Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа Петропавлівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про оспорювання батьківства та розірвання шлюбу. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 09 листопада 2013 року між Позивачем та Відповідачкою був укладений шлюб, який був зареєстрований у виконавчому комітеті Гірської міської ради м. Первомайськ Луганської області, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис №69. Вже тривалий час вони проживають окремо один від одного, позивач в м. Гірське, Луганської області, Відповідачка періодично змінювала місця проживання - спочатку постійно проживала в м. Москва, наразі мешкає в м. Першотравенську, Дніпропетровської області, та як позивачу відомо, має намір знову повернутися на ПМЖ до м. Москва. Нещодавно позивачу стало відомо від Відповідачки, що вона народила дитину - [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження, видане органом ЗАГС Москви №82 Багатофункціонального центру надання державних послуг району Рязанський серії [NUMBER] від 03 червня 2021 року. За довідкою Посольства України в Російській Федерації 36111-536-300 від 10 червня 2021 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрований громадянином України. Відповідачка повідомила, що позивач був записаний, як батько дитини, оскільки вони з нею знаходяться в зареєстрованому шлюбі, та, що виходом з ситуації, що склалася, є проведення генотипоскопічного дослідження та звернення до суду з позовом про оспорювання батьківства. Згідно висновку генотипоскопічного дослідження №32199 від 10 вересня 2021 року біологічне батьківство [PERSON] , [INFO] , відносно [PERSON] , [INFO] , в рамках проведеного дослідження виключається, ймовірність батьківства складає 0%. Позивач зазначає, що подальше спільне життя з Відповідачкою неможливе, збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, оскільки вони тривалий час не проживають разом та майже не спілкуються, веденням сумісного домашнього господарства не займаються, як було вказано вище, Відповідачка народила дитину від іншого чоловіка. Фактично їхні шлюбні відносини припинили існувати, наразі позивач проживаю з іншою жінкою, з якою має намір створити сім`ю. За моїм глибоким переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Просить суд виключити відомості про позивача як батька [PERSON] , [INFO] , зобов`язати Петропавлівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) внести зміни в актовий запис у книзі записів актів громадянського стану про народження [PERSON] , [INFO] , видати нове свідоцтво про народження на підставі ч.1 ст.135 СК України, а також розірвати шлюб між позивачем та відповідачем. Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення, після розірвання шлюбу просить залишити прізвище [PERSON] . Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Третя особа про час та місце судового розгляду повідомля Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 09 листопада 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який був зареєстрований у виконавчому комітеті Гірської міської ради м. Первомайськ Луганської області, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис №69. [INFO] [PERSON] народила дитину - [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження, видане органом ЗАГС Москви №82 Багатофункціонального центру надання державних послуг району Рязанський серії [NUMBER] від 03 червня 2021 року. Батьком дитини зазначений позивач - [PERSON] . Згідно довідки Посольства України в Російській Федерації 36111-536-300 від 10 червня 2021 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрований громадянином України. Згідно висновку генотипоскопічного дослідження №32199 від 10 вересня 2021 року біологічне батьківство [PERSON] , [INFO] , відносно [PERSON] , [INFO] , в рамках проведеного дослідження виключається, ймовірність батьківства складає 0%. Вирішуючи вимоги позивача суд виходить з наступного. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 Сімейного Кодексу України (частина перша статті 121 СК України). Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини (частина перша статті 122 СК України). Особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 СК України, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження (частини перша та друга статті 136 СК України). Відповідно, з урахуванням вимог частини третьої статті 12 Цивільного процесуального Кодексу України /далі ЦПК України/ на позивача покладається тягар доведення, що він не є біологічним батьком дитини, а відповідач у справі повинна довести належними та допустимими доказами, що позивач в момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не міг про це не знати. Зазначений правовий висновок сформований Верховним Судом в постанові від 06 травня 2020 року у справі № 641/2867/17-ц та постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 643/12302/18. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (частини перша-третя статті 12 ЦПК України). Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України. Зокрема, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (частина перша статті 79 ЦПК України), а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (частина перша статті 82 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Європейський суд з прав людини зазначив у справі «Йевремович проти Сербії», що у відповідності до статті 8 Конвенції під час розгляду скарги про встановлення батьківства, суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини («Jevremovic v. Serbia», заява № 3150/05, пункт 109, рішення Європейського суду з прав людини від 17 травня 2007 року). Законодавством передбачено певні обов`язки батьків щодо їх дитини, а також вимогу ухвалювати судові рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, інших осіб. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша та друга статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII). Отже, при вирішенні справ про оспорювання батьківства суди повинні керуватися найкращими інтересами дитини, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та сторін по справі. Враховуючи вище викладене у сукупності, а також, що сторони у справі визнали факт відсутності кровного споріднення між [PERSON] , та [PERSON] , [INFO] , та врахувавши те, що суду надано висновок генотипоскопічного дослідження №32199 від 10 вересня 2021 року, згідно з яким біологічне батьківство [PERSON] , [INFO] , відносно [PERSON] , [INFO] , в рамках проведеного дослідження виключається, ймовірність батьківства складає 0%, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо виключення з актового запису відомостей про [PERSON] , як батька [PERSON] , [INFO] . Відповідно до висновків ЄСПЛ у справі «Якушев проти України» («Yakushev v. Ukraine», заява № 15978/09, пункти 23, 25, 26, рішення ЄСПЛ від 04 грудня 2018 року) поза межами встановлення законності національного правового обмеження на право оскаржити своє батьківство (яке за змістом відповідає зазначеній частині п`ятій статті 136 СК України), необхідно встановити чи досягли національні суди, зокрема, апеляційний суд, важливого фактичного висновку про застосування відповідного обмеження в рамках належного, несвавільного процесу прийняття рішень. Якщо апеляційний суд скасував фактичні висновки суду першої інстанції, не посилаючись на будь-який новий доказ та не пояснивши, чому фактичні висновки суду першої інстанції були невірними, та дійшов нового висновку, який ґрунтувався на тих самих матеріалах справи та доказах, які у повному обсязі були розглянуті судом першої інстанції, то він допустив процесуальні недоліки у провадженні на національному рівні, які вказують на те, що національний суд не забезпечив повагу до приватного життя особи, до якої застосоване зазначене національне правове обмеження, на яку він має право відповідно до Конвенції. Отже, це є порушенням статті 8 Конвенції. Частиною 2 статті 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач та відповідачка наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи особливий характер сімейних відносин а також те, що збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Детально вивчивши й оцінивши мотиви розлучення, повно і всебічно з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, приймаючи до уваги те, що сторони наполягають на розірванні шлюбу, суд вважає, що конфлікт між сторонами носить стійкий характер, їх шлюб розпався, причини, що спонукають сторони наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач клопотав залишити судові витрати за ним.

Outcome: approved