Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою, який зареєстрований 12.11.1988 року у виконкомі Тишківської сільської Ради народних депутатів Городенківського району, актовий запис № 10. Від даного шлюбу у сторін є двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які на даний час є повнолітніми. В позовній заяві зазначає, що сторони втратили взаєморозуміння через те, що мають різні уявлення про побудову сімейних відносин та ведення спільного господарства. Основною причиною розпаду їх сім'ї позивач вважає тривале окреме проживання. У 2000 році відповідачка виїхала на заробітки в Росію і з того часу дома бувала двічі на рік. Внаслідок тривалого роздільного проживання сторони відчужились один від одного, їх світогляд та культурні цінності теж не співпадають. Протягом останніх років позивач пропонував дружині повернутися додому, оскільки діти виросли та забезпечують себе самостійно. Проте, відповідачка не хотіла залишити роботу, а також не розглядала можливості позивача переїхати до неї. Неодноразові спроби порозумітися та налагодити стосунки не дали результату. У січня 2017 року позивач забрав свої особисті речі та переїхав проживати окремо. Позивач вважає, що їх сім'я втратила цінність для них з відповідачкою, сімейні стосунки вичерпали себе, протягом останніх років сторони фактично проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не поєднані спільним побутом, не живуть спільним життям, їх шлюб існує формально лише згідно свідоцтва про одруження. У зв'язку з наведеним, позивач вважає збереження сім'ї неможливим, а тому строку для примирення просить не надавати, шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, заяву підтримує. Відповідачка в судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Зазначила, що позовні вимоги визнає, на розірвання шлюбу згідна та просить терміну на примирення не надавати. Передбачених ч.1 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частина 3 ст. 200 ЦПК України визначає, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки відповідач визнає позов, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити у підготовчому засіданні. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, дослідивши письмові докази в справі встановив, що шлюб між [PERSON], [INFO], та гр. [PERSON] (дошлюбне прізвище Тимків) [PERSON], [INFO], зареєстрований 12 листопада 1988 року у виконкомі Тишківської сільської Ради народних депутатів Городенківського району, актовий запис № 10, що стверджено свідоцтвом про укладення шлюб серії І-НМ № 475976, виданим 12.11.1988 р. виконкомом Тишківської сільської Ради народних депутатів Городенківського району. Ст. 51 Конституції України, ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя, визначає ч.1 ст.36 СК. Статтею 55 СК України передбачений обовязок подружжя турбуватись про сімю, в т.ч.: дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, вони повинні бути відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в сімї, та зобовязані спільно дбати про матеріальне забезпечення сімї. Судом встановлено, що сторони спільно не проживають, не піклуються про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Сімя розпалася повністю, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тому позов слід задовольнити. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідачка не зявилася в судове засідання в поданій до суду заяві про розгляд справи в її відсутності не зазначила, яким прізвищем бажає іменуватися після розірвання шлюбу, тому суд вважає, що відсутні підстави для зміни прізвища відповідачці. На підставі ст.ст. 3, 21, 24, 36, 55, 112-114 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved