Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

[PERSON] з 9 вересня 2010 року працювала головним бухгалтером КП «Водгео». На підставі наказу директора підприємства № 03-к від 29 січня 2016 року її з 1 лютого було звільнено з роботи за п. 1 ст. 41 КЗпП України у звязку з одноразовим грубим порушенням трудових обовязків. Вважаючи звільнення безпідставним, стверджуючи, що згоди первинної профспілкової організації на звільнення не було, [PERSON] звернулась до суду з позовом про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Суд залучив до участі в справі як третю особу директора КП «Водгео» [PERSON] В судовому засіданні позивачка підтримала позов повністю. Представник відповідача позов не визнав і пояснив, що підставою звільнення було невиконання рішення Смілянської міжрайонної виконавчої дирекції Черкаського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової непрацездатності (надалі в тексті дирекція ФССТН): неперерахування 65527 грн. 21 коп. відповідно до рішення дирекції ФССТН № 33, а в подальшому цієї ж суми, а також 6553 грн. штрафу і 262 грн. пені відповідно до рішення № 35. Внаслідок цього дирекція ФССТН стягнула наведені суми на підставі рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 3 лютого 2016 року. Інших тяжких наслідків від порушення позивачкою трудових обовязків не настало. Представник стверджував, що [PERSON] порушила п.п. 2.7, 2.8, 3.6 посадової інструкції; звернув увагу, що згода профспілкової організації на звільнення за п. 1 ст. 41 КЗпП України не потрібна. У звязку з поясненнями представника відповідача позивачка пояснила, що у вересні 2015 року на підприємстві відбулась перевірка дирекції ФССТН, за результатами якої було складено акт про повернення страхових коштів, використаних з порушенням закону. Перевірка відбувалась під час її відпустки (що тривала з 8 по 25 вересня 2015 року). В жовтні 2015 року на підприємство надійшло рішення дирекції ФССТН № 33 від 9 жовтня 2015 року про сплату 54880 грн. 21 коп. страхових коштів, використаних з порушенням закону, та 10647 грн. штрафу за порушення порядку використання коштів. Позивачка пояснила, що бухгалтер Богомол підготувала платіжне доручення на сплату цих коштів, а вона, [PERSON], надала його на підпис директору підприємства, але директор документ не підписав. На початку листопада 2015 року на підприємство надійшло рішення дирекції ФССТН № 35 від 30 жовтня 2015 року про сплату 65527 грн. 21 коп. відповідно до попереднього рішення № 33, а також 6553 грн. штрафу і 262 грн. пені. З пояснень позивачки, бухгалтер Богомол знов підготувала відповідне платіжне доручення, яке кимось з працівників було передане на підпис директору. Вона, [PERSON], пояснювала директору, що в разі несплати цих коштів дирекція ФССТН звернеться до суду, але директор платіжне доручення не підписав і заявив, що має намір оспорити рішення ФССТН у суді. Позивачка вважає, що не порушувала посадових обовязків. Наголошує, що електронний ключ для здійснення електронних платежів мався лише у керівника підприємства, а паперовий документ на перерахунок коштів повинен бути підписаний керівником із відтиском печатки підприємства, тому вона не мала можливості здійснювати платежі самостійно. Представник позивачки також просив відмовити в позові і пояснив, що директор КП «Водгео» не підписував платіжні документи про перерахування коштів дирекції ФССТН, відповідно, [PERSON] не причетна до того, що ці кошти не було перераховано. На рішеннях дирекції ФССТН № 33 і № 35 маються резолюції директора: «На юридичний відділ». В рішенні Черкаського окружного адміністративного суду від 3 лютого 2016 року по справі № 823/5467/15 (яким було стягнуто кошти, визначені рішенням дирекції ФССТН № 35) зазначено, що КП «Водгео» заперечувало проти сплати сум відповідно до рішення № 35. За таких обставин позивачка не мала можливості самостійно перерахувати відповідні суми дирекції ФССТН, тому не повинна нести відповідальності за те, що гроші не було перераховано. Третя особа [PERSON] просив розглянути справу в його відсутності. Позов підлягає до задоволення з таких підстав. На підставі наказу директора КП «Водгео» № 15-к від 9 вересня 2010 року [PERSON] було прийнято на роботу на посаду головного бухгалтера. Наказом директора підприємства № 03-к від 29 січня 2016 року її було звільнено з роботи з 1 лютого за п. 1 ст. 41 КЗпП України; підставою звільнення зазначено одноразове грубе порушення трудових обовязків. Таким чином, в наказі № 03-к не зазначено фактичної причини звільнення: дій, за вчинення яких було звільнено [PERSON] Відповідно, позивачку звільнено з роботи без законних підстав. Судом оглянуто рішення дирекції ФССТН № 33 від 9 жовтня 2015 року і № 35 від 30 жовтня того ж року. В рішеннях міститься вимога сплатити, відповідно, 65527 грн. 21 коп. та 72342 грн. 21 коп. Перша сума складається з 54880 грн. 21 коп. страхових коштів ФССТН, використаних з порушенням закону, та 10647 грн. штрафу за порушення порядку використання коштів. За другим рішенням додатково до цих сум належало сплатити також 6553 грн. пені і 262 грн. штрафу за невиконання рішення № 33. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 149 КЗпП України, обираючи вид стягнення, власник або уповноважений ним орган повинен врахувати, зокрема, ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, а також попередню роботу працівника. Відповідачем не надано жодного доказу щодо врахування попередньої роботи [PERSON] Ніяких наслідків від невиконання підприємством рішень ФССТН № 33 і № 35 для КП «Водгео» не настало, оскільки рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 3 лютого 2016 року по справі № 823/5467/15 стягнуто лише суму, що підлягала сплати на підставі рішення ФССТН № 35. Відповідно, діями (а точніше бездіяльністю), за які [PERSON] звільнено з роботи, підприємству не заподіяно шкоди. Суд погоджується з твердженням представника відповідача, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 43 КЗпП України згода первинної профспілкової організації на звільнення працівника за п. 1 ст. 41 КЗпП України не потрібна. Однак ця обставина не має значення для вирішення даного трудового спору. Оскільки в наказі про звільнення позивачки не зазначено, в чому конкретно полягало порушення трудової дисципліни, роботодавцем не враховано ступеню тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, то наказ про звільнення [PERSON] з роботи належить визнати незаконним, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України поновити її на роботі, стягнути на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу з 1 лютого по 17 березня 2016 року включно. Відповідно до вимог ст.ст. 84, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки належить стягнути 1653 грн. 60 коп. в рахунок оплати 3 годин участі адвоката [PERSON] в судових засіданнях, до спеціального фонду Державного бюджету України - 1102 грн. 40 коп. судового збору. На підставі п. 1 ст. 41, ч. 1 ст. 148, ч. 3 ст. 149, ч.ч. 1, 2, 7 ст. 235 КЗпП України, враховуючи положення п.п. 22, 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» N 9 від 6 листопада 1992 року,

Outcome: approved