Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

[PERSON] звернувся 30.06.2017 року до суду з позовом до комунального підприємства «Одесміськелектротранс» треті особи - [PERSON], приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал страхування», в якому просить стягнути з комунального підприємства «Одесміськелектротранс» на вартість матеріального збитку в розмірі 54453 гривні 57 копійок, витрати на експертне дослідження в розмірі 1200 гривень та 640 гривень судового збору сплаченого при подачі позову. Позивач мотивує свої вимоги тим, що 12.01.2016 року, приблизно о 07 год. 30 хв., тролейбус «ЗІУ-9» номер борту [NUMBER], що належить КП «Одесміськелектротранс», під керуванням водія [PERSON], рухаючись в по вулиці Грецькій допустив зіткнення з автомобілем ТОЙОТА, д/н. [NUMBER], а також автомобілями АУДІ, ПЕЖО та іншим тролейбусом. Внаслідок цього вказаний транспортний засіб, що належить [PERSON], отримав механічні пошкодження. Факти та обставини ДТП підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення серії АП2 №243694 від 12.01.2016 року та схемою місця ДТП, яке сталося 12.01.2016 року, а також відеозаписом знятим на камеру зовнішнього відео нагляду. Постановою Приморського районного суду м. Одеси по справі №522/2365/16-п від 10.10.2016 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, провадження по адміністративній справі закрито у зв'язку із закінченням строків накладення стягнення. Проте, постановою Апеляційного суду Одеської області від 14.11.2016 року вказану постанову скасовано. Мотивуючи своє рішення, апеляційний суд, зокрема, зазначив, що згідно протоколу про адміністративне порушення водій [PERSON] перед виїздом не перевірив та не впевнився в технічній справності і комплектності автобусу, здійснив його експлуатацію за наявності несправності. Однак, не зазначення в протоколі наявності за яких саме несправностей і за якої некомплектності здійснювалась експлуатація транспортного засобу, стало підставою для скасування оскаржуваної постанови про притягнення водія тролейбусу до адміністративної відповідальності. При цьому, сам факт скоєння ДТП та заподіяння транспортним засобом шкоди іншим транспортним засобам не спростовувався. Цивільна відповідальність власника тролейбусу «ЗІУ-9» н/б [NUMBER], яким являється КП «Одесміськелектротранс», застрахована ПрАТ «СК «Арсенал страхування». Листом за вих. №120117-0009610-Оу від 12.01.2017 року ПрАТ «СК «Арсенал страхування» відмовила позивачу у виплаті страхового відшкодування з тих підстав, що вина у вчиненому ДТП водія тролейбусу [PERSON] належним чином не встановлена, а вимоги Договору страхування стосовно надання документів (рішення суду щодо встановлення вини водія) не можуть бути виконані. Також зазначено, що у подальшому ПрАТ «СК «Арсенал страхування» не буде задовольняти вимоги у виплатах страхового відшкодування, посилаючись на пункт 16.2.4 договору, згідно з яким не покривається страховим захистом відповідальність Страхувальника за заподіяння шкоди Потерпілим особам внаслідок ДТП, якщо ДТП визнана в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання Забезпеченого транспортного засобу діючим вимогам ПДР. 13.01.2017 року позивач за власні кошти, на підставі Рахунку №02/17 від 13.01.2017 року оплатив в сумі 1200 грн. проведення експертизи по визначенню збитків, завданих власнику автомобіля після ДТП. Згідно висновку експерта №5833 від 28.01.2017 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 91 906,59 грн., а вартість матеріального збитку - 54 453,57 грн. У відповідності до Акту виконаних робіт від 26.05.2017 року, позивач здійснив повний відновлювальний ремонт автомобіля, сума якого складає 58 937,50 грн. Оскільки, відповідач з моменту настання ДТП зобов'язання у вигляді відшкодування нанесеної позивачу шкоди не виконує, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Провадження у справі відкрито 03 липня 2017 року. 09 серпня 2017 року представником відповідача подані заперечення проти позову, в яких представник посилається на те, що протокол про адміністративне правопорушення АП2 № 243694 за ст. 124 КпАП України, який складений відносно [PERSON] про порушення ним п. 2.3-а, 31.2 «Правил дорожнього руху», складений абсолютно безпідставно, тому що ніхто з наявних на місці працівників поліції не перевіряв ні комплектність тролейбуса, ні його технічний стан, про що немає жодних свідоцтв у протоколі про адміністративне правопорушення. Дані припущення нічим не підтверджених несправностей спростовуються також критичним ставленням Апеляційного суду Одеської області, згідно Постанови № 522/2365/16-п від 14.11.2016р. В якій зазначено, що в протоколі не вказано, при наявності яких саме несправностей і якій некомплектності здійснювалась експлуатація транспортного засобу. При цьому, в ході перевірки обставин події відповідальними особами КП «Одесміськелектротранс» встановлено, що водій [PERSON] 12.01.2016 року о 06 год. 14 хв. прийняв тролейбус «ЗІУ-9» б/н [NUMBER], перевірив його технічний стан та справність що підтвердив своїм підписом в технічному журналі тролейбуса. Технічно справний стан тролейбуса підтверджується також підписами майстрів з випуску тролейбуса на лінію.Тролейбус «ЗІУ-9» б/н [NUMBER] пройшов капітальний ремонт та був визнаним придатним до експлуатації 14.12.2015 року, що підтверджується приймально-здавальний актом. Крім того, тролейбус «ЗІУ-9» б/н [NUMBER] пройшов державний технічний огляд рухомого складу тролейбусних машин, що підтверджується актом № 2/35-2/6 повторного технічного огляду тролейбусних машин. При перевірці тролейбуса «ЗІУ-9» б/н [NUMBER] після ДТП було встановлено, що він перебував у технічно справному стані, про що складено відповідний акт. Таким чином, тролейбус «ЗІУ-9» б/н [NUMBER] 12 січня 2016р. був у технічно справному стані. Враховуючи це, відповідач вважає, що обов?язок відшкодування матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля має покладатися саме на ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», оскільки відповідно до п. 12. договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту № 38/15-ДЦВ/О/1 від «13» березня 2015 року, укладеного між КП «Одесміськелектротранс» та ПрАТ «СК «Арсенал страхування», строк дії договору починається з 16.03.2015 року по 15.02.2016 року, тобто, вказаний договір поширював свою дію під час ДТП 12.01.2016 року, а вказаний тролейбус б/н [NUMBER], відповідно до Додатку № 2 до даного договору є забезпеченим транспортним засобом. Також, позивачем не надано доказів оплати послуг експерта на суму 1200 грн., а тому відповідач вважає ці вимоги безпідставними. В зв?язку з цим, відповідач позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні повністю. 31 жовтня 2017 року представником третьої особи ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» подано пояснення по справі, в яких представник посилається на те, що 13.03.2015 року між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та Комунальним Підприємством «Одесміськелектротранс» було укладено Договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту №38/15-ДЦВ/О/1. 12.01.2016 року до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» звернувся Позивач з заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку. Згідно з п. 15.1. Договору страхування, страховим випадком за цим Договором є факт заподіяння шкоди життю, здоров'ю та/або майну Потерпілої особи внаслідок ДТП, цивільну відповідальність за заподіяння яких несе Страхувальник або Водій. При цьому, п. 15.2.6 Договору страхування, факт заподіяний шкоди є обгрунтованим та доведеним документами, зазначеними у розділі 19 Договору. Відповідно до п. 19.1.12 Договору страхування №38/15-ДЦВ/О/1, для отримання страхового відшкодування Страхувальник повинні надати Страховику рішення суду щодо встановлення вини осіб, що спричинили шкоду. Однак, постановою Апеляційного суду Одеської області від 14.11.2016 року, скасовано постанову Приморського районного суду м. Одеси від 10.10.2016 року про визнання водія тролейбусу [PERSON] винним. Тобто, оскільки вина у вчиненому ДТП водія тролейбусу належним чином не встановлена, вимоги Договору страхування не можуть бути виконані, а тому у ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» відсутній обов'язок щодо виплати страхового відшкодування. Крім того, оскільки водій [PERSON] порушив п. 2.3. а та 31.2 ПДР України то підтвердженим є те, що транспортний засіб (тролейбус) на момент ДТП був в технічно несправному стані. Згідно з п. 2.3 ПДР, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу. Згідно п. 31.2 ПДР України, забороняється експлуатація тролейбусів і трамваїв за наявності будь-якої несправності, зазначеної в правилах технічної експлуатації цих транспортних засобів. Розділом 16 Договору страхування передбачено виключення зі страхових випадків, зокрема, не покривається страховим захистом відповідальність Страхувальника за заподіяння шкоди Потерпілим особам внаслідок ДТП, якщо ДТП визнана в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання забезпеченого транспортного засобу діючим вимогам ПДР. Отже, заявлена подія є винятком із страхового випадку, а тому не породжує обов'язку страховика щодо виплати страхового відшкодування. 01 листопада 2017 року по справі призначено судову авто товарознавчу експертизу для визначення розміру матеріальних збитків, які завдані позивачеві, внаслідок вказаної ДТП, витрати на проведення експертизи покладені на відповідача. 08 травня 2018 року до суду надійшло повідомлення експерта про неможливість проведення експертизи через не оплату послуг експерта. Відповідно до Закону України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII Цивільний процесуальний Кодекс викладено у новій редакції, який набрав чинності з 15.12.2017 року. Згідно п. 9 ч.1 Перехідних Положень (розділ ХІІІ) справи, провадження яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу (Законом України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII), розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою суду від 30 травня 2018 року продовжено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 05 лютого 2019 року представником позивача надано відповідь на відзив (додаткові пояснення). В яких представник позивача, посилається на те, що відповідач має відшкодувати спричинені позивачеві збитки з підстав спеціальної норми цивільного законодавства, яке передбачає відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов частково, не наполягав на задоволенні вимог про відшкодування витрат на проведення експертизи в сумі 1200 грн. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Треті особи в судове засідання не з?явилися, про час, дату і місце судового засідання були повідомлені належним чином, будь-яких заяв чи клопотань не подали. Суд розглядає справу без участі третіх осіб. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 12.01.2016 року, приблизно о 07 год. 30 хв., тролейбус «ЗІУ-9» номер борту [NUMBER], що належить КП «Одесміськелектротранс», під керуванням водія [PERSON], рухаючись в по вулиці Грецькій допустив зіткнення з автомобілем TOYOTA CAMRY, д/н. [NUMBER]. Внаслідок цього вказаний транспортний засіб, що належить [PERSON], отримав механічні пошкодження. Факти та обставини ДТП підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення серії АП2 №243694 від 12.01.2016 року та схемою місця ДТП, яке сталося 12.01.2016 року, а також відеозаписом знятим на камеру зовнішнього відео нагляду. Постановою Приморського районного суду м. Одеси по справі №522/2365/16-п від 10.10.2016 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, провадження по адміністративній справі закрито у зв'язку із закінченням строків накладення стягнення. Проте, постановою Апеляційного суду Одеської області від 14.11.2016 року вказану постанову скасовано з тих підстав, що в протоколі про адміністративне порушення є посилання на відсутність перевірки [PERSON] технічної справності і комплектності тролейбусом перед експлуатацією і як наслідок, подальша експлуатація тролейбусу за наявності несправності, але не вказано якої саме несправності. Згідно висновку експерта №5833 від 28.01.2017 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 91 906,59 грн. (дев'яносто одна тисяча дев'ятсот шість гривень п'ятдесят дев'ять копійок), а вартість матеріального збитку - 54 453,57 грн. (п'ятдесят чотири тисячі чотириста п'ятдесят три гривні п'ятдесят сім копійок). При цьому, судом встановлено, що і відповідач, і ПрАТ «СК «Арсенал страхування» були належним чином сповіщені про дату та місце проведення експертизи й можливість участі у ній. Відповідач не визнає свого обов?язку відшкодувати вказану суму матеріальних збитків, вважає, що ці збитки мають бути відшкодовані ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» з яким у відповідача укладено відповідний договір. Судом встановлено, що 13.03.2015 року між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та Комунальним Підприємством «Одесміськелектротранс» було укладено Договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту №38/15-ДЦВ/О/1. Строк дії договору починається з 16.03.2015 року по 15.02.2016 року, отже, вказаний договір поширював свою дію під час ДТП - 12.01.2016 року, а вказаний тролейбус б/н [NUMBER], відповідно до Додатку № 2 до даного договору є забезпеченим транспортним засобом. При цьому, судом встановлено, що 12.01.2016 року до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» звернувся Позивач з заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку, однак страховою компанією було відмовлено у виплаті страхового відшкодування з тих підстав, що постановою Апеляційного суду Одеської області від 14.11.2016 року, скасовано постанову Приморського районного суду м. Одеси від 10.10.2016 року про визнання водія тролейбусу [PERSON] винним, а отже вина у вчиненому ДТП водія тролейбусу належним чином не встановлена, а відповідно вимоги Договору страхування не можуть бути виконані. Крім того, оскільки протокол містить посилання на порушення водієм [PERSON] п. 2.3. а та 31.2 ПДР України то це є підтвердженням того, що транспортний засіб (тролейбус) на момент ДТП був в технічно несправному стані, що відповідно до умов вказаного договору страхування є винятком із страхового випадку, а тому не породжує обов'язку страховика щодо виплати страхового відшкодування. Позивач звернувся до суду з даним позовом до володільця джерела підвищено небезпеки тролейбуса КП «Одесміськелектротранс» посилаючись на ст.1187 ЦК України. Відповідно до постанови Верховного Суду від 14 лютого 2018 року № 754/1114/15-ц, право потерпілого на відшкодування за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування в деліктному зобов'язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст.1194 ЦК підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди й цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, у розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. В спорах про відшкодування шкоди, завданої особі джерелом підвищено небезпеки, право потерпілої особи на відшкодування завданих збитків реалізовується нею на власний розсуд, шляхом пред'явлення позову безпосередньо до винної особи або до страхової компанії, цивільно-правову відповідальність в якій застраховано завдавачем такої шкоди. За таких обставин, суд доходить висновку, що [PERSON], як потерпілою особою реалізоване право на відшкодування завданих збитків шляхом звернення позову безпосередньо до винної особи. При цьому, відповідно до п.4 постанови Пленуму ВСУ від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», джерелом підвищеної небезпеки, належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і та ін.). Судом встановлено, що водій тролейбусу [PERSON], перебуває в трудових відносинах з КП «Одесміськелектротранс», а тому не може вважатися володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким в даному випадку виступає відповідач по даній справі. Відповідно до п.3 ч.2 ст.11 ЦК України вказано, що підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. У відповідності до ч.2 ст.509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав встановлених ст.11 цього Кодексу. В ч.1 ст. 1187 ЦК України зазначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно вимог ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно ч.5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Верховний суд України в ухвалі від 27.10.2010 року по справі № 6-30038св09, посилається на вищезазначені статті ЦК України, а також на п.2 Постанови Пленуму ВСУ від 27,03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), згідно якого шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Судом встановлено, що за обставинами вказаної ДТП, яка сталась 12.01.2016 року, не доведено, що ця ДТП сталась внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а отже відповідати за завдану внаслідок ДТП шкоду, має особа, яка заподіяла шкоду, а саме володілець тролейбуса «ЗІУ-9» номер борту [NUMBER] - КП «Одесміськелектротранс». Сума матеріальних збитків, спричинених ДТП визначена експертом в розмірі 54 453,57 грн., будь-яких інших розрахунків вартості збитків суду не надано, а тому суд доходить висновку про необхідність стягнути з КП «Одесміськелектротранс» на користь [PERSON] 54 453,57 грн. відшкодування матеріальних збитків. Суду не надано доказів щодо понесення позивачем витрат в сумі 1200 грн. на оплату роботи експерта, також представник позивача не наполягає в судовому засіданні на позовних вимогах в цій частині, а отже суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто суму судового збору, яка складає 640 грн.

Outcome: partial