Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] в якому просить (а.с. 72-73): - надати дозвіл на багаторазові тимчасові виїзди до Польщі [PERSON] [INFO] з батьком [PERSON] [INFO] без згоди та супроводу матері [PERSON] [INFO] протягом всього часу до досягнення дитиною 16-річного віку, тобто до 01.01.2014 року; - надати дозвіл [PERSON] [INFO] на підготовку та виготовлення проїзних документів для виїзду за кордон (дитячого закордонного паспорту) [PERSON] [INFO] без згоди та дозволу його матері [PERSON] [INFO]. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та пояснив, що позивач та відповідач деякий час проживали разом. Під час спільного проживання у них народився син [PERSON] [INFO]. Згодом сторони розійшлися і син залишився проживати з відповідачем. Через деякий час позивач отримав від відповідача нотаріально засвідчену згоду на те, щоб син проживав разом з позивачем в Польщі. На початку 2015 року позивач разом з сином виїхав до Польщі на постійне проживання і там з?ясувалось, що дозвіл необхідно переробити, оскільки в ньому зазначено, що відповідач дозволяє виїжджати з сином за кордон тільки для відпочинку. У зв?язку з цим позивач знову звернувся до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд сина для навчання та проживання, але вона йому відмовила. Вважає, що суд повинен надати позивачу дозвіл на виїзд з сином до Польщі до досягнення дитиною 16-річного, оскільки позивач має там місце роботи, житло і повністю опікується своїм сином, який на даний час вже влаштований до школи. Відповідач же в свою чергу судима, не має постійного місця роботи та не опікується сином. Повернення сина до відповідача буде суперечити інтересам дитини. Відповідач позов не визнала по пояснила, що вона надала позивачу дозвіл на виїзд з сином на відпочинок, але він фактично вивіз дитину на постійне місце проживання до Польщі і не дає можливості спілкуватись з нею. Просить в позові відмовити. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та дослідивши надані докази, суд вважає, що в позов необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками [PERSON] [INFO] (а.с. 11). 11 грудня 2014 року сторони на підставі нотаріально засвідченої заяви надали один одному та [PERSON] на виїзди зі своїми сином [PERSON] до [PERSON] та інших країн Шенгенської угоди з метою відпочинку на період з 20 грудня 2014 року по 03 жовтня 2017 року (а.с. 12). Скориставшись даним дозволом, позивач вивіз сина [PERSON] до Польщі, влаштував його до початкової школи, а сам зняв житло та влаштувався на роботу (а.с. 13-43). Фактично позивач вивіз сина до Польщі на постійне місце проживання, а не для відпочинку, чим грубо порушив права відповідача, розлучивши її з дитиною. Обґрунтовуючи необхідність надання дозволу на виїзд сина до Польщі, представник надав суду докази про працевлаштування позивача та наявність у нього житла. Однак з трудового договору вбачається (а.с. 34-36), що позивач працює тимчасово до 31.12.2015 року, а з договору найму житла вбачається (а.с. 42-43), що позивач власного житла не має, а винаймає житло із щомісячною оплатою в розмірі 1350 злотих. Також відповідач надав довідку Малинської загальноосвітньої школи № 2, відповідно до якої [PERSON] у 2013 та 2014 роках до цієї школи з метою оформлення свого сина на навчання не зверталась (а.с. 70), та довідку дошкільного навчального закладу № 3, що у 2012-2014 роках [PERSON] до дошкільного навчального закладу № 3 з метою оформлення туди свого сина не зверталась (а.с 71). Однак у м. Малині Житомирської області, де проживає відповідач існує 6 шкіл та 9 дошкільних навчальних закладів і відповідач могла звернутись до будь-якого з них. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] показали, що відповідач дитину не доглядала, а тому її сину краще проживати з батьком в Польщі. Однак суд вважає, що дані обставини не є безумовною підставою для надання дозволу на виїзд дитини до Польщі. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Аналізуючи вищевказані положення закону, суд вважає що розглядаючи питання про надання дозволу на виїзд дитини за кордон, необхідно з?ясувати строк та мету виїзду. Задоволення вимог позивача про надання дозволу на багаторазові тимчасові виїзди до Польщі [PERSON] [INFO] без згоди та супроводу матері протягом всього часу до досягнення дитиною 16-річного віку, є фактично надання дозволу без встановлення будь-якого терміну виїзду, що суперечить вимогам закону. Крім того надання такого дозволу позбавить матір дитини можливості брати участь у її вихованні та можливості особистого спілкування з нею. Орган опіки та піклування в своєму висновку також вказав про недоцільність задоволення позову (а.с. 67). Враховуючи вищевказане, суд відмовляє в задоволенні позову повністю за безпідставністю. Судові витрати позивачу суд не відшкодовує, оскільки йому відмовлено в задоволенні позову.

Outcome: dismissed