Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дніпропетровського районного суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом, скасування іпотечного договору та заборон. Позивач у судове засідання не зявився, відповідно до письмової заяви просив суд слухати справу за його відсутністю та винести рішення, яким визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок № 27 по вул. Радянській в м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області; скасувати арешт та оголошену заборону на його відчуження, номер запису про обтяження 5106907 (індексний номер 11908661 від 25.03.2014 року), а саме: квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS], накладені постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ВП 42551465 від 24.03.2014 року, та внести відомості про виключення вказаного майна із Державного реєстру обтяжень нерухомого майна; скасувати арешт та оголошену заборону на його відчуження, номер запису про обтяження 5681190 (індексний номер 13105134 від 16.05.2014 року), а саме: квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS], накладені постановою старшого державного виконавця Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ВП 43206834 від 06.05.2014 року, та внести відомості про виключення вказаного майна із Державного реєстру обтяжень нерухомого майна; скасувати арешт та оголошену заборону на його відчуження, номер запису про обтяження 6590558 (індексний номер 14970544 від 06.08.2014 року), а саме: квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS], накладені постановою державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у Дніпропетровській області ВП 43880850 від 30.07.2014 року, та внести відомості про виключення вказаного майна із Державного реєстру обтяжень нерухомого майна; скасувати арешт та оголошену заборону на його відчуження, номер запису про обтяження 11075806 (індексний номер 24227055 від 08.09.2015 року), а саме: квартиру [ADDRESS], накладені постановою старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у Дніпропетровській області ВП 41584510 від 07.09.2015 року, та внести відомості про виключення вказаного майна із Державного реєстру обтяжень нерухомого майна; зобовязати Ленінський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ скасувати заборони на відчуження нерухомого майна, а саме: квартиру [ADDRESS] у м. Дніпропетровську та квартиру [ADDRESS] накладених згідно постанов: Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ВП 42551465 від 24.03.2014 року; Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ВП 43206834 від 06.05.2014 року; ВПВР УДВС ГУЮ у Дніпропетровській області ВП 43880850 від 30.07.2014 року; ВПВР УДВС ГУЮ у Дніпропетровській області ВП 41584510 від 07.09.2015 року; скасувати арешт, реєстраційний номер обтяження 12747541, а саме: квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS], накладений постановою старшого слідчого СУ ДПС у Дніпропетровській області про накладення арешту на майно від 28.03.2012 року, та внести відомості про виключення вказаного майна із Державного реєстру обтяжень нерухомого майна; скасувати арешт, реєстраційний номер обтяження 12870066, а саме: квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS], накладений постановою державного виконавця ВДВС Дніпропетровського МУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 07.07.2012 року, ВП № 32746788, та внести відомості про виключення вказаного майна із Державного реєстру обтяжень нерухомого майна; визнати недійсним Договір іпотеки № 79/І укладений 26.08.2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрований в реєстрі за № 1814; скасувати заборону відчуження за реєстраційним номером 8998145 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - на квартиру [ADDRESS], загальною площею 105,6 кв.м., житловою площею 57,1 кв.м., накладену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 26.08.2009 року та зареєстровану в реєстрі заборон за № 1815/2; внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про виключення запису з реєстру щодо обтяжень нерухомого майна іпотекою згідно Договору іпотеки № 79/І укладений 26.08.2009 року; внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про виключення з реєстру щодо накладення заборон відчуження нерухомого майна за Договором іпотеки № 79/І укладений 26.08.2009 року; скасувати відомості про іпотеку в Державному реєстрі іпотек за реєстраційним номером № 8998160, внесену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] С.О. 17.10.2011 року на підставі Договору про внесення змін за реєстраційним № 2299; судові витрати покласти на відповідача. Проти винесення заочного рішення суду не заперечує. Відповідачі у судове засідання не зявилися, про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази та наведені доводи, суд дійшов наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів зокрема може бути визнання права(ст. 15-16 ЦК України). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі частиною 2 ст. 114 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що виключною підсудністю районних, районних у містах, міських та міськрайонних судів є позови про зняття арешту з майна, які пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної її частини. Позивач звернувся до суду з вимогами про визнання права власності на житловий будинок № 27 по вул. Радянській в м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, тобто даний спір підлягає розгляду та вирішенню в порядку цивільного судочинства за місцезнаходженням вказаного вище нерухомого майна, тобто Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області. У судовому засіданні встановлено, що в 1995 році [PERSON] уклав договір довічного утримання з [PERSON], за умовами якого [PERSON] доглядав до самої смерті [PERSON], яка в свою чергу заповідала [PERSON] житловий будинок № 27 по вул. Радянській в м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS]. Як зазначив в своєму позові позивач, при укладені договору [PERSON] запевнила [PERSON] (позивача по справі), що вона одинока і близьких родичів у неї не має. 09 лютого 1998 року [PERSON] померла, після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, яке було предметом Договору довічного утримання. Після смерті спадкодавиці [PERSON] не оформлював спадщину, оскільки не мав грошових коштів та був юридично не обізнаний. Відповідно до ст. ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності ст. 41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. Так, на підставі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2015 року за [PERSON] визнано право власності на квартиру [ADDRESS], що знаходиться в житловому будинку літ. «А-9» та складається з 1 коридор, 2,3 житлова кімната, 4 кухня, 5 санвузол, 6 кладова, І лоджія, загальною площею 45,2 кв.м., житловою площею 27,6 кв.м., та на квартиру [ADDRESS], що знаходиться в житловому будинку літ. «А-10» та складається з 1 коридор, 2 санвузол, 3,4,5 житлова кімната, 6 кухня, 7 санвузол, І балкон, загальною площею 105,6 кв.м., житловою площею 57,1 кв.м. Під час оформлення правовстановлюючих документів на житловий будинок № 27 по вул. Радянській в м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, [PERSON] стало відомо, що спадкоємиця має сина [PERSON] (відповідач по справі), який в свою чергу звернувся до Дніпропетровської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], та заперечує проти спадкових прав [PERSON] на житловий будинок № 27 по вул. Радянській в м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS]. Окрім цього, судом встановлено, що 26 серпня 2009 року між відповідачем (сином спадкодавиці) [PERSON] та ВАТ «ВіЕйБі Банк» був укладений Договір іпотеки № 79/І, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрований в реєстрі за № 1814, внаслідок чого нотаріусом було накладено заборону відчуження за реєстраційним номером 8998145 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - на квартиру [ADDRESS], загальною площею 105,6 кв.м., житловою площею 57,1 кв.м., яка зареєстрована в реєстрі заборон за № 1815/2. Також в іпотеку був переданий будинок, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, м. Підгородне вул. Радянська, буд. № 27. Також, судом встановлено, що на підставі постанов: Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ВП 42551465 від 24.03.2014 року; Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ВП 43206834 від 06.05.2014 року; ВПВР УДВС ГУЮ у Дніпропетровській області ВП 43880850 від 30.07.2014 року; ВПВР УДВС ГУЮ у Дніпропетровській області ВП 41584510 від 07.09.2015 року, спірне майно квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS], було накладено заборони на відчуження. Поняття, зміст права власності та його здійснення викладено в нормах ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України. Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що право власності має абсолютний характер, зміст якого становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечувати всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його прав власності з боку будь-яких осіб. Згідно ч.1 ст.17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі визнання іпотечного договору недійсним. Відповідно до п. 1.1 Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.99 N 31/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 18.08.2004 N 85/5), та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.06.99 за N 364/3657 єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна - це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони відчуження та арешти нерухомого майна, вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи про обтяження нерухомого майна скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними. Постановою КМУ «Про затвердження Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек від 31.03.2004 N410, п.2 визначено, що Державний реєстр іпотек - єдина комп'ютерна база даних про обтяження і зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою. Відповідно до п. 25 Тимчасового порядку запис про обтяження майна іпотекою може бути виключений на підставі рішення суду з обов'язковим зазначенням порядкового номера запису, а п.26 встановлено, що реєстратор вносить до Реєстру іпотек відомості про виключення запису в день надходження повідомлення чи рішення суду. Відповідно до ст. 652 ЦК України, передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель; майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для\~\~\~\~забезпечення\~\~\~\~виконання\~\~\~\~зобов'язання іншої особи-боржника. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку», Іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови: зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання. У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду. Позиції договору іпотеки не ґрунтуються на вимогах національного законодавства, і зокрема, ст. ст. 3, 8, 41, 42, 55 Конституції України, ст. ст. 3, 4, 203 ЦК України, порушують приписи ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про право людини на ефективний засіб юридичного захисту, ст. 1 першого протоколу від 20.03.1952 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права людини мирно володіти своїм майном, а також порушують права позичальника, як споживача банківських послуг, який є слабким суб'єктом вказаних економічних відносин. Опрацювання проектів договору безпосередньо банком та включення до нього жорстких обов'язків споживача, тоді, як надання послуги є обумовленим лише власним розсудом виконавця, є доказом перебування позивача у нерівному становищі та порушення відповідачем принципу свободи договору з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності і розумності. Крім того, у відповідності до ст. 215 ЦК України, та п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду № 9 від 06 листопада 2009 року, підставою недійсності правочину є недодержання сторонами саме на момент вчинення такого правочину вимог встановлених ст. 203 ЦК України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а згідно з вимогами ст. 215 ЦК України, недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою ст. 203 ЦК України є підставою визнання цього правочину недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільств. Недодержання вказаного положення, а також пунктів другого, третього, п'ятого, шостого ЦК України є підставою для недійсності правочину (ст. 215 ЦК України). Крім цього волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У такому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. При цьому, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін, або інша заінтересована особа заперечує його недійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно із ч. 2 ст. 548 ЦК України, недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення. Статтею 6 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати в своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних та юридичних осіб; рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку встановленому цим Законом; стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження; у разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця. Згідно зі ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належать права, володіння, користування та розпоряджання своїм майном; за зміст права власності не впливають місце проживання, власника та місцезнаходження майна. У ст. 319 ЦК України, вказано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав; держава не втручається у здійснення власником права власності. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бугри позбавлена права, власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених, законом. У відповідності зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження цим майном. У ст. 182 ЦК України вказано, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації; державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом; відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Аналізуючи вищевикладені норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку, що [PERSON] безпідставно розпорядився майном, яке належить [PERSON] на праві власності. Разом з тим, вищевказане обтяження у вигляді арештів та заборони відчуження, накладені на нерухоме майно, грубо порушує права [PERSON], оскільки не дозволяє йому зареєструвати моє право власності на нерухоме майно, і не дозволяє позивачу реалізувати свої права, а також може привести до звернення стягнення на майно, яке не є власністю відповідачів. Таким чином, суд вважає, що є всі підстави визнати недійсним договір іпотеки та скасувати накладені на підставі договору іпотеки арешти та заборони на відчуження. Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення; арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Згідно з ч.ч.1, 2, 6, ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини; зазначені у цій статті постанови можуть бути оскаржені в десятиденний строк. У п. 2 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вказано, що державна реєстрація обтяжень здійснюється в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зокрема, на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Частиною 9 ст. 16 вказаного Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація припинення іпотеки, обтяження проводиться на підставі, заяви обтяжувача, яку він зобов'язаний подати протягом п'яти робочих днів з дня припинення іпотеки, обтяження самостійно або на письмову вимогу боржника чи іншої особи, права якої порушено через наявність таких реєстраційних записів. Суд прийшов до висновку, що було грубо порушено права [PERSON] з боку відповідачів [PERSON] та [PERSON], які гарантовані ст. 6, 11 Закону України «Про виконавче провадження». [PERSON] не отримував жодних листів та будь-яких інших документів, з яких було б зрозуміло, що на його нерухоме майно буду накладено арешти. З урахуванням викладеного вище, суд прийшов до висновку, що є достатньо законних та обґрунтованих підстав для зняття арешту з нерухомого майна і зняття заборони його відчуження. Відповідно до ст. 15 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Так, ч. 1, 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була Надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Таким чином позовні вимоги позивача знайшли своє часткове підтвердження у судовому засіданні, а відтак підлягають частковому задоволенню. Що стосується позовних вимог [PERSON] в частині про визнання за ним право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок № 27 по вул. Радянській в м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, то вони задоволенню не підлягають оскільки в порушення ст. 60 ЦПК України позивачем не додано доказів на підтвердження позовних вимог в цій частині, що є підставою для відмови у задоволенні позову у цій частині. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial