Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом у якому прохав визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги мотивував тим, що є співвласником вищевказаного житлового приміщення разом з третіми особами по справі: колишньою дружиною [PERSON] та синами [PERSON] і [PERSON] Однак, у вищевказаному житловому приміщенні позивач проживає сам. 13.03.2012 року у зв'язку з одруженням старшого сина [PERSON] за вказаною адресою була також зареєстрована дружина сина - [PERSON] Фактично ж син позивача [PERSON] разом з відповідачем [PERSON] та двома малолітніми дітьми проживають за іншою адресою [ADDRESS]. Відповідач у житлове приміщення [ADDRESS] взагалі не вселялася. На думку позивача, маючи можливість зареєструвати своїх малолітніх дітей за місцем їхнього фактичного проживання в [ADDRESS], син зі своєю дружиною цього не роблять, а бажають зареєструвати їх в квартирі за його ([PERSON]) місцем проживання. Однак, враховуючи наявність у сім'ї сина іншого житла, фактичне проживання їх в іншому житлі і наявність можливості для реєстрації дітей за місцем їх фактичного проживання, неприязні відносини, що склалися у позивача з невісткою, а згодом - і з сином, позивач виступив проти реєстрації онуків за місцем свого проживання. Позивач вважає, що невістка [PERSON] шляхом реєстрації своїх дітей за єдиним місцем його проживання бажає створити йому перешкоди в праві користування своїм житлом. Так, після його відмови зареєструвати дітей син з невісткою в серпні 2013 року приходили до нього додому, ображали його, виганяли з квартири, нецензурно висловлювались. Крім цього, син звернувся з заявою до міліції, проте ознак кримінального правопорушення в діях позивача виявлено не було. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав і прохав їх задовольнити. При цьому суду пояснив, що оскільки відповідач [PERSON] за адресою [ADDRESS] не проживала і не проживає з моменту її реєстрації за вказаною адресою (13.03.2012 року), є і підстави вважати її такою, що не набула право користування житловим приміщенням, без поважних причин, у зв'язку з проживанням в іншому місці - у своїх батьків. Домовленостей з відповідачем щодо іншого порядку користування житлом у позивача немає. Також позивач прохав стягнути з відповідача сплачений ним судовий збір. Відповідач [PERSON], будучи допитаною у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. При цьому пояснила, що дійсно з часу реєстрації з 13.03.2012 року вона не проживала і не проживає у житловому приміщенні по [ADDRESS] і вказана квартира їй непотрібна. Фактично з часу реєстрації вона проживає за іншою адресою [ADDRESS]. Її цікавить лише місце реєстрації в цій квартирі. Треті особи [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - кожен заперечували проти задоволення позову, вважаючи його безпідставним. Суд вислухавши сторони, дослідивши надані ними докази на підтвердження своїх доводів та заперечень, допитавши свідків, дійшов висновку про задоволення позовних вимог. З копії свідоцтва про право власності на жило від 21.03.2006 року вбачається, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності - по 1/4 кожному належить квартира [ADDRESS] (а.с. 14). З копії будинкової книги вбачається, що на час подачі позову у вказаній квартирі [ADDRESS] зареєстровані - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5-10). З довідки Роменського МВ УДМС України в Сумській області від 17.04.2014 року також вбачається, що [PERSON], [INFO], з 13.03.2012 року зареєстрована по [ADDRESS] (а.с. 19). У зв'язку з тим, що відповідач не проживає за місцем реєстрації і не бажає знятися з реєстрації [ADDRESS] в позасудовому порядку, позивач і звернувся до суду з вказаним позовом. Наведене свідчить, що між сторонами склалися спірні правовідносини в частині визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Оскільки квартира, в якій зареєстрована відповідачка, знаходиться у спільній частковій приватній власності позивача та третіх осіб (а.с. 14), а відповідачка мала право лише користування цим житлом, то до даних правовідносин слід застосувати норми Цивільного кодексу України (поняття сервітуту). Так, ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили суду, що відповідач більше року не проживає у квартирі по [ADDRESS] і не користується житлом. Крім того, сама відповідач [PERSON] визнала, що дійсно жодного дня не проживала за місцем реєстрації [ADDRESS]. Наведене свідчить про те, що відповідачка сама підтверджує факт свого тривалого непроживання в будинку позивача. Суд також бере до уваги, що відповідачка не скористалася своїм правом на зустрічний позов про вселення в спірне житло. Факт втрати інтересу до цього помешкання [ADDRESS] та намір подальшого проживання у іншому місці доведений матеріалами справи. За таких обставин, суд дійшов висновку, що відмова відповідачки знятися з реєстрації порушує право власності позивача, яке підлягає захисту згідно ст.ст. 383, 391 ЦК України. Згідно вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 243,60 грн. (а.с. 1) сплаченого ним судового збору при подачі позову до суду.

Outcome: approved