Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивачка) звернулась до Шевченківського районного суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідачка), відповідно до якого, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила стягнути на свою користь збитки, заподіяні розірванням договору у сумі 40 900, 00 грн., а також розірвати договір оренди від 19.12.2016, укладений між сторонами. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.12.2016 між позивачкою та відповідачкою укладено було укладено Договір оренди нерухомого майна (далі по тексту - Договір), а саме квартири [ADDRESS] , яка на праві приватної власності належить [PERSON] , строком дії: з 19.12.2016 до 19.12.2017. Позивачка сплачувала орендну плату у період з 19.12.2016 по 02.11.2019. 02.11.2019 позивачка виявила, що відповідачкою було змінено замки у квартирі. При цьому, відповідачкою не було попереджено позивачку про розірвання договору, необхідність виселення, а також не було повернуто позивачці заставу за забезпечення цілісності речей, які були у квартирі у розмірі 13 500, 00 грн., а також кошти, які були сплачені позивачкою за наступний місяць оренди у сумі 14 500, 00 грн. Позивачка вважає, що вказаними діями їй завдано збитків, які остання просила стягнути з відповідачки на підставі ч. 5 ст. 653 ЦК України. Крім того, оскільки саме внаслідок дій відповідачки позивачка припинила користуватись орендованим приміщенням, позивака також просила розірвати вказаний Договір оренди, а тому звернулась до суду з вказаним позовом. Відповідачка у своєму відзиві заперечувала проти позовних вимог, вказала, що підписувала Договір оренди з позивачкою як представник за дорученням власника квартири [PERSON] . Відтак відповідачка не є належним відповідачем по справі. При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що у орендованій квартирі залишись речі позивачки. Також позивачем не надано доказів того, що сума, сплачена позивачем у розмірі 14 500, 00 грн. була сплачена саме за Договором оренди та саме за наступний місяць користування орендованим приміщенням. У позові просила відмовити, оскільки позивачкою не надано до матеріалів справи доказів порушення її права, а обраний спосіб захисту прав позивачки не ґрунтується на нормах матеріального права. 25.05.2020 Шевченківський районний суд м. Києва своєю ухвалою відкрив провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 13.07.2020 від представника позивача надійшло клопотання про приєднання доказів. 29.07.2020 від відповідача надійшов відзив. 29.07.2020 від представника позивача надійшло клопотання про приєднання доказу. 04.08.2020 від представника позивача надійшло клопотання про допит свідка та клопотання про витребування доказів. 07.08.2020 Шевченківський районний суд м. Києва своєю ухвалою призначив справу до розгляду у судовому засіданні. 10.08.2020 від відповідача надійшли заперечення щодо клопотання позивача про приєднання доказів. 11.08.2020 від представника позивача надійшли додаткові пояснення. 27.08.2021 від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, клопотання про витребування доказів. 30.08.2021 Шевченківський районний суд м. Києва своєю ухвалою відмовив у задоволенні клопотання представника позивача про допит свідка. У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, у своєму відзиві проти позову заперечувала, просила відмовити в його задоволенні. Суд, заслухавши сторону позивача, дослідивши письмові пояснення сторони відповідача, матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до п.3 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ст. 810 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом. До договору найму житла, крім найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 782 ЦК України, наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за найм речі протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору. Згідно ч. 1 ст. 784 ЦК України, наймач має право вимагати розірвання договору найму, якщо: 1) наймодавець передав річ, якість якої не відповідає умовам договору та призначенню речі; 2) наймодавець не виконує свого обов`язку щодо проведення капітального ремонту речі. Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Положеннями ст. 5 ст. 653 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч. 2 ст. 22 ЦК України). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. У судовому засіданні встановлено, і вказана обставина не заперечувалась сторонами, що 19.12.2016 між позивачкою та відповідачкою укладено Договір оренди нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] строком дії: з 19.12.2016 до 19.12.2017. Відповідачка, на момент підписання Договору, діяла на підставі довіреності в інтересах власника квартири - [PERSON] . Вказана обставина також не заперечувалась сторонами. Позивачка пояснила, що 02.11.2019 виявила заміну замків на вхідних дверях орендованої квартири. При цьому, відповідачкою не було попереджено позивачку про розірвання договору, необхідність виселення, а також не було повернуто позивачці заставу за забезпечення цілісності речей, які були у квартирі у розмірі 13 500, 00 грн., а також кошти, які були сплачені позивачкою за наступний місяць оренди у сумі 14 500, 00 грн. Крім того, не були повернуті речі позивачки, які перебували у квартирі. З огляду на зазначене, позивачка вважає, що вказаними діями відповідачки їй завдано збитків у сумі 40 900,00 00 грн., які остання просила стягнути на підставі ч. 5 ст. 653 ЦК України. Так, судом було досліджено надані до матеріалів справи докази, зокрема копію Акту прийому-передачі приміщення від 19.12.2016, копію заяви про досудове врегулювання спору, виписку по картковому рахунку позивачки, а також копію талону-повідомлення єдиного обліку № 49490 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 12.11.2019. Разом з тим, суд, дослідивши надані до матеріалів справи докази, дійшов висновку, що ними не підтверджується та обставина, що саме діями відповідачки позивачці було завдано будь-яких збитків, а також те, що саме внаслідок дій відповідачки позивачка припинила користуватись орендованим приміщенням. Так відповідачка не є власником орендованої квартири, діяла на момент укладення Договору оренди на підставі Довіреності, доказів того, що остання має право розпорядження орендованим приміщенням, у тому числі має право замінювати замок від вхідних дверей, матеріали справи не містять. Надані до матеріалів справи докази також не підтверджують, що у квартирі залишились будь-які речі позивачки, відсутній перелік таких речей, їх індивідуальні ознаки, а також докази того, що вказані речі належали позивачці. З наданої виписки по рахунку позивачки також неможливо встановити призначення платежу, який було здійснено позивачкою, суму переказаних коштів, а також те. що вказані кошти були переказані на рахунок відповідачки. Талон № 49940 , виданий Печерським УП від 12.11.2019, містить у собі інформацію щодо звернення позивачки 02.11.2019 до правоохоронних органів, а також диск з нагрудної камери працівників поліції не містять конкретних відомостей про те, що всупереч волі позивачки відповідачкою були замінені замки на вхідних дверях орендованого приміщення. Також не доведено позивачкою і того, що заставка сума у розмірі 13 500, 00 грн. є збитками у розумінні положень ЦК України, які саме відповідачка завдала останній. Доказів того, що саме відповідачкою було вчинено істотне порушення умов Договору оренди, внаслідок чого позивачці було завдано шкоди і остання була позбавлена можливості користуватись орендованим приміщенням матеріали справи також не містять. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Крім того, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, факт порушення відповідачем прав позивача не підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Виходячи з наведеного та

Outcome: dismissed