Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 27.10.2017 року [PERSON] отримала у нього в позику кошти в сумі 26400 доларів США, які зобов`язувалась повернути не пізніше 01.01.2018 року. На підтвердження отримання у нього вищевказаної суми коштів та взяття на себе обов`язків щодо їх повернення [PERSON] надала йому письмову розписку. В порушення взятих на себе зобов`язань боржник не повернув борг у вказані в розписці строки. А тому позивач просив стягнути з борг за договором позики, три відсотки річних та відсотки за користування грошовими коштами за період з 01.01.2018 року по 05.11.2019 року у розмірі 781821 грн. 40 коп. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав, просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомлено. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Згідно ч.1\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1\~ст.5 ЦПК України\~визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 629 ЦК України\~передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно розписки від 25.10.2017 року [PERSON] отримала від [PERSON] і [PERSON] грошові кошти в розмірі 26400 доларів США, які зобов`язувалася повернути до 01.01.2018 року. В судовому засіданні представник позивача повідомив суд, що гроші [PERSON] отримала від позивача, а оскільки [PERSON] є його дружиною, вона була зазначена в розписці. Відповідач до суду не з`явилась, факт укладення договору позики не оспорювала, а тому виникнення боргового зобов`язання за договором позики є встановленим, у зазначений в договорі строк відповідач, отримані в якості позики кошти не повернула,\~ доказів протилежного відповідачем надано не було. Ст. 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України. Відповідно до вимог\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно ч. 2\~ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому виконавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. При укладенні договору позики між сторонами в письмовій формі були погоджені всі істотні умови таких договору, а саме: розмір позики та строк її повернення. Таким чином вказаний договір позики вважаються укладеним та підлягає до виконання. Відповідно до договору позики від 25.10.2017 року позивач виконав зобов`язання перед відповідачем та надав кошти в борг, в той час як зобов`язання позичальника виконані не були. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. З огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18. З врахуванням наведеного суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги позивача про стягнення з [PERSON] на його користь заборгованості за договором позики від 25.10.2017 року підлягають до задоволення, та з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу у розмірі 26400 доларів США, що еквівалентно 656100 гривень 72 копійки (враховуючи курс долара США встановленого НБУ України станом на 05.02.2020, який становить 24,8523 грн. за 1 долар США). Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст. 625 ч.2 ЦК України суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути три відсотки річних за період з 01.01.2018 року по 05.11.2019 року в розмірі 1462,49 доларів США ( 26400 * 3% /100%/365*674), що еквівалентно 36346 гривень 24 копійки (враховуючи курс долара США встановленого НБУ України станом на 05.02.2020, який становить 24,8523 грн. за 1 долар США). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України\~ судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 6924,47 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial