Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про визнання права власності на гараж. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він фактично володіє гаражем за адресою: [ADDRESS]. Цей гараж він придбав в 2005 році у [PERSON], проте документи на гараж не оформляли та в 2008 році [PERSON] помер. З того часу позивач добросовісно, відкрито та безперервно володіє цим гаражем. На підставі вищевикладеного [PERSON] просив суд визнати за ним право власності на гараж, розташований за адресою: [ADDRESS] за набувальною давністю. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили суд задовольнити заявлені вимоги з підстав, зазначених у позові. Відповідач в судовому засіданні позов визнала, проти задоволення позовних вимог не заперечувала, суду пояснила, що за життя, її чоловік, [PERSON] побудував гараж за адресою по [ADDRESS]. Йому було надано дозвіл на будівництво. Вони ним користувалися, а потім в 2005 році чоловік продав гараж [PERSON], проте документи про купівлю-продаж не оформляли. З того часу позивач користується цим гаражем. Ніяких претензій вона не має та на це майно не претендує. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник виконавчого комітету Верхньодніпровської міської ради подав заяву про розгляд справи без його участі та пояснив, що виконавчий комітет Верхньодніпровської міської ради ніяких заперечень проти задоволення позовну [PERSON] до [PERSON] не має. Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Верхньодніпровською міською радою на підставі рішенням № 77 від 14 квітня 1982 року [PERSON] було надано дозвіл на будівництво гаражу [ADDRESS] (а.с.9). Будівництво гаражу було завершено в 1983 році, що підтверджується технічним паспортом, виготовленим КП «Верхньодніпровське БТІ» 6 грудня 2016 року (а.с.33-34). Рішенням Верхньодніпровської міської ради від 25 лютого 2016 року вул.. Красноармійську було перейменовано у вул..Шкільна (а.с.30-31). Згідно з п. 1.2 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року № 95 під господарськими (присадибними) будівлями слід розуміти - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо. Пунктом 3.1 зазначеного Порядку передбачено, що документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Виходячи зі змісту наведених норм, громадяни, які збудували гаражі до 5 серпня 1992 року, могли, за умови прийняття його в експлуатацію, отримати правовстановлюючі документи на будинок на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. Таким чином за життя [PERSON] фактично завершив будівництво гаражу [ADDRESS] на земельній ділянці, яка була передана йому у користування для будівництва гаражу ще в 1983 році, проте з невідомих суду причин не отримав правовстановлюючий документ на гараж, а тому відповідно до чинного законодавства, він мав всі підстави зареєструвати право власності на цей гараж. Верховний Суд України за наслідками розгляду справи № 6-54 цс 12 від 13 червня 2012 року зробив правовий висновок про те, що відповідно до ст.ст. 2, 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень даних про право власності особи на об'єкт нерухомого майна, збудований до набрання зазначеним Законом чинності, не породжує в особи цього права, а засвідчує офіційне визнання і підтвердження державою факту наявності в особи цього права. Отже, [PERSON] за життя фактично набув право власності на гараж за адресою: [ADDRESS], а відсутність державної реєстрації права власності не є підставою для припинення цього права. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.12). Встановлено, що 18 травня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] було досягнуто домовленість про купівлю-продаж вищевказаного гаражу, що підтверджується розпискою (а.с.10), показаннями свідка [PERSON], який був при цьому присутнім, а також поясненнями відповідача, яка цю обставину в судовому засіданні визнала. Проте документи про укладення договору-купівлі продажу між сторонами оформлено не було. З того часу, 2005 року [PERSON] фактично користувався цим гаражем, робив в ньому ремонт. Ця обставина підтверджується актом депутата Верхньодніпровської міської ради від 18 листопада 2016 року (а.с.32) та показаннями свідка [PERSON], який суду показав, що знайомий особисто з позивачем, йому відомо, що відповідач весь час користувався цим майном, робив в ньому ремонт. Згідно з ч.1 ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Враховуючи те, що [PERSON] добросовісно заволодів майном [PERSON], тобто за згодою власника цього майна, з 2005 року, тобто більше десяти років, безперервно та відкрито користується цим майном, а саме, гаражем за адресою: [ADDRESS], згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав станом на 30 листопада 2016 року право власності, інше речове право, обтяження на це майно не зареєстровано (а.с.20), відповідач, як спадкоємець після смерті [PERSON] на це майно не претендує, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про визнання за ним права власності на спірне майно, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved