Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Вимоги обгрунтовані тим, що позивач є власником вказаної квартири, а відповідач являється зятем позивача, якого [PERSON] зареєстрував на прохання доньки, однак з 2014р. він не проживає за вказаною адресою, виїхав з квартири на невідому адресу, забрав свої речі. Оскільки зв`язку з ним немає, тому вирішити питання про зняття з реєстраційного обліку добровільному порядку у позивача не має можливості, [PERSON] не платить за комунальні послуги, спірним житлом не цікавиться, не здійснює утримання житла, а тому, як вважає позивач, він втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . Наявність реєстрації відповідача в квартирі приводить до додаткових витрат по сплаті комунальних платежів та порушує права позивача щодо розпорядження та користування належним майном на свій розсуд. Позивач в судове засідання не з`явився, адвокат позивача Капля Т.А. надала клопотання про розгляд справи за їх відсутності, в якому просила заявлені вимоги задовольнити та не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, викликався належним чином за зареєстрованим місцем проживання, а також через оголошення на сайті суду. В силу вимог ч.7 ст.128 та ч.10 ст.130 ЦПК України та неповідомлення відповідачем адреси фактичного місця проживання, суд прийшов до висновку про можливість проведення розгляду справи у відсутності відповідача. Зі згоди позивача справа розглянута в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Згідно з частиною 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради від 15.03.2007., власником квартири за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] . Свідоцтво видане на підставі інвестиційного договору від 04.08.2005р. №04/08 КИ з додатковою угодою від 04.08.2005р., акту прийому-передачі квартири (а.с.6) Згідно довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) №28 від 17.09.2019р. на житловій площі в квартирі [ADDRESS] зареєстрований: [PERSON] , 1969 р.н. з 10.09.2013р. (а.с.8). Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частина 1 ст. 321 ЦК України, визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з актом про не проживання від 08.08.2019р., складеним сусідами [PERSON] ( кв . [ADDRESS] ), [PERSON] (кв. [ADDRESS] ), та [PERSON] (кв. [ADDRESS] ), підписи яких завірені головою правління ОСББ «Гармонія», відповідач [PERSON] , не проживають в квартирі [ADDRESS] з 26.11.2014р. по теперішній час(а.с.9). В силу ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до статті 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням не інакше як на підставі і в порядку, визначеному законом. Право громадянина на житло нерушиме та гарантовано статтею 47 Конституції України. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються статтею 391 ЦК України «Захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння», якою визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частина 1 ст. 321 ЦК України, визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з нормою ст.319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з вимогами ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.7 Закона України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, враховуючи доведеність з боку позивача того факту, що відповідач по справі понад один рік не проживає на спірній житловій площі без поважних на те причин, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житлом.

Outcome: approved