Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-29 00:00:00

[PERSON] є власником земельної ділянки площею 6,01 га, кадастровий номер: 2323684700:05:003:0023, розташованої на території Різдвянської сільської ради Запорізького району (колишнього Новомиколаївського району) Запорізької області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП № 049772, виданим Новомиколаївською районною державною адміністрацією Запорізької області від 10.04.2003 p., зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 4987. 21 липня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір оренди землі (далі - Договір), зареєстрований в Новомиколаївському районному відділі Запорізької регіональної філії державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» 05 серпня 2010 року за №041027400030. За умовами Договору позивач передав належну йому земельну ділянку з кадастровим номером 2323684700:05:003:0023 відповідачу в строкове платне користування строком на 49 років. Відповідно до п.п. 9 - 13 Договору відповідач зобов`язався вносити за кожен рік користування земельною ділянкою, в період з 01 жовтня до 31 грудня, орендну плату у розмірі 2 661,89 грн. Пунктом 13 Договору передбачено перегляд орендної плати 1 раз на рік у разі: - зміни умов господарювання, передбачених Договором; - зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; - погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини Орендаря, що підтверджено документами; - в інших випадках, передбачених законом. Єдиним доказом виконання обов`язку відповідача (орендаря) щодо внесення орендної плати за Договором є розписка позивача (орендодавця) від 22.07.2010. Цією розпискою позивач підтвердив: «факт отримання від [PERSON] наперед всієї суми орендної плати за договором оренди належної мені земельної ділянки на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-ЗП № 049772, виданого Головою Новомиколаївської райдержадміністрації, 10.04.2003 року, договір оренди укладено 22 липня 2010 року між мною та [PERSON] . В подальшому претензій, з приводу виплати орендної плати до закінчення строку дії договору, мати не буду». Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з такого. За правилом п. 4 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом частин 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною першою статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до частини другої статті 792 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі» від 06.10.1998 № 161-XIV (далі - Закон № 161-XIV). Згідно зі ст. 13 Закону № 161-XIV в редакції, яка була чинною на момент укладення Договору, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтею 15 Закону № 161-XIV в редакції, яка була чинною на момент укладення Договору, визначено, що однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За визначенням, наведеним у статті 21 Закону № 161-XIV в редакції, яка була чинною на момент укладення Договору, орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюється за згодою сторін у договорі оренди. При цьому, статтею 22 Закону № 161-XIV в редакції, яка була чинною на момент укладення Договору, було передбачено, що внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи. Надаючи оцінку доказу, наданому відповідачем, а саме розписці [PERSON] від 22.07.2010, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Частиною другою цієї статті визначено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Отже, виходячи з приписів частин 1, 2 ст. 545 ЦК України та ст. 22 Закону № 161-XIV, розписка є допустимим засобом доказування сплати орендарем орендної плати. Проте, доказ має бути не лише допустимими, а й належним, тобто містити інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Частиною першою статті 524 ЦК України встановлено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. За правилами ч. 1 ст. 531, ч. 1 ст. 533 ЦК України, боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, (ч. 1 ст. 531) грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях (ч. 1 ст. 533). Договір не містить умов, відповідно до яких орендар може достроково виконати свій обов`язок по внесенню орендної плати та не визначає розміру орендної плати, у випадку внесення її орендарем одним платежем за весь строк дії договору оренди. Отже, з огляду на вищезазначені істотні умови Договору, якими передбачено порядок і строки внесення орендної плати, її розмір та періодичність його перегляду, дострокове виконання орендарем грошового зобов`язання зі сплати орендної плати в повному обсязі в момент укладення договору є неможливим та суперечить суті зобов`язання. Втім, умови розділу «Орендна плата» Договору не виключають можливості внесення орендарем певної суми орендної плати авансом. Проте, у зв`язку з не зазначенням у Договорі загальної суми грошового зобов`язання орендаря за цим договором, відсутність у розписці суми грошового зобов`язання, яке виконано орендарем, позбавляє її правового змісту, а тому суд не має можливості встановити на підставі цієї розписки суму орендної плати, яку відповідач сплатив [PERSON] . Таким чином, розписка [PERSON] від 22.07.2010 є неналежним доказом внесення відповідачем орендної плати за 49 років, а твердження відповідача про те, що ця розписка підтверджує отримання [PERSON] орендної плати в сумі близько 130 000,00 грн. є припущенням, яке не допускається при доказуванні (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Разом з цим, суд виходячи з положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України, враховуючи визнання позивачем факту отримання 13000,00 грн. від відповідача за укладення Договору, визнає доведеною цю обставину, а відтак відповідачем було сплачено наперед орендну плату (без урахування умов Договору щодо перегляду розміру орендної плати у бік збільшення) за: 13000,00/2661,89 = 4,9 років оренди. Доказів перегляду орендної плати за Договором у бік зменшення, відповідач суду не надав. Отже, враховуючи те, що з моменту укладення Договору минуло 11 років, відповідачем систематично не сплачувалася орендна плата за період: 11 - 4,9 = 6,1 років. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону № 161-XIV на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Розірвання договору оренди за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, визначено і пунктом 39 Договору. Згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Враховуючи систематичну несплату відповідачем орендної плати за Договором, суд визнає обґрунтованими позовні вимоги про розірвання Договору оренди та визнає позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До позовної заяви додано квитанцію від 28.05.2021 № ПН2354555, якою підтверджується сплата позивачем судового збору в розмірі 908,00 грн., отже відповідна сума судових витрат підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Інші документально підтверджені судові витрати, понесені учасниками справи, відсутні. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: approved