Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до Галицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON], треті особи без самостійних вимог - Орган опіки і піклування Жалиборівської сільської ради Галицького району Івано-Франківської області,та Служба в справах дітей Бурштинської міської ради про розірвання шлюбу, та визначення місця проживання дитини. Позивач надав суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. В разі неявки відповідача в судове засідання не заперечував щодо постановлення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлений у встановленому порядку, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки суд не повідомив і не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можна провести заочний розгляд справи. Крім того в газеті «Галичина» опубліковано оголошення про виклик [PERSON] до суду в якості відповідача. Відповідно до ст. 74 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Представники третіх сторін які не заявляють позовних вимог щодо спору, орган опіки і піклування Жалиборівської сільської ради Галицького району Івано-Франківської області,та служби в справах дітей Бурштинської міської ради, на адресу суду надіслали заяви про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги визнають, не заперечують щодо задоволення позову. Дослідивши зібрані по справі докази, вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 24.02.2015 року, виданого виконавчим комітетом Жалиборівської сільської ради Галицького району Івано-Франківської області, сторони уклали шлюб, про що зроблено актовий запис № 1. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON] [INFO], що посвідчується копією Свідоцтва про народження. Судом встановлено, що позивач з відповідачем останній період сімейні відносини не підтримують, постійно виникало в них непорозуміння, шлюб існує формально, їхні цінності та погляди на життя суттєво відрізняються. Згідно з ч. 2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. В ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України зазначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України). Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК). Позивач, як вбачається з матеріалів справи проти надання часу для примирення заперечив, посилаючись на його недоцільність та неможливість їх примирення через фактичне небажання продовжувати сімейні відносини. Таким чином, оскільки встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, миритися вони не бажають, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а збереження шлюбу є недоцільним. З огляду на викладене та з урахуванням положень ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити. Відповідно до ч.2 ст.29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Позивач просить суд залишити неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], проживати з ним. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з висновку комісії з питань захисту прав дитини Бурштинської міської ради, про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] [INFO], то комісія вважає за доцільне та можливе проживання малолітнього [PERSON] з батьком [PERSON]. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved