Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ТОВ «Арс-Дім» про стягнення з відповідача на користь позивача 7500 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не забезпечив явку уповноваженого представника, надіславши 20 січня 2014 року до суду заяву, в якій вказав, що в повному обсязі визнає позовні вимоги та просить задовольнити позовну вимогу в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 20.05.2010 року між ТОВ «Арс-Дім» та [PERSON] було укладено попередній договір міни, згідно яких позивач позивач має отримати у власність квартиру під [ADDRESS]. Позивач в судовому засіданні пояснив, що у вересні 2013 року йому зателефонували із приймальної ТОВ «Арс-Дім» та повідомили, що йому необхідно перерахувати 7500 грн за встановлення котла в його квартирі. Відповідно до квитанції №5084118-1 від 06.09.2013 року (а.с.14) [PERSON] перерахував 7500 грн. ТОВ «Арс-Дім» оплату за встановлення котла. Однак, позивач перерахував кошти не тій організації, що встановлює котел, а помилково відповідачу, що визнає і відповідач. Згідно з ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Таким чином, порушення, невизнання, оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення кожної особи до суду за захистом свого особистого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в сумі 7500 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 15, 16, 60 ЦК України,

Outcome: approved