Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про визнання заповіту недійсним. В обґрунтування позову посилається на те, що 26 лютого 2016 року померла [PERSON] мати позивача. За життя, 24 вересня 2008 року, мати склала заповіт, яким все майно заповіла позивачу. Звернувшись до нотаріуса після смерті матері позивач дізнався, що 21 серпня 2015 року від імені [PERSON] було посвідчено заповіт, яким все своє майно вона заповіла [PERSON] Позивач вважає, що заповіт є недійсним, оскільки волевиявлення матері не було вільним, його було укладено під психологічним тиском відповідача, який переконав матір в тому, що позивач не зможе отримати спадщину, оскільки є громадянином [PERSON] Федерації, а тому потрібно заповісти все майно йому, а він потім подарує його позивачу. На підставі вищевикладеного, [PERSON] просив суд визнати недійсним заповіт, складений [PERSON], 21 серпня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 682. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили суд задовольнити позовні вимоги з підстав, зазначених у позові. Позивач суду пояснив, що, на його думку, заповіт було складено обманним шляхом. [PERSON] є чоловіком двоюрідної сестри матері, яка також померла. Коли мати почала себе погано почувати він найняв людину, яка за нею доглядала. Відповідач лише робив вигляд, що допомагає доглядати за матірю. Спочатку [PERSON] лишив матір звязку з ним, повідомивши їй, що в неї викрали телефон та вони не могли спілкуватися, потім він почав вивозити її речі та забирав в неї пенсію, мотивуючи це тим, що в неї можуть все викрасти. Він переконав її, що її син не зможе оформити спадкові права, оскільки є громадянином іншої держави та обіцяв допомогти у вирішенні цього питання та наполіг на тому, що мати склала на нього заповіт, а він потім. нібито подарує все позивачу. В останній раз бачив мати в жовтні 2015 року, проте вона нічого не розповіла йому про заповіт, вона вже дуже погано розмовляла на той час. [PERSON] нікого до неї не підпускав, щоб ніхто з нею не міг спілкуватися, щоб вона нікому не розповіла про заповіт. [PERSON] також нічого йому не розповів про заповіт, про його існування дізнався лише у нотаріуса, коли звернувся з метою оформлення спадкових прав. Представник позивача суду пояснив, що, на його думку, заповіт не відповідав волі [PERSON] [PERSON] переконав її в тому, що їй потрібно все майно заповісти йому, а потім він все майно переоформить на її сина, тим самим обіцяв в оформленні спадкового майна на позивача, оскільки він є громадянином [PERSON] Федерації. Потім від вказаної домовленості він відмовився, оскільки нібито доглядав за матірю позивача. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, проти задоволення позовних вимог заперечував. Суду пояснив, що останні чотири роки перед смертю [PERSON] він доглядав за нею. Вона просила сина, [PERSON], щоб він до неї приїхав, а він казав, що не має коштів. Син приїжджав лише один раз на рік, поховав він [PERSON] за власні кошти, поставив памятник. Вона сама попросила, щоб він привіз нотаріуса та вона склала заповіт на нього. За нею також доглядали інші люди, але він був в неї кожного дня, з 12 до 17 години. Вона все розуміла, спілкувалася, але не ходила. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Верхньодніпровського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] суду пояснив, що його дійсно запросили до дому за місцем проживання [PERSON] для посвідчення заповіту. Поспілкувавшись з нею, переконався, що вона адекватна, все розуміє, відповідала на всі питання. Вона повідомила, що вирішила скласти заповіт на [PERSON] оскільки вона потребує сторонньої допомоги, син мешкає в [PERSON] Федерації та не приїжджає. Вона казала про те, що [PERSON] привозив їй їжу, допомагав їй, переодягав її. Він переконався, що заповіт відповідав волі [PERSON] тому посвідчив заповіт. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Верхньодніпровська державна нотаріальна контора, в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи без її участі. Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. 26 лютого 2016 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.10). За життя, 24 вересня 2008 року, [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла [PERSON] та всіх інших спадкоємців лишила спадщини цим заповітом (а.с.6). Пізніше, 21 серпня 2015 року [PERSON] склала новий заповіт, яким все своє майно заповіла [PERSON]. Заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 682 (а.с.53). Дійсність зазначеного заповіту і є предметом спору. Згідно зі ст. 1233 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, тому має відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так згідно з ч. ч. 3, 5 ст. 203 Цивільного кодексу України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною першою ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п'ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 229 Цивільного кодексу України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Згідно з ч. 1 ст. 230 Цивільного кодексу України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Частиною 2 ст. 1257 Цивільного кодексу України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Показаннями свідків, які були допитані безпосередньо в судовому засіданні підтверджується, що волевиявлення [PERSON] на час складання заповіту, 21 серпня 2015 року, не відповідало її внутрішній волі та укладання цього правочину не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним з огляду на таке. Свідок [PERSON] суду пояснив, що померла є його тіткою. Він часто навідував її та бачив у неї [PERSON], який взагалі не давав можливості з нею спілкуватися. [PERSON] хворіла, не ходила, але її можливо було переконати в будь-чому. Про існування заповіту на [PERSON] взагалі ніхто не знав, а лише після її смерті відповідач почав говорити, що він є власником всього майна після її смерті та сказав, що він переконав [PERSON] в тому, щоб вона склала заповіт на нього. За нею доглядала постійно [PERSON], вона купувала ліки, готувала їжу. Позивач також приїжджав, але не часто. Свідок [PERSON] суду пояснив, що про існування заповіту на [PERSON] ніхто взагалі не знав, [PERSON] ніколи про це не розповідала. її син, позивач, вже давно мешкає в [PERSON], але вони підтримували відносини та він приїздив приблизно раз на місяць або два місяці. Коли він приїжджав, він привозив продукти, допомагав матеріально. Про існування заповіту на [PERSON]К всі дізналися вже після її смерті. [PERSON] був лише її знайомим та приїздив її навідати. Вона в усьому завжди радилась із сином,а у відповідача мабуть була своя вигода, щоб вона склала заповіт на нього. Коли вона вже зовсім не ходила, [PERSON] почав приїжджати до неї кожного дня та не давав можливості нікому з нею спілкуватися. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він знайомий з сімєю позивача ще з 2004 року. [PERSON] мешкала разом з чоловіком, а позивач давно вже жив в [PERSON] та приїздив не рідше одного разу на рік. Незадовго до смерті [PERSON] сказала, що в неї в вкрали телефон та вона не спілкувалася через це з сином. Відповідача взагалі не знає, йому відомо, що за [PERSON] доглядали [PERSON] та [PERSON]. Про існування заповіту на [PERSON] дізналися лише після похорон [PERSON] Вона про це ніколи не розповідала. Свідок [PERSON] суду показала, що за проханням позивача з серпня 2015 року вона постійно доглядала за [PERSON] В той час вона вже не ходила та дуже погано себе почувала. Відповідач також її провідував, вони спілкувалися та вона в усьому довіряла йому. [PERSON] завжди казала, що все майно вона залишить сину та про заповіт на імя [PERSON] вона ніколи нічого не говорила. Свідок [PERSON] суду показала, що вона знайома була з [PERSON] років 50. Також знайома з позивачем, який проживав в [PERSON] та приїздив кожні 2-3 місяці. Син повністю утримував [PERSON], купував їй продукти, надавав гроші. За нею доглядали, [PERSON] також приходив до неї, але чому не знає. Вона розповідала про те, що склала заповіт на сина. Про заповіт на [PERSON] вона ніколи не розповідала. За декілька місяців до смерті вона взагалі дуже погано розмовляла. Свідок [PERSON] суду показала, що вона була знайома з [PERSON], проживала по сусідству. За нею доглядав [PERSON], а [PERSON] почав приходити до неї пізніше. Відомо, що він був нібито її родичем, але раніше про нього нічого не знала. Син, [PERSON] також приїздив, доглядав за нею. Свідок [PERSON] суду показав, що знайомий із сімєю [PERSON] дуже давно. [PERSON] мешкає в [PERSON], проте до 2014 року приїздив дуже часто. Коли приїздив, купував продукти. Потім на прохання позивача за [PERSON] почав доглядати [PERSON] та [PERSON]. З літа 2015 року [PERSON] почав приходити до [PERSON], навідувати її. До того часу його взагалі не бачив та [PERSON] пояснювала, що він чоловік її покійної двоюрідної сестри. Свідок [PERSON] суду показала, що вона знайома була з покійною близько 17 року, навідувала її, робила уколи. [PERSON] розповідала, що її син, [PERSON], живе в [PERSON] та [PERSON] переконав її в тому, щоб вона склала заповіт на нього, оскільки [PERSON] не зможе оформити спадщину. До 2014 року [PERSON] приїздив кожні 2-3 місяці. [PERSON] сама розповідала, що [PERSON] порадив скласти на нього заповіт, щоб потім переоформити майно на [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона була знайома з [PERSON], в неї були нормальні відносини з сином, а з [PERSON] вони спілкувалися рідко. Він був чоловіком її двоюрідної сестри. [PERSON] почав ходити до неї, коли [PERSON] вже погано ходила. [PERSON] приїжджав до неї часто, купував продукти, найняв жінку, яка за нею доглядала. Потім [PERSON] розповідала, що в неї не має телефону, а [PERSON] сказав, що його вкрали і вона не мала можливості спілкуватися з сином. [PERSON] сказав, що він забере в неї всі документи, сховає їх, щоб їх не вкрали. Вона йому повірила, оскільки він обіцяв оформити документи, щоб потім [PERSON] зміг оформити все на себе. [PERSON] обіцяв, що потім все переоформить на позивача. [PERSON] переконав її, що так потрібно зробити та оформити все на нього. Вона казала, що [PERSON] допомагає з оформленням документів, щоб потім все оформити на [PERSON] Останнім часом вона дуже погано розмовляла та була дуже слабка. Свідок [PERSON] суду показала, що вона навідувала [PERSON] досить часто. [PERSON] майже не знає. [PERSON] йому дуже довіряла, віддавала йому пенсію, оскільки він казав, що в неї її можуть вкрасти, приходив до неї саме в дні, коли була пенсія. [PERSON] проживав окремо, але допомагав їй, купував продукти, найняв людей, які за нею доглядали. [PERSON] забрав у неї всі документи та обіцяв їх повернути. Казав, що все майно оформить на себе, оскільки син, [PERSON], не зможе оформити спадщину на себе, оскільки є громадянином [PERSON]. Вона йому повірила. Вона про заповіт нічого не розказувала, а [PERSON] казав, що оформить все майно на себе та потім віддасть його позивачу. В неї з сином були нормальні відносини, ніяких образ не було, вона навпаки казала, що він їй все купує та забезпечує. Показання свідків є логічними, взаємоповязаними, вони не суперечать показанням позивача, а тому суд приймає їх як належні та допустимі. Отже, показаннями свідків підтверджується, що [PERSON], скориставшись довірою [PERSON], ввів [PERSON] в оману щодо обставин необхідності складання заповіту саме на його імя, пояснюючи це тим, що [PERSON] не зможе оформити на себе спадкове майно. У звязку з чим суд приходить до висновку, що розпорядження [PERSON], яке міститься у заповіті, що оспорюється, про передачу всього майна [PERSON] не відповідало її волі, навіть якщо вона розуміла природу цього правочину, проте не усвідомлювала наслідки його укладання, оскільки не мала на меті позбавляти спадкових прав свого сина. Жодних доказів на спростування таких висновків суду відповідачем надано не було. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про визнання заповіту недійсним заповіту, а тому позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, приймаючи до уваги, що позивачем понесено судові витрати в сумі 551 грн. 20 коп. (а.с.1), суд приходить до висновку, що понесені позивачем судові витрати підлягають відшкодуванню відповідачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved