Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним вище позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 48456,45 грн. Посилався на те, що 12.02.2021 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» (далі - ПрАТ «СК «ВУСО») та [PERSON] було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №142618412. Відповідно до умов вказаного Полісу страхування ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Mercedes Benz», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 18.11.2020 року о 19 год. 18 хв. на автодорозі Р-63 56км+300м., сталася дорожньо- транспортна пригода за участю автомобіля «Mercedes Benz», державний реєстрацій номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Renault», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди автомобілю «Renault», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », було завдано механічних ушкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку. Постановою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 23.12.2020 року по справі №722/1659/20, відповідача [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Відповідно власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «Renault», державний реєстраційний номер [NUMBER] , звернувся до Страховика - ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу за Полісом №142618412 від 12.02.2020 року. ПрАТ «СК «ВУСО» визнало вказану подію страховим випадком, відповідно до чого виплатило власнику автомобіля «Renault», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », страхове відшкодування в розмірі 48456 грн. 45 коп. Статтею 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Підпунктом «в» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Як вбачається з постанови суду, відповідач скоївши зіткнення з автомобілем «Renault», державний реєстраційний номер [NUMBER] , самовільно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. З огляду на вищезазначене в розумінні ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 1166, 1187, 1191 Цивільного кодексу України у Відповідача виникло зобов`язання відшкодувати ПрАТ «СК «ВУСО» завдані збитки в порядку регресу з розмірі сплаченого останнім страхового відшкодування за Полісом №142618412 від 12.02.2020 року. Право регресної вимоги виникло у ПрАТ «СК «ВУСО» з моменту виплати страхового відшкодування, тобто з 17.12.2020 року. 13.05.2021 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та Фізичною особою- підприємцем [PERSON] (надалі - ФОП [PERSON] , Новий кредитор) укладено Договір №13/05/2021 про відступлення права вимоги (надалі - Договір), відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору, в тому числі за Договором №142618412 від 12.02.2020 року. Просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь завданні збитки в порядку регресу у розмірі 48456,45 грн. Крім цього, просив стягнути з відповідача витрати по сплаченому судовому зборі в розмірі 908 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 8500 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак направив до суду письмове клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника, якою позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення по даній справі. Відповідач [PERSON] належним чином та завчасно повідомлявся про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки, заяв про розгляд справи за його відсутності суду не подав, а також не подав відзив на позов. Підстав, передбачених ч.4 ст.223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи не встановлено, у зв?язку з чим судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача без поважних причин або без повідомлення причин, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наведені вище норми закону, суд вважає за можливе розглянути справу без присутності сторін та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі письмових доказів, оскільки проти цього не заперечує позивач. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, щозгідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 24.04.2009 року власником автомобіля марки «Renault» реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON] . 12.02.2020 року між ПрАТ «Страховою компанією «ВУСО» та [PERSON] укладено договір (поліс) серії ЕР №142618412 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за яким було застраховано його цивільно-правову відповідальність строком з 13.02.2020 року по 12.02.2021 рік. 18.11.2020 року о 19-ій год. 18 хв. по автодорозі Р-63 56км+300м., відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Mercedes-Benz Sprinter-211 CDI» д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та забезпеченого транспортного засобу марки «Renault Kangoo», д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Постановою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 23.12.2020 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень за ст.124, ст.122-4 КУпАП та відповідно до положень ст.36 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. Вищевказана постанова набрала законної сили 04.01.2021 року. 23.11.2020 року потерпілий [PERSON] звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» із письмовою заявою, у якій відповідно до ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просив здійснити відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 18.11.2020 року на автодорозі Р-63-Н-03-Вартиківці-КПП «Сокиряни» 56км+300м., за участю транспортного засобу марки «Mercedes-Benz» д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та потерпілим транспортним засобом марки «Renault Kangoo», д.н. [NUMBER] . ПрАТ «СК «ВУСО» визнало вказану подію страховим випадком. 08.12.2020 року під час огляду транспортного засобу марки «Renault Kangoo», д.н. [NUMBER] були виявлені пошкодження, якій відмічені в протоколі огляду транспортного засобу, складеного 08.12.2020 року оцінювачем Єзерським О.А . Згідно ремонтною калькуляції №2077866 від 14.12.2020 року визначено вартість робіт по ремонту транспортного засобу марки «Renault Kangoo», д.н. [NUMBER] . Відповідно за заявою про узгодження розміру страхового відшкодування, поданою [PERSON] 15.12.2020 року до ПрАТ «СК «ВУСО», було складено страховий акт №2077866-1 за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №142618412 від 12.02.2020 року, яким прийнято рішення, що [PERSON] як власнику пошкодженого майна підлягає виплата страхового відшкодування в розмірі 48456,45 грн. Відповідно до ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ч.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до підпункту «в» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Із постанови Сокирянського районного суду від 23.12.2020 року встановлено, що [PERSON] скоївши зіткнення з автомобілем «Renault Kangoo», державний реєстраційний номер [NUMBER] , самовільно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. 17.12.2020 року ПрАТ «СК «ВУСО» за платіжним дорученням №37758 здійснило виплату страхового відшкодування [PERSON] , як власнику транспортного засобу за вказаним страховим випадком у розмірі 48456,45 грн., тому з 17.12.2020 року ПрАТ «СК «ВУСО» набуло право на відшкодування сплаченого страхового відшкодування в порядку регресу, тобто з винної особи [PERSON] . Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. На підставі ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Враховуючи зазначені положення законодавства, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) у розмірі виплаченого відшкодування до винної особи, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду та яка не застрахувала свою цивільно-правову відповідальність. 13.05.2021 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено Договір цесії №13/05/2021 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ПрАТ «СК «ВУСО» відступило (передало), а Фізична особа-підприємець [PERSON] отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих ПрАТ «СК «ВУСО» по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору, в тому числі за Договором №142618412 від 12.02.2020 року. Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, до [PERSON] перейшло право на звернення до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 48456,45 грн. Вирішуючи вимоги в частині стягнення судових витрат, суд виходить з наступного. За змістом ч.1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Платіжним доручення №57 від 15.06.2021 року підтверджується сплата позивачем судового збору в розмірі 908 грн. Таким чином, з відповідача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн. Крім того, статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч.2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем подано: копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія КВ № 6314 від 24.01.2019 року; договір про надання правової допомоги №30/01/19 від 30.01.2019 року; додаткова угода №1 до Договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 30.01.2019 року, від 28.05.2021 року; акт здачі-прийняття робі (надання послуг) до Договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 30.01.2019 року, від 28.05.2021 року; копію платіжного доручення №Р24А884688943А91676 від 28.05.2021 року на суму 3000 грн. та копію платіжного доручення №Р24А884692220А74897 від 28.05.2021 року на суму 5500 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку, що додані до клопотання докази на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, є належними та допустимими, а отже, підлягають до задоволення. На підставі наведеного та

Outcome: approved