Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

[PERSON] (далі також - [PERSON] , позивач) звернувся до Канівського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] (далі також - [PERSON] , відповідач) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що на підставі Договору купівлі-продажу від 25.11.2020, посвідченого приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Стеблиною С.В. та зареєстрованого в реєстрі № 2153 на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Згідно довідки про зареєстрованих осіб, виданої виконавчим комітетом Канівської міської ради від 24.12.2020 № 11-15/4795 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані громадяни: [PERSON] та [PERSON] . Однак, [PERSON] не проживає в житловому приміщенні та відповідно до умов Договору купівлі-продажу від 25.11.2020, а саме: п. 16 Договору купівлі-продажу зобов`язався не пізніше місяця з дня укладення цього договору, зняти з реєстрації місця проживання всіх зареєстрованих осіб та звільнити квартиру від речей домашнього вжитку. Відповідачем умови Договору не виконані у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Позивач в судове засідання не з`явився, свої інтереси доручив представляти адвокату Хорошун О.В. Представник позивача - адвокат Хорошун О.В. в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Належно повідомлений через оголошення на сайті судової влади відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи за його відсутності суду не надав, тому суд ухвалює заочне рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного та житлового законодавства. Судом встановлено, що 25.11.2020 було укладено Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , між продавцями: [PERSON] , [PERSON] (який діє в своїх інтересах та від імені [PERSON] ) та покупцем [PERSON] (а.с.6-7). З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що квартира [ADDRESS] є приватною власністю [PERSON] (а.с.8). Пунктом 16 Договору купівлі-продажу від 25.11.2020, посвідченого приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Стеблиною С.В. та зареєстрованого в реєстрі № 2153 визначено, що продавці зобов`язуються не пізніше місяця з дня укладення цього договору, зняти з реєстрації місця проживання всіх зареєстрованих осіб та звільнити квартиру від речей домашнього вжитку (а.с.7). На час розгляду справи [PERSON] продовжує бути зареєстрованим в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області від 24.12.2020 № 11-15/4795 (а.с.11). З Акту фактичного проживання осіб від 27.01.2021 № 41, посвідченого майстром КП «ЖЕК» вбачається, що [PERSON] в квартирі [ADDRESS] з 06.06.2015 по даний час не проживає (а.с.46). Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 статті 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається своїм майном. Згідно з ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. За змістом статей 379, 382 ЦК України, об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира. Права власника житлового будинку (квартири) визначені у статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише за підстав, передбачених законом. Згідно вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. Враховуючи те, що судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає в будинку понад рік, не надав доказів поважності причин не проживання, він може бути визнаним таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, в тому числі, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Суд вважає за необхідне застосувати вимоги ст. 267 ЦПК України та встановити порядок виконання цього рішення суду, зокрема, вказавши що дане рішення є підставою для зняття особи з реєстрації за місцем мешкання. Суд, оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved