Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області з позовом, в якому з урахуванням уточнень від 19.06.2019, просить визнати за ним право на земельну частку (пай), розміром 5,71 га в умовних кадастрових гектарах, із земель колишнього агропромислового підприємства «Надія», розташованих на території Великосеверинівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області. В обґрунтування позову зазначено, що 06.02.2019 він звернувся до відділу у Кіровоградському районі ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області і отримав відповідь про те що, згідно земельно-кадастрової інформації станом на 29.12.2012 його - [PERSON] включено до членів ЗАСТ «Надія», які мають право на земельну частку пай відповідно до рішення загальних зборів акціонерів від 09.06.1997 №74 та про те, що він внесений до списку-додатку до державного акту на право колективної власності на землю серія КР [NUMBER] , виданому відповідно до розпорядження Кіровоградської районної держаної адміністрації №404-р від 22.12.1995, агропромисловому підприємству «Надія», яким Великосеверинівській сільській раді Кіровоградського району Кіровоградської області передано у колективну власність 4190,8 гектарів землі в межах згідно з планом для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зареєстрованого 21.02.1997. Середній розмір земельної частки (паю) становить 5,71 га в умовних кадастрових гектарах. В лютому 2019 року він звернувся до Великосеверинівської сільської ради Кіровоградського району з приводу надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в розмірі частки (паю) і отримав рішення №724 від 08.02.2019, яким йому відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в розмірі земельної частки (пай) у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право на земельну частку (пай). Позивач зазначає, що на момент розпаювання землі, отримання і реєстрації агропромисловим підприємством «Надія» державного акту на право колективної власності на землю він являвся членом цього підприємства, і був включений до списку членів, які мають право на земельну частку (пай). Однак, сертифікат на право на земельну частку (пай) він не отримав, а про те, що включений до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) дізнався після отримання листа № С-16/143-19 в.о. начальника відділу у Кіровоградському районі Головного територіального управління Держгеокадастру у Кіровоградській області. [PERSON] вважає, що 08.02.2019 є початком позовної давності, оскільки це дата коли він дізнався про порушення свого права та особу яка його порушила, а тому стверджує, що позовна заява подана в межах позовної давності. Позивач [PERSON] в призначене судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Представник позивача адвокат Назаренко Ю.В. в судовому засіданні 12.07.2019 року позов підтримав та надав пояснення по обставинах справи. В подальшому 03.09.2019 року подав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі за наявними у справі матеріалами. Представник відповідача в призначене судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив. 20.06.2019 від відповідача, за підписом сільського голови Левченка С.В., надійшов відзив, в якому просять відмовити позивачу у його позовних вимогах, які викладені у позовній заяві про визнання права на земельну ділянку від 29.03.2019, у повному обсязі у зв`язку з пропуском позовної давності. Відзив мотивований тим, що паювання земель відбулося в 1995 році, тобто до набрання чинності ЦК України в редакції 2003 року, до виниклих правовідносин слід застосовувати правила та положення ЦК УPCP 1963 року. З наданих до суду документів вбачається, що позивачем належних доказів, які перешкоджали позивачу звернутися з позовом до суду протягом більш ніж 23 років, не надано, але при цьому позивач знав про необхідність отримання сертифікату ще у дев`яностих роках. Обставин, які б свідчили про наявність підстав вважати, що перебіг позовної давності було поновлено або зупинено відсутні. З часу передачі земель у колективну власність, тобто з часу коли було видано державний акт на право колективної власності на землю з додатком до нього, позивач мав можливість дізнатися про порушення свого права на отримання земельного паю. Таким чином, перебіг позовної давності для звернення позивача з відповідним позовом до суду розпочався ще у 1997 році, а позов пред`явлений позивачем лише у 2019, тобто поза межами позовної давності через 22-23 роки. Також вказано, що список осіб, який є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю, наданий позивачем як доказ, не відповідає вимогам щодо подання доказів у цивільному процесі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] в 1995 році прийнятий в члени АП «Надія», яке в 1996 році перейменовано з АП «Надія» на ЗАСТ «Надія». 30.01.1999 [PERSON] звільнений, зазначене підтверджується копією трудової книжки (а.с.11). З відповіді Відділу у Кіровоградському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області № С-16/143-19 від 13.02.2019 про надання інформації, слідує, що відповідно до наявної у відділі земельно-кадастрової інформації станом на 29.12.2012, [PERSON] включено до членів ЗАСТ « [PERSON] », які мають право на земельну частку пай відповідно до рішення загальних зборів акціонерів від 09.06.1997 № 74. Відомості про видачу сертифікату на право на земельну частку (пай) та реєстрацію права власності за [PERSON] у відділі відсутні. Середній розмір земельної частки (паю) по ЗАСТ «Надія» становить 5,71 га (а.с.8-10). Рішенням Великосеверинівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області №724 від 08.02.2019 відмовлено [PERSON] у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в розмірі земельної частки (пай) в зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право на земельну частку (пай) (а.с.7). За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 9 ст.\~5 ЗК України\~(у редакції від 22 червня 1993 року) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою\~статті 6 цього Кодексу. Згідно з вимогами ч.1 ст.22 ЗК України\~(у редакції від 22\~\~червня 1993 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право. Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно з вимогами статей 22, 23 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) та зазначеного указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акта. Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом. Згідно зі ст. 71 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час виникнення правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Відповідно до ст. 75 ЦК УРСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. Згідно з вимогами статті 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються і статтями 78 і 79 цього Кодексу. Відповідно до ст. 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Враховуючи зазначене суд приходить до висновку, що [PERSON] мав право на земельну частку (пай), оскільки на момент отримання 21.02.1997 ЗАСТ «Надія» державного акта на право колективної власності на землю позивач - [PERSON] був членом цього товариства та був внесений до «Списку-членів ЗАСТ « [PERSON] » від 09.06.1997 №74, яким виділено земельну частку (пай) із резерву земель ЗАСТ «Надія» під номером 53. Тобто позовні вимоги позивача обґрунтовані, проте суд вважає за необхідне відмови у їх задоволенні з огляду на пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позовом, оскільки право на позов у [PERSON] виникло ще у 1997 році (коли почалося розпаювання земель колишніх колгоспників), що є загальновідомим фактом. Тому [PERSON] , як член колгоспу, повинен був дізнатись про порушення свого права на земельну частку (пай) з часу видачі ЗАСТ «Надія» державного акта на право колективної власності на землю (21 лютого 1997 року). Однак, позивач у передбачений законом строк, не звернувся до суду з вказаними вимогами, що є підставою для відмови у його задоволенні. Відповідно до\~ч.4\~ст.263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року по справі №602/182/17, від 08 травня 2019 року по справі №468/676/17-ц. Позивачем поважних причин порушення строку позовної давності не зазначено, натомість [PERSON] в позовній заяві зазначає, що позовна заява подана ним в межах позовної давності, оскільки він дізнався про порушення свого права та особу яка його порушила 08.02.2019, тобто після рішення відповідача «Про відмову у надані дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в розмірі земельної частки (пай)». З аналізу вищезазначених норм права щодо позовної давності, суд вважає вказана позиція позивача щодо строку позовної давності є хибною, а тому у задоволенні позову суд відмовляє у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати по справі суд покладає на позивача. На підставі Указу Президента України № 720/95 від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», ст. 71, 75, 76, 80 ЦК УРСР 1963 року, Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року та,

Outcome: dismissed