Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

[PERSON] діючи на підставі довіреності та в інтересах [PERSON], а також [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] 26.07.2017 року звернулись до суду з позовом в якому просять суд визнати за кожним з позивачів право власності на 1/5 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS], як за колишніми членами колгоспного двору та спадкоємцями за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. Позов обґрунтовується наступним. Згідно по господарської книги Ладинської сільської ради Чернігівського району будинок по [ADDRESS] та області мав статус «колгоспного двору» і станом на 1990-1991 роки в ньому проживали та були зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а тому кожний мав право на 1/6 частину вищевказаного домоволодіння, як члени колгоспного двору. Після смерті [INFO] року [PERSON] його спадщину фактично прийняли дружина і діти, які є позивачами по справі, оскільки на момент його смерті були зареєстровані та проживали разом з ним, але перепоною в отриманні свідоцтва про право на спадщину, є той факт, що на будинок відсутній правовстановлюючий документ. В зв'язку з вище викладеним позивачі змушені звернутись до суду за захистом своїх прав. У судове засідання позивачі не з'явились, від представника позивача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. /а.с.28-31, 46/ Представник відповідача - Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області у судове засідання не з'явився, оскільки спеціаліст юридичного відділу [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника Іванівської сільської ради. /а.с.43/ Згідно положень ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд, дослідивши усі наявні матеріали справи, встановивши наявність обставин, якими обґрунтовуються вимоги, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовані ці правовідносини, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Дослідженням повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] встановлено, що [INFO] року помер [PERSON] у віці 59 років у с. Ладинка Чернігівського району Чернігівської області. /а.с.5/ За життя [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, підтвердженням чого є свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER]. /а.с.10- зворотна сторона/ Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], свідоцтва про народження серії [NUMBER], свідоцтва про народження серії [NUMBER], свідоцтва про народження серії [NUMBER], [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] / а.с.10- зворотна сторона, а.с.11/ Свідоцтво про одруження серії [NUMBER] свідчить, що [PERSON] 26.03.1999 року уклала шлюб з [PERSON] і отримала прізвище чоловіка «[PERSON]». /а.с.12/ Відповідно до свідоцтва про одруження [NUMBER], [PERSON] 15.11.2003 року уклала шлюб з [PERSON] і отримала прізвище чоловіка «[PERSON]». /а.с.11- зворотна сторона/ Довідка виконавчого комітету Іванівської сільської ради Чернігівського району №2/203 від 15.05.2017 року свідчить, що [PERSON] на день смерті, [INFO] року проживав та був зареєстрований по [ADDRESS] разом з дружиною - [PERSON] та дітьми - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. /а.с.6/ Таким чином [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом до спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON], в силу приписів статті 529 ЦК УРСР, положення якої діяли на момент відкриття спадщини. З дослідженої у судовому засіданні довідки виконавчого комітету Іванівської сільської ради Чернігівського району №2/203 від 15.05.2017 року встановлено, що домоволодіння по [ADDRESS] Чернігівської області відноситься до категорії «колгоспного двору» і станом на 1990-1991 роки, у колгоспному дворі були зареєстровані та проживали [PERSON] - голова колгоспного двору та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - члени колгоспного двору. /а.с.5 - зворотна сторона/ За даним КП «Чернігівське РБТІ» право власності на спірне домоволодіння не зареєстроване, а дані технічного паспорта свідчать, що його дійсна вартість становить 74882 грн. /а.с.7-9, 27/ Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.6 Постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року N20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. Відповідно до ч.2 ст.123 ЦК УРСР частки кожного члена колгоспного двору рівні, включаючи неповнолітніх та непрацездатних членів двору. Достовірними доказами встановлено, що після 15 квітня 1991 року, із вступом в силу Закону України «Про власність», майно вказаного колгоспного двору не змінилося і не зменшилося, а тому суд дійшов висновку, що голова колгоспного двору та його члени [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] мали право кожний на 1/6 частину спірного домоволодіння, на праві спільної сумісної власності, адже стороною відповідача не доведено ту обставину, що вони втратили право на частку у майні колгоспного двору. Доказів того, що спірний житловий будинок станом на 15 квітня 1991 року було переведено до іншої суспільної групи, матеріали цивільної справи не містять. Підстав вважати його самочинно збудованим майном суд не вбачає. Згідно вимог ст.ст.548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як зазначив Пленум Верховного Суду України, у постанові №4 від 24 червня 1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», роз'яснення якого діяли на момент виникнення спадкових відносин, передбачений ст.549 ЦК УРСР шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. З наведеного суд робить висновок, що оскільки дружина та діти померлого [PERSON], вступили в управління і володіння нерухомим майном останнього, то відповідно вони стали фактичними власниками належної йому 1/6 частини спірного домоволодіння по вулиці Шевченка,36 у с. Ладинка, на праві спільної сумісної власності. Суд, роблячи такий висновок, бере до уваги те, що відповідно до приписів ст.560 ЦК УРСР спадкоємець закликаний до спадкоємства може, а не зобов'язаний одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Як встановлено у судовому засіданні, зокрема з копії спадкової справи №58/2017, [PERSON] 18.07.2017 р. звернувся до приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Петрушиної Л.М. з заявами про прийняття спадщини за законом, після смерті [PERSON], однак свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Позивач по справі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] повідомлялись приватним нотаріусом про необхідність звернення до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. /а.с.38-41/ Підсумовуючи вище викладене, суд, враховуючи досліджені докази, прийшов до об'єктивного висновку, що позовні вимоги позивачів ґрунтуються на нормах права, є обґрунтованими та доведеними у судовому засідання належними та допустимими доказами, а тому вони підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно Конституції України органи та посадові особи мають діяти в межах своєї компетенції та відповідно до Законів, чинних на час їх застосування. Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ № 296/5 від 22 лютого 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна. Отже, виходячи з наведеного, позивачі позбавлені можливості відновити свої права у позасудовому порядку, а тому їх права підлягають судовому захисту, шляхом визнання права власності 1/5 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] за кожним з позивачів, як за колишніми членами колгоспного двору та спадкоємцями за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. Суд враховує положення ст.124 Конституції України, згідно якої юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. При цьому можливий судовий захист, як тих цивільних прав, що прямо названі в ЦК, так і тих, що випливають із норм Конституції чи іншого Закону. Таким чином наявні у справі докази та їх правова оцінка підтверджують обґрунтованість позову та є достатніми для його задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved