Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення, в якому посилається на те, що 29 січня 1999 року вступив з [PERSON] в шлюб. З того часу зареєстрований та проживає з [PERSON] та її батьками [PERSON] та [PERSON] в с.Купчинці, вул. 1 Травня, 8, Козівського району. В шлюбі народились [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. 24 березня 2015 року рішенням Козівського районного суду шлюб розірвано. Посилаючись на те, що відповідачі провокують конфлікти, вигнали з дому та змінили замки на вхідних дверях будинку, просить зобовязати [PERSON] та [PERSON] усунути перешкоди у користуванні будинком №8 в с.Купчинці по вул.1 Травня Козівського району, Тернопільської області шляхом вселення до цього будинку та передачі ключів від нього. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просять позов задовольнити. Відповідачі у судовому засіданні проти задоволення позову заперечили. Пояснили, що їм належить 3/5 частини житлового будинку в с.Купчинці, вул. 1 Травня, 8, Козівського району на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 квітня 2003 року, та свідоцтв про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями від 22 січня 2003 року. По 1/3 вказаного будинку належать [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтв про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями від 22 січня 2003 року. [PERSON] не є власником вказаного житлового будинку, з квітня 2015 року в ньому не проживає. На даний момент мешкає у будинку своїх батьків по сусідству. Вказують, що [PERSON] неодноразово приходив до їх житла та наносив їм тілесні ушкодження, за що засуджений вироками Козівського районного суду. Вони не бажають, щоб [PERSON], якого не вважають членом сімї, проживав у їхньому будинку. Не вважають, що чинять йому перешкоди у користуванні. Просять у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника згідно договору про представництво та надання правової допомоги, відповідачів, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії довідки Купчинецької сільської ради №12 від 16 січня 2016 року, [PERSON] зареєстрований та постійно проживає в [INFO] (а.с.4). Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в с.Купчинці, вул.1\~Травня, 8, Козівського району належить [PERSON] (2/5 частки) на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 квітня 2003 року №213463 (а.с.46), та свідоцтва про право власності на житловий будинок від 22 січня 2003 року (а.с.49), [PERSON] /д.п.Озімко/ [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 22 січня 2003 року (а.с.47), [PERSON] та [PERSON] згідно свідоцтв про право власності на житловий будинок від 22 січня 2003 року (а.с.48, 50). Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 24 березня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.44). Посилання позивача, що відповідачі змінили замки на вхідних дверях будинку у судовому засіданні підтвердження не знайшло, оскільки в матеріалах Козівського ВП Бережанського ВП ГУНП в Тернопільській області, на які посилається позивач, відсутні вказані відомості (а.с.13-16). Відповідачі у судовому засіданні даний факт також не підтвердили. Згідно ч.3 статті 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно ч.1 ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №46 від 15 лютого 2016 року, в с.Купчинці, вул.1 Травня, 8, Козівського району, до складу сімї (зареєстрованих) входять [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.6). Згідно п.39 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Відповідачі не надали суду доказів на підтвердження факту не проживання [PERSON] в с.Купчинці, вул.1\~Травня, 8, Козівського району більше одного року. Згідно ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України власник будинку (частини будинку) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК). [PERSON] вироками Козівського районного суду Тернопільської області притягувався до кримінальної відповідальності за нанесення легких тілесних ушкоджень [PERSON] та [PERSON] за ч.1 ст.125 КК України 27 лютого 2015 року та 24 березня 2015 року (а.с.43, 45). Статтею 175 ЖК України визначено, що членів сім'ї власника житлового будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого житлового приміщення. Згідно ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Згідно п.17 Постанови Пенуму ВСУ від 12 квітня 1985 року N 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 Житлового кодексу України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Позивач систематичним порушенням правил співжиття робить неможливим для інших проживання з ним в житловому будинку, що належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], суд вважає за доцільне у задоволенні позовних вимог [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed