Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), третя особа - Генічеський РВ ДРАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання батьківства та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що спільно проживала з відповідачем без реєстрації шлюбу, в результаті чого у неї від відповідача [INFO] народився син - [PERSON] . Батьком дитини є відповідач, однак він відмовився подати в органи ДРАЦС заяву про реєстрацію батьківства, у зв`язку з чим при реєстрації народження дитини відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідач тривалий час надавав матеріальну допомогу на утримання дитини, але на даний час у добровільному порядку коштів на утримання сина не надає. У зв`язку з цим, посилаючись на приписи СК України, позивач просила суд встановити батьківство відповідача та стягнути з нього на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 9 червня 2021 року призначено судово-генетичну експертизу, провадження у справі зупинено. Іншою ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 24 червня 2021 року провадження у справі поновлено у зв`язку з відмовою відповідача приймати участь у проведенні судово-генетичної експертизи, призначено підготовче засіданя. У підготовчому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала. Відповідач у підготовчому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі. Третя особа у судове засідання явку свого представника не забезпечила, подала заяву, в якій просила розгляд справи проводити без участі її представника (а.с. 18). Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. Згідно з копією свідоцтва про народження від 10 червня 2014 року серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] ; матір`ю записана [PERSON] (позивач), а батьком записано [PERSON] (а.с. 5). З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження відомості про батька [PERSON] , [INFO] , записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 37-39). Дитина [PERSON] проживає з позивачем і перебуває на її утриманні, про що свідчить довідка Чорнобаївської селищної ради Золотоніського району Черкаської області від 10 лютого 2021 року № 362 (а.с. 6). Згідно зі ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Вжите у зазначеній статті Конвенції поняття «сімейне життя» має автономне значення і, виходячи із прецедентної практики ЄСПЛ, включає фактичні сімейні відносини, зокрема і ті, що виникли, або можуть виникнути між дітьми і їх біологічним батьком, а також ті, що виникають між партнерами, що підтримують фактичні шлюбні відносини ( [ADDRESS] ; Kroon and Others v. the Netherlands, § 30). Зі змісту норм ст. 8 Конвенції випливають і позитивні зобов`язання держави. Так, відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, у разі встановлення існування сімейного зв`язку з дитиною, держава має діяти в порядку, розрахованому на надання можливості розвитку цього зв`язку і юридичні гарантії мають бути встановлені з моменту народження або якнайшвидше після інтеграції дитини до її сім`ї ( [ADDRESS] ). Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Статтею 128 СК України визначено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду; підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України; позов про визнання батьківства може бути пред`явлений, зокрема матір`ю дитини; позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК України приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК України). У п. 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Судом встановлено, що державна реєстрація народження [PERSON] здійснена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. При цьому відповідач визнає батьківство повністю та вважає [PERSON] своїм сином. За таких обставин, враховуючи визнання відповідачем батьківства, суд вважає доведеним наявність родинного зв`язку між відповідачем та дитиною - [PERSON] , а тому позов в цій частині підлягає дозадоволення, оскільки він пред`явлений в інтересах дитини. В абз. 2 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що у тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Нормами ст. 134 СК України передбачено, що на підставі, зокрема рішення суду, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Пунктом 1.1 розділу І Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5, (далі - Правила) передбачено, що внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться районними, районними у містах, міськими (міст обласного значення), міськрайонними, міжрайонними відділами державної реєстрації актів цивільного стану міжрегіонального управління Міністерства юстиції України у випадках, передбачених чинним законодавством. Згідно з пп. 2.13.1 п. 12.3 розділу ІІ Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до пп. 2.16.7 п. 12.6 розділу ІІ Правил на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. З огляду на визнання батьківства позивача стосовно [PERSON] слід внести відповідні зміни в актовий запис про народження останнього. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що відповідач не проживає з дитиною та не надає достатньої матеріальної допомоги, однак проти стягнення аліментів на утримання дитини не заперечує. Враховуючи, що відповідач визнається батьком дитини, є здоровою, працездатною особою, принаймні протилежного суду не доведено, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Таким чином аліменти підлягають стягненню з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 31 березня 2021 року.

Outcome: approved