Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська з позовом до ТОВ «Острів Плюс», зазначивши третьою особою [PERSON], в обґрунтування якого посилався на те, що 15 листопада 2017 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого останній отримав від позивача 3500000 гривень, які зобовязався повернути до 15 грудня 2017 року. В забезпечення виконання зобовязань за зазначеним договором позики між позивачем та ТОВ «Острів Плюс» був укладений договір поруки, за яким товариство зобовязалось відповідати перед позикодавцем за належне виконання позичальником [PERSON] зобовязань з повернення суми позики. Оскільки в обумовлені договором строки ні позичальник, ні поручитель не повернули [PERSON] грошових коштів за договором позики від 15 листопада 2017 року, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 15 листопада 2017 року у розмірі 3500000 гривень, а також витрати зі сплати судового збору. У підготовчому судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав у ньому викладених. Представник відповідача у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. Третя особа [PERSON] у підготовчому судовому засіданні просив позов задовольнити, та пояснив, що між ним та позивачем дійсно було укладено договір позики, на умовах викладених у позові та в самому договорі і за цим договором він фактично отримав кошти від позивача у розмірі 3500000 гривень, які не повернув до цього часу. Він, також був присутній і при укладанні договору поруки між позивачем та відповідачем. Вислухавши пояснення осіб, які брали участь у підготовчому судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 15 листопада 2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого останній отримав від позивача 3500000 гривень, які зобовязався повернути до 15 грудня 2017 року (а.с. 6-7). Факт передачі грошових коштів за договором позики від 15 листопада 2017 року підтверджений розпискою [PERSON] про отримання грошових коштів від [PERSON] (а.с. 8), а також не заперечувалось позичальником у судовому завданні. В забезпечення виконання зобовязань за зазначеним договором позики між позивачем та ТОВ «Острів Плюс» був укладений договір поруки, за яким товариство зобовязалось відповідати перед позикодавцем за належне виконання позичальником [PERSON] зобовязань з повернення суми позики, а у разі неналежного виконання позичальником умов договору позики поручитель зобовязався повернути позикодавцю всю суму боргу (а.с. 9). У грудні 2017 року позивачем вручені відповідачу та третій особі вимогу про повернення суми позики (а.с. 10), які ними виконані не були. Відповідно до ст. 509 ЦК України що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 526 ЦК України передбачені загальні умови виконання зобов'язання, а саме: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до вимог ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. У відповідності до вимог ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у звязку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд розяснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даній справі суд приходить до висновку про те, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України, та беручи до уваги результат вирішення справи, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 8000 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved