Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON], Відділу державної виконавчої служби Могилів-Подільського міськрайонного управління юстиції про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, посилаючись на те, що він з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі, спільне життя у сторін не склалось і шлюб між ними було розірвано. Від спільного подружнього життя у сторін 02 вересня 2000 року народилось двоє дітей-двійнят: син [PERSON] та син [PERSON]. Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання синів: [PERSON] та [PERSON]. Однак, у період за який виникла заборгованість, позивач з відповідачем в 2007 році помирились і за обопільною згодою почали проживати однією сімєю та виховувати разом синів. Позивач просить суд, згідно заяви про зменшення позовних вимог, звільнити його від заборгованості по аліментам в розмірі 3000 грн. по виконавчому листу від 31 січня 2003 року №2-29/2003 року. Позивач [PERSON] позов підтримав з підстав зазначених у ньому. Пояснив, що з 2007 року повернувся проживати в сімю. В зазначений період з 2007 по 2011 рік працював, матеріально утримував дітей, дружину. З відповідачкою в період спільного проживання домовлявся, що остання напише заяву державному виконавцю про зупинення стягнення аліментів. З листа державного виконавця дізнався про заборгованість. По можливості погашав заборгованість. Представник позивача в судовому засіданні змінила позовні вимоги, згідно яких просить частково звільнити [PERSON] від сплати заборгованості по аліментам на суму 3000 грн., з тих ж підстав, які викладені в позові. Відповідач [PERSON] суду пояснила, що дійсно з позивачем проживали в зареєстрованому шлюбі. Від їх шлюбу народилося двоє дітей (двійнята). 16.02.2005 шлюб було розірвано. З березня 2008 року по 2011 рік позивач повернувся в сімю, проживали [INFO]. На протязі 1 року 6 місяців позивач не працював, матеріально сімю не утримував. Відповідач сплачувала аліменти за чоловіка зі своєї заробітної плати. З 2009 по 2011 рік працював охоронцем. Кошти на утримання дітей надавав, однак не регулярно. Змінені позовні вимоги визнала. Представник відповідача відділу ДВС Могилів-Подільського МРУЮ в судове засідання не зявився. Згідно заяви просить провести розгляд справи без участі представника відділу ДВС. Заслухавши пояснення сторін, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Сторони зареєстрували шлюб 19 жовтня 1997 року, який 16 лютого 2005 року було розірвано. Під час спільного подружнього життя у сторін 02 вересня 2000 року народилось двоє дітей-двійнят: [PERSON], [PERSON]. Згідно виконавчого листа від 31 січня 2003 року №2-29/2003 з позивача стягуються на користь відповідача аліменти на утримання синів: [PERSON] та [PERSON] [INFO], в розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 21.01.2003 і до досягнення ними повноліття. Згідно розрахунку заборгованості по аліментам позивач за період з 2007 року по 2011 рік має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 11023,20 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. З аналізу вищезазначеної норми можна зробити висновок, що турбота про дітей, їх виховання та утримання покладається на матір і батька в рівній мірі. Згідно довідок Озаринецької сільської ради від 16.02.2015 №99 [PERSON] з 2007 року по 2011 рік проживав разом з [PERSON] за адресою: с. Озаринці, вул. Демченко,7, Могилів-Подільського району, Вінницької області та вели спільне господарство. Таким чином, суд приходить до висновку, що встановлені в судовому засіданні обставини, які підтверджені достатніми доказами, мають істотне значення в розумінні ч. 2 ст. 197 СК України, а, відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved