Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Вибір Комфорт» (надалі ТОВ «ЛК «Вибір Комфорт») про стягнення боргу та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в січні 2015 року по інформації, знятій з мережі Інтернет про продаж сільськогосподарської техніки, він звернувся до відповідача з приводу придбання трактора «Jinma 244В». 12 січня 2015 року між позивачем та відповідачем укладено договір фінансового лізингу №00178 (надалі - Договір), предметом якого є копівля-продаж сільгосптехніки марки «Jinma 244В» (п.1.1. Договору). Пунктом 1.2 Договору визначено, що вартість предмету лізингу та завдаток вказується в Додатку до даного Договору. У відповідності до Додатку №1 Договору сторони встановили ціну товару, порядок сплати платежів, суму першого внеску, що становив 50% від вартості товару. Перший лізинговий платіж (оплата по Договору, завдаток, комісійна винагорода) визначена сторонами становить 27150, 00 грн. За умовами внесеними в Додаток №1, підписання Договору є свідченням того, що Сторони визначили та погодили розмір платежів за товар передбачених Договором та відповідним Додатком, а від так і визначили ціну товару. 12 січня 2015 року позивач через фінансову установу вніс на рахунок відповідача перший визначений за умовами Додатку №1 до Договору платіж в сумі 27150,00 грн. 20 лютого 2015 року відповідач на адресу позивача направив лист-повідомлення за вих. №00178, в якому зазначає про збільшення вартості предмету лізингу, при цьому робить посилання на умови Договору (п.1.6,14.10), як на право змінювати вартість товару. [PERSON], не погоджуючись з умовами відповідача, поставив вимогу про повернення завдатку, однак останній усунувся від задоволення вимог повивача. На дзвінки позивача з вимогою повернути завдаток ТОВ «ЛК «Вибір Комфорт» не відповідає. 30 березня 2015 року [PERSON] направив на адресу відповідача лист-претензію з вимогою повернути сплачений ним перший лізинговий платіж у відповідності до положень ст.ст.570, 571 ЦК України, однак лист повернувся без вручення. 23 квітня 2015 року позивач повторно через курєра направив лист-претензію з вимогою до ТОВ «ЛК «Вибір Комфорт» повернути завдаток, який також відповідачем не отримано. ТОВ «ЛК «Вибір Комфорт» свідомо ухиляється від досудового врегулювання питання, щодо повернення коштів, які складаються із завдатку та комісійної винагороди, що в цілому є визначенням першого лізингового платежу. [PERSON] людина похилого віку, не є фінансово забезпеченим, а тому зібрані кошти на придбання сільгосптехніки є чи не всім його збереженням, які він накопичував роками. Фактично своїми діями відповідач ввів в оману покупця, стягнув з нього кошти за товар, якого не існувало в природі. Про це [PERSON] стало відомо пізніше, коли на його вимогу товар не було представлено для огляду. Крім того, позивач не отримав очікуваного прибутку від використання техніки у власному господарстві. В сукупності наведене призвело до розладу здоровя позивача, перенесення нервових потрясінь та спричинило моральну шкоду, яку [PERSON] оцінює в 10000,00 грн. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з ТОВ «ЛК «Вибір Комфорт» кошти в сумі 27150,00 грн., внесених на рахунок відповідача як перший платіж за придбання товару у відповідності до Додатку №1 договору фінансового лізингу №00178 від 12 січня 2015 року, кошти в сумі 154660,00 грн., що становить 3% річних за невиконання зобовязань за договором фінансового лізингу №00178 від 12 січня 2015 року, а також 10\~000,00 грн. моральної шкоди. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судове засідання не зявився, проте на адресу суду надійшла телеграма про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «ЛК «Вибір Комфорт» в судове засідання не зявився з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлявся належним чином. Суд вважає, що відповідач про час та дату розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, справу слід розглядати на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін \~без фіксації судового процесу технічними засобами. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступне. Відповідно до п.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що 12 січня 2015 року між [PERSON] та ТОВ «ЛК «Вибір Комфорт» укладено договір фінансового лізингу №00178, предметом якого є трактор марки «Jinma 244В» (п. 1.1. Договору). Згідно пункту 1.2. Договору вартість предмету лізингу на момент укладення даного Договору та розмір завдатку вказується в додатку до даного Договору, який є його невідємною частиною. У відповідності до Додатку №1 Договору від 12 січня 2015 року сторони встановили ціну товару, порядок сплати платежів, суму першого внеску, що становив 50% від вартості товару. Перший лізинговий платіж (оплата по Договору, завдаток, комісійна винагорода) визначена сторонами та становить 27150,00 грн. Згідно умов, внесених в Додаток №1 до Договору, підписання даного Додатку є свідченням того, що Сторони визначили та погодили розмір платежів за товар передбачених Договором та відповідним Додатком. 12 січня 2015 року позивач через фінансову установу вніс на рахунок відповідача перший визначений умовами Додатку №1 до Договору платіж в сумі 27150,00 грн. 20 лютого 2015 року ТОВ «ЛК «Вибір Комфорт» на адресу [PERSON] направлено лист-повідомлення за вих. №00178, в якому зазначено про збільшення вартості предмету лізингу, при цьому зроблено посилання на умови Договору (п.1.6,14.10), як на право змінювати вартість товару. Позивач, не погоджуючись з умовами відповідача, поставив вимогу про повернення завдатку, однак ТОВ «ЛК «Вибір Комфорт» усунулося від задоволення його вимог. 30 березня 2015 року [PERSON] направив рекомендованим листом на адресу ТОВ «ЛК «Вибір Комфорт» лист-претензію з вимогою розірвати договір фінансового лізингу №00178 від 12 січня 2015 року та повернути внесену суму завдатку за товар, як це передбачено ст.ст.570, 571 ЦК України, однак лист повернувся без вручення. 23 квітня 2015 року позивач повторно через курєра направив лист-претензію з тими ж вимогами до відповідача, однак останній вказаний лист не отримав. Оскільки ч.1 ст.202 ЦК України вказує на те, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а ч.1 ст.626 ЦК України на те, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, то договір фінансового лізингу №00178 з додатком №1 від 12 січня 2015 року є правочином. Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Згідно ч.1 ст.806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без\~\~попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг) або майно спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізиногоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Такому змісту відповідають положення ч.2 ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг». \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ч.2 ст.806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Частина 1 ст.807 ЦК України передбачає, що предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Виходячи з вищенаведеного, за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору та норм матеріального закону (ст.628 ЦК України). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ З договору фінансового лізингу №00178 від 12 січня 2015 року слідує, що Лізингоодержувачем є фізична особа позивач [PERSON] і що даний Договір нотаріально не посвідчений. Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ В силу ч.2 ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У разі нікчемності правочину, визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Виходячи з встановлених обставин та вказаних правових норм, договір фінансового лізингу №00178 від 12 січня 2015 року є нікчемним. Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду країни у справі № 6-2766цс15. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін, тобто ч.4 ст.216 ЦК України говорить про необхідність пред`явлення вимоги про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вказано, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності та про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У п`ятому абзаці п.5 вказаної Постанови, розяснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою стороною, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Проаналізувавши вищенаведене, зваживши на те, що позивачем не заявлялася вимога про встановлення нікчемності правочину та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, а також на те, що процесуальним законом суду надано право проводити розгляд справи в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ТОВ «ЛК «Вибір Комфорт» про стягнення боргу слід відмовити з тих підстав, що позивачем визначено неналежний спосіб захисту свого порушеного права. Оскільки договір фінансового лізингу №00178 від 12 січня 2015 року є нікчемним через недодержання сторонами вимоги закону про його нотаріальне посвідчення, то відсутня необхідність встановлювати обставини щодо його неналежного виконання та омани позивача відповідачем при укладенні цього правочину. Щодо правових підстав стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до п.2 ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Однак, [PERSON] суду не представив жодних доказів, які б свідчили про заподіяння йому моральних страждань або втрат немайнового характеру, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині у звязку з їх недоведеністю.

Outcome: dismissed