Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Обласного Фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі про визнання договору поруки припиненим. Свій позов обґрунтовує тим, що 16.04.2009 року між ним та відповідачем був укладений договір поруки, відповідно до умов якого він та [PERSON] зобовязались перед кредитором солідарно відповідати за виконання зобовязань по поверненню кредиту, наданого [PERSON] в сумі 100000 грн. терміном на 15 років, а також 3% річних за користування кредитом та штрафних санкцій на умовах, передбачених кредитним договором в повному обсязі. 29.04.2009 року між Обласним Фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі та [PERSON] укладено договір № 1526 про надання позики на будівництво житлового будинку та облаштування інженерних мереж, за виконання зобовязань яким по поверненню кредиту поручилися він та [PERSON] Посилаючись на норми ч.1 ст.559 ЦК України, позивач просить визнати договір поруки від 16.04.2009 року припиненим з наступних підстав: -при укладенні договору поруки йому не був наданий для ознайомлення кредитний договір, який був укладений з [PERSON] на 14 днів пізніше, ніж договір поруки; - умови кредитного договору, умови його виконання позичальником, строки погашення, суми та умови нарахування штрафних санкцій йому відомі не були; -йому невідомо було про правові наслідки, що настали б та/чи настали внаслідок укладення такого договору; -договір поруки передбачає сплату штрафних санкцій, про які саме його додатково не повідомляли; -відбулася зміна умов основного зобовязання за договором поруки, що призвело до збільшення обсягу його відповідальності як поручителя, оскільки відповідач при зверненні до Ківерцівського районного суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики просить стягнути суму пені з розрахунку 0,5%. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 28.01.2016 року до участі в справі як третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідача залучено позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON] В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві. Просила позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечила. Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] вважає, що позов підлягає до задоволення. Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, про відкладення розгляду справи не клопотав. Тому суд ухвалив провести розгляд справу у його відсутності. Заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до задоволення не підлягає з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що 29.04.2009 року між Обласним Фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі та [PERSON] був укладений договір № 1526 про надання позики на будівництво житлового будинку та облаштування інженерних мереж, відповідно до умов якого Фонд надає позичальнику пільгову позику на 15 років для будівництва житлового будинку в розмірі 50000 грн. зі сплатою відсотків за користування позикою з розрахунку 3% річних в гривнях, а позичальник зобовязується погасити позику щорічно рівними частинами до 29.04.2024 року одночасно зі сплатою відсотків(п.п.1.1, 2.16.,2.17 договор). Відповідно до п.3.2 договору про надання позики за прострочку погашення позики, в тому числі платежів, передбачених п.п.1.1, 2.16, 2.17 позичальник сплачує Фонду штраф в розмірі 0,5% від не в строк внесеної суми за кожний день прострочки. Перед укладенням договору про надання позики 16.04.2009 року між [PERSON], [PERSON] та Обласним Фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі був укладений договір поруки, відповідно до умов якого поручителі зобовязуються перед кредитором солідарно відповідати за виконання зобовязань по поверненню кредиту, наданого [PERSON] в сумі 100000 грн. терміном на 15 років , а також 3% річних за користування кредитом та штрафних санкцій на умовах, передбачених кредитним договором в повному обсязі. Відповідно до п.2 Договору поруки поручителі несуть повну відповідальність разом з позичальником перед кредитором за виконання зобовязань по кредитному договору, який укладено між кредитором та боржником. Отже, зазначена умова договору поруки є результатом домовленості сторін, які вільні у визначенні зобовязань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечать законодавству. Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Згідно ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткової (субсидіарної) відповідальності поручителя. Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобовязання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобовязання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобовязальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобовязання боржника та кредитором боржника. Відповідно до ч.2 ст.553 ЦК України порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. 27.07.2012 року за №146 та 12.06.2014 року за №82 поручителі [PERSON] та [PERSON] повідомлялися відповідачем про порушення позичальником [PERSON] зобовязання щодо погашення платежів по позиці, відсотках та штрафних санкціях у встановлені строки та розмірах із зазначенням розрахунку заборгованості по сплаті позики, в тому числі пені за несвоєчасне погашення позики. Поручителям було запропоновано терміново погасити заборгованість разом із сумою штрафних санкцій. Такі повідомлення були направлені поручителям рекомендованими листами, що представник відповідача підтвердила належними доказами. Заперечуючи даний факт, представник позивача, не надала суду жодного доказу про неотримання таких повідомлень [PERSON] Заявляючи вимогу про визнання договору поруки припиненим, позивач посилається на ч.1 ст.559 ЦК України, відповідно до якої вбачається, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Разом з тим, як вбачається з умов договору поруки від 16.04.2009 року, умов договору про надання позики від 29.04.2009 року, заяви про уточнення позовних вимог до Ківерцівського районного суду, на яку посилається представник позивача, зміни зобовязання не відбулося, обсяг відповідальності позивача як поручителя не збільшився. Щодо інших обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, на думку суду, жодна з них не є підставою для визнання поруки припиненою. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків(ст.202 ЦК України). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним(ст.203 ЦК України). Згідно ст.212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обовязків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чині(відкладальна обставина). Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. На основі викладеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання припиненим договору поруки від 16.04.2009 року, укладеного між [PERSON], [PERSON] та Обласним Фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі, тому тому в задоволенні позову [PERSON] до Обласного Фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі слід відмовити. На підставі ст.ст.202,203,212, 215, 553, 554,559 ЦК України,

Outcome: dismissed