Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визначення розміру частки померлого у праві спільної сумісної власності. Позов мотивовано тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , [INFO] , Після смерті якого відкрилась спадщина на все належне йому майно, зокрема: 1 /4 частки у праві власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; частку у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0494 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговуванням житлового будинку, господарський будівель і споруд, кадастровий номер 0510100000:01:024:0014, розташована за адресою: [ADDRESS] . 05 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, Храпенко Н.В. було заведено спадкову справу №17/2020 щодо майна померлого [PERSON] . Спадкоємцями всього належного майна померлого є позивач та дружина померлого батька- [PERSON] , [INFO] . 12 січня 2021 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, Храпенко 14.В. , було видано позивачу Свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №25. Вказаним свідоцтвом за мною визнано право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] , а саме: 1 /4 частку у праві власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Одночасно поряд із даним свідоцтвом приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, Храпенко Н.В., була видана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.01.2021 року №4/02-31 стосовно видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку у праві власності на земельну ділянку площею 0,0494 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговуванням житлового будинку, господарський будівель і споруд, кадастровий номер 0510100000:01:024:0014, розташована за адресою: [ADDRESS] . Вказана постанова вмотивована тим, що нотаріус не може визначити склад спадкового майна, а саме - на яку частку нерухомого майна необхідно видавати свідоцтво про право на спадщину. Дана відповідь приватного нотаріуса зумовлена тим, що вказана земельна ділянка площею 0, 0494 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговуванням житлового будинку, господарський будівель і споруд, кадастровий номер 0510100000:01:024:0014, розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності чотирьом особам - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Просить визначити що частка [PERSON] , [INFO] народження , який помер [INFO] , у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0494 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговуванням житлового будинку, господарський будівель і споруд, кадастровий номер 0510100000:01:024:0014, розташована за адресою: [ADDRESS] , становила 1 /4 частку. Ухвалою суду від 05.03.2021 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач та його представник не з`явились надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримали, просили задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися надали суд3у заяви про розгляд справи у їх відсутність, позов визнали, не заперечували щодо задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , [INFO] . Після смерті якого відкрилась спадщина на все належне йому майно, зокрема: 1 /4 частки у праві власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; частку у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0494 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговуванням житлового будинку, господарський будівель і споруд, кадастровий номер 0510100000:01:024:0014, розташована за адресою: [ADDRESS] . 05 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, Храпенко Н.В. було заведено спадкову справу №17/2020 щодо майна померлого [PERSON] . Спадкоємцями всього належного майна померлого є позивач та дружина померлого батька- [PERSON] , [INFO] . 12 січня 2021 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, Храпенко 14.В. , було видано позивачу Свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №25. Вказаним свідоцтвом за позивачем визнано право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] , а саме: 1 /4 частку у праві власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.01.2021 року №4/02-31 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку у праві власності на земельну ділянку площею 0,0494 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговуванням житлового будинку, господарський будівель і споруд, кадастровий номер 0510100000:01:024:0014, розташована за адресою: [ADDRESS] . Вказана постанова вмотивована тим, що нотаріус не може визначити склад спадкового майна, а саме - на яку частку нерухомого майна необхідно видавати свідоцтво про право на спадщину. Дана відповідь приватного нотаріуса зумовлена тим, що вказана земельна ділянка площею 0, 0494 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговуванням житлового будинку, господарський будівель і споруд, кадастровий номер 0510100000:01:024:0014, розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності чотирьом особам - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до роз`яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753-0/4-13 від 16.05.2013 року, у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутись з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 зазначено, що «...зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні». Відповідно до пункту 4.15. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно п.4.18. глави 10 цього ж Порядку вчинення нотаріальних дій якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно п.п.4.21 п.4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців). Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають право діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю. Відповідно до ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Відповідно до п. 3.4 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у справі спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Частинами 1,2 ст. 71 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, який є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належному на праві спільної сумісної власності. За змістом ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Отже, резолютивну частину судового рішення в цій категорії справ має бути викладено наступним чином: «Визначити, що частка померлого (П.І.Б.) в праві спільної сумісної власності на квартиру (будинок, садибу) становила ?». Відповідно до ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. З огляду на зазначене, частка у праві спільної сумісної власності є рівними, отже, частка кожної з них становить 1 /4. Відповідно до п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що «виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК (2768-14) бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов`язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-2цс15аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. З огляду на зазначене, частка у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку кадастровий номер 0510100000:01:024:0014, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є рівними та складають по 1 /4 у кожного. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що частка [PERSON] , [INFO] народження , який помер [INFO] , у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0494 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговуванням житлового будинку, господарський будівель і споруд, кадастровий номер 0510100000:01:024:0014, розташована за адресою: [ADDRESS] , становила 1/ 4 частку. За клопотанням позивача судові витрати залишити за ним. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 369, 370, 372, 1216, 1261 ЦК України, ст. 120 ЗК України,

Outcome: approved