Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Берегівського районного суду Закарпатської області із позовом до ТзОВ «Закарпатгаз збут» в особі керівника Томинець В.В. про визнання недостовірними фактів, викладених у заяві про видачу судового наказу та анулювання боргу, а саме просив визнати недостовірними факти викладені ТОВ «Закарпатгаз збут» у заяві про видачу судового наказу на стягнення 2174,24 гривень з [PERSON] від 6 липня 2020 року та анулювати цей борг, який не має підстав. Позов мотивований тим, що 17 серпня 2020 року по справі № 297/1381/20 суддею Берегівського районного суду Закарпатської області винесено судовий наказ про стягнення з [PERSON] за спожитий газ 2168,89 гривень та 210,20 гривень судового збору. Однак, у зв`язку із тим, що суду були представлені недостовірні дані, він, [PERSON] , 08.09.2020 року звернувся до суду із заявою про скасування судового наказу, оскільки до Берегівського районного суду Закарпатської області була подана недостовірна інформація про його маму [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 29.09.2020 року скасовано вищевказаний судовий наказ. При цьому, позивач стверджує, що 29.09.2019 року в його присутності був складений Акт № 237 перевірки ВОГ та системи газопостачання представниками «Закарптгаз збут» [PERSON] та його колегою, в якому було зазначено, що за даною адресою ніхто не проживає, а показник лічильника складає 25630 куб. м., що засвідчено його, позивача, підписом. Крім того, на прохання позивача 20.09.2019 року було перекрито газопостачання та опломбування краника. Однак, незважаючи на це, через деякий час позивач виявив на вхідних дверях інший Акт про припинення/обмеження газопостачання за номером 154 від 30 вересня 2019 року, в якому зафіксовано, що газопостачання припинено шляхом перекриття та пломбування крана за заборгованість на суму 9245 гривень. Як вказує позивач, з червня 2018 року показник лічильника 25630 куб. м. не змінювався про, що свідчить рахунок № 0500141995 від 27.07.2018 року і за серпень 2018 року була остаточно сплачена сума за спожитий газ 850 гривень. Про те, що за вказаною адресою ніхто не проживає свідчить і Акт № 358, складений 2 червня 2020 року. Крім цього, позивач просив звернути увагу суду на те, що постачання газу було припинено, що підтверджено Актом від 30 серпня 2019 року, де вказана сума боргу 9245 гривень, а у вимозі вже інша 2168,68 гривень та показник лічильника зафіксований у Акті від 20 серпня 2019 року, при цьому,після припинення газопостачання обсяги з кожним місяцем зростають. Так, станом на грудень 2018 року значиться 25949 куб. м., через рік ці обсяги зросли і становили 26655 куб. м.. Не зрозумілим для позивача є те, що чому лише у червні 2020 року було зафіксовано у фінансовому стані справжній показник лічильника 25630 куб. м. про, що його не проінформували судові органи, яким надали неправдиву інформацію, в тому числі і про смерть [PERSON] . 19 листопада 2020 року до Берегівського районного суду Закарпатської області надійшов відзив представника відповідача, згідно якого останній просить відмовити у задоволенні позовної заяви повністю з наступних підстав. ТОВ «Закарпатгаз Збут» здійснює виключно постачання газу на території Закарпатської області на підставі виданої НКРЕКП ліцензії (Постанова НКРЕКП від 28.05.2015 року №1643 «Про видачу ліцензії на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ»), а саме господарську діяльність, що полягає в реалізації природного газу безпосередньо споживачам на підставі укладених з ними договорів. При цьому, АТ «Закарпатгаз» здійснює облік спожитого природного газу за адресою: [ADDRESS] , проводить контрольне зняття показників лічильника та передає їх ТОВ «Закарпатгаз Збут» для проведення розрахунків, а також проводить перевірку комерційного ВОГ (лічильника) та його складових. Отже, будь-які претензії позивача до відповідача є необґрунтованими та безпідставними. Крім того, як вказує представник відповідача, в порушення ст. 16 ЦК України, позивачем вибрано не належний спосіб захисту. Захист цивільних прав - це передбачені цивільним законодавством способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Такий спосіб захисту, як «визнання судом недостовірними факти викладені в заяві про видачу судового наказу» та «анулювання боргу» законодавством не передбачено. Отже, доводи наведені у позовній заяві [PERSON] фактично можуть бути запереченням у разі пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості за спожитий природний газ, а сам факт наявності заборгованості за отримані послуги з газопостачання відповідно до норм чинного законодавства не підлягає оскарженню та не може бути скасований в судовому порядку. Крім того, доводи позивача щодо недостовірності даних у заяві про видачу судового наказу ТОВ «Закарпатгаз Збут» уже розглядалися та оцінювалися судом при розгляді клопотання [PERSON] про скасування судового наказу, за результатом якого 29.09.2020 року Берегівським районним судом Закарпатської області винесена ухвала по справі 297/1381/20, якою скасований судовий наказ від 17.08.2020 року (а.с. 51-55). Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 05.10.2020 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу п`ятиденний строк для усунення виявлених судом недоліків (а.с. 13-15). На виконання вимог вказаної ухвали суду 19 жовтня 2020 року до суду надійшла заява позивача [PERSON] , у додатках до якої ним було додано два примірники позовної заяви, в якій фактично було змінено та зменшено позовні вимоги (а.с. 18-30). Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 23.10.2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання (а.с. 31-32). 25 листопада 2020 року ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті (а.с. 69-71). Позивач [PERSON] в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги з підстав зазначених у ньому. Представник відповідача адвокат Горінецький О. в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій не заперечив щодо розгляду справи 24.02.2021 року за наявними матеріалами справи та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (а.с. 87). Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Згідно зі\~статтею 55 Конституції України,\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За змістом\~статті 15 ЦК України,\~право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено\~статтею 16 цього Кодексу. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої\~статті 16 ЦК України. Статтею 16 ЦК України\~встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 року зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 року зі справи № 910/11511/18. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей\~55,\~124 Конституції України\~та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. Проте у розглядуваному випадку позивач, звертаючись з вимогами про визнання недостовірними фактів, викладених у заяві про видачу судового наказу та анулювання боргу, стороною якого він не був, обрав невірні та неефективні способи захисту, що випливає із наступного. Правові основи захисту права власності визначені у\~главі 29 ЦК України. У частинах другій та третій\~статті 386 ЦК України\~передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. При цьому, у\~главі 29 ЦК України\~«Захист права власності», визначені наступні способи захисту порушених, оспорених чи не визнаних прав: 1) витребування майна із чужого незаконного володіння (віндикаційний позов, ст.ст. 387-390 ЦК України); 2) усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном (негаторний позов,\~ст. 391 ЦК України); 3) визнання права власності (ст. 392 ЦК України); 4) визнання незаконним акту, що порушує право власності (ст. 393 ЦК України); 5) відшкодування шкоди (ст. 394 ЦК України). Судом встановлено, що 17.08.2020 року суддею Берегівського районного суду Закарпатської області видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] , мешканки [ADDRESS] заборгованість за спожитий природний газ в сумі 2168,89 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЗАКАРПАТГАЗ ЗБУТ» та судовий збір в розмірі 210,20 гривень (а.с. 24). Ухвалою судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 29 вересня 2020 року судовий наказ, виданий 14 серпня 2020 року суддею Берегівського районного суду Закарпатської області у справі № 297/1381/20 про стягнення з [PERSON] в користь ТзОВ «Закарпатгаз Збут» боргу за спожитий природний газ в сумі 2168,89 гривень та судових витрат по справі в розмірі 210,20 гривень скасовано (а.с. 25). Як вбачається із позовної заяви місцем проживання [PERSON] є [ADDRESS] (а.с.19). Доказів на підтвердження права володіння чи власності позивача [PERSON] на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , суду не надано. Отже, позивачем не конкретизовано, які саме його особисті права та інтерес були порушені, що призвело до невірного способу захисту у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed