Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - Позивач) звернулась до суду з позовом до ПАТ «КБ «Приватбанк» (далі по тексту - Відповідач) про стягнення боргу за договором банківського вкладу SAMDN25000718059716 від 14.07.2011р. в розмірі 50 000 грн., відсотки за період з 01.07.2014р. по 01.11.2014р. в розмірі 2 136, 98 грн. В подальшому Позивач збільшив позовні вимоги, просив стягнути з Відповідача на свою користь, крім суми депозиту, суму процентів передбачених договором і не виплачених станом на 14 липня 2014 року в розмірі 1199 грн., 3 % річних за період з 14.07.2014р. по 31.03.2015р. в розмірі 1151, 97 грн., пеню в розмірі подвійної ставки НБУ за період з 14.07.2014р. по 31.03.2015р. в розмірі 9946, 63 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.07.2011р. між Позивачем та Відповідачем було укладено договір банківського вкладу SAMDN25000718059716, строком на 12 місяців, сума вкладу - 50 000 грн., відсоткова ставка - 13 %, які повинні виплачуватись щомісячно. В подальшому строк вкладу був пролонгований до 14.07.2014 р. включно. Позивач виконав умови Договору, вніс кошти в розмірі 50000 грн. на депозитний рахунок. 27.06.2014р. Позивач звернувся до Відповідача з письмовою заявою про повернення депозитних коштів. Кошти Позивачу повернуті не були. 03.07.2014р., 18.07.2014р., 21.07.2014р., 31.10.2014р. Позивач зверталась до Відповідача з вимогою про повернення грошових коштів, разом з тим Відповідач належним чином не виконав умов Договору банківського вкладу, станом на 31.03.2015р. кошти не повернув Позивачу. У зв'язку з вище викладеним, позивач був змушений звернутись до суду із вказаним позовом. Позивач, представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник Відповідача проти позову заперечував в повному обсязі, при цьому посилаючись на ту обставину, що Договір банківського вкладу був укладений Позивачем з відокремленим підрозділом ПАТ КБ «Приватбанк», який знаходився на території АР Крим. У зв'язку з набуттям статусу окупованої території АР Крим та проведенням націоналізації майна, вказаний підрозділ був позбавлений можливості здійснювати свою діяльність на території АР Крим. Крім того, представник відповідача посилався також на Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відповідно до якого відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі України, юридичним особам, громадським об'єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладаються на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Також, представник відповідача зазначив, що у відповідності до Федерального Закону № 39-ФЗ «Про захист інтересів фізичних осіб, що мають вклади в банках та відокремлених структурних підрозділах банків, зареєстрованих та (чи) діючих на території Республіки Крим та на території міста федерального значення Севастополя», відповідно до якого було засновано Автономну некомерційну організацію «Фонд захисту вкладників», яка в подальшому взяла на себе зобов'язання здійснювати компенсаційні в тому числі вкладникам Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк», тому Відповідач є неналежним відповідачем у справі. Вислухавши пояснення позивача, представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 14.07.2011р. між позивачем та Відповідачем було укладено Договір SAMDN25000718059716 вклад «Стандарт з щомісячною виплатою» (а.с. 3). Відповідно до умов вказаного Договору, Клієнт вносить, а Банк приймає грошові кошти в розмірі 50 000 грн., на строк - 12 місяців, до 14.07.2012 р. включно. В якості додаткового документу, підтверджуючого внесення грошових коштів на депозит, Банк видає Клієнту електронну ощадну книжку [NUMBER], яка надає змогу отримувати в ПАТ «КБ «Приватбанк» інформацію про суму вкладу та відсотків до виплати. Для внесення суми Банк відкриває Клієнту особовий рахунок [NUMBER]. Відсоткова ставка за вкладом становить 13 % річних. Період нарахування відсотків по вкладу - 1 місяць. Мінімальний строк вкладу - 6 місяців (п. 1 Договору). Відповідно до п. 6 Договору, у випадку, якщо до закінчення строку вкладу, Клієнт не повідомив Банк про відмову від продовження строку, вклад автоматично вважається пролонгованим на строк, зазначений в п. 1 цього Договору. Строк вкладу пролонгується неодноразово без явки Клієнта в Банк. При цьому перебіг нового строку вкладу і нового мінімального строку вкладу починається з дня, наступного за датою закінчення попереднього строку вкладу. Позивач виконав умов Договору, вніс кошти в розмірі 50 000 грн. на депозитний рахунок,відкритий Відповідачем відповідно до умов Договору, що підтверджується квитанцією № 17 від 14.07.2011р. (а.с. 5) 27.06.2014р., 15.07.2014р., 21.07.2014р., 31.10.2014р. Позивач звертався до Відповідача із Заявою про повернення внесених коштів в розмірі 50 000 грн., нарахованих відсотків та відмовою від подальшої пролонгації Договору банківського вкладу (а.с 9-10). Разом з тим, Відповідачем кошти повернуті не були, натомість Позивач отримував листи, в яких Відповідач повідомляв про складнощі з обслуговування депозитів та рахунків, відкритих відділеннях ПАТ КБ «Приватбанк», які перебували на окупованій території А Крим. Відповідно до ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Також, ч.ч. 1, 2, ст. 319 та ч. 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно із ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Також, слід зазначити, що згідно вимог ч. 3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. При цьому, положеннями ст. 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Проте, представником відповідача не надано до суду жодних доказів, з яких би вбачалося, що фінансові операції щодо видачі належних позивачу коштів обмежені за рішенням суду або зупинені в порядку, визначеному ст. 17 Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму», як такі, що можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Разом з тим, відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач просить стягнути на свою користь пеню за порушення зобов'язання в розмірі подвійної ставки НБУ за період з 14.07.2014р. по 31.03.2015р. в розмірі 9946, 63 грн. Разом з тим, суд вважає позовні вимоги в цій частині необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню сума заборгованості за договором банківського вкладу у розмірі 50 000 грн., відсотки станом на 14.07.2014р. в розмірі 1199 грн., 3 % річних за період з 14.07.2014р. по 31.03.2015р. в розмірі 1151, 97 грн. Відповідно до положень ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за необхідне стягнути з Відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 523, 50 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial