Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

[PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради в якому просила суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] та зобов`язати Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради зняти цих осіб з реєстрації на даною адресою. В обґрунтування позову позивач вказала, що є власником квартири [ADDRESS] яку придбала за договором купівлі-продажу та наданий час відповідачі відмовляються знятися з реєстрації, що порушує права позивача на володіння квартирою як власника. У відзиві на позов [PERSON] заперечила проти позову, вказала, що на дату розгляду цієї справи, [PERSON] оскаржує в адміністративному та судовому порядку дії державного реєстратора що полягають у безпідставному припиненні обтяження на спірну квартиру за що в подальшому призвело до відчуження квартири. В останнє засідання сторони не з`явилися, позивач та представник позивача, представник відповідача [PERSON] подали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступного висновку. Як вбачається з довідок ЖБК «Полісся» від 22.09.2020р. та від 26.01.2021 року за №33 у квартирі [ADDRESS] зареєстровані наступні особи: [PERSON] 1958 р.н., [PERSON] 1988 р.н., [PERSON] 1970 р.н., [PERSON] 1971 р.н., [PERSON] 1995 р.н.. за договором купівлі-продажу. Як вбачається з договору купівлі-продажу від 28.08.2020р. укладеного між [PERSON] та [PERSON] остання придбала квартирі [ADDRESS] , право власності на яку було зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за 221968186 від 28.08.202ор. (а.с.10). Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав па нерухоме майно про реєстрацію права власності за №221704317 від 27.08.2020 за [PERSON] було зареєстровано право власності на вищевказану квартиру на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: [NUMBER] , виданий 25.12.2015р. Як вбачається з відзиву на позов, [PERSON] оскаржила результати електронних торгів та акт про торгів. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 24 січня 2018 року у задоволені позову відмовлено. Останнім судовим рішенням - постановою Верховного Суду від 18.12.2018 року касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24 січня 2018 року залишено без змін. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також визначено у статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Частиною 1 ст. 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). У постановах Верховного Суду України від 16.11.2016 року в справі № 709цс16, від 15.05.2017 року в справі № 6-2931цс16 міститься висновок про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, як постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Також у постанові від 30.01.2020 року в справі № 569/1478/18 Верховний Суд у подібних правовідносинах щодо втрати права користування особами житловим приміщенням після його продажу з прилюдних торгів дійшов висновку, що відповідач у справі не є членом сім`ї позивача, спільним побутом із ними не пов`язана, то її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. З огляду на те, що внаслідок державної реєстрації права власності за [PERSON] на вказану квартиру відбувся перехід права власності на це житлове приміщення до позивача, а відповідачі не є членами сім`ї нового власника, у зв`язку з чим вони втратили право користування цим житлом. Окрім того, договору про надання в користування квартири між позивачем та відповідачами не укладалося. Факт реєстрації відповідачів у цій квартирі створює позивачу безумовні перешкоди у володінні та користуванні своїм майном, тому його право власності підлягає захисту шляхом визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Сам факт оскарження [PERSON] в адміністративному та судовому порядку дій державного реєстратора, які в подальшому призвели до відчуження квартири не є підставою для позбавлення власника майна у реалізації свого права на володіння, користування, розпорядження своєю власністю, а визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою не може слугувати втручанням у їх право на жило у розумінні положень статті 8 Конвенції, оскільки останні не є власниками квартири і вправі захистити своє право користування житлом шляхом подачі позову про витребування майна з чужого незаконного володіння, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням є достатньою правовою підставою для зняття його з реєстрації проживання за цією адресою, у зв`язку з чим в частині вимог позивача до Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради щодо зобов`язання зняти з реєстрації, слід відмовити. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial