Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ), треті особи: [PERSON] , [PERSON] (далі по тексту - треті особи, [PERSON] , [PERSON] ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням Свої вимоги мотивував тим, що відповідач є його колишньою дружиною. [PERSON] не проживає в [ADDRESS] з вересня 2011 року, не сплачує комунальні послуги, не здійснює поточного ремонту, квартирою не цікавиться. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19.12.2018 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті в судовому засіданні. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги, та просили позов задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечували. Треті особи - [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, однак від них надійшли заяви від 25.03.2019 про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечували. Відповідач в судове засідання не з`явилася, відзив на позов не надіслала, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутність до суду не надходило. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у відповідності до приписів ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), оскільки позивач та представник позивача не заперечували проти вирішення справи саме таким чином. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності № 50996 від 15.12.2008, копія якого наявна в матеріалах справи. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. А ч. 1 ст. 317 цього Кодексу встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до витягу наданого Реєстром територіальної громади м. Києва від 26.11.2018, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в [ADDRESS] . Частиною першою ст. 401 ЦК України встановлено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Тобто, між сторонами виникли правовідносини щодо права користування чужим майном (сервітут), в яких позивач є власником майна, а відповідач особою, яка користуються сервітутом. Водночас, відповідно до вимог частини третьої статті 403 ЦК України особа, що користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Проте як, за змістом ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. З наданих в судовому засіданні пояснень позивача вбачається та встановлено судом, що зазначена квартира належить позивачу та його дітям [PERSON] та [PERSON] на праві власності, відповідач з 2011 року у спірній квартирі не проживає, сплату за утримання будинку та комунальні послуги не здійснює. Вказане підтверджується також актом обстеження квартири від 18.03.2015, відповідно до якого [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] . Водночас, в судовому засіданні факт не проживання відповідача в вищезазначеній квартирі підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] , які у своїх показах зазначили, що [PERSON] не проживає в квартирі позивача протягом тривалого часу. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. А відповідно до ст. 391 цього Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи відсутність поважних причин тривалого не користування спірною квартирою та відсутність інтересу до даної квартири з боку відповідача, суд дійшов висновку про наявність обставин для припинення сервітуту та визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жтловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Outcome: approved