Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-14 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення коштів в сумі 71 186.57грн. та стягнення судових витрат. В позовній заяві зазначено, що 04.04.2011 року позивач оформив нотаріально посвідчену довіреність на [PERSON] та [PERSON] на право користування та розпорядження належним довірителю на праві власності автомобіля Skoda Octavia Tour 1.9 TDI, 2006 року випуску, д.р.н. [NUMBER]. В квітні 2014 року позивачу стало відомо про те, що 11.05.2011 року даний автомобіль оформлений на [PERSON], якому продала даний автомобіль [PERSON] 10.05.2011 року за ціною 71 186.57 грн. Після чого позивач звернувся до відповідача передати кошти отримані з продажу автомобіля, на що остання відмовилася. Ухвалою суду від 01.07.2014 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON]. 18.08.2014 року позивач збільшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача 183 950.63 грн., виходячи з отриманих в судовому засіданні пояснень від покупця [PERSON] про оплату позивачу близько 13000-15000 доларів США (взявши за основу середину даної суми - 14 тис. доларів США) в еквіваленті до курсу НБУ станом на 12.08.2014 року: 1грн. - 13.139 долар. Позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали. Відповідач та її представник позов не визнали, вважають що позовні вимоги необґрунтовані та не підлягають до задоволення з підстав зазначених в запереченні, подавши також заяву про застосування судом спливу строків позовної давності. Третя особа [PERSON] позов не визнав, вказавши суду про те, що за придбання автомобіля розрахувався з позивачем (дату укладання угоди точно не пригадує), зазначивши що договір укладений був між позивачем та ним за сумою близько 13000-15000 доларів США. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з наступних підстав. Дані правовідносини регулюються нормами глави 68 ЦК України (доручення). Судом встановлено, що позивач відповідно до Свідоцтва про реєстрацію ТЗ був власником автомобіля Skoda Octavia Tour 1.9 TDI, 2006 року випуску, д.р.н. [NUMBER]. (а.с.3). 04.04.2011 року [PERSON] за нотаріально посвідченою довіреністю уповноважив [PERSON] та [PERSON] розпоряджатися на свій розсуд та умовах та за ціною на свій розсуд, експлуатувати належний йому автомобіль Skoda Octavia Tour 1.9 TDI, 2006 року випуску, д.р.н. [NUMBER]. (а.с.4). Для цього надається представнику право представляти інтереси [PERSON] щодо дій пов'язаних в т.ч. з відчуженням ТЗ, укладати від його імені договора щодо розпорядження ТЗ, визначаючи на власний розсуд ціну, одержувати належні [PERSON] за цивільно-правовим договором грошові кошти. Довіреність була чинна до 04.04.2014 року. 10.05.2011 року між [PERSON], діючою по дорученню від 04.04.2011 року від імені [PERSON], як продавцем з однієї сторони, та [PERSON], як покупцем з другої сторони, було укладено договір на оформлення довідки-рахунка через магазин філії ТОВ «Янгол 3» (а.с.68), ціною продажу за автомобіль - 71 186.57 грн. 11.05.2011 р. вищевказаний автомобіль був знятий з обліку та зареєстрований за [PERSON] (а.с.5). [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 25.09.2010 року (а.с.17) та рішенням суду від 05.11.2013 року шлюб було розірвано (а.с.18), третя особа [PERSON] є сином відповідача. В березні місяці 2014 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], оскільки позивачу стало відомо, що [PERSON] відчужив даний автомобіль ще 27.03.2012 року, при цьому позивач позиваючись до [PERSON], вважав що останній продав автомобіль діючи за дорученнням від 04.04.2011 року. Однак, під час розгляду судом тієї цивільної справи, було встановлено, що [PERSON] при укладанні договору в 2012 року діяв уже як власник автомобіля Skoda Octavia Tour 1.9 TDI, 2006 року випуску, д.р.н. [NUMBER], а не як повірений, тому рішенням Івано-Франківського міського суду від 25.04.2014 року позивачу було відмовлено в задоволенні позову (а.с.19-21). Позивач вказує на те, що саме при розгляді іншої цивільної справи (в квітні 2014р.), йому стало відомо про укладення договору 10.05.2011 року між [PERSON] та [PERSON], та як наслідок реєстрації за [PERSON] 11.05.2011 року даного автомобіля. Як слідує з вимог статтей 1000-1002 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного. Договором доручення може бути визначений строк, протягом якого повірений має право діяти від імені довірителя. Повірений має право на плату за виконання свого обов'язку за договором доручення, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, за ст..1003-1004 цього ж кодексу у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Повірений зобов'язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим. Повірений зобов'язаний (за ст..1006 ЦК України): 1) повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; 2) після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; 3) негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення. Отже, повірений, діючи від імені довірителя, отримавши належне за виконанням доручення, тобто в т.ч. і кошти, зобов'язаний передати ці кошти довірителю. Судом встановлено, що продавцем автомобіля була відповідач [PERSON], і як зазначала остання в своїх поясненнях та запереченні, позивач знав про продаж нею автомобіля її синові. Натомість позивач вказав на те, що йому не було відомо про продаж дружиною автомобіля, що належав позивачу, її синові, будь-яких коштів вона йому не давала. При цьому пояснення відповідача є мінливі, так в судовому засіданні 01.07.2014 року [PERSON] вказала, що не пригадує які саме документи підписувала щодо даного автомобіля, не заперечивши в подальшому, що підпис на договорі від 10.05.2011р. належить їй. Що стосується суми продажу, то третя особа [PERSON] не зміг назвати точну суму наданих ним коштів за даний автомобіль, назвавши від 13 тис.доларів США до 15 тис.доларів США. При цьому, суд зазначає, що на 10.05.2011 року згідно даних НБУ, курс долара був 7.9684 дол./грн.., а тому виходячи з ціни зазначеної в договорі від 10.05.2011 року, вартість продажу авто в доларах становила б до валюти - 8933.61 доларів США. Тобто, оплачуючи дану суму коштів стороною [PERSON] позивачу [PERSON], покупець міг би достеменно знати суму за якою придбано автомобіль. При цьому, що [PERSON] суду пояснив, що кошти близько 13000-15000 доларів США (не зазначаючи точної ціни продажу) передавав безпосередньо позивачу [PERSON], що спростовується останнім. На час вирішення спору, автомобіль проданий вже[PERSON] третій особі, тобто вибув з власності як [PERSON] так і [PERSON] Після чого позивач звертався до відповідача передати кошти отримані з продажу автомобіля в 2011 році, на що остання відмовилася. Як слідує зі ч.3 ст..1007 ЦК України довіритель зобов'язаний негайно прийняти від повіреного все одержане ним у зв'язку з виконанням доручення. Передача коштів від покупця [PERSON] до продавця [PERSON], а від останньої відповідно [PERSON] не підтверджено жодними доказами, а тому вимоги позивача щодо повернення отриманих повіреним коштів за продаж його автомобіля є обґрунтованими та доведеними. Однак, враховуючи те, що на час продажу автомобіля і з врахуванням переконання [PERSON] про купівлю автомобіля за ціною у валютному еквіваленті, що становило на час продажу 8933.71 доларів США, вимога є обґрунтованою в частині стягнення з відповідача 117 378.7 грн. з врахуванням даного курсу НБУ на 21.08.2014 року (уточнення позовних вимог). Суд відхиляє доводи позивача, щодо збільшених позовних вимог виходячи з суми продажу 14 тис.доларів США, як середнє від зазначеної суми покупцем, оскільки така сума не є доведеною, а продаж здійснено за ціною визначено між [PERSON] та [PERSON] в договорі 2011 року, однак як зазначив сам покупець в доларовому еквіваленті. Що стосується заяви про застосування строків позовної давності, то такий строк позивачем не пропущено, виходячи з такого. Право власності позивача на спірний автомобіль було втрачено 11.05.2011 року, в день перереєстрації автомобіля на нового власника [PERSON] Тобто, право власності на автомобіль припинилося за позивачем 11.05.2011 року. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Отже, з 12.05.2011 року строк позовної давності відраховується по 12.05.2014 року, у разі якщо б одразу було відомо про такий продаж автомобіля. При цьому, як вже зазначалось вище позивач дізнався про факт продажу відповідачем автомобіля в квітні 2013 року. Позов до суду позивач адресував 11.05.2014 року, що підтверджується поштовим конвертом (а.с.6) та зареєстровано було позовну заяву судом 13.05.2014 року. Тобто, строк позовної давності до суду не сплив. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. На підставі наведеного, ст..1000-1007 ЦК України,

Outcome: partial