Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне. 12.10.2010 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] грошові кошти в розмірі 5450 доларів США, що підтверджується відповідною розпискою, кінцевим строком повернення коштів кінець листопада 2010 року. У встановлений строк відповідач грошові кошти не повернув. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.05.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 03.09.2014 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 39550 гривень, а також 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 3780 грн. Проте до цього часу відповідачем рішення так і не виконане. При цьому, на час постановлення рішення суду курс долара по відношенню до гривні складав 7,99 грн., а станом на сьогоднішній день вартість одного долара США становить 22,89 грн. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, вважає, що має право на стягнення 3% річних за період з 04.09.2014 року по 29.04.2015 року, що складає 238 днів. З огляду на вищевикладене, посилаючись на ст. 533, ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь валютну різницю в розмірі 73755 грн., та 3% річних в розмірі 1442 грн., а також вирішити питання про судові витрати. В судовому засіданні [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] позов підтримали з підстав, викладених у ньому, наполягали на його задоволенні. Відповідач [PERSON], будучі належним чином повідомленим про дату, час та місце слухання справи, в судове засідання не зявився, надав заяву про слухання справи за його відсутністю. Представник відповідача адвокат [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечував. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, приходить до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 12.10.2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 5450 доларів США, а останній зобовязався повернути їх до кінця листопада 2010 року, що було зафіксовано розпискою від 12.10.2010 року. Наявність вказаної розписки встановлено рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.05.2014 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 03.09.2014 року, та набрало законної чинності. Відповідно до ч. 2\~ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-17888св11 від 17.08.2011 року, ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-825св11 від 04.05.2011 року, № 6-18166св11 від 13.07.2011 року, № 6-7505св10 від 22.06.2011 року, правовими позиціями яких встановлено, що розписка беззаперечно визнається документом, що підтверджує юридичний факт виникнення зобовязання або його виконання. Згідно з рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.05.2014 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 03.09.2014 року, позов [PERSON] задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму позики в розмірі 39550 гривень; 3% річних від простроченої суми боргу за період з 01.12.2010 року по 21.10.2013 року у розмірі 3780,48 грн., вирішено питання про судові витрати. Вказаними рішеннями суду був встановлений факт передачі грошових коштів позивачем [PERSON] відповідачу [PERSON] в розмір 5450 доларів США, факт часткового погашення відповідачем боргу в розмірі 500 доларів США. На даний час рішення суду від 19.05.2014 року, яке набрало законної чинності, відповідачем не виконане. Згідно з ч. 3\~ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до\~статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Отже і на теперішній час відповідач [PERSON] продовжує ухилятись від виконання своїх зобовязань, які покладені на нього договором позики, тобто продовжує користуватись позикою. Станом на 29 квітня 2015 року офіційний курс гривні до долара США становив 22,89 гривні за 1 долар США. Отже, станом на 29 квітня 2015 року сума боргу в розмірі 4950,00 доларів США становила 113305 гривень, але з цієї суми рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.05.2014 року вже було стягнуто 39550 гривень. Таким чином, стягненню з відповідача [PERSON] підлягає курсова різниця в розмірі 73755 грн. (113305 грн. 39550 грн. =73755 грн.) Статтею 533 ЦК України\~передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Судом не приймається до уваги твердження представника позивача стосовно того, що суму в розмірі 73755 грн. необхідно зменшити на 4414,03 грн., які вже було стягнуто з відповідача за виконавчим листом, оскільки вказані грошові кошти було стягнуто зі встановленої судом суми в розмірі 39550 грн. на виконання рішення суду. Щодо стягнення 3% річних відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити, зокрема, три проценти річних від простроченої суми. Таким чином, статтею 625 ЦК України регулюються зобовязальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільна права та обовязки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобовязань. Крім того, з рішення суду зобовязальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено у ст. 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них якість та визначеність. Таким чином, суд дійшов висновку щодо необхідності відмови у задоволенні позову в цій частині. Відповідно до ч. 1\~ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджується позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: partial