Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою, в подальшому уточнивши її, до [PERSON], [PERSON], в якій просить зобов'язати відповідачів не чинити перешкоди у користуванні ? частиною квартири [ADDRESS] шляхом вільного доступу до квартири; вселити його у вищевказану квартиру та визначити наступний порядок користування квартирою: виділити в користування [PERSON] житлову кімнату №4 на плані технічного паспорту пл. 18, 8 кв. м., кухню за №3 на плані технічного паспорту пл. 5, 0 кв. м. та коридор за №2 на плані технічного паспорту пл. 3, 0 кв. м.; виділити в користування [PERSON], [PERSON] та [PERSON] житлову кімнату за №6 на плані технічного паспорту пл. 19, 9 кв. м. та житлову кімнату за №7 на плані технічного паспорту пл. 11, 8 кв. м., кухню за №8 на плані технічного паспорту пл. 10, 7 кв. м. та коридор за №5 на плані технічного паспорту пл. 7, 3 кв. м.; у спільному користуванні сторін залишити коридор за №1 на плані технічного паспорту пл. 10, 2 кв. м. та санвузол за №9 на плані технічного паспорту пл. 3, 1 кв. м. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що йому на підставі договору дарування від 22 грудня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за р. №1062, належить на праві спільної часткової приватної власності ? частина квартири [ADDRESS]. Іншими співвласниками квартири є відповідачі [PERSON] та [PERSON], а також їх син [PERSON] в рівних частках на підставі свідоцтва про право власності на житло від 15 травня 1996 року за №10-2069, виданого УЖКГ виконкому Одеської міської ради народних депутатів відповідно до розпорядження від 15 травня 1996 року №76558. Також зазначив, що відповідачі своїми діями створюють йому перешкоди у користуванні вказаною квартирою шляхом не допуску в неї. У зв'язку з цим, позивач звернувся до суду з дійсним позовом. [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Першої Одеської державної нотаріальної контори, в якому просили визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 28 листопада 2003 року, договір дарування ? частини квартири [ADDRESS], а також визнати за [PERSON] та за [PERSON] право власності на 1/20 частині кожному на спірну квартиру. В судовому засіданні представник [PERSON], [PERSON] заявила клопотання про залишення без розгляду вищевказаних зустрічних позовних вимог. Тому відповідною ухвалою суду від 01 грудня 2014 року вказане клопотання задоволено, позовні вимоги [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Першої Одеської державної нотаріальної контори про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та договору дарування залишені без розгляду, а позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення - продовжені розглядом по суті. В судовому засіданні представник [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні позивні вимоги [PERSON] визнала та не заперечувала проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, вислухавши думки сторін, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Статтею 64 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи людини та громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків передбачених Конституцією. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування від 22 грудня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за р. №1062, належить на праві спільної часткової приватної власності ? частина квартири [ADDRESS] (а. с. 3, 4). Згідно технічного паспорту виданого КП «ОМБТІ та РОН» 30 листопада 2012 року вищевказана квартира складається з трьох кімнат житловою пл. 50, 5 кв. м., у тому числі: 1-а кімната за №4 на плані технічного паспорту пл. 18, 8 кв. м., 2-а кімната за №6 на плані технічного паспорту пл. 19, 9 кв. м., 3-я кімната за №7 на плані технічного паспорту пл. 11, 8 кв. м., кухня за №3 на плані технічного паспорту пл. 5, 0 кв. м., кухня за №8 на плані технічного паспорту пл. 10, 7 кв. м., санвузол за №9 на плані технічного паспорту пл. 3, 1 кв. м., коридор за №1 на плані технічного паспорту пл. 10, 2 кв. м., коридор за №2 на плані технічного паспорту пл. 3, 0 кв. м., коридор за №5 на плані технічного паспорту пл. 7, 3 кв. м. Загальна пл. квартири складає 89, 8 кв. м. (а. с. 6). Співвласниками іншої частини квартири є відповідачі [PERSON] та [PERSON], а також їх син [PERSON] в рівних частках на підставі свідоцтва про право власності на житло від 15 травня 1996 року за №10-2069, виданого УЖКГ виконкому Одеської міської ради народних депутатів відповідно до розпорядження від 15 травня 1996 року №76558 (а. с. 100). Також судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] створюють перешкоди позивачу у користуванні вказаною квартирою шляхом не допуску в неї. 15 квітня 2013 року [PERSON] звернувся з заявою до ЖУФ «Ренесанс» ЛТД-92 з проханням засвідчити факт створення перешкод з боку відповідачів шляхом складання на місці посадовою особою належним чином посвідченого акту, на що листом №148 від 24 квітня 2013 року ЖУФ «Ренесанс» ЛТД-92 було надано відповідь, а також роз'яснено про необхідність звернення до суду за захистом своїх прав (а. с. 10). 30 квітня 2013 року ЖУФ «Ренесанс» ЛТД було складено акт, яким зафіксований факт не допуску позивача до квартири [ADDRESS] (а. с. 11). Таким чином, [PERSON] фактично позбавлений можливості користуватись та володіти своєю часткою у вищевказаній квартирі, що є порушенням ст. 155 Житлового кодексу УРСР. Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу УРСР власник квартири не може бути позбавлений права користування квартирою, крім випадків передбачених законодавством СРСР та УРСР. Відповідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, а згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Пунктом 14 Постанови Пленуму ВСУ №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» встановлено, що квартира не підлягає поділу в натурі якщо неможливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири, у такому випадку може бути встановлено лише порядок користування приміщеннями квартири. У протилежному випадку може бути встановлений порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. Тому, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо зобов'язання відповідачів не чинити перешкоди у користуванні ? частиною квартири [ADDRESS] шляхом вільного доступу до квартири, вселення у вищевказану квартиру та визначення порядку користування квартирою. При вирішенні дійсного спору, суд також враховує, що представник відповідачів визнала позовні вимоги [PERSON] Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Крім того, у судовому засіданні доведено, що внаслідок звернення до суду з позовом позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору у розмірі 114, 71 (а. с. 1), а також витрати, пов'язані з поданням заяви про витребування доказів (а. с. 136) в розмірі 121, 80 грн., які відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають солідарному стягненню з відповідачів на користь [PERSON] У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved