Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до Верховинського районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки. У них різні погляди на життя і часто виникають сварки свідком яких стає неповнолітня дитина. Вже більше одного року шлюбні відносини між ним та відповідачем фактично припинені. Проживають в одному будинку, але в різних кімнатах. Подальше сумісне життя і збереження сім`ї стали неможливими. У шлюбі народилося двоє дітей, дочка [PERSON] вже досягла повноліття, та дочка [PERSON] , яка народилася [INFO] . Ухвалою суду від 16.06.2021 року дана позовна заява прийнята до провадження та призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, встановивши відповідачу 15-денний строк для подання до суду відзиву на дану позовну заяву. Відповідачем у строк, встановлений судом, не подано відзив на позов. Позивач у судове засідання не з`явився, про день, місце і час розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.17), в позовній заяві просив розгляд справи проводити без його участі (а.с.2). Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, місце і час розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 16), до суду подала заяву, в якій просить розгляд справи провести за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с.18). Згідно з ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У ч. 2 ст. 247 ЦПК України закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до переконання про задоволення позову з таких підстав. Право на звернення до суду закріплено у Конституції України, відповідно до ст. 124 якої юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Згідно з вимогами ст. ст.77,81 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Як вбачається з матеріалів справи, спір виник з приводу сімейних відносин щодо припинення шлюбу. Встановлено, що сторони уклали шлюб 06.10.1996 року у виконкомі Красноїлівської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області, актовий запис №9 (а.с.4). Згідно з ст.112 Сімейного Кодексу (далі - СК) України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3,4 ст. 56 СК ). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу, оскільки шлюб носить формальний характер. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем, який теж наполягав на розірванні шлюбу, подавши заяву про визнання позовних вимог. На підставі наведеного, з урахуванням особливого характеру сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, беручи до уваги, що як позивач, так і відповідач категорично заперечують проти збереження їх сім`ї та наполягають на розлученні, суд не може покласти на них обов`язок збереження сім`ї при наявності їх категоричного заперечення цього. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та відповідача, що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Оскільки відповідачем позов визнано до початку розгляду справи по суті, то з нього на підставі ст. 141 та ст. 142 ЦПК слід стягнути на користь держави 50% відсотків судового збору, що становить 454 гривні. На підставі наведеного,

Outcome: approved