Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-31 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Тлумацької міської ради об`єднаної територіальної громади Тлумацького району Івано-Франківської області про визнання за ним права власності на земельну ділянку площею 0,3251 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в урочищі «Вишільний горб» в с. Королівка Тлумацького району Івано-Франківської області, згідно Державного акту на право приватної власності на земелю серії І-ІФ № 012274 від 04.02.2003 року, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовував тим, що у зв`язку з тим, що відсутній (втрачений) правовстановлюючий документ на вказану земельну ділянку (Державний акт на право приватної власності на землю), в нотаріальному порядку йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що позбавляє його можливості оформити спадщину на спадкове майно. В підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак у позовній заяві просив розгляд справи провести у його відсутності. Представник відповідача - Тлумацької міської ради об`єднаної територіальної громади Тлумацького району Івано-Франківської області в підготовче судове засідання не з`явився, однак через канцелярію суду подав заяву, в якій вказав, що заперечень проти позову немає, позов визнає у повному обсязі та просив справу розглянути у його відсутності. У зв`язку з неявкою в підготовче судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав: Судом встановлено, що згідно виписки із погосподарської книги № 9 Королівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області станом на 01.07.1990 року в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , який побудований до 05.08.1992 року і числився як колгоспний двір, була зареєстрована та проживала [PERSON] , [INFO] . За вказаним житловим будинком закріплена земельна ділянка площею 0,25 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору та передана в користування [PERSON] (позивач) (а.с. 9). Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ІФ № 012274 від 04.02.2003 року, зареєстрованого в Книзі записів записів державних актів на право приватної власності на землю за № 264, на підставі рішення Королівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 24 від 05.07.2001 року, належало право приватної власності на земельну ділянку площею 0,3251 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в урочищі «Вишільний горб» в с. Королівка Тлумацького району Івано-Франківської області (а.с. 6). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 12). Ще за життя [PERSON] склала заповіт, яким все належне їй майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі все те, на що вона за законом матиме право і що буде належати їй на момент смері заповіла [PERSON] (позивач), що підтверджується копією заповіту від 28.03.2013 року (а.с. 10). В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини після смерті спадкодавця вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Позивач [PERSON] прийняв спадщину за заповітом після смерті [PERSON] та частково оформив спадщину на своє ім`я (а.с. 15, 15 зворот). Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 18.06.2015 року визнано за [PERSON] , [INFO] , право власності на житловий будинок та приналежні до нього господарські будівлі і споруди по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після померлої [PERSON] (а.с. 16). Дані обставини також підтверджуються копією спадкової справи № 231/2013 від 19.11.2013 року, заведеної Тлумацькою державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області після смерті [PERSON] (а.с. 45-67), з якої вбачається, що [PERSON] (позивач) є єдиними спадкоємцем в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом, які б бажали прийняти спадщину немає. Отже, на момент звернення до суду позивач правомірно претендує на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом після померлої [PERSON] . Як вбачається з оголошення в газеті «Злагода» Державний акт на право приватної власності на земелю серії І-ІФ № 012274 від 04.02.2003 року, виданий на ім`я [PERSON] , зареєстрований за № 264, на земельну ділянку площею 0,3251 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться в урочищі «Вишільний горб» на території с. Королівка Тлумацького району Івано-Франківської області, втрачений (а.с. 22). В нотаріальному порядку [PERSON] (позивач) було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, у зв`язку з тим, що відсутній (втрачений) правовстановлюючий документ, а саме Державний акт на право приватної власності на землю, виданий на ім`я померлої [PERSON] , що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеною державним нотаріусом Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Васильєвої Н.М. № 768/02-31 від 04.12.2019 року (а.с. 14). Зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити право власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 384,20 грн. На підставі ст.ст. 316-319, 391, 392, 1216 - 1222, 1262, 1268 ЦК України,

Outcome: approved