Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до Новоайдарського районного суду з даним позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, третя особа: КП «Жилбудсервіс». В обгрунтування\~позовних вимог,\~посилається на\~те,\~що він\~є \~наймачем квартири,\~розташованої за\~адресою:\~Луганська область,\~Новоайдарський район,\~м.\~Щастя,\~кв.\~Енєргєтіков[ADDRESS].\~Відповідачі зареєстровані\~у вищевказаній\~квартирі,\~проте з\~2014\~року не\~проживають в\~ній.\~На теперішній\~час їх\~місцезнаходження невідоме.Відповідачі у добровільному порядку не бажають знятися з реєстрації, що перешкоджає позивачу оформити субсидію. На підставі вищенаведеного, позивач просив визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням квартирою № 54 в будинку № 7 по кв. Енєргєтіков в м. Щастя Новоайдарського району Луганської області. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у жодне судове засідання не з`явилися, про причину неявки суд не повідомили, хоча були належним чином сповіщені про час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленням, розміщеним судом на офіційній сторінці Новоайдарського районного суду Луганської області веб-порталу «Судова влада України» (а.с.31). Представник третьої особи КП «Жилбудсервіс» [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заперечень з приводу позовних вимог до суду не надала. Відповідно до\~ст.\~280\~ЦПК України\~суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов: відповідач\~належним чином\~повідомлений про\~дату,\~час і\~місце судового\~засідання; відповідач\~не зявився\~в судове\~засідання без\~поважних причин\~або без\~повідомлення причин; відповідач\~не подав\~відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню за наступних підстав. Положеннями ст. ст. 319 ЦК України, 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають в приватній власності будинок, користуються ним для приватного мешкання та мешкання членів своєї сім`ї та мають право розпоряджатись цією власністю за своїм розсудом. Відповідно до ст. 383 ЦК України, будинок використовується власником для власного проживання та проживання членів його сімї. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] є наймачем квартири, розташованої за адресою: Луганська область, Новоайдарський район, м. Щастя, кв. Енєргєтіков[ADDRESS], що підтверджується копією договору найму житла в будинку державного і комунального житлового фонду №2/42 від 04.03.2008 р. (а.с.18). Відповідачі зареєстровані у вищевказаній квартирі, що підтверджується довідкою про склад сім'ї (а.с.16), але на даний час не проживають в ній, що підтверджується актом депутата Щастинської міської ради, проте в даному акті не вказано протягом якого саме часу відповідачі не мешкають за місцем реєстрації (а.с.17), що не відповідає положенням ст. 71 ЖК України та ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності знімальника або членів його родини за ним зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Відповідно до п.1 ст.\~8\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції. Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.). Статтею 41\~Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю;ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіти, користуватися та розпоряджатися своїх майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України). Відповідно до ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~Частинами 2, 3 ст.\~386\~ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Тобто з вищенаведених положень вбачається, що нормами діючого законодавства не передбачено можливості звернення до суду наймача житлового приміщення з позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, оскільки дане право має лише власник житлового приміщення, тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі ст. ст. 319, 355, 369, 383,405 ЦК України, ст. ст. 71, 150 ЖК України, ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: dismissed