Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою [ADDRESS]. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 01.06.2018 року на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. На даний час у вказаній квартирі значиться зареєстрованим відповідач, який був продавцем за договором купівлі-продажу. У добровільному порядку відповідач з місця реєстрації не знімається, що порушує право позивача на володіння та користування приватною власністю. Ухвалою суду від 05.02.2019 р. відкрито провадження по справі. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у спосіб, передбачений нормами ЦПК України, зокрема шляхом направлення ухвали суду про відкриття провадження у справі та призначення її до розгляду разом з позовною заявою та додатками до неї, судових повісток за адресами місця реєстрації (а.с. 14). У відповідності до вимог ст. 278 ЦПК України відповідачу були також направлені всі матеріали позову з відповідними додатками до нього та запропоновано надати суду у п'ятнадцятиденний строк з дня вручення ували суду про відкриття провадження у справі відзив, чого зроблено ними так і не було. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, зважаючи на належне повідомлення відповідача у справі про розгляд такої, згідно вимог ст. 128, 131 ЦПК України та рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Заслухавши у судовому засіданні пояснення позивача, дослідивши у їх сукупності та співставленні надані суду докази, суд дійшов висновку про задоволення заявлених позовних вимог з огляду на таке. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 25.05.2018 р. позивач та відповідач уклали попередній договір для купівлі-продажу забезпечений завдатком, відповідно до п. 1.1 якого сторони зобов'язуються в майбутньому укласти належним чином договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. 01.06.2018 р. позивач на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири набув право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 41,6 кв.м., житловою площею 17,0 кв.м. (а.с. 7). 01.06.2018 р. відомості про право власності за відповідачем на вказану квартиру внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 8). Пунктом 9 договору купівлі-продажу від 01.06.2018 р. визначено, що продавець зобов'язується звільнити відчужувану квартиру та передати її покупцю в стані, в якому вона знаходилась на момент огляду, в день нотаріального посвідчення договору, та зняти з реєстраційного обліку зареєстрованих осіб в строк до 15.06.2018 року. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 29.01.2019 у квартирі [ADDRESS] значиться зареєстрованим [PERSON] (а.с. 11). В добровільному порядку відповідач з місця реєстрації не знімається. Частиною першою ст. 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК україни кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як роз'яснено в пункті 33 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року N 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Таким чином, судом достовірно встановлено, що відповідач понад 10 місяців з часу укладення договору купівлі-продажу квартири свого обов'язку щодо зняття з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] не виконав, у квартирі не проживає, житло не утримує, у зв'язку з чим підлягає визнанню в судовому порядку таким, що втратив право користування житловим приміщенням. З урахуванням вищенаведеного та зібраними по справі доказами в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 768 грн. 40 коп., які сплачено позивачем за подання позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved