Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовною заявою до Караванського старостинського округу Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області, в якій просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] на житловий будинок, загальною площею 41,5 кв. м., житловою площею 25,7 кв. м., що розташований за адресою: [ADDRESS] та на земельну ділянку для ведення садівництва, що розташована у [ADDRESS], з кадастровим номером 6325455900:07 :001:0035 з цільовим призначенням для ведення садівництва. В подальшому позивач [PERSON] в порядку статті 49 Цивільного процесуального кодексу України звернувся до суду з уточненою позовною заявою до Караванського старостинського округу Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області, відповідно до якої змінив предмет позову та просив визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , протягом трьох місяців з дня набрання рішення законної сили. В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач вказав, що 10 листопада 2006 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шеренковим В. О., зареєстрований в реєстрі за № 3451, відповідно до якого заповів усе належне йому майно позивачу по справі - [PERSON] . Позивач зазначив, що за життя його брат - [PERSON] сильно зловживав спиртними напоями і тривалий час з ним не можливо було встановити зв`язок, оскільки він часто змінював номери телефонів та був відсутній за місцем мешкання, коли позивач приїжджав до нього з міста Харків. В результаті пошуку свого брата, позивачу стало відомо, що останній потрапив до лікарні, де помер, у зв`язку з чим, позивач змушений був звернутися до органу державної реєстрації актів цивільного стану по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області для отримання підтвердження вказаної обставини. 17 листопада 2018 року [PERSON] було видано свідоцтво про смерть [PERSON] серії [NUMBER] , після чого позивач звернувся до Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , але позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через те, що спадкоємець у встановлений законом шестимісячний строк не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Позивач вважає, що суд має визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , оскільки встановлений законом строк він пропустив з поважних причин, оскільки дізнався про смерть свого брата лише наприкінці 2018 року. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 21 січня 2019 року позовну заяву [PERSON] до Караванського старостинського округу Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. 23 травня 2019 року Нововодолазьким районним судом Харківської області постановлено ухвалу про витребування від Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області належним чином завірену копію відкритої спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 11 червня 2019 року прийнято уточненою позовну заяву [PERSON] до Караванського старостинського округу Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , до розгляду. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської областівід 07 серпня 2019 року задоволено клопотання позивача про заміну відповідача по справі з Караванської сільської ради Нововодолазького району Харківської області на Караванський старостинський округ Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області. 02 жовтня 2019 року Нововодолазьким районним судом Харківської області постановлено ухвалу про заміну відповідача по справі з Караванського старостинського округу Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області на Старовірівську сільську раду Нововодолазького району Харківської області. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 09 грудня 2019 року закрите підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Інших процесуальних дій (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) у справі за позовом [PERSON] до Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, судом не вживалось. Позивач, [PERSON] , у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся завчасно відповідно до статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Представник позивача - адвокат Завгородній О. В., який діє на підставі довіреності (бланк ННР 561657 ), посвідченої 23 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Браженко І. І., та відповідно до свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю серії ДН № 4994, виданого 28 лютого 2018 року Радою адвокатів Донецької області, на електронну адресу суду направив заяву, яка була зареєстрована за вхідним № ЕП - 1245/19-вх від 09 грудня 2019 року відповідно до якої просив розгляд справи провести за його відсутності та відсутності позивача. Уповноважені представники Старовірівської сільської ради Нововодолазького району та Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області у судове засідання також не з`явилися, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялися відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення рекомендованих поштових відправлень. Скориставшись своїм правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, на адресу суду селищний голова Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області Семер`янов М. направив заяву, яка була зареєстрована за вхідним № 1372/19-вх від 22 лютого 2019 року, відповідно до якої просив суд розгляд справи за позовом [PERSON] провести за відсутності відповідача по справі. Аналогічну за змістом заяву надав виконуючий обов`язки сільського голови Караванського старостинського округу № 1 Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області Пасько С. М., яка була зареєстрована за вхідним № 2437/19-вх від 05 квітня 2019 року. Відповідно до частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь - якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у позивача та відповідача - Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області свідчать їх відповідні заяви, подані їх представниками та долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, при цьому відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши доводи позовної заяви, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно - правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. За приписами статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність. Із матеріалів справи судом встановлено, [INFO] у віці 39 років в селі Стрілеча Харківського району Харківської області помер [PERSON] , [INFO] , про що виконавчим комітетом Глибоцької сільської ради Харківського району Харківської області складений відповідний актовий запис за № 09 від 14 березня 2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області 17 листопада 2018 року. Відповідно до частин 1 та 2 статті 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). До складу спадкового майна [PERSON] належить житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка, площею 0,1120 га, кадастровий номер 6325455900:07:001:0035, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , для введення садівництва. Приписами статті 1217 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. З матеріалів справи вбачається, що за життя [PERSON] визначив своїх спадкоємців шляхом складання заповіту. Так, згідно змісту заповіту, посвідченого 10 листопада 2006 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шеренковим В. О., зареєстровано в реєстрі за № 3451 (бланк ВЕС 723181), [PERSON] , [INFO] , на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все належне йому майно, де б таке не знаходилось та з чого б воно не складалось, і взагалі все, що належатиме йому на день його смерті та на що він за законом матиме право, заповів - [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] . Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 55579819, сформованої 22 березня 2019 року о 13 годині 56 хвилин та наданої Нововодолазькою державною нотаріальною конторою Харківської області листом від 11 червня 2019 року за № 434/01-16, встановлено, що заповіт [PERSON] , посвідчений 10 листопада 2006 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шеренковим В. О., номер у спадковому реєстрі 41065529, бланк ВЕС 723181, номер в реєстрі нотаріальних дій 3451, на момент розгляду справи у суді є чинним. Положеннями статті 1221 Цивільного кодексу України передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Із наданої копії довідки Караванського старостинського округу № 1 Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області від 22 березня 2019 року за № 1/88, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований в [ADDRESS] , з 05 серпня 2008 року по день смерті [INFO] . Проживав за вказаною адресою один. З огляду на зміст статті 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. При цьому положеннями статті 1233 вказаного нормативно - правового акту зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Оскільки за життя [PERSON] на випадок своєї смерті зробив заповітне розпорядження стосовно свого майна на користь [PERSON] , позивач є спадкоємцем за заповітом. З матеріалів справи вбачається, що постановою державного нотаріуса Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Змієвської Т. М. від 22 березня 2019 року позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме - у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, яке належить [PERSON] , який помер [INFO] ,через те, що у встановлений законом шестимісячний строк [PERSON] не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Із Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 55579715, сформованої 22 березня 2019 року о 13 годині 52 хвилин та наданої Нововодолазькою державною нотаріальною конторою Харківської області листом від 11 червня 2019 року за № 434/01-16, вбачається, що за вказаним параметром запиту у Спадковому реєстрі інформація відсутня. Перевіривши матеріали спадкової справи № 42/2019, заведеної після смерті [PERSON] , що були направлені на адресу суду Нововодолазькою державною нотаріальною конторою Харківської області листом від 11 червня 2019 року за № 434/01-16, встановлено, що спадкова справа, номер у спадковому реєстрі 63945192, номер у нотаріуса 42, зареєстрована у державного нотаріуса Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області 22 березня 2019 року на підставі заяви позивача по справі [PERSON] . Інших спадкоємців, які прийняли б спадщину та могли б надати згоду на прийняття спадщини [PERSON] не встановлено. Відповідно до свідоцтва про народження померлого спадкодавця [PERSON] , серії [NUMBER] , виданого повторно Відділом реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції міста Харкова 27 червня 2006 року, вбачається, що останній народився [INFO] , про що складений відповідний актовий запис № 705 від 18 вересня 1973 року та батьками зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . З відповіді Новобаварського районного у місті Харкові відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 07 серпня 2019 року № 1994/15.5-04-04 вбачається, що відповідно актового запису № 705 від 18 вересня 1973 року складеного Московським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, на момент народження дитини [PERSON] , [INFO] , батько - [PERSON] зазначений відповідно до статті 135 Сімейного кодексу України, за вказівкою матері - [PERSON] , яка у шлюбі не перебувала. З наданих до суду доказів вбачається, що мати спадкодавця - [PERSON] , [INFO] , 11 липня 1986 року уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу серії [NUMBER] , виданим 11 липня 1986 року Московським відділом РАЦС міста Харкова. [INFO] [PERSON] померла, про що в Книзі реєстрації смертей Міським відділом реєстрації актів цивільного стану № 4 Харківського обласного управління юстиції зроблений відповідний актовий запис за № 50 від 09 січня 2003 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть виданого повторно 15 листопада 2006 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану № 4 Харківського обласного управління юстиції. Таким чином, судом не встановлено осіб, які б відповідно до приписів статті 1241 Цивільного кодексу України мали право на одержання обов`язкової частки у спадщині після смерті [PERSON] . Частиною 1 статті 1298 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина 1 статті 1269 Цивільного кодексу України). Положеннями частини 1 та 2 статті 1270 Цивільного кодексу України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Оскільки з матеріалів справи встановлено, що [PERSON] із померлим (спадкодавцем) [PERSON] були зареєстровані за різними адресами, останній мав подати нотаріусу впродовж шести місяців з дня смерті спадкодавця заяву про прийняття спадщини за заповітом, проте вказаних дій не вчинив. Частиною 3 статті 1272 Цивільного кодексу України передбачено, що за позовом спадкоємця, що пропустив строк для прийняття спадщини із поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску. Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини 3 статті 1272 Цивільного кодексу України можуть бути застосовані, якщо, по-перше, у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; по-друге, ці обставини можливо визнати поважними. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного положеннями статті 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини, суд враховує той факт, що позивач [PERSON] та померлий [PERSON] проживали за різними місцями мешкання, позивач проживає у місті Харкові, а спадкодавець, [PERSON] , згідно довідки, наданої Караванським старостинським округом № 1 Старовірівської сільської ради Нововодолазького району, був зареєстрований в селі Червона Поляна, Нововодолазького району Харківської області з 05 серпня 2008 року по день смерті [INFO] , та помер перебуваючи на лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві Харківської обласної ради «Обласна психіатрична лікарня № 1», про що стало відоме позивачу лише у 2018 році. При ухваленні рішення по справі суд бере до уваги, що стаття 63 Закону України «Про нотаріат» покладає на нотаріуса або в сільських населених пунктах - посадову особу органу місцевого самоврядування, уповноважену на вчинення нотаріальних дій, зобов`язання, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, а також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Крім того, пунктами 2.2 та 3.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року обумовлено, що при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту та повідомляє про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Отже, закон пов`язує виникнення у нотаріуса або особи, уповноваженої на вчинення нотаріальних дій, обов`язку здійснювати дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, з моментом заведення спадкової справи, чому передує звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини. Перевіряючи копії матеріалів спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , що надані на підставі ухвали суду, долучені до матеріалів судового провадження та досліджені в ході судового розгляду справи, суд вбачає, що вказані дії державним нотаріусом виконані не були, а тому є підстави вважати, що у [PERSON] дійсно існували поважні перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом. Також суд бере до уваги, що спадщина після померлого [PERSON] на даний час залишилась відкритою та ніким не прийнята, заяв про відмову від спадщини позивач не подавав, а факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування. Крім того, з аналізу приведених вище норм Цивільного законодавства України необхідно прийти до висновку, що, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини із поважних причин, закон гарантує йому право для звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши в силу положень статей 76 - 80 Цивільного процесуального кодексу України надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що оскільки позивач в інший спосіб, окрім як звернутися з позовом до суду про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, захистити своє порушене право не може, порушення позивачем строку звернення до нотаріальної контори не дотриманий з поважної причини, відповідачі проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечують, тому наявні усі підстави для задоволення позову у повному обсязі та визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом тривалістю у три місяці з дня набрання даним рішенням законної сили. Питання щодо судових витрат, суд вирішує відповідно до положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з урахуванням положень частин 1 та 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України за якими суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог; при цьому, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Оскільки питання відшкодування судових витрат під час звернення до суду з позовом [PERSON] до Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини не порушувалось, процесуальне рішення з вказаного питання судом не приймається. урахуванням викладеного,

Outcome: approved