Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Соул-Україна» про захист прав споживача та стягнення коштів, посилаючись на наступне. На сайті «AUTO RIA.com», він знайшов оголошення про продаж автомобіля Chevrolet «Orlando» 2014 року випуску за ціною 289000 грн., розміщене працівниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Соул-Україна», офіс якого розташований в м. Павлоград Дніпропетровської обл. Позивачу повідомили, що дійсно такий транспортний засіб є в наявності. Він приїхав до офісу компанії в м. Павлоград і менеджер компанії пояснила, що спочатку він повинен сплатити передплату за транспортний засіб 57000 грн. шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача, після чого з ним буде укладено договір лізингу і протягом декількох днів відповідач передасть в користування предмет лізингу. В той же день [PERSON] було перераховано на розрахунковий рахунок відповідача 57000 грн. 16 квітня 2016 року між ним і Товариством з обмеженою відповідальністю «Соул-Україна» (далі-Відповідач) було укладено договір Фінансового лізингу № 00182 з Додатком№1 (далі-Договір), згідно якого предметом Лізингу по даному договору є: Chevrolet Orlando. Відповідно до умов Договору відповідач бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу -Chevrolet Orlando у власність та передати предмет лізингу у користування позивачу на умовах, передбачених договором. Повернувшись додому та уважно прочитавши договір та додатки до нього, позивач зрозумів, що його обманули, оскільки представником відповідача не було роз'яснено призначення платежу в сумі 57000 грн., який виявився платежем за оформлення договору, тобто винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою, перевіркою, розглядом та укладенням договору. Однак позивач вважав, що ця сума є частиною оплати вартості транспортного засобу (зі слів представника компанії). Істотними умовами договору було передбачено щодо призначення такого платежу, але у нього не було можливості детально ознайомитися з умовами договору до його підписання, так як представник відповідача не надала достовірної інформації, а також завірила в тому, що всі істотні умови договору вона пояснила та спонукала його підписати договір швидше, мотивуючи тим, що на неї чекають інші особи, які бажають укласти договір лізингу. Крім цього, протягом обіцяних днів предмет лізингу так і не був переданий. [PERSON] неодноразово дзвонив до компанії, але вирішити питання так і не вдалося. Таким чином, під час попередніх переговорів представником компанії відповідача було введено позивача в оману щодо умов виконання договірних зобов'язань. Після підписання і вивчення змісту договору стало зрозуміло, що сплачені кошти йому не повернуть та можливості розірвати договір немає, оскільки договір зовсім не передбачає можливості розірвання з ініціативи лізингоодержувача без втрати грошових коштів, що є порушенням прав позивача як споживача. Вважає, що укладений договір є недісним, тому що не відповідає вимогам законодавства України та укладений із порушенням Закону України «Про захист прав споживачів». На його думку умови договору є несправедливими, оскільки всупереч принципу добросовісності встановлений істотний дисбаланс договірних прав та обовязків сторін договору на шкоду споживачу. Представник відповідача надав до суду письмові заперечення проти цивільного позову в яких вказав, що договори, які укладаються з клієнтами ТОВ «Соул-Україна» повністю відповідають діючому законодавству України, а тому при вирішенні спорів між сторонами повинні також застосовуватися положення Договору № 00182 та додатків до нього. Позивачем була отримана повна, необхідна, доступна та достовірна інформація щодо умов договору фінансового лізингу № 00182 від 16 квітня 2016 року, про що свідчить його особистий підпис на кожній сторінці Договору та додатку до нього, тобто згода була досягнута по всіх істотних умовах між сторонами. На момент укладення договору лізингу він відповідав всім вимогам статті 203 ЦК України, а саме: зміст договору не суперечив чинному законодавству; волевиявлення позивача було вільним, правочин був спрямований на настання певних наслідків; на момент укладення Договору [PERSON] мав повний обсяг цивільної дієздатності; договір не суперечить правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За таких підстав представник відповідача вважає, що позивачем не заявлено жодної, передбаченої законом підстави визнання зазначеного договору фінансового лізингу № 00182 недійсним, тому просить відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Позивач в судовому засіданні присутній не був, надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій також вказав, що він не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, в письмовому клопотанні просив відкласти розгляд справи у звязку із участю в розгляді іншої справи. Вирішуючи вищевказане клопотання про відкладення розгляду справи суд враховує, що представником відповідача надані детальні письмові заперечення проти позову, проте правом на заявлення клопотання про розгляд справи без його участі представник позивача не скористався. Про судові засідання, які відбулися 18.10.2016 року та 21.12.2016 року, представник відповідача був завчасно повідомлений належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення. Перед обома судовими засіданнями від представника відповідача до суду надходили клопотання про відкладення розгляду справи у звязку із участю в розгляді інших справ, у звязку із чим суд приходить до висновку про зловживання представником відповідача своїм правом на заявлення клопотань про відкладення розгляду справи, а отже у задоволенні останнього клопотання про відкладення розгляду справи належить відмовити і причини неявки представника відповідача в судове засідання слід визнати неповажними. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. У звязку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що між [PERSON] та ТОВ «Соул-Україна» був укладений договір фінансового лізингу за № 00182 від 16.04.2016 за умовами якого згідно із п. 1.1 лізингодавець ТОВ «Соул-Україна» взяв на себе зобовязання придбати у продавця визначений лізингоодержувачем у Додатку №1 до договору предмет лізингу за вартістю предмету лізингу, яка визначається продавцем, та передати даний предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на умовах, визначених Договором, а лізингоодержувач повинен сплачувати відповідні платежі, які передбачені договором. Лізингоодержувач користується предметом лізингу на умовах договору та згідно з положеннями чинного законодавства України. Згідно із п. 1.2 вищенаведеного договору предметом фінансового лізингу є транспортний засіб, зазначений в даній статті та у Додатку №1 до договору, а саме : Chevrolet Orlando. В установчій частині договору платіж за оформлення договору визначений як першочерговий одноразовий платіж, розмір якого погоджений між сторонами, та який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на розрахунковий рахунок лізингодавця за організаційні заходи повязані з підготовкою, перевіркою, розглядом документів та укладенням договору, а також за здійснення необхідних дій лізингодавця, які повязані передачею предмету лізингу лізингоодержувачу, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір платежу за оформлення договору становить 10% від погодженої вартості предмету лізингу. Пунктом 8.1 договору встановлено вартість предмету лізингу на момент укладення Договору - 57000 грн. На підставі наданих позивачем розрахункових документів про оплату встановлено, що в день укладення договору 16.04.2016 позивачем на виконання умов договору на рахунок відповідача був сплачений перший платіж згідно умов договору фінансового лізингу в сумі 57000 грн. На виконання умов договору позивачем отримано примірник договору разом з Додатком № 1, в яких зазначено марку/модель, комплектацію, обєм/тип двигуна, тип КПП, привід, бажаний колір та вартість предмету лізингу. Згідно копії листа від 31.05.2016 за № 47 ТОВ «СОУЛ-Україна» на адресу [PERSON] вбачається, що заява позивача від 04.05.2016 про розірвання договору фінансового лізингу № 00182 від 16.04.2016 задоволена, договір розірвано, повернення сплачених коштів відбувається на підставі п. 12.1 ст. 12 Договору фінансового лізингу та у строки визначені у п. 12.8 Договору. Сплачений позивачем платіж за оформлення договору поверненню не підлягає. Відповідно до п. 2.1 Положення про надання послуг з фінансового лізингу юридичними особами субєктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, юридична особа має можливість надавати послугу з фінансового лізингу, якщо у предметі діяльності, визначеному установчими (засновницькими) документами, передбачено здійснення діяльності з надання послуг з фінансового лізингу та враховано вимоги законодавства щодо можливості суміщення фінансових послуг, а також за наявності: 1) внутрішніх правил з надання послуги з фінансового лізингу, затверджених уповноваженим органом юридичної особи, згідно з установчими документами; 2) кваліфікованих працівників, які безпосередньо здійснюють діяльність з фінансового лізингу (укладання, супроводження та виконання відповідних договорів), які мають вищу освіту за фінансовим, економічним або юридичним напрямами, та не мають непогашеної або незнятої судимості за корисливі злочини; 3) довідки про взяття на облік юридичної особи, виданої Держфінпослуг та/або Нацкомфінпослуг; 4) керівників (засновників), які не мають непогашеної або незнятої судимості за корисливі злочини; 5) документа, що підтверджує право власності або користування приміщенням за місцезнаходженням юридичної особи. З наданої до суду копії довідки Серії ФЛ № 558 від 29.12.2015 р. про взяття на облік юридичної особи, вбачається, що ТОВ «Соул-Україна» має право надавати послуги фінансового лізингу. Статтею 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» від 16 грудня 1997 року № 723/97- ВР (далі - Закон 723/97- ВР) визначено фінансовий лізинг як вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. Згідно із положеннями цієї статті за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Відповідно до положень ч 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно вимог статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Укладений між сторонами договір фінансового лізингу, предметом якого визначений транспортний засіб, є змішаним договором, тому що містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, але в порушення ст. 799 ЦК України такий договір не був нотаріально посвідчений. Таким чином, на підставі досліджених доказів, судом встановлено, що укладений між сторонами договір фінансового лізингу № 00182 від 16 квітня 2016 року є нікчемним. Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ч. 1 ст. 236 ЦК України). Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Згідно із абзацом 2 пункту 7 постанови Пленуму від 06.11.2009 року № 9 у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку щодо необхідності відмови у задоволенні вимоги про визнання недійсним договору лізингу, укладеного між сторонами, адже не може бути визнаний недійсним той правочин, який є нікчемним. Разом з тим, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суми платежу за оформлення спірного договору в порядку застосування наслідків недійсності нікчемності правочину. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що позов задоволено частково, а понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 38 від 29.06.2016 про сплату судового збору в сумі 570,00 грн., тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму у розмірі 570,00 грн. пропорційно до розміру задоволених вимог майнового характеру.

Outcome: partial