Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Позов мотивовано тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло. В даній квартирі зареєстрована і до 2018 року проживала доросла донька позивача [PERSON] 24.01.2018 року вона виїхала із вказаної квартири і вивезла свої речі. З того часу вона за вказаною адресою не проживає, речей своїх не зберігає, стосунки з рідними не підтримує. На неодноразові прохання позивача знятись з реєстрації місця свого проживання і зареєструватись у встановленому порядку місці свого теперішнього проживання відмовляється. У зв`язку з цим у позивача виникають труднощі з оплатою комунальних послуг, так як доводиться сплачувати послуги, які нараховуються на особу, яка в квартирі фактично не проживає. Реєстрація відповідача у належній позивачу квартирі без її фактичного проживання, порушує право позивача на вільне розпорядження та користування належним йому майном. Вищевикладене і стало підставою для звернення до суду з позовом. Ухвалою суду від 18.11.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, конверт з матеріалами позовної заяви повернувся з відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання». Станом на 18.01.201 року відзиву на позов до суду не надійшло. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності на житло від 27.02.2008 року, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] а належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.6). Згідно Довідки Департаменту адміністративних послуг ВМР № 56054 від 12.11.2020 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . (а.с.14). Згідно особового рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] є донькою власника квартири, вибула з квартири 24.01.2018 року (а.с.7). Згідно Акту № 360-У від 03.11.2020 року Комісія у складі майстрів МКП «УК «Київська» [PERSON] , [PERSON] , склали акт про те, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (кв.наймач), [PERSON] (донька), [PERSON] (донька), [PERSON] (внучка), [PERSON] (внук), [PERSON] (внук). Також було встановлено, що на момент обстеження за вищевказаною адресою тимчасово відсутні з грудня 2019 року: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.8). Згідно ч. 3 ст. 8 Конституції України її норми є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав безпосередньо на підставі норм Конституції України гарантується. Поняття права власності визначено ст. 316 ЦК України, згідно якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а у відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а ч. 4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в ч. 1 ст. 321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник, згідно вимог ст. ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі, і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 346 ЦК України право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач не проживає у вищевказаній квартирі без поважних причин більше одного року, але будучи зареєстрованими у даній квартирі, перешкоджає позивачу належним чином використовувати свої право власника на дану квартиру. Після дослідження та оцінки доказів у справі, наданих позивачем відповідно до ст. ст.76, 77, 78, 81 ЦПК України, вони вважаються судом належними та допустимими і вони свідчать про наявність перешкод позивачу у користуванні належною йому власністю та підстав для визнання відповідачки, такою, що втратила право користування житлом, так як вона без поважних причин понад рік відсутня в ньому, за відсутності між позивачем і відповідачкою домовленості про це, і відсутністю причин передбачених законом, які вважаються поважними. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 840,80грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного, згідно ст. ст.317, 321, 346, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved