Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до Автозаводського районного суду м.Кременчука з дійсним позовом. На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 28.08.2005р. він був звільнений з органів внутрішніх справ у відставку через хворобу. 14.11.2005р. МСЕК йому встановлено 2 групу інвалідності повязану з травмою при виконанні службових обов'язків та 70% втрати працездатності. 27.09.2006р. він повністю отримав одноразову грошову допомогу від НАСК «Оранта» на підставі п.2а Постанови КМУ №59 від 29.06.1991р.. Вважаючи, що має право на відшкодування втрати працездатності з урахуванням підвищення вартості життя та рівня мінімальної заробітної плати, 16.03.2016р. він звернувся до відповідача із заявою щодо відшкодування втрати працездатності. У своїй відповіді МВС України повідомило його, що в 2006р. НАСК «Оранта» здійснило виплату йому страхової суми за 70% втрати працездатності і здійснення будь-яких інших виплат законодавством не передбачено. Оскільки законодавством передбачено повне відшкодування шкоди, а зокрема ст.1208 ЦК України передбачено збільшення розміру відшкодування шкоди внаслідок підвищення вартості життя та підвищення розміру мінімальної заробітної плати, вважає, що має право на відшкодування втрати працездатності з урахуванням вказаних показників. Згідно його розрахунку загальна суму невідшкодованої шкоди від втрати працездатності з 14.11.2005р. по 01.05.2016р. складає 223979,34грн.. Посилаючись на вказані обставини, просив суд стягнути з відповідача на його користь на відшкодування шкоди внаслідок каліцтва та ушкодження здоров'я 223979,34грн. одночасно; починаючи з 01.05.2016р. по 17.06.2020р. щомісячно стягувати з МВС України на його користь на відшкодування шкоди внаслідок каліцтва та ушкодження здоров'я суму в розмірі 2954,93грн. збільшуючи її з урахуванням підвищення мінімального рівня заробітної плати, яке буде встановлюватися законодавством України, в зрівнянні з мінімальною заробітною платою в 332 грн. встановленої станом на 14.11.2005р. Так, в судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився. У своїх запереченнях зазначив, що позивач не обґрунтував в чому полягає спричинення йому шкоди саме МВС України. Також вказав, що в 2006р. НАСК «Оранта» здійснило виплату позивачу страхової суми за 70% втрати професійної працездатності і здійснення будь-яких інших виплат законодавством не передбачено. Суд, вислухавши пояснення позивача, врахувавши заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази, приходить до наступного. Судом встановлено, 22.08.2005р. [PERSON] був звільнений з посади старшого юрисконсульта юридичної групи штабу Кременчуцького міського управління за ст.65 п.б «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» затвердженого Постановою КМ Української РСР від 29 липня 1991 р. № 114. Відповідно до довідки МСЕК від 14.11.2005р. ступінь втрати професійної працездатності [PERSON] становить 70% травмами при виконання службових обов'язків, повязаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки та боротьби зі злочинністю(а.с.7). Відповідно до ст.23 ЗУ «Про міліцію» в редакції від 05.04.2005р., працівник міліції підлягає обов'язковому державному страхуванню на суму десятирічного грошового утримання за останньою посадою, яку він займає, за рахунок коштів відповідних бюджетів, а також коштів, що надходять на підставі договорів від міністерств, відомств, підприємств, установ і організацій. У разі каліцтва, заподіяного працівникові міліції при виконанні службових обов'язків, а також інвалідності, що настала у період проходження служби або не пізніш як через 3 місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце у період проходження служби, йому виплачується одноразова допомога в розмірі від трирічного до п'ятирічного грошового утримання (залежно від ступеня втрати працездатності) і призначається пенсія по інвалідності. 27.09.2006р. на НАСК «Оранта» виплатила [PERSON] одноразову грошову допомогу в сумі 202623,84грн., що дорівнює розміру чотирирічного грошового утримання позивача, що підтверджується копією платіжного доручення №420 від 27.09.2006р. 05.01.2016р. позивач звернувся до Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області з заявою в якій просив нарахувати та виплатити з 01.12.2005р. по 06.11.2015р. за весь період втрачений дохід(з урахуванням сплаченої страхової виплати) одночасно та з 07.11.2015р. по 17.06.2020р. капіталізувати кошти для щомісячної сплати та сплачувати(або забезпечити сплату) місячний втрачений дохід із розрахунку 2954,93 грн. щомісячно втраченого доходу на 14.11.2005р. та час звільнення з врахуванням підвищення мінімального рівня заробітної плати згідно законодавства. 02.02.2016р. позивачем отримано відповідь Управління фінансового забезпечення та обліку УМВС України в Полтавській області від29.01.2016р. №4/К-З, якою позивачу було відмовлено в задоволенні його вимог та повідомлено останнього про те, що виплата грошової допомоги згідно інших нормативних документів УМВС України в Полтавській області і підпорядкованими йому підрозділами не передбачена законодавством(а.с.9). 16.03.2016р. [PERSON] звернувся до МВС України із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити з 15.11.2005р. по 06.11.2015р. за весь період втрачений дохід(з урахуванням сплаченої страхової виплати) одночасно та з 07.11.2015р. по 17.06.2020р. капіталізувати кошти для щомісячної сплати та сплачувати(або забезпечити сплату) місячний втрачений дохід із розрахунку 2954,93 грн. щомісячно втраченого доходу на 14.11.2005р. та час звільнення з врахуванням підвищення мінімального рівня заробітної плати згідно законодавства(а.с12). 08.04.2016р.Департамент фінансово-облікової політики МВС України повідомив позивача про те, що у 2006р. на підставі Положення про порядок і умови державного обов'язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ України, затвердженого Постановою КМУ від 29.06.1991р. №59 ПАТ НАСК «Оранта» було проведено виплату страхової суми за 70% втрати професійної працездатності та здійснення будь-яких інших виплат ЗУ «Про міліцію» та вказаним положенням не передбачалось. Звертаючись з вказаним позовом до суду позивач посилається на положення ЦК України, зокрема ст.1208 ЦК України, відповідно до якої за заявою потерпілого у разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, підлягає індексації на підставі рішення суду. За заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду, а тому вважає, що має право на відшкодування шкоди з урахуванням підвищення рівня життя та підвищення розміру мінімальної заробітної плати. Проте з такими висновками суд погодитись не може, оскільки відповідно до ст.1 ЦК України Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Отже, Цивільний кодекс України не поширює свою дію на відносини, які пов'язані з проходженням публічної служби. Таким чином, спірні правовідносини між [PERSON] та МВС України врегульовані спеціальним законодавством, зокрема ЗУ «Про міліцію» та Положенням про порядок і умови державного обов'язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ України, затвердженим Постановою КМУ від 29.06.1991р. №59, Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженим Постановою КМУ РСР від 29 липня 1991 р. N 114. Позивачем не заперечувалось, що ВАТ НАСК «Оранта» повністю виплатило йому страхове відшкодування, передбачене ст.23 ЗУ «Про міліцію». Враховуючи викладене, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача шкоди в порядку ст.1208 ЦК України, в зв'язку з чим позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed