Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до СТОВ «Канівці» (далі - відповідач), треті особи - приватний нотаріус Золотоніського районного нотаріального округу Кравченок С.В., державний реєстратор Чорнобаївської РДА, про припинення права оренди земельної ділянки у зв`язку із закінченням строку дії договору оренди землі. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що позивач, як власник земельної ділянки сільськогосподарського призначення, 18 грудня 2008 року уклала з відповідачем договір оренди землі строком на 9 років. 14 травня 2016 року право оренди на підставі договору оренди землі зареєстроване за відповідачем приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Кравченок С.В. Строк дії договору оренди землі закінчився 18 грудня 2017 року і позивач на свій розсуд володіє та користується земельною ділянкою, проте реєстрація права оренди, яка не була припинена у зв`язку із закінченням дії договору, перешкоджає реалізації її прав як власника. За таких обставин, позивач просила суд припинити право оренди землі, зареєстроване за відповідачем. В останнє судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача Охріменко Н.І. подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, а позов задовольнити. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Треті особи подали до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. Позивач є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,1 га, кадастровий номер [NUMBER] , розташованої в адміністративних межах Великоканівецької сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку від 23 грудня 2008 року серії [NUMBER] (а.с. 8). 18 грудня 2008 року між позивачем (як орендодавцем) і відповідачем (як орендарем) укладено договір оренди землі, згідно з п. 8 якого строк його дії становить 9 років (а.с. 9-10). Відповідно до акту прийому-передачі земельної ділянки в оренду від 18 грудня 2008 року позивач передала, а відповідач прийняв земельну ділянку в оренду (а.с. 11). Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12 квітня 2017 року № 84904134 право оренди належної позивачу на праві власності земельної ділянки зареєстровано за відповідачем 12 травня 2016 року на підставі договору оренди землі від 18 грудня 2008 року (а.с. 12). Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 17 травня 2018 року у справі № 709/611/18 (а.с. 15-18), яке залишено без змін постановою Апеляційного суду Черкаської області від 13 листопада 2018 року у справі 22ц/793/1529/18 (а.с. 19-20), усунуто перешкоди позивачу у користуванні належною їй земельною ділянкою шляхом заборони відповідачу проводити аграрні роботи на ній. Так, у мотивувальній частині вказаного судового рішення, виходячи з приписів ч. 1 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» та положень п. 38 договору оренди землі, суд дійшов висновку про те, що договір оренди землі, укладений між позивачем і відповідачем, є припиненим у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено, тобто у зв`язку зі спливом 9 років з моменту його підписання сторонами 18 грудня 2008 року. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, на переконання суду, договір оренди земельної ділянки на момент розгляду справи є припиненим. З метою проведення державної реєстрації припинення права оренди земельної ділянки за відповідачем позивач зверталася до відділу з питань організації діяльності центру надання адміністративних послуг та у відповідь отримала лист від 22 грудня 2018 року № 01/01-14/3726 з роз`ясненням, що для проведення відповідної реєстрації останній слід подати додаткову угоду про розірвання договору оренди землі або рішення суду (а.с. 14). За таких обставин на теперішній час право оренди земельної ділянки, належної на праві власності позивачу, досі зареєстровано за відповідачем. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються нормам Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Земельного кодексу України (далі - ЗК України), Закону України «Про оренду землі» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Частиною 2 цієї статті Кодексу встановлено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (ст. 93 ЗК України). Однією з підстав припинення договору оренди є закінчення строку, на який його було укладено (ч. 1 ст. 31 Закону України «Про оренду землі»). Згідно з ч. 1 ст. 34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Частиною 1 ст. 4 ЦПК України закріплено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України є припинення правовідношення. Враховуючи, наявність порушеного права позивача, зокрема щодо розпорядження належною їй на праві власності земельною ділянкою, внаслідок державної реєстрації права оренди на неї за відповідачем на підставі договору оренди землі, який припинено, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір за одну позовну вимогу немайнового характеру у розмірі 768,40 гривень, а також за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 384,20 гривень. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 4 цієї статті Кодексу передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Водночас згідно з доданим до позовної заяви розрахунком судових витрат витрати на правову допомогу складають 500,00 гривень за складання позовної заяви та 1500,00 гривень за участь у судових засіданнях (а.с. 25). Дослідивши вказаний розрахунок, суд дійшов висновку про неспівмірність витрат на правову допомогу із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг, а також витраченим адвокатом часом, у зв`язку з чим їх розмір слід зменшити до 1000,00 гривень та стягнути з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved