Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики у сумі 189155,63 гривні. Позовна заява мотивована тим, що 29.04.2011 року між сторонами було укладено письмовий договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] в якості позики 11200 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 30 травня 2014 року становить 131879,97 гривень. Згідно домовленостей між сторонами, відповідачка зобов'язувалась повернути позику протягом трьох років, тобто до 29 квітня 2014 року, що підтверджується розпискою, однак до вказаної дати позику не повернула, та прохання позивача щодо повернення коштів проігнорувала. При цьому позивач посилався на ч. 2 ст. 625 ЦК України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, та у відповідності до положень ст. ст. 1046 - 1050 ЦК України просив суд стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики у розмірі 131879,97 гривень, що є еквівалентом 11200,00 доларів США, проценти за договором позики у розмірі 30168,00 гривень, суму інфляційних втрат, що становить 14902,44 гривень, 3 % річних у розмірі 12205,22 гривень, а також судові витрати у розмірі 1891,56 гривень. У судове засідання позивач та його представник не з'явились. Представник позивача за довіреністю [PERSON] подала до суду письмову заяву, у якій просила справу розглянути за їхньої відсутності та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] у суд на розгляд справи не з'явилась, причини неявки не повідомляла, заяви про відкладення розгляду справи не подавала. У зв'язку з тим, що за місцем реєстрації в [ADDRESS] відповідачка відсутня, судова повістка про дату і час проведення судового слухання 18.08.2014 року у відповідності з вимогами ч. 3 ст. 76 ЦПК України їй направлялась через орган місцевого самоврядування - Віньковецьку селищну раду, що підтверджується актом селищної ради від 15 серпня 2014 року та розпискою про отримання судової повістки, а тому суд вважає, що відповідачка повідомлена про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Справа розглянута у відповідності до п. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Враховуючи відсутність заперечень з боку позивача, суд ухвалює провести заочний розгляд справи на підставі поданих позивачем доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 квітня 2011 року відповідачка [PERSON] позичила у [PERSON] 11200 доларів США, про що написала відповідну розписку. Згідно змісту розписки [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 11200 доларів США, і зобов'язалась повернути позикодавцеві таку ж суму частинами з періодичністю один раз у квартал. У зв'язку з невиконанням позичальником [PERSON] своїх зобов'язань за договором позики від 29.04.2011 року, утворилась заборгованість за договором позики у гривневому еквіваленті станом на 30.05.2014 року, тобто день подачі позову до суду, у розмірі 131879,97 гривень, по процентах - 30168 гривень, інфляційні втрати у розмірі 14902,44 гривні, 3 % річних у розмірі 12205,22 гривні, всього на загальну суму 189155,63 гривні. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Стаття 1047 ЦК України встановлює письмову форму для договору позики, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно розписки від 29.04.2011 року, [PERSON] отримала від [PERSON] та зобов'язалась йому повернути протягом трьох років частинами 11200 доларів США. Враховуючи наведене, суд доходить висновку про те, що договір позики від 29 квітня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] є укладеним, і під час його укладення були дотримані вимоги ч. 1 ст. 1047 ЦК України щодо письмової форми договору позики. За змістом положень ч. 1 ст. 1053 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідач вказаним правом не скористалася, укладений договір позики у встановленому порядку не оспорила, заперечень на позов до суду не подавала. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 533 ЦК України передбачено, що у разі, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Якщо позичальник, відповідно до ст. 1050 ЦК України, своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, яка передбачає відповідальність за порушення грошового зобов'язання (боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом). Цивільний Кодекс України не містить жодного виключення щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором, а якщо договором не встановлений розмір процентів, то їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Розмір облікової ставки Національного банку України відповідно до Постанови НБУ від 07.07.2010 р. № 320 з 10.08.2010 становив 7.7500 %, відповідно до Постанови НБУ від 09.08.2010 р. № 377 з 23.03.2012 становив 7.500 %, відповідно до Постанови НБУ від 21.03.2012 р. № 102 з 10.06.2013 - 7.000 %, відповідно до Постанови НБУ від 06.06.2013 р. № 209 з 13.08.2013 -6.500 %, відповідно до Постанови НБУ від 09.08.2013 р. № 315 з 15.04.2014 -9.500 %. Індекс інфляції в Україні у 2011 році склав 104,6 %, у 2012 році - 99,8 %, у 2013 - 100,5 %, з 01.01.2014 - 106,4 %. Тому суд приймає до уваги розрахунок позивача інфляційних втрат у розмірі 14902,44 грн., 3 % річних у розмірі 12205,22 грн. та суми процентів за користування позикою у розмірі 30168 грн., обрахований відповідно до мінімальної облікової ставки НБУ за період з 30.04.2011 року по 30.05.2014 року. Таким чином, суд доходить висновку, що оскільки [PERSON] не виконала свої зобов'язання за договором позики, у позивача виникло право на стягнення суми боргу у судовому порядку, тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню повністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1891,56 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved