Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником земельної ділянки площею 0,1195 га за адресою: [ADDRESS] . На початку 2021 року він мав намір укласти договір з приводу нерухомого майна, в зв`язку з чим звернувся до нотаріальної контори, де йому повідомили, що у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за частковим співпадінням міститься запис про арешт всього належного йому нерухомого майна. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, встановлено обтяження тип обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 4064638, зареєстровано:16.11.2006 за №4064638 реєстратором: Перша Ялтинська державна нотаріальна контора; підстава обтяження: ухвала 26.02.1999 Ялтинський міський суд; об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно, власник [PERSON] . Відповідно до вказаної інформаційної довідки арешт накладено без зазначення ідентифікаційного номеру особи, на майно якої накладено арешт, причини відсутності коду: архівний запис. У якості додаткових даних міститься посилання на архівний запис №17265-103 від 01.03.1999р. Натомість [PERSON] , який є уродженцем м. Ялта АР Крим, має реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , який йому було присвоєно 21.06.2001 ДПІ у Комунарському районі м. Запоріжжя, за місцем його проживання. Жодного відношення до боргових зобов`язань, які послугували підставою для накладення оскаржуваного арешту, позивач не має. Тому оскільки позивач фактично не може вільно розпоряджатися своїм майном внаслідок обтяження, він був вимушений звернутись до суду з метою захисту свого порушеного права. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилась, але надала клопотання про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, але надав клопотання про розгляд справи без його участі за наявними матеріалами справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1195 га, кадастровий номер 6522185200:02:001:0267, за адресою: [ADDRESS] , за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується інформаційною довідкою №249004202 від 19.03.2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З цієї ж довідки вбачається, що відомості з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутні (а.с. 8). Відповідно до інформаційної довідки №249015498 від 19.03.2021 року з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта на все нерухоме майно [PERSON] зареєстровано обтяження у вигляді арешту, який накладений Першою Ялтинською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали Ялтинського міського суду від 26.02.1999 року. Обтяження зареєстровано 16.11.2006р. за №4064638 (а.с. 7). Згідно інформаційних довідок з Єдиного реєстру боржників від 18.03.2021 року та від 12.04.2021 року відносно [PERSON] та [PERSON] в Єдиному реєстрі боржників інформація відсутня (а.с. 10-11). Згідно зі\~ст. 55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 16 ЦК України\~встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Названими нормами матеріального права визначено способи захисту\~прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, ніж тим, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/ відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/ захисту в обраний спосіб. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі №912/1856/16 та від 14 травня 2019 року у справі №910/11511/18. Аналіз наведених норм та висновку Верховного Суду свідчить про те, що з`ясування судом наявності/відсутності порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася з позовом, є першочерговим завданням суду. Як вбачається зі змісту позовної заяви, порушення своїх прав власника позивач пов`язує з наявністю в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису №4064638 про обтяження у вигляді арешту усього нерухомого майна, власником якого є [PERSON] , який за позицією позивача в майбутньому може бути помилково застосовано до його майна [PERSON] . Так, з наявної в матеріалах справи Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 19.03.2021р. №249015498 (а.с.7) вбачається, що 16.11.2006 р. за №4964638 реєстратором Першою Ялтинською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали Ялтинського міського суду від 26.02.1999р. зареєстровано обтяження у вигляді арешту всього нерухомого майна, власником якого є\~ [PERSON] . Враховуючи, що вказана інформаційна довідка сформована за параметрами запиту « [PERSON] », без зазначення реєстраційного номеру облікової картки платника податків, і стосується речових прав на нерухоме майно [PERSON] , тому не може вважатися належним доказом порушення прав власника [PERSON] . В той же час, згідно витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно від 19.03.2021р. №249004202, за позивачем [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 6522185200:02:001:0267)\~ (а.с.8). При цьому у вказаному витязі відсутня інформація щодо наявності будь-яких обтяжень на належне на праві власності [PERSON] нерухоме майно, в тому числі земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . Згідно ч.1,3\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що позивачем не доведено наявність обставин, з якими він пов`язує порушення його прав та інтересів, тому підстави для задоволення його позовних вимог відсутні. Крім того, суд звертає увагу, що згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, у розумінні положень наведеної норми права у чинній редакції (яка діяла на час звернення з позовом), на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав, як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, правомірними нині способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є саме скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець застеріг, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19. Отже, на момент виникнення спірних правовідносин вимоги про скасування запису про державну реєстрацію не є правомірним та ефективним способом захисту права, оскільки з урахуванням змін, внесених до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», такий спосіб захисту прав не є дієвим та належним, його застосування не призведе до відновлення порушеного права позивача. З огляду на характер правовідносин у цій справі, предмет спору та з`ясовані судом обставини справи, суд вважає, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту порушеного права, що також є додатковою підставою для відмови у задоволенні його позовних вимог.

Outcome: dismissed