадку вказано такі причини: Технічна (незадовільний технічний стан), організаційна (невиконання посадових обов'язків), невиконання вимог інструкцій з охорони праці. Також, в актах вказані посадові особи та працівники відповідача, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці. В тому, числі вказано і самого позивача, який не відійшов на безпечну відстань. При цьому відсоток вини позивача в акті не встановлено. Згідно висновків МСЕК від 10.09.2013 позивачу встановлена, первинно, стійка втрата професійної працездатності в розмірі 65%, що підтверджується довідкою серії АБ №0004635 та 2 група інвалідності, що підтверджується довідкою серії АВ №0039720 (а.с. 16). При цьому, зазначено, що позивач не придатний до трудової діяльності у виробничих умовах. Було рекомендовано лікування у травматолога, стаціонарне лікування, санаторно-курортне лікування через 6 місяців, милиці, реабілітація. Встановлено, що 14 жовтня 2013 року позивача звільнено на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку з невідповідністю робітника виконуваній роботі внаслідок поганого стану здоров'я, який перешкоджає провадженню даної роботи (а.с. 7). Із наданої позивачем Постанови Криворізького відділення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві в м. Кривому Розі від 04.11.13 вбачається, що комісія не визначила відсотка зменшення розміру одноразової допомоги позивачу внаслідок нещасного випадку на виробництві, що також підтверджує про відсутність умислу у діях позивача (а.с. 41). Згідно виписок із медичної карти позивача, останній у зв'язку з травмою був госпіталізований до КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня №2» де була проведена операція ПХО травми, лигирування, о/вправлення перелому б/б кістки, диасфісксація спицями. Також, 24.05.13 була проведена операція ЧКДО по Ілізарову правої голені із 4 кілець. Через 6 місяців після операції, в період з 08.10.13 по 18.10.13р. (10 днів) знову перебував на стаціонарному лікуванні, у зв'язку із постійними болями у нозі та запаленням м'яких тканей в місцях проведення спиць. Ускладнення основного: СДНФ правої н/кінцівки 3ст. (а.с 17, 18). Суд не приймає до уваги доводів представника відповідача про те, що травмування позивача відбулося саме внаслідок його дій, а також щодо відсутності правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди, оскільки нещасний випадок з позивачем стався саме під час виконання ним трудових обов'язків, оскільки ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці та несе безпосередньо відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до ст. ст. 1, 8, 16 Закону України «Про об'єкти підвищеної небезпеки» від 18.01.2001 №2245 - 111, шкода (в тому числі моральна), заподіяна фізичним чи юридичним особам внаслідок аварії, що сталася на об'єкті підвищеної небезпеки, незалежно від вини суб'єкта господарської діяльності, у власності або користуванні якого перебуває об'єкт підвищеної небезпеки, відшкодовується суб'єктом господарської діяльності цим особам у повному обсязі, крім випадків, коли аварія виникла внаслідок непереборної сили або з умислу потерпілого. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 11 липня 2002 р. N 956 «Про ідентифікацію та декларування безпеки об'єктів підвищеної небезпеки» ПАТ «КЗГО» є об'єктом підвищеної небезпеки. Згідно з ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 цього ж Кодексу передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За таких обставин, вимоги позивача до ПрАТ «Криворізький завод гірничого обладнання» є обґрунтованими і не суперечать чинному законодавству. Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки цей факт встановлено актами, які не оскаржено підприємством-відповідачем у встановленому законодавством порядку. Суд зазначає, що припинення дії Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у частині відшкодування відділенням Фонду моральної шкоди застрахованим не звільняє роботодавця від відшкодування зазначеної моральної шкоди працівнику відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України. Суд вважає, що в даному випадку саме відповідач - ПрАТ «Криворізький завод гірничого обладнання» повинен виплатити позивачеві моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Що стосується доводів представника ПрАТ «Криворізький завод гірничого обладнання» про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди в зв'язку із нещасним випадком, то вони не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки уже самим фактом нещасного випадку, травмуванням в результаті трудової діяльності на підприємстві відповідача йому спричинена моральна шкода. При цьому, суд враховує, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 6, ст. 13 Закону України «Про охорону праці» обов'язок створити безпечні умови праці покладено на роботодавця. Не може бути підставою для відмови у задоволенні позову відсутність висновку МСЕК про встановлення факту спричинення моральної шкоди позивачу, оскільки відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України суд може самостійно визначати наявність чи відсутність факту спричинення моральної шкоди, а також визначати розмір відшкодування. Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданого нещасним випадком, повинен вирішуватися на підставі норм КЗпП України при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин. З врахуванням викладених обставин справи, суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди, яку повинен відповідач відшкодувати позивачу, як власник підприємства, який не створив працівнику безпечні умови праці що призвело до ушкодження (травми) його здоров'я на виробництві та моральних страждань потерпілого, що підтверджується Актами по справі. У судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків, здоров'ю позивачу [PERSON] була заподіяна шкода, він отримав виробничу травму, втратив працездатність в розмірі 65% первинно, його визнано інвалідом 2 групи. Позивач, у зв'язку із травмою відчував щоденно фізичний біль та моральні переживання, змушений приймати ліки та постійно звертатися і перебувати під наглядом лікарів. При вказаних обставинах суд вважає, що виробнича травма призвела до невідворотних негативних наслідків для позивача. Відбулися нервові щоденні потрясіння, на теперішній час він не має змоги нормально ходити, кульгавить на праву ногу, порушено його звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки. На момент нещасного випадку позивач зазнав фізичного болю та на даний час не має змоги виконувати звичайну для нього роботу, в результаті прикладає значні додаткові зусилля для організації свого життя. Позивач в зв'язку зі станом свого здоров'я переносить моральні страждання та переживання. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає частковій компенсації. Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд вважає доведеним спричинення відповідачем ПрАТ «Криворізький завод гірничого обладнання» позивачу шкоди здоров'ю, провину відповідача в її спричиненні та причинно - наслідковий зв'язок між винними діями підприємства - відповідача (а саме: порушенням адміністрацією ПрАТ «Криворізький завод гірничого обладнання» вимог ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», які встановлено в п. 10 акту (Форма Н-1) та п. 6 акту (Форма Н-5)) та настанням у позивача негативних наслідків - втрати професійної працездатності на 65% первинно, встановлення 2 групи інвалідності, а звідси і отримання моральних переживань. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотність вимушених змін в життєвих стосунках. Обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, в зв'язку з втратою працездатності, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди позивачу, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на його користь з ПрАТ «Криворізький завод гірничого обладнання» 12000 гривень, без утримання податку з доходу фізичних осіб, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він зазнав у зв'язку із виробничою травмою, а в задоволенні іншої частини позову слід відмовити. Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial