Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] , про стягнення трьох відсотків річних та індексу інфляції, який мотивовано наступним. Рішенням Веселівського районного суду Запорізької області від 04.10.2016 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 77 616,00 гривень вартості майна набутого без достатньої правової підстави та 776 грн. 16 коп. понесених витрат зі сплати судового збору. Постановою Запорізького апеляційного суду від 16.10.2019 рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 04 жовтня 2016 року у цій справі скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов [PERSON] задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] вартість насіння соняшника, набутого ним без достатньої правової підстави, в сумі 171 071,00 грн. та судові витрати, пов`язані із розглядом справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій, у вигляді судового збору у розмірі 5 645,34 грн. 04.11.2019 позивачем отримано виконавчий лист № 313/1572/15-ц та пред`явлено на примусове виконання до Василівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 19 листопада 2019 року. Постановою про відкриття виконавчого провадження від 16.12.2019 заступником начальника Василівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Куроєд О.О. розпочате виконавче провадження № 60891187 з примусового виконання зазначеного виконавчого документу. 18 березня 2020 боржником рішення суду виконано у повному обсязі, про що заступником начальника Василівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) Куроєд О.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 60891187 на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження». Однак, починаючи з 04 листопада 2015 року (дата звернення позивача до суду з позовною заявою про стягнення вартості майна набутого без достатньої правової підстави), що встановлено рішенням суду у цивільній справі №313/1572/15-ц фактичними обставинами, боржник, з часу виникнення грошового зобов`язання у вигляді вартості майно набутого без достатньої правової підстави, до дня виконання рішення суду - 18.03.2020, фактично ухилявся від виконання своїх зобов`язань та, на думку позивача, не мав взагалі наміру сплатити йому кошти за придбане насіння соняшника, що призвело до порушення майнових прав позивача, які полягають у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів, у зв`язку з чим [PERSON] має право на стягнення 3% річних та індексу інфляції на суму коштів, що підлягала стягненню згідно рішення суду. Щодо визначення періоду за яким позивачем здійснено розрахунок інфляційних втрат та 3% річних. Позовну заяву подано до суду 29.04.2020. Розрахунок 3% річних та індексу інфляції, враховуючи строки позовної давності, здійснювався за останні три роки, починаючи з 29 квітня 2017 року до дня фактичного виконання боржником рішення суду - 18.03.2020, тобто в межах трирічного строку позовної давності. Окремо позивач звертає увагу, що остаточне рішення у цивільній справі набрало законної сили 16.10.2019, а тому заявлені вимоги про стягнення 3% річних та індексу інфляції подані з дотриманням встановлених строків позовної давності. Позивач зазначає, що нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. [PERSON] зазначив, що згідно розрахунку інфляційне збільшення склало 42\~183 грн. 79 коп., а 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання становить 14\~830 грн. 97 коп. (1\~055 днів прострочення за період з 29.04.2017 до 18.03.2020), а всього, 57\~014 грн. 76 коп. На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 57\~014 грн. 76 коп., а також понесені судові витрати (а.с. 1-5). Відповідачем надано відзив на позовну заяву, зміст якого зводиться до наступного. На думку [PERSON] , позивач мав би право на отримання компенсаційних втрат, передбачених ст.. 625 ЦК України, від усієї суми грошового зобов`язання, визначеного у рішенні суду, лише за умови його невиконання. Враховуючи, що рішення суду ним виконано повністю, просив в задоволенні позову відмовити (а.с. 42-44). В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, викладених в позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову, з підстав, викладених у відзиві. Вислухавши пояснення сторін, представників сторін, дослідивши надані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень докази, оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа\~має право\~в порядку,\~встановленому цим\~Кодексом,\~звернутися до\~суду за\~захистом своїх\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя,\~суд захищає\~права,\~свободи та\~інтереси фізичних\~осіб,\~права та\~інтереси юридичних\~осіб,\~державні та\~суспільні інтереси\~у спосіб,\~визначений законом\~або договором. Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування\~є обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом (частина\~1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5). Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що рішенням Веселівського районного суду Запорізької області від 04.10.2016 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 77 616,00 гривень вартості майна набутого без достатньої правової підстави та 776 грн. 16 коп. понесених витрат зі сплати судового збору (а.с. 10-12). Постановою Запорізького апеляційного суду від 16.10.2019 рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 04 жовтня 2016 року у цій справі скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов [PERSON] задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] вартість насіння соняшника, набутого ним без достатньої правової підстави, в сумі 171 071,00 грн. та судові витрати, пов`язані із розглядом справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій, у вигляді судового збору у розмірі 5 645,34 грн. (а.с. 19-23). 04.11.2019 позивачем отримано виконавчий лист № 313/1572/15-ц та пред`явлено на примусове виконання до Василівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Постановою про відкриття виконавчого провадження від 16.12.2019 заступником начальника Василівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Куроєд О.О. розпочато виконавче провадження № 60891187 з примусового виконання зазначеного виконавчого документу (а.с. 24, 25). 18 березня 2020 заступником начальника Василівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) Куроєд О.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 60891187 на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з виконанням боржником рішення суду у повному (а.с. 26-27). У частині першій\~статті 509 ЦК України\~закріплено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною першою\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою\~статті 598 ЦК України,\~зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Зобов`язання виникають з підстав, установлених\~статтею 11 цього Кодексу. У частині п`ятій\~статті 11 ЦК України\~визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. Згідно з частиною другою\~статті 625 ЦК України,\~у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). При цьому у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані\~Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) та зазначила, що с\~розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5\~ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5\~ЦК України\~поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5\~ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5\~ЦК України). Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи\~статті 625 ЦК України\~поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 08.11.2019 у цивільній справі № 127/15672/16-ц (14-254цс19), суд роз`яснив, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. З огляду на викладені положення законодавства та судової практики Верховного Суду, суд зазначає, що позивач [PERSON] має право вимагати від відповідача сплатити інфляційні втрати прострочення та три проценти річних від простроченої суми зобов`язання, яким, в даному випадку, виступає зобов`язання відповідача з повернення вартості насіння соняшника, набутого без достатньої правової підстави, оскільки з часу виникнення грошового зобов`язання у вигляді вартості майно набутого без достатньої правової підстави, до дня виконання рішення суду - 18.03.2020, відповідач ухилявся від виконання своїх зобов`язань, що призвело до порушення майнових прав позивача, які полягають у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів, у зв`язку з чим [PERSON] має право на стягнення 3% річних та індексу інфляції на суму коштів, що підлягала стягненню згідно рішення суду. Щодо визначення періоду за яким позивачем здійснено розрахунок інфляційних втрат та 3% річних. Позовну заяву подано до суду 29.04.2020 (а.с. 33 зв.). Розрахунок 3% річних та індексу інфляції, враховуючи строки позовної давності, здійснювався за останні три роки, починаючи з 29 квітня 2017 року до дня фактичного виконання відповідачем рішення суду - 18.03.2020, тобто в межах трирічного строку позовної давності. Суд додатково звертає увагу, що остаточне рішення у цивільній справі набрало законної сили 16.10.2019, а тому заявлені позивачем вимоги про стягнення 3% річних та індексу інфляції подані з дотриманням строків позовної давності. Суд зазначає, що нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому вказана норма права не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України у постанові від 12 вересня 2011 року № 3-73гс11. Згідно наданого [PERSON] розрахунку, який не спростований відповідачем, інфляційне збільшення склало 42\~183 грн. 79 коп., виходячи з наступного розрахунку: 171\~071 грн. 00 коп. (сума заборгованості) х 1,24658644 (індекс інфляції за період з травня 2017 до березня 2020 року) - 171\~071 грн. 00 коп. (сума заборгованості) = 42\~183 грн. 79 коп.; а 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання становить 14\~830 грн. 97 коп., виходячи з 1\~055 днів прострочення за період з 29.04.2017 до 18.03.2020. Отже, загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 57\~014 грн. 76 коп. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена сума судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved