Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до\~Дзержинського районного\~суду м.\~Харкова з\~позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтувавши свої позовні вимоги тим, що 15 серпня 2009 року у Дзержинському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, між ним та відповідачкою був зареєстрований шлюб, про що здійснений відповідний актовий запис № 448. Посилаючись на те, що сімейне життя між сторонами не склалося, у зв`язку із чим між ними постійно виникали суперечки та сварки, що призвело до того, що спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим, переконаний, що примирення і збереження шлюбу є неможливим, та є таким, що суперечитиме його інтересам, у зв`язку із чим просив розірвати шлюб укладений між ним та відповідачкою. Зазначено також, що сторони мають спільну малолітню дитину [PERSON] , 2009 року народження, спір з приводу місця проживання якої між сторонами відсутній, та дитина після розірвання шлюбу залишаться проживати разом з відповідачкою. Шлюбні відносини сторони не підтримують з 2018 року і весь цей час спільне господарство не ведуть, шлюб існує формально. Спір про поділ майна між сторонами також відсутній. Сторони, будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явились. Від позивача до суду надійшла заява в якій він позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, розгляд справи просив провести у його відсутності. Від відповідачки до суду надійшла заява в якій вона зазначила, що позов визнає у повному обсязі та не заперечує проти задоволення позовних вимог, розгляд справи просить провести у її відсутності. Дослідивши матеріали справи та представлені письмові докази в їх сукупності, суд, в межах заявлених позовних вимог встановив наступне. Згідно із свідоцтвом про шлюб, серія: [NUMBER] , виданим 15 серпня 2009 року Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, 15 серпня 2009 року, у Дзержинському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований шлюб, про що здійснений відповідний актовий запис № 448. В свідоцтві зазначено про те, що прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] . Згідно із\~свідоцтвом про\~народження,\~серія:\~ [NUMBER] , [PERSON] народилась [INFO] , та її батьками записані: [PERSON] , та [PERSON] . Сімейне життя між сторонами не склалося, у зв`язку із чим між ними постійно виникали суперечки та сварки, що призвело до того, що спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим. Примирення і збереження шлюбу є неможливим. Спір з приводу місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , 2009 року народження, відсутній, та дитина після розірвання шлюбу залишаться проживати разом з відповідачкою. Шлюбні відносини сторони не підтримують з 2018 року і весь цей час спільне господарство не ведуть. Спір про поділ майна між сторонами відсутній. Вказані обставини сторонами не оспорюються, ними визнаються. Крім того, що зазначені обставини сторонами визнаються, вони підтверджуються матеріалами справи, їх визнання відповідачкою не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачкою позову суд не вбачає. У зв`язку із наведеним, суд відповідно до ст. 82 ЦПК України, визнає вказані обставини такими, що не підлягають доказуванню. Так, відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідачкою до суду подана заява, за змістом якої вона визнала позов у повному обсязі та не заперечує проти його задоволення. Суд приймає до уваги таку заяву відповідачки у зв`язку із наявністю для того законних підстав, та вважає за можливе задовольнити вимоги позивача, враховуючи їх законність та обґрунтованість. Відповідно до положень статті 51\~Конституції\~України, та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, оскільки встановлено, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить їх інтересам. Згідно із ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з наступного. Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, ч. 1 ст. 142 ЦПК України закріплено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку із цим, враховуючи визнання відповідачкою позову до початку розгляду справи по суті, суд приходить до висновку про можливість повернення позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним за звернення до суду із даним позовом, що становить 454,00 грн. З огляду на викладене, з врахуванням того, що позов задоволений у повному обсязі, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню залишкові 50% понесених ним судових витрат у сумі 454,00 грн. \~\~

Outcome: approved