Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «Омега Банк», треті особи [PERSON], Орган опіки та піклування Черкаської міської ради про визнання договору купівлі-продажу прав вимоги укладеного між ПАТ «Сведобанк» та ПАТ «Дельта Банк» 25.05.2012 року частково недійсним та визнання недійсним іпотечного договору. Свій позов обгрунтовує тим, що 6 червня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ним було укладено кредитний договір № 2301/0608/71-1017. Відповідно до п. 1.1. договору, банк зобов'язується надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 48000 доларів США на строк з 6 червня 2008 року по 5 червня 2038 року включно та на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у терміни, передбачені договором. Згідно п. 1.3. договору, позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 11,9 % річних за весь строк фактичного користування кредитом. Сторони за взаємною згодою, встановили, що розмір визначеної у цьому пункті процентної ставки може змінюватися без укладання додаткового правочину до цього договору, у випадку і порядку, встановленому п. 6.1.2. цього Договору. 20 січня 2010 року між ПАТ «Сведбанк» та ним було укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору № 2301/0608/71-1017. Відповідно до п. 1 договору про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору № 2301/0608/71-1017 від 6 червня 2008 року, сторони домовились, що на дату укладання договору про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору розмір строкової заборгованості за кредитом складає 45473 доларів США. Розмір простроченої заборгованості за кредитним договором складає 4487,38 доларів США, в тому числі 1729 доларів США - розмір простроченої заборгованості по тілу кредиту, та 2758,38 доларів США - розмір простроченої заборгованості по процентах. 21 січня 2010 року між ПАТ «Сведбанк» та ним було укладено договір про внесення змін та доповнень № 2 до кредитного договору № 2301/0608/71-1017. Відповідно до п. 1 договору про внесення змін та доповнень № 2 до кредитного договору № 2301/0608/71-1017 від 6 червня 2008 року, сторони визначили, що на дату укладення договору про внесення змін та доповнень № 2 до кредитного договору № 2301/0608/71-1017 від 6 червня 2008 року розмір строкової заборгованості за кредитом, що відображена на позичковому рахунку Позичальника 2233.9.0628154.01 складає 45473 доларів США. Розмір простроченої заборгованості за кредитом на дату укладення договору про внесення змін та доповнень № 2 до кредитного договору № 2301/0608/71-1017 від 6 червня 2008 року складає 1729 доларів США. Розмір простроченої заборгованості по процентах за кредитним договором на дату укладення договору про внесення змін та доповнень № 2 до кредитного договору № 2301/0608/71-1017 складає 2616,93 доларів США. Розмір строкової заборгованості про процентах за кредитним договором на дату укладення договору про внесення змін та доповнень № 2 до кредитного договору №2301/0608/71-1017 складає 300,63 доларів США. 6 червня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] був укладений іпотечний договір № 2301/0608/71-1017-Z, з внесеними до нього змінами і доповненнями відповідно до договорів про внесення змін і доповнень до іпотечного договору №2301/0608/71 -1017-Z № 1 від 8 вересня 2008 року та № 2 від 21 січня 2010 року. Відповідно до умов іпотечного договору, на забезпечення виконання основного зобов'язання, іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності майно: квартиру під номером 31, яка знаходиться у м. Черкаси, вул. Благовісна, 180. 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Відповідно до витягу з додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (перелік прав вимоги за кредитами) між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» від 25 травня 2012 року, ПАТ «Сведбанк» продало ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитним договором № 2301/0608/71-1017 від 6 червня 2008 року. Під час продажу права вимоги фактичний розмір заборгованості станом на 25 травня 2012 року (строкова заборгованість за тілом) становив 49351,92 доларів США, фактичний розмір заборгованості станом на 25 травня 2012 року (прострочена заборгованість за тілом) становив 0,00 доларів США. Під час укладення договору купівлі-продажу прав вимоги 25 травня 2012 між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було передано право вимоги за кредитним договором № 2301/0608/71-1017 від 6 червня 2008 року фактичний розмір заборгованості за яким станом на 25 травня 2012 року (строкова заборгованість за тілом) становив - 49351,92 долар США, фактичний розмір заборгованості станом на 25 травня 2012 року (прострочена заборгованість за тілом) становив - 0,00 доларів США, але дійсно заборгованість, яка була передана по кредитному договору була меншою ніж заборгованість встановлена у додатку до договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», у зв'язку з цим ПАТ «Сведбанк» було передано ПАТ «Дельта Банк» зобов'язання, вимога по якому на суму 49351,92 доларів США ще не настала на момент укладення договору купівлі-продажу прав вимоги укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» 25 травня 2012 року. Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців ПАТ «Омега Банк» є правонаступником ПАТ «Сведбанк». Статтею 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Основною умовою уступки вимоги (цесії) є те що, право, яке уступається, повинно бути визначеним, а також зобов'язання, з якого виникло право вимоги, повинно бути подільним. Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Змістом зобов'язального правовідношення є сукупність прав та обов'язків контрагентів. Заміна кредитора не тягне зміни змісту зобов'язання, тому ст. 514 ЦК України встановлює правило, відповідно до якого права первісного кредитора переходять до нового кредитора у повному обсязі. Отже, повинні переходити як ті права, що входять до змісту основного зобов'язання, так і ті, які забезпечують виконання вимоги кредитора (право застави, притримання тощо). Проте договором або законом може бути встановлено інше. Відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 517 ЦК України встановлено, що первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно п. 8 постанови Пленуму ВСУ №9 від 6 листопада 2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Відповідно до статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям. Відповідно до п. 44 листа Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2012 року № 10-1393/0/4-12 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» згідно зі статтею 32 ЦК , статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У зв'язку із наведеним, суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Відсутність попередньої згоди органу опіки та піклування на здійснення будь-якого правочину стосовно нерухомого майна, право власності або користування яким мають діти, є підставою для визнання такого правочину недійсним. При цьому відсутність реєстрації дитини не є підставою для відмови в позові. Саме таку Правову позицію висловив ВСУ по справі № 6-396цс15. [PERSON], народився 24 листопада 2005 року та є сином [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження від 25 вересня 2009 року. Станом на 6 червня 2008 року день укладення договору іпотеки - за матір'ю [PERSON], не було зареєстроване будь-яке нерухоме житлове майно. Відповідно до ст. 177 СК України, батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов'язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини. Батьки мають право дати згоду на вчинення неповнолітньою дитиною правочинів, передбачених частиною другою цієї статті, лише з дозволу органу опіки та піклування. Дозвіл органу опіки та піклування на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається в разі гарантування збереження її права на житло. Відповідно до частини 3 статті 17 та ч.ч. 2, 3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що діти - члени сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користування займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У зв'язку з тим, що органом опіки і піклування дозвіл на передачу квартир за адресою: [ADDRESS] не надавався, передача [PERSON] нерухомості в іпотеку ВАТ «Сведбанк» відбулася всупереч вимогам ст. 177 СК України, ст.ст. 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» без попередньої згоди органу опіки та піклування, спірний договір іпотеки не відповідає вимогам статті 203 ЦК України, а тому на підставі статті 215 ЦК України він підлягає визнанню недійсним як такий, що порушує майнові права малолітньої дитини. Просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу прав вимоги укладений 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» в частині, що стосується передачі кредитних зобов'язань за кредитним договором № 2301/0608/71-1017 від 6 червня 2008 року, визнати недійсним іпотечний договір № 2301/0608/71-1017-Zвід 6 червня 2008 року. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 лютого 2016 року, занесеною до журналу судового засідання до участі в справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору була залучена [PERSON] Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 липня 2016 року, занесеною до журналу судового засідання до участі в справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору був залучений Орган опіки та піклування Черкаської міської ради. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, просила їх задовольнити повністю. Представник ПАТ «Дельта Банк» в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та просив суд застосувати трирічний строк позовної давності. Представник ПАТ «Омега Банк» в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву, в якій справу просив розглянути без участі представника ПАТ «Омега Банк». Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні при розгляді справи поклалася на розсуд суду. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Черкаської міської ради в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Кожна сторона має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст.ст. 1, 3 ЦПК України). Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 6 червня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2301/0608/71-1017. Відповідно до п. 1.1. договору, банк зобов'язується надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 48000 доларів США на строк з 6 червня 2008 року по 5 червня 2038 року включно та на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у терміни, передбачені договором. Згідно п. 1.3. договору, позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 11,9 % річних за весь строк фактичного користування кредитом. Сторони за взаємною згодою, встановили, що розмір визначеної у цьому пункті процентної ставки може змінюватися без укладання додаткового правочину до цього договору, у випадку і порядку, встановленому п. 6.1.2. цього Договору. Пунктом 1.4 договору передбачено, що кредитні кошти призначені для здійснення позичальником розрахунків по договору купівлі-продажу між позичальником та [PERSON], з метою придбання квартири №31 в будинку №180, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Благовісна. 21 січня 2010 року між ПАТ «Сведбанк» та ним було укладено договір про внесення змін та доповнень № 2 до кредитного договору № 2301/0608/71-1017. Відповідно до п. 1 договору про внесення змін та доповнень № 2 до кредитного договору № 2301/0608/71-1017 від 6 червня 2008 року, сторони визначили, що на дату укладення договору про внесення змін та доповнень № 2 до кредитного договору № 2301/0608/71-1017 від 6 червня 2008 року розмір строкової заборгованості за кредитом, що відображена на позичковому рахунку Позичальника 2233.9.0628154.01 складає 45473 доларів США. Розмір простроченої заборгованості за кредитом на дату укладення договору про внесення змін та доповнень № 2 до кредитного договору № 2301/0608/71-1017 від 6 червня 2008 року складає 1729 доларів США. Розмір простроченої заборгованості по процентах за кредитним договором на дату укладення договору про внесення змін та доповнень № 2 до кредитного договору № 2301/0608/71-1017 складає 2616,93 доларів США. Розмір строкової заборгованості про процентах за кредитним договором на дату укладення договору про внесення змін та доповнень № 2 до кредитного договору №2301/0608/71-1017 складає 300,63 доларів США. 6 червня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега-Банк» та [PERSON] був укладений іпотечний договір № 2301/0608/71-1017-Z, з внесеними до нього змінами і доповненнями відповідно до договорів про внесення змін і доповнень до іпотечного договору №2301/0608/71 -1017-Z № 1 від 8 вересня 2008 року та № 2 від 21 січня 2010 року. У пунктах 1-3 іпотечного договору зазначено, що цим договором забезпечується належне виконання іпотекодавцем вимог іпотекодержателя, що випливають (та/або випливатимуть) з кредитного договору № 2301/0608/71-1017 від 6 червня 2008 року, укладеного між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а також всіх додаткових угод, що будуть укладені до нього, в тому числі щодо суми зобов'язань, строків їх виконання, розміру процентів та інших умов, у тому числі щодо: повернення іпотекодавцем іпотекодержателю кредиту в сумі 49818,93 доларів США, у тому числі зміненої відповідно до договору про внесення змін та доповнень №2 від 21 січня 2010 року до кредитного договору в строк до 5 червня 2038 року; сплати іпотекодавцем процентів за користування кредитом у порядку та строки, визначені кредитним договором; виконання іпотекодавцем інших зобов'язань, передбачених кредитним договором в повному обсязі, на умовах і в строки визначені в кредитному договорі (у тому числі при зміні строків виконання зобов'язань), а також іпотекою забезпечується відшкодування іпотекодавцем будь-яких витрат та збитків іпотекодержателя, пов'язаних з неналежним виконанням іпотекодавцем умов Кредитного договору та/або цього договору (у тому числі сплати пені, штрафів, відшкодування збитків), а також витрат іпотекодержателя, пов'язаних зі зверненням стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 2301/0608/71-1017-Z, у тому числі витрат на утримання і збереження такого предмета іпотеки. На забезпечення виконання основного зобов'язання, іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності майно: квартиру під номером 31, яка знаходиться у м. Черкаси, вул. Благовісна, 180. 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Відповідно до витягу з додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (перелік прав вимоги за кредитами) між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» від 25 травня 2012 року, ПАТ «Сведбанк» продало ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитним договором № 2301/0608/71-1017 від 6 червня 2008 року. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч.1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Згідно з ч. 1-5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника\~\~правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1-3 ст. 215 ЦК України, \~підставою недійсності правочину є недодержання\~\~в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та\~\~шостою\~статті 203 цього Кодексу. Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п.8 постанови № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Згідно п.1.1. договору купівлі-продажу прав вимоги, «Права вимоги» означає всі права вимоги (як існуючі, так і майбутні, як наявні, так і умовні ) продавця у якості кредитора до позичальників за кредитним договором, окрім права продавця на договірне списання коштів з рахунків позичальників, відкритих у продавця, а також всі права вимоги продавця до осіб, які надали забезпечення, за договорами забезпечення, включаючи будь-які та всі права вимоги та засоби захисту прав, які доступні продавцю, щодо виконання позичальником та/або особами, які надали забезпечення, будь-яких своїх обовязків за кредитним договорами та договорами забезпечення. Пунктом 2.3. договору купівлі-продажу прав вимоги передбачено, що права вимоги переходять від продавця до покупця, та обовязки продавця передати права вимоги вважаються виконаними з моменту підписання продавцем та покупцем акту приймання-передачі прав вимоги. Обовязок продавця передати права вимоги покупцю та підписати акт приймання передачі прав вимоги залежить від отримання продавцем повної суми загальної купівельної ціни у дату підписання. До договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року додано належним чином завірену копію акту приймання-передачі, з якого вбачається що ПАТ «Сведбанк» передав ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитним договором № 2301/0608/71-1017, укладеним між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] від 6 червня 2008 року. Фактичний розмір заборгованості за кредитним договором станом на 25 травня 2012 року становить 49351,92 доларів США. Суд зазначає, що відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобовязується або не зобовязується їх оплатити. Договір відступлення права вимоги може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обовязок нового кредитора надати старому кредитору якесь майнове надання замість отриманого права вимоги. В такому випадку на відносини цесії розповсюджують положення про договір купівлі-продажу. Статтею 656 Цивільного кодексу України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. Слід зазначити, що при цесії передається вже існуюче право а зобовязання не припиняється та не змінюється. Таким чином, договір відступлення права вимоги діє разом з основним договором, не породжує нових зобовязань в правовідношенні між сторонами за основним договором. А лише змінює кредитора у відповідному правовідношенні, тобто особу яка має право вимагати виконання певного зобовязання на свою користь. При цьому суд враховує, що відповідно до п. 10.5 кредитного договору №2301/0608/71-1017 від 6 червня 2008 року, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON], банк має право повністю або частково перевести свої права та зобовязання по цьому договору, а також по угодам, повязаним із забезпеченням повернення кредиту, третій особі без згоди позичальника. У звязку з цим, суд не знаходить підстав для задоволення вимоги позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги, укладеного 25 травня 2016 року у між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» в частині, що стосується передачі кредитних зобов'язань за кредитним договором № 2301/0608/71-1017 від 6 червня 2008 року. Також суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про визнання недійсним іпотечного договору № 2301/0608/71-1017-Z від 6 червня 2008 року з огляду на наступне. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям. Пунктом 44 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішені спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобовязуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання. У звязку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування. Свою вимогу про визнання іпотечного договору недійсним позивач обґрунтовує тим, що при укладанні іпотечного договору 6 червня 2008 року порушено вимоги законів про захист прав неповнолітніх дітей, а саме прав сина позивача [PERSON], [INFO], який на момент укладання іпотечного договору ніби то мав право на користування квартирою № 31, по вул. Благовісна, 180 в м. Черкаси. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що договір купівлі-продажу квартири № 31, по вул. Благовісна, 180 в м. Черкаси та договір передачі цієї квартири і в іпотеку укладалися в один день 6 червня 2008 року. Відповідно до п.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоровя, в якому вона проживає. Як вбачається з копій паспортів [PERSON] та [PERSON], станом на 6 червня 2008 року [PERSON] зареєстрований в [INFO], а [PERSON] зареєстрована в [INFO]. В квартирі [ADDRESS] Ю.С. зареєструвався лише 26 лютого 2011 року. В будинку №46/2 по вул. Енгельса в м. Черкаси, з 29 грудня 2006 року зареєстрований й неповнолітній [PERSON], [INFO]. За таких обставин суд приходить до висновку, що неповнолітній [PERSON] на момент укладання іпотечного договору не набув права користування квартирою № 31, по вул. Благовісна, 180 в м. Черкаси, у звязку з чим його права, як неповнолітнього порушені не були. На підставі викладеного, су приходить до висновку, що передача квартири в іпотеку банку не потребувала попередньої згоди органу опіки та піклування, оскільки при такій передачі не порушувалися права неповнолітньої дитини. Вказане повністю узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у справі № 6-1793цс15 від 10 лютого 2016 року. При розгляді вказаної справи, ВСУ вказує на те, що ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. За змістом зазначених норм матеріального права за умови встановлення місця проживання батьків (усиновлювачів) або одного з них, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце їх проживання, а відсутність або наявність факту реєстрації за цим місцем проживання сама по собі не впливає на реалізацію права на свободу вибору місця проживання. Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували право членів сімї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку. Відтак, договір іпотеки, що вчинений власниками стосовно нерухомого майна, право користування яким мають діти, за відсутності обовязкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини, - звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує права та інтереси дитини щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло. Сам по собі факт відсутності обовязкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним. При цьому суд враховує, що відповідно до п.5.1.11 кредитного договору від 6 червня 2008 року не допускається протягом дії цього договору випадків набуття дитиною права власності або користування обєкту нерухомості. Якщо протягом дії цього договору дитина набуває право власності або право користування щодо обєкта нерухомості, позичальник зобовязується протягом двадцяти календарних днів з дня настання такого факту отримати згоду органу опіки та піклування на вчинення щодо обєкту нерухомості, як предмету іпотеки, будь-яких дій, передбачених законодавством та іпотечним договором, зазначеним у п.2.1. договору, а також протягом зазначеного строку надати оригінал такої згоди банку. Суд не вбачає підстав для задоволення клопотання представника позивача про застосування строку позовної давності, оскільки позивачем вказаний строк не пропущено. Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору під час подачі позовної заяви, а в задоволенні позову відмовлено, суд вважає, що судові витрати, у відповідності до ст. 88 ЦПК України слід віднести за рахунок держави. На підставі наведеного, ст. 203, 215, 509, 512, 513, 514, 516, 517, 656, Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей»,

Outcome: dismissed