Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 18 квітня 1991р. сторони уклали шлюб. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що за час спільного подружнього проживання із відповідачем, позивач остаточно переконався, що між сторонами немає спільних інтересів, сторони мають різні погляди на життя, побутові відносини. Крім того, між сторонами остаточно втрачено почуття взаємодовіри, поваги, любові, взаємодопомоги та підтримки у побутових та сімейних відносинах. Відсутність взаєморозуміння та згоди у подружніх відносинах зробило неможливим в подальшому збереження спільного подружнього життя та шлюбу між позивачем та відповідачем, а тому позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Ухвалою суду від 08.07.2019р. відкрито провадження по справі (а.с.9-10). 08.08.2019р. до суду надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що заперечує проти задоволення позовної заяви в повному обсязі та не погоджується з обставинами, викладеними в позові, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та недоведеними. Також, відповідач зазначає, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України (а.с.16-17). Ухвалою суду від 29 листопада 2019р. сторонам був наданий строк на примирення терміном три місяці. В судовому засіданні позивач підтримав позовну заяву за викладеними в ній обставинами та наполягав на розірванні шлюбу, зазначивши причину розірвання шлюбу несумісність в релігійних переконаннях. Відповідач в судовому засіданні категорично заперечували проти розірвання шлюбу, зазначаючи, що її релігійні переконання зовсім не впливають на відносини, які виникли між подружжям. Крім того, син подружжя за станом здоров`я, дуже емоційний та розірвання шлюбу батьків може вплинути на його стан здоров`я. Також відповідач пояснила, що подружжя не веде спільного господарства та проживає протягом шести місяців окремо, відновлення статевих стосунків неможливе, однак статус чоловіка та дружини повинен бути залишений для дитини. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18 квітня 1991р., про що у Палаці реєстрації шлюбів та новонароджених у м. Києві складено актовий запис №1136, відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.4). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , відповідно до копії свідоцтва про народження (а.с.5). На підставі ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач та відповідач не мають наміру спільно проживати та не проживають разом біля двох років, а збереження шлюбу істотно порушує право сторін через категоричність обох до примирення. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву про розірвання шлюбу. Судом враховується тривалість розгляду справи з липня 2019 року, твердження позивача, що збереження шлюбу суперечить його інтересам та пояснення відповідача, яка зазначала, що подружжя проживає окремо понад шість місяців, а збереження статусу перебування в зареєстрованому шлюбі чоловіка та жінки необхідно для емоційної стабільності їх сина. Крім того, з пояснень сторін, вбачається, що наданий судом строк для примирення не був використаний подружжям для збереження шлюбу, а тому суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягнення понесені витрати позивача, а саме витрати на сплату судового збору в розмірі 774,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved