Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із позовом до [PERSON] про стягнення авансу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 27.06.2015 року між ним та [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю належного відповідачці будинку, який знаходиться за адресою Мелітопольський район,село Високе, вул. Степна, буд.№10. Також між сторонами у справі була досягнута домовленість про те, що [PERSON] переїжджає зі своєю співмешканкою [PERSON] жити у вказаний будинок та задва роки сплачує відповідачці 20000,00 грн., після чого сторони у справі оформлюють нотаріально договір купівлі-продажу будинку. 27.06.2015 року [PERSON] передала відповідачці 1000,00 грн. авансу, що підтверджується розпискою.24.04.2016 року позивач передав відповідачці [PERSON] ще 7000,00 грн. авансу, що підтверджується розпискою. В кінці червня 2017 року позивач повідомив відповідачку про готовність сплатити останню суму в розмірі 12000,00 грн. та оформити нотаріально договір купівлі-продажу будинку. Однак відповідачка відмовилась оформляти договір купівлі-продажу будинку, та повідомила, що сплачені гроші залишає у себе в якості оплати за проживання в будинку. В звязку наведеним, позивач просить визнати сплачені грошові кошти в розмірі 8000,00 грн. авансом та стягнути їх з відповідачки. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п. 9 п.1 Розділу ХІІІПерехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив їх задовольнити з підстав, які викладені у позовній заяві. Відповідачка в судовому засіданні не заперечувала, що дійсно між ними була така домовленість та що вона отримала 7000 грн. відПеліпась В.В., однак він без її дозволу викинув її меблі, частково зніс прибудови та не сплатив за користування газом. Заслухавши пояснення сторін, зясувавши обставини справи та перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 24.04.2016 року позивач [PERSON] передав [PERSON] 7000,00 грн. в рахунок оплати за будинок, та зобовязався сплатити ще 12000,00 грн. протягом року. Відповідно до розписки від 24.04.2016 року [PERSON] отримала в рахунок оплати за будинок 7000,00 грн. та зобовязалась надати документи на будинок після отримання суми 12000,00 грн. Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Частиною 1 ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Статтею 220 ЦК України встановлено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Отже, внесення завдатку як способу виконання зобовязання може мати місце лише у випадку наявності зобовязання, яке б мало випливати із договору, укладеного між сторонами, яким визначено предмет та істотні умови. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Як було встановлено під час розгляду справи і не заперечується сторонами, між відповідачем та позивачем не було укладено попереднього договору купівлі-продажу будинку в установленому законом порядку та формі, як не було укладено й договору купівлі - продажу будинку. Але, незважаючи на відсутність належним чином оформленого договору купівлі-продажу будинку, у наданих розписках передані грошові кошти позивачем відповідачу були позначені як платіж за будинок. Таким чином, суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу будинку в установленому законом порядку між сторонами укладено не було, у звязку з чим сплачені позивачем кошти відповідачці в рахунок виконання договору у сумі 7000 гривень є авансом і повинні бути повернуті в тому розмірі, в якому вони передавалися. Відповідно до розписки від 27.06.2015 року [PERSON] отримала 1000,00 грн. від [PERSON] в рахунок оплати за будинок. Оскільки вказана сума отримана від [PERSON], то позивач у справі [PERSON] позбавлений права вимагати її стягнення саме на свою користь. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] про повернення суми авансу підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 7000,00 грн., оскільки саме таку суму позивач передав відповідачу в якості авансу. Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» судовий збір у даній справі має бути стягнуто з відповідача у сумі 640,00 грн.

Outcome: partial