Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Свій позов обґрунтовує тим, що він є власником житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що в даному будинку також зареєстрований відповідач, однак останній з 2016 році за вказаною адресою не проживає, не оплачує комунальних послуг та не приймає участі в утриманні житла. Покликаючись на викладені обставини, просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком за вказаною адресою. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у заяві та просили їх задовольнити. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та не заперечував щодо його задоволення. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом з`ясовано, що [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується будівельним паспортом на забудову земельної ділянки (а.с. 14-16). Із копії будинкової книги вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , окрім позивача також зареєстрований [PERSON] (а.с. 9-10). Відповідно до ст.ст. 319 ч.1, 321 ч.1, 391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та права розпорядження своїм майном. Права власника будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, згідно з якими власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб, розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно ст. 405 Цивільного кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлений строк, проводиться в судовому порядку. У відповідності до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, при перевірці працівниками Луцького ВП ГУНП України у Волинській області за адресою м. Луцьк, 6-й Малоомелянівський провулок, 19, опитані сусіди підтвердили, що [PERSON] за вказаною адресою не проживає з 2016 року (а.с. 11). Даний факт в судовому засіданні також підтвердив відповідач [PERSON] . Отже, як судом з`ясовано, за адресою: [ADDRESS] [PERSON] не проживає з 2016 року. Доказів постійного проживання відповідача у вказаному будинку всупереч ст. 81 ЦПК України суду не представлено. Таким чином, дослідивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає за можливе позов з наведених підстав задовольнити.

Outcome: approved