Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до Лановецького районного суду із позовом до [PERSON] про виселення особи без надання іншого житлового приміщення. Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що він є власником будинковолодіння №54 «а» по вул.Новосілка в м.Ланівці, Тернопільської області. Разом з ним в зазначеному будинку зареєстрований [PERSON], який є чоловіком його дочки. Відповідач систематично порушує правила співжиття, що робить неможливе із ним спільне проживання для нього та членів його сім»ї. Зокрема, [PERSON] вчиняє сварки із ним та його дружиною, погрожує фізичною розправою, руйнує житловий будинок, а саме: без його згоди, як власника, зробив на подвір»ї свердловину для води, розібрав грубку, самовільно хотів добудувати ванну кімнату та 2-й поверх. Це призводить до погіршення стану здоров»я його та дружини. Також відповідач не надає коштів для оплати комунальних послуг за користування житлом. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримав, зіславшись на мотиви, викладені в позовній заяві, та суду пояснив, що в зв»язку із неправомірними діями відповідача він неодноразово викликав працівників міліції. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] проти позову заперечила та суду пояснила, що є донькою позивача та дружиною відповідача. Між її чоловіком та батьком склалися неприязні відносини, в зв»язку із чим між ними виникають сварки та суперечки. Зокрема, конфлікти виникали через те, що її чоловік облаштував на подвір»ї криницю та розібрав в хаті стару грубку, щоб збільшити житлову площу для неповнолітніх дітей, яких у них троє. Даною грубкою вони не користувалися багато років. Погіршення стану здоров»я її матері не пов»язано із поведінкою відповідача, який в даний час перебуває на роботі за межами України, в Польщі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є дружиною позивача та проживає у належному йому будинковолодінні №54 «а» по вул.Новосілка в м.Ланівці. У вказаному будинку також зареєстрований і відповідач, який є її зятем. [PERSON] постійно влаштовує сварки із її чоловіком та нею, ображає їх, погрожує фізичною розправою, в зв»язку із чим вони неодноразово викликали працівників міліції. Свідок [PERSON] суду пояснила, що зі слів [PERSON] їй відомо про те, що останній допомагав відповідачу [PERSON] розбирати стару грубку в будинку [PERSON] При цьому жодних перешкод їм в цьому ніхто не чинив. Суд, вислухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши та оцінивши здобуті під час судового засідання докази, зясував наступні обставини. [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який розташований по вул.Новосілка, 54 «а» в м.Ланівці, Тернопільської області, що підтверджується копією Свідоцтва про право особистої на домоволодіння від 01 квітня 1993 року, виданим виконавчим комітетом Лановецькою селищною радою Тернопільської області. У вказаному будинковолодінні також зареєстрований відповідач [PERSON], що підтверджується копією паспорта серії НЮ №295915, виданого 20 січня 2013 року Лановецьким РС УДМС України в Тернопільській області. Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що відповідачем систематично порушуються правила співжиття, що робить неможливе із ним спільне проживання, виходячи із наступного. Як в вбачається із постанови Лановецького районного суду від 19 травня 2015 року, на яку посилається позивач, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності за вказаною статтею. Згідно даної постанови, 11 травня 2015 року о 21 год. 30 хв. [PERSON] в м.Ланівці по вул.Новосілка, 54 «а» вчинив сварку зі своєю дружиною [PERSON], в ході чого виражався в її адресу нецензурною лайкою та словесно погрожував їй розправою, чим міг заподіяти шкоду психічному та фізичному стану здоров»я потерпілої. Жодних даних щодо вчинення відповідачем неправомірних дій відносно позивача у вказаній постанові не зазначено. Згідно інформації Лановецького відділення поліції Кременецького ВП Головного УНП в Тернопільській області від 24 грудня 2015 року №252/110/02-2015, 07 та 14 вересня 2015 року зареєстровано звернення [PERSON] та [PERSON], які здійснювали виклик правоохоронних органів. За результатами розгляду даних звернень на гр-на. [PERSON] складено два адміністративні протоколи за ч.1 ст.173-2 та ч.2 ст.173-2 КУпАП. Зокрема, як вбачається із протоколу серії ТЕ №005981 від 14 жовтня 2015 року про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, 14 вересня 2015 року о 10-00 год. в м.Ланівці по вул.Новосілка, 54 «а» [PERSON] затіяв сімейну сварку зі своїм тестем [PERSON], в ході чого виражався в його адресу нецензурною лайкою та словесно погрожував фізичною розправою. Однак, в судовому засіданні встановлено, що згідно даного протоколу [PERSON] до адміністративної відповідальності не притягувався. Відсутні в матеріалах справи і дані щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП за результатами виклику працівників правоохоронних органів 07 вересня 2015 року. Крім цього, посилання позивача на те, що відповідачем без його дозволу розібрано грубку в житловому будинку, облаштовано на подвір»ї свердловину для забору води, а також висловлювалися наміри добудови ванної кімнати та другого поверху не може свідчити про систематичне руйнування чи псування відповідачем жилого приміщення, що робить неможливим для інших проживання з ним в одному будинку. Крім цього, як зазначив відповідач в запереченні на позовну заяву, за його кошти та кошти дружини впродовж їхнього спільного проживання було викопано криницю, проведено воду до будинку, зроблено косметичний ремонт у всіх кімнатах, облаштовано дитячу кімнату, придбано речі, якими користуються усі мешканці будинку: приладдя для ванної кімнати, пральну машину, газову плиту, телевізор, та ін. Також ним із дружиною оформлено пільги на користування комунальними послугами, як багатодітній сім'ї. Крім того, він неодноразово пропонував позивачу облаштувати окрему ванну кімнату та добудувати в будинку другий поверх, однак останній дані пропозиції категорично не сприймав, що і було основною причиною їх конфліктів. Також суд не приймає до уваги покази допитаної в судовому засіданні свідка [PERSON], оскільки даний свідок лише підтвердила існування неприязних відносин між сторонами та виникнення між ними конфліктів. Натомість жодних даних, які б могли бути підставою для виселення відповідача без надання іншого житлового приміщення повідомлено не було. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що між сторонами склалися неприязні відносини, в зв»язку із чим між ними виникають суперечки та конфлікти з приводу користування спірним житловим приміщенням. Згідно ч.1 ст.317 та ч.1 ст.319 ЦПК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізує їх на власний розсуд. Частиною 1 ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно ч.ч.1, 4 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку. Згідно ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч.3 ст.9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. У відповідності до ч.1 ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Як роз»яснив Пленум ВСУ в п.17 Постанови №2 від 12 квітня 1985 року, із подальшими змінами, «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). В судовому засіданні встановлено, що будь-яких офіційних заходів запобігання і громадського впливу до відповідача не застосовувалось. Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У відповідності до ст.ст.57, 58 ЦПК України суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, Згідно ч.3 ст.212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний звязок доказів у їх сукупності. Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивачем суду не надано достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог по суті заявленого позову, а саме, що відповідачем систематично порушуються правила співжиття, що робить неможливе із ним спільне проживання. Судом не встановлено фактів систематичного порушення відповідачем правил співжиття, руйнування чи псування жилого приміщення, що робило б для позивача неможливим проживання із ним в одному жилому приміщенні. Існуючі між сторонами конфлікти та непорозуміння з приводу користування спірним будинковолодінням виникають на побутовому ґрунті та не можуть бути підставою для виселення. Також суд не приймає до уваги інформацію Лановецького районного центру зайнятості стосовно перебування відповідача на обліку як безробітного, яка витребувана судом за клопотанням позивача, оскільки дана інформація при вирішенні спору не має правового значення. Крім цього, твердження позивача про те, що відповідач не надає коштів на оплату комунальних послуг також не можуть бути підставою для виселення останнього. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed