Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Вільногірської міської ради Дніпропетровської області про визнання факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права на спадщину за законом, В обгрунтування позовної заяви зазначає, що йому на праві власності згідно свідоцтва про право на спадщину за законом належить Ѕ частка житлового будинку розташованого по [ADDRESS] , яку він отримав після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Інша Ѕ частина зазначеного будинку разом із господарчими будівлями і спорудами та Ѕ частина квартири [ADDRESS] належала його рідному дядьку [PERSON] , який помер [INFO] . На час смерті [PERSON] страждав на низку хронічних захворювань та потребував сторонньої допомоги та догляду, оскільки самостійно забезпечувати своє існування у необхідному обсязі не міг, дружина дядька [PERSON] , так само була особою похилого віку, мала суттєві проблеми з органами опорно-рухової системи, самостійно пересувалась на невеликі відстані за допомогою ціпка, у зв`язку з чим, на прохання [PERSON] та [PERSON] , він як єдиний близький родич останніх переселився до квартири за місцем їх проживання по [ADDRESS] та фактично з весни 2005 року з ними мешкав. Після смерті дядька [INFO] , спадкоємцем першої черги залишилась його дружина [PERSON] , яка прийняла його спадщину, та за проханням якої він продовжував проживати разом із нею, оскільки вона мала суттєві проблеми зі здоров`ям, здійснював за нею догляд та нагляд, аж до самої її смерті до 17 липня 2011 року, тобто більше п`яти років. Крім цього зазначає, що під час оформлення ним спадщини після смерті матері у нотаріуса він дізнався, що Ѕ частку будинку по [ADDRESS] , ніхто не успадкував та з невідомих причин [PERSON] у своїй заяві про прийняття спадщини не включила. При житті [PERSON] та його дружина дітей не мали, їх батьки померли ще в 1995 році, тобто на сьогоднішній день, право власності на Ѕ частку зазначеного будинку зареєстроване за померлим [PERSON] , у зв`язку з чим просить суд встановити факт постійного, спільного проживання на день смерті та день відкриття спадщини [INFO] разом з [PERSON] та визнати за ним право на спадкування за законом, на майно, що належало при житті [PERSON] , як за спадкоємцем четвертої черги. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі і на підставах викладених в позовній заяві, просили позов задовольнити. Відповідач Вільногірська\~міська рада Дніпропетровської області в судове засідання свого представника не направили, про розгляд справи повідомлені належним чином, надали до суду клопотання з проханням розглянути справу у відсутність їх представника, вважають, що позовна заява підлягає задоволенню/а.с.46,133/. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва на право приватної власності № [NUMBER] від 31 березня 1998 року [PERSON] на праві приватної власності належав житловий будинок [ADDRESS] /а.с.65/. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 19 лютого 1995 року/а.с.59/. Після смерті [PERSON] спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] прийняла його дружина [PERSON] , проте юридично право на нього не оформила/а.с.7/. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] /а.с.24/. Відповідно до копії матеріалів спадкової справи №493/95 від 15 листопада 1995 року щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , виданої П`ятихатською державною нотаріальною конторою, 15 листопада 1995 року до нотаріуса надійшли заяви від [PERSON] та [PERSON] про прийняття спадщини після смерті [PERSON] за заповітом/а.с.56-68/. Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05 грудня 1995 року, виданого державним нотаріусом П`ятихатської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №4164, спадкоємцями належного в заповіті майна [PERSON] , померлої [INFO] є [PERSON] та [PERSON] /а.с.7/. Відповідно до реєстраційного посвідчення виданого П`ятихатським міським бюро технічної інвентаризації від 29 січня 1996 року, житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13 жовтня 2015 року, /а.с.12/. Факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та [PERSON] , померлою [INFO] , як між матір`ю та сином підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] від 11 квітня 1972 року /а.с.11/. Відповідно до копії матеріалів спадкової справи №410/2015 від 16 листопада 2015 року щодо майна померлої [INFO] [PERSON] виданої П`ятихатською державною нотаріальною конторою, 16 листопада 2015 року до нотаріуса надійшли заява №1039 від [PERSON] про прийняття спадщини після смерті [PERSON] за законом/а.с.69-102/. Спадщину після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] у вигляді Ѕ частини будинку [ADDRESS] прийняв позивач [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом/а.с.9/. Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №108152500 від 19 грудня 2017 року, виданого П`ятихатською державною нотаріальною конторою, позивач [PERSON] є власником Ѕ частини житлового будинку по [ADDRESS] , форма власності приватна/а.с.20/. [INFO] в м. Вільногірськ помер [PERSON] , а [INFO] померла [PERSON] , про що свідчать копії актових записів про смерть/а.с.104,105/. Згідно з правилами ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини слід вважати день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. п. 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження». Виходячи із положень ч. 3\~ст. 1268 ЦК України, проживання повинно бути постійним, тобто носити тривалий характер, і не припинитися перед смертю спадкодавця, що є передумовою прийняття спадщини, якщо спадкоємець не відмовився від спадщини. За положеннями ст.\~1269\~ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Тобто, за змістом цих правових норм суд повинен встановити, зокрема, місце проживання спадкодавця на день його смерті; чи було це місце постійним або переважним місцем його проживання (ст. 29 ЦК України) або тимчасовим; чи проживав разом із спадкодавцем до його смерті позивач; характер та період його проживання із спадкодавцем. Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст.\~29\~ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. В статті 3\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» визначено, що місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місяця перебування фізичної особи. За змістом п. п. 3.21., 3.22. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства\~юстиції України\~від 22\~лютого 2012\~року №\~296/5 (станом на дату відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину) спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Відповідно до\~ст. 1264 ЦК України\~у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно до ст. ст.\~81,\~83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до\~ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підтвердження своїх доводів, щодо постійного спільного проживання на день смерті з [PERSON] , померлою [INFO] позивачем не надано жодного доказу, а ні довідки житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу чи відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Крім того, позивачем не зазбезпечено явку свідків, які б могли підтвердити зазначені обставини. \~ \~ \~ \~Враховуючи зазначені обставини, суд вважає, що позивачем [PERSON] не доведено належними доказами факт його постійного проживання на день смерті з [PERSON] , померлою [INFO] в квартирі [ADDRESS] , у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Що ж стосується позовних вимог про визнання за позивачем права на спадкування за законом, на майно, що належало при житті [PERSON] , як за спадкоємцем четвертої черги, суд приходить до наступного висновку. \~ \~ \~ \~ За визначенням статті 1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.\~1223\~ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно положень п. 4.14, 4.18 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку. Пунктом 23 постанови Пленуму\~Верховного суду\~України «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування»\~від 30\~травня 2008\~року №\~7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до листа П`ятихатської державної нотаріальної контори Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) №392/02-14 від 15 грудня 2020 року, повідомлено, що спадкова справа після смерті [PERSON] померлої [INFO] станом на 15 грудня 2020 року в нотаріальній конторі не відкривалась, що також підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №62888047/а.с.168/,169/. Згідно з листом Вільногірської державної нотаріальної контори Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) №08/01-16 від 16 січня 2021 року, повідомлено, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, а тому надати її копію неможливо/а.с.174/. За таких обставин, беручи до уваги те, що позивач [PERSON] до нотаріальної контори з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину не звертався, спадкова справа після смерті [PERSON] , померлої [INFO] не відкривалась, постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину позивач не отримував, тому суд вважає, що звернення до суду із позовними вимогами про визнання права на спадкування за законом є передчасними, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed