Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

[PERSON] звернувся 16.06.2015 р. до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначив, що 01.08.1997 р. між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб, в період шлюбу [INFO] народився син - [PERSON] 22.03.2001 р. рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя шлюб між сторонами було розірвано, місце проживання [PERSON] було визначено разом з відповідачем. У квітні 2013 р., за заявою матері, [PERSON] був направлений до КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 2 ДОР». З цього часу відповідач припинила виконання своїх батьківських обов»язків по вихованню та утриманню сина. Відповідач не турбується про фізичний і духовний розвиток сина, матеріального його не забезпечує, практично не відвідує свого сина, не спілкується з ним у обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини. 10.04.2015 р. проведена за заявою відповідача лікарсько-консультаційна комісія визначила, що [PERSON] більше не потребує активної антипсихотичної терапії та може піддаватися навчанню із професійною орієнтацією. На підставі такого висновку останній був виписаний із КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 2 ДОР». Проте, [PERSON] відмовилась прийняти власну дитину, мотивуючи це небажанням утримувати свого сина - [PERSON] та виконувати обов»язки по його вихованню. Фактично з 29.04.2015 р. по і цей час син проживає разом з ним, має дитячу окрему кімнату, виховується у нормальній духовній та моральній атмосфері. Він піклується про дитину, виконує всі обов»язки по утриманню сина. З моменту виписки [PERSON] з будинку-інтернату, відповідач жодного разу не відвідала сина та не цікавилась ним. [PERSON] на теперішній час не має середньої освіти, ніде не працює та не отримує державної соціальної допомоги, а тому потребує утримання, у тому числі і за рахунок відповідача. За позовом [PERSON], посилаючись на ст.ст.164-167, 181-183 СК України, просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її сина - [PERSON], [INFO]; стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання сина в розмірі 25% від її заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дитиною повноліття; судові витрати покласти на відповідача. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнала частково, не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав на підставі п.1 ч.1 ст.164 СК України, а не на підставі п.2, як просить позивач. Визнала позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача аліментів на утримання сина. В процесі розгляду справи пояснила, що не забрала сина з закладу охорони здоров»я, оскільки через його захворювання та поведінку по відношенню до неї в минулому, побоюється за своє життя та здоров»я. Представник третьої особи - органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської Ради по Шевченківському району подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, рішення по справі відносять на розсуд суду з урахуванням пояснень сторін та зібраних по справі доказів. Представник третьої особи - органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської Ради по Хортицькому району в судове засідання не з»явився, заяви про бажання приймати участь у розгляді справи до суду не надходило. Прокурор прокуратури Шевченківського району м.Запоріжжя в судове засідання не з»явився, про розгляд справи був поінформований у встановленому порядку, в процесі розгляду справи підтримував позов, заявлений [PERSON] Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та відповідача, приймаючи до уваги позицію третіх осіб, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.6). [PERSON] не виконує батьківських обов»язків по відношенню до своєї неповнолітньої дитини, що підтверджується поясненнями позивача, а також визнавала відповідач в процесі розгляду справи, за період, починаючи з 23.04.2015 р. 23.04.2015 р. [PERSON] склала заяву на ім»я директора Верхньодніпровського дитячого будинку-інтернату № 2, в якій відмовилась забирати з вказаного будинку-інтернату її неповнолітнього сина [PERSON], оскільки раніше постійно піддавалась насиллю, вимаганню та шантажу з його боку. У зв»язку з наведеним, вважала неможливим їх подальше сумісне проживання разом з сином. Оскільки не мала намірів приймати участі в житті та вихованні дитини, не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав та просила вважати представником інтересів [PERSON] його батька - [PERSON] (а.с.9). З висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON], складеного районною адміністрацією Запорізької міської Ради по Хортицькому району, встановлено, що мати [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків щодо виховання та утримання неповнолітнього сина, не приділяє йому належної уваги, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, не цікавиться його здоров»ям, життям та подальшою долею. Неповнолітній [PERSON] проживає з батьком [PERSON] (а.с.119). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» наголосив, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. З досліджених судом вищевказаних доказів, з урахування зазначених роз'яснень, встановлено, що мати ухилилась від виконання своїх обов'язків з 23.04.2015 р., оскільки відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, не забезпечує харчування, медичного догляду, лікування сина, не спілкуються з ним, незважаючи на те, що спілкування з батьками необхідне для його нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не надає матеріальної допомоги на утримання сина. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як свідоме ухилення від виховання [PERSON], що є винною поведінкою відповідача в розумінні вимог вказаних норм матеріального права. З наведеного вище, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог про позбавлення [PERSON] батьківських прав на підставі п.2 ч.1 ст.164 СК України. Доводи [PERSON] про те, що її можливо позбавити батьківських прав на підставі п.1 ч.1 ст.164 СК України, який визначає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров»я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування, є неприйнятними та не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки неповнолітній [PERSON] з моменту виписки 14.04.2015 р. (а.с.10-15) не перебував протягом шість місяців в лікувальному закладі, оскільки його забрав батько [PERSON] Відповідно до ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) можуть бути присуджені за рішенням суду у частці від доходу особи, зобов'язаної утримувати дитину або у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ст. 182 СК України, суд при визначенні розміру аліментів враховує - стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають істотне значення. Ч.2 ст.182 СК України визначає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд, враховуючи досліджені письмові докази, дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини у розмірі ? частини від її заробітку (доходу). У порядку ст.88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача та в дохід держави підлягає судовий збір.

Outcome: approved