Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Оболонського районного суду міста Києва із заявою про скасування тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України, вжите ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 14.09.2018 року. В обґрунтування заяви [PERSON] посилається на те, що не вчиняв дій (бездіяльності), які б свідчили про умисне невиконання рішення суду, вживав та вживає заходи, спрямовані на його виконання. Крім того, у нього виникла об'єктивна необхідність на у виїзді за межі України, оскільки [INFO] у Грецькій Республіці у громадянки Республіки Білорусь [PERSON] народилася дівчина, батьківство по відношенню до якої він визнав. Зважаючи на викладене [PERSON] просить суд скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України. У судове засідання учасники справи не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, а тому враховуючи стислі процесуальні строки розгляду заяви, суд вважає за можливе розглянути заяву у відсутності осіб, які не прибули в судове засідання. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 5 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника. Судом установлено, що ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 14.09.2018 року подання приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова П.В. задоволено та тимчасово обмежено громадянину України [PERSON] у праві виїзду за межі України до виконання зобов'язань за рішенням Оболонського районного суду міста Києва про стягнення з нього на користь [PERSON] 4 116 613 грн. 09 коп. боргу. Задовольняючи подання приватного виконавця суд виходив з того, що [PERSON] умисно ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього рішеннями у виконавчому провадженні. Про його умисне ухилення від виконання зобов'язань свідчить непогашення ним боргу, а неодноразові поїздки ним за кордон свідчать про наявність у нього коштів для таких поїздок, а тому з метою забезпечення виконання [PERSON] судового рішення про стягнення з нього грошових коштів застосовано обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Як вбачається із банківських квитанцій №№ ПН4209, ПН200 та П15657, 15.11.2018 року [PERSON] сплачено в рахунок погашення боргу на користь [PERSON] 500 грн., 30.11.2018 року - 15 000 грн., а 17.12.2018 року - 1 000 грн. (а.с. 38-40). За таких обставин суд дійшов висновку про те, що застосоване до [PERSON] обмеження у праві виїзду за межі України є виправданим, на сьогоднішній день дійсно сприяє виконанню ним рішення суду про стягнення з нього грошових коштів. З урахуванням обсягу заборгованості, яка згідно матеріалів справи на сьогодні складає понад трьох мільйонів гривень, цей вид обтяження залишається актуальним. При цьому, суд не приймає доводи [PERSON] щодо примусової реалізації приватним виконавцем земельної ділянки в рахунок погашення заборгованості, оскільки указана подія відбулась 04.06.2018 року, тобто до винесення судом ухвали про застосуванню до нього обмеження, а також була врахована судом під час вирішення подання приватного виконавця. Крім того примусова реалізація майна не пов'язана із добровільним виконанням [PERSON] судового рішення. При цьому, безпідставними є доводи [PERSON] щодо його потреби у виїзді за межі України внаслідок одноособового визнання ним батьківства по відношенню до дитини, яка народилася у Грецькій Республіці у громадянки Республіки Білорусії [PERSON] про, що ним подано нотаріально посвідчену заяву, оскільки будь-яких об'єктивних доказів на підтвердження народження у нього дитини, чи неможливості брати участь у вихованні дитини за місцем його проживання заявником не надано. За таких обставин заява [PERSON] про скасування тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed