Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 20 травня 2012 року [PERSON] у якості позики були передані [PERSON] грошові кошти в сумі 50 000,00 доларів США, в підтвердження чого останній надав [PERSON] відповідну розписку про отримання коштів із зазначенням зобовязання повернення грошових коштів до 20.06.2015 року, яка фактично свідчить про укладання між позивачем та відповідачем договору позики. Відповідно до умов договору позики [PERSON] приймав на себе зобовязання повернути позику в сумі 50 000,00 доларів США, що згідно повідомлення НБУ України про офіційний курс гривні до іноземної валюти станом на дату підготовки позову становить еквівалент 1\~284\~660,00 грн., у строк до 20 червня 2015 року, однак борг своєчасно [PERSON] не повернув. Тому позивач просить стягнути борг з [PERSON] в розмірі 1\~284\~660,00 грн. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи у відсутність позивача та представника позивача. Відповідно до вказаної заяви, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст.169, 224, 225 ЦПК України заочно. У зв'язку з неявкою сторін, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики); договір позики є укладеним з моменту передання грошей. На виконання ч. 1 ст. 1047 цього Кодексу, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Таким чином, вищезазначене свідчить про те, що між позивачем та відповідачем фактично був укладений договір позики. Статтею 1049 ЦК України встановлено обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання маються виконуватися належним чином відповідно до умов договору та в встановлені строки. Частиною першою ст. 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); за ч. 1ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Судом встановлено, що 20 травня 2012 року [PERSON] у якості позики були передані [PERSON] грошові кошти в сумі 50 000,00 доларів США, в підтвердження чого відповідач надав позивачу відповідну розписку про отримання коштів. Відповідно до умов договору позики [PERSON] приймав на себе зобовязання повернути позику в сумі 50 000,00 доларів США, у строк до 20 червня 2015 року, однак борг своєчасно не повернув, в результаті чого у нього перед [PERSON] виникла заборгованість в сумі 50 000,00 доларів США сума, що з урахуванням повідомлення НБУ України від 20.10.2016 року про офіційний курс гривні до іноземної валюти станом на 20.10.2016 року становить еквівалент 1\~284\~660,00 грн. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, від 24 лютого 2016 року № 6-50цс16, від 08 червня 2016 року № 6-1103цс16, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Оцінюючи дослідженні докази у їх сукупності, щодо вимог позивача до відповідача стосовно стягнення суми боргу, та приймаючи до уваги, що форма договору укладеного між сторонами відповідає вимогам\~ЦК України, а відповідач свої зобовязання за договором позики від 20.05.2012 року не виконав, суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 72\~300 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1\~284\~660,00 грн. На підстав вищевикладеного,

Outcome: approved