Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до Лисичанського міського суду з позовною заявою до Відокремленого підрозділу Шахта «Привільнянська» Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що 02 березня 2015 року, він був звільнений за власним бажанням, за ст. 38 КЗпП України, з посади електрослюсаря підземного, шахти «Привільнянська», що є відокремленим підрозділом ПАТ «Лисичанськвугілля» на підставі наказу № 82 К. При звільненні позивачу не виплатили у повному обсязі нараховану заробітну плату. Розрахунок був проведений тільки 22 травня 2015 року, та сплатили 10 787 гривень 20 копійок. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивачу не виплачено. Вважає дії відповідача незаконними, оскільки у відповідності з ч. 1 ст. 116 КЗпП України виплата всіх сум, що належить працівнику від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки, підприємство, установа, організація згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки недотримана сума заробітної плати була для позивача дуже суттєвою, він дуже сильно морально страждав, так, як не міг купувати продукти першої необхідності, погано харчувався, вимушений був припинити походи до кінотеатрів та інших культурних установ, вимушений був утримуватися від походів до гостей, та сам не мав можливості приймати гостей, в наслідок чого припинилися вже установлені зв'язку з оточуючим миром, від чого дуже сильно морально страждав, також він страждав і від протиправної поведінки відносно нього, оскільки заробітна плата за законом, виплачується в день звільнення, а не через майже 3 місяці після звільнення. Завдану моральну шкоду він оцінюю в розмірі 2000 гривень, таку вартісну оцінку розміру моральної шкоди визначаю виходячи з ступеня моральних страждань та негативних наслідків, які наступили в наслідок тривалої невиплати заробітної. На підставі викладеного просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 03 березня 2015 року по 21 травня 2015 року в сумі 18 383 гривень 00 копійок та стягнути з відповідача на його користь відшкодування моральної шкоди завданої тривалою невиплатою заробітної плати в сумі 2000 гривень. До початку розгляду справи по суті позивач надав до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 12830,46 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надав письмову заяву, у якій просив справу розглядати за його відсутності, позов підтримав. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні зменшені позовні вимоги підтримав, факти, викладені у позовній заяві, підтвердив, просив суд позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 12830,46 грн.. Представник відповідача Нікульнікова І.В. в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення зменшених позовних вимог, зменшені позовні вимоги визнала повністю. Вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно з трудовою книжкою, серії [NUMBER], заповненою 04 серпня 1980 року, на підставі наказу № 82к від 02.03.2015 року [PERSON] звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням в зв'язку переходом на пенсію з Відокремленого підрозділу Шахта «Привільнянська» Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля». Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем по 02.03.2015 року. Відповідно до ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII (2148-08) від 19.10.73), Держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна зарплата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Згідно з довідкою № 24/442 від 22.07.2015 року, [PERSON] працював на ВП «Шахта Привільнянська» електрослюсарем підземним, за січень 2015 року - 20 виходів, нарахована - 6025,02 грн., утримано -1178,50, до видачі - 4846,52 грн. За лютий 2015 року - 1 вихід, нарахована - 294,87 грн., утримано - 57,68 грн., до видачі - 233,19 грн. Середньоденна заробітна плата - 300,95 грн., утримано - 58,87 грн., до видачі - 242,08 грн. Згідно з довідкою № 24/435 від 20.07.2015 року, за період з 03.03.2015 року по 21.05.2015 року середній заробіток, за час затримки розрахунку по заробітній платі складає 15 950,35 грн., утримано - 3119,89 грн., до видачі - 12 830,46 грн. За таких обставин, враховуючи положення ст. 11 ЦПК України, суд дослідивши розрахунок середній заробіток, за час затримки розрахунку по заробітній платі за період з 03.03.2015 року по 21.05.2015 року, наданим відповідачем, вважає, що позовні вимоги [PERSON] до Відокремленого підрозділу Шахта «Привільнянська» Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, підлягають задоволенню, а саме в розмірі 12 830,60 грн. за період з 03.03.2015 року по 21.05.2015 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 243 гривні 60 копійок.

Outcome: approved