Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] та приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 20 серпня 2014 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 2779, згідно з яким позикодавець [PERSON] позичив, а він як позичальник взяв в борг 218731,80 грн. на строк до 22.12.2014 року. Вказує, що 30 березня 2015 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1160, яким запропоновано стягнути з нього на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 427596,00 грн., пеню в сумі 14700,00 грн., а також плату за вчинення виконавчого напису в розмірі 4423,00 грн., тобто всього стягнути 446719,00 грн., які підлягають сплаті у звязку з невиконанням ним умов договору позики грошей, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] 20.08.2014 року за р. № 2779, строк за який проводиться стягнення - з 23.12.2014 року по 30.03.2015 року. Вважає, що вказаний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, а тому є незаконним та підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, виходячи з наступного. Зазначає, що відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п. 3.1 глави 16 розділу Порядку, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Вказує, що приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] 30.03.2015 року вчинила виконавчий напис за р. № 1160 за відсутності документів, що підтверджують безспірність заборгованості. Так, в своєму виконавчому написі приватним нотаріусом за порушення умов договору позики грошей від 20.08.2014 року за р. №2779 запропоновано стягнути з нього - [PERSON] грошові кошти в сумі 427 596,00 грн. та пені 14700,00 грн. В той же час, відповідно до умов пунктів 1 та 2 договору позики [PERSON] зобовязаний був повернути суму грошей в розмірі 218731,80 грн. в термін до 22.12.2014 року. Згідно з умовами п. 3 договору позики грошей, у разі зміни курсу продажу долару США ПАТ «Комінвестбанк» сума, яка підлягає поверненню за цим договором, дорівнюватиме сумі в гривнях, яка буде еквівалентна сумі 16446,00 доларів США за курсом продажу долару США ПАТ «Комінвестбанк» на день повернення грошей. Днем повернення грошей згідно умов пункту 2 договору позики являється 22.12.2014 року. Станом на день укладення договору позики грошей, а саме 20.08.2014 року, курс долару США ПАТ «Комінвестбанк» складав 13,30 грн. за 1 долар США. Зазначає, що станом на 22.12.2014 року (день повернення грошей за умовами пункту 2 договору) курс продажу долару США ПАТ «Комінвестбанк» складав 16,54 грн. за 1 долар США, а тому сума грошових коштів, яка підлягає до повернення за договором позики, складає 272016,84 грн. Отже, стверджує, що реальна заборгованість за договором позики грошей на день вчинення виконавчого напису складала 272016,84 грн., що значно менше від суми, запропонованої до стягнення приватним нотаріусом в розмірі 427596,00 грн. Таким чином, вважає, що при вчиненні виконавчого напису приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] не переконалася належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, та безспірності характеру правовідносин сторін, чим порушила норми статті 88 Закону України «Про нотаріат» та 3.1 глави 16 розділу II Порядку. Стверджує, що вищезазначене вказує на відсутність у виконавчого напису сили виконавчого напису, у звязку з чим виконавчий напис за реєстровим № 1160 від 30 березня 2015 року потребує визнанню судом таким, що не підлягає виконанню, а тому просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 30 березня 2015 за реєстровим № 1160, вчинений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] про стягнення з нього - [PERSON] на користь [PERSON] коштів в сумі 427 596,00 грн., пені в сумі 14 700,00 грн., а також плати за вчинення виконавчого напису в розмірі 4 423,00 грн., тобто всього стягнути 446 719,00 грн., які підлягають сплаті у звязку з невиконанням ним [PERSON] умов договору позики грошей. У судовому засіданні представник позивача за довіреністю від 16.12.2015 року [PERSON] підтримала позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] [PERSON], уповноважений довіреністю від 02.03.2016 року, заперечив проти задоволення заявленого позову, посилаючись на правомірність дій нотаріуса при вчиненні відповідної нотаріальної дії. Відповідач приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] у дане судове засідання не зявилася, однак, у судовому засіданні 22 лютого 2016 року подала письмові заперечення, згідно з якими вважає себе неналежним відповідачем та просить прийняти рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача, відмовивши в позові до неналежного відповідача, нотаріуса, який не в змозі своїми діями або припиненням своїх дій вплинути на поновлення порушеного права позивача. Крім того, відповідач стверджує, що договір позики був посвідчений у відповідності до вимог чинного законодавства із приєднанням заяв-згод подружжя на укладення договору, як з одного боку, так і з іншого; текст договору сторонами прочитаний, зміст та наслідки його сторонам зрозумілі та відповідали їх волі, про що свідчать власноручні підписи [PERSON] та [PERSON] Заперечуючи позов вказує, що у момент настання права вимоги у кредитора, 22.12.2014 року, боржник [PERSON] не планував зявлятися до нотаріуса, а кредитор [PERSON], неодноразово намагаючись звязатися з боржником [PERSON] по телефону, домовився про зустріч у офісі нотаріуса 24.12.2014 року. Зазначає, що [PERSON], прийшовши до офісу разом зі своєю дружиною, був глибоко здивований, що строк платежу вже настав, відповідно до п. 1 договору. Як доводить нотаріус, вона усно розяснила [PERSON] та його дружині право кредитора звернутись за вчиненням виконавчого напису про стягнення з [PERSON] суми боргу з урахуванням змін курсу долара, крім того, те, що до примусового стягнення з нього буде додану пеню, витрати, повязані з вчиненням виконавчого напису, а також виконавчий збір. Однак, [PERSON], заявив, що коштів для повернення боргу він не має і нічого повернути не може, запропонувавши переукласти інший договір позики грошей на невизначений період часу і без штрафних санкцій, що не влаштувало [PERSON] З огляду на наведене, не досягши згоди з боржником, [PERSON] 24.12.2014 року звернувся до нотаріуса з проханням вчинити виконавчий напис. У запереченнях нотаріус стверджує, що у відповідності до вимог чинного законодавства та п. 9 договору позики грошей, нею того самого дня було надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу [PERSON] (Закарпатська область, Великоберезнянський район, село Забрідь, вулиця Чехова, № 19) письмове повідомлення про настання строку платежу за договором позики та про прохання [PERSON] вчинити виконавчий напис, при цьому включивши у виконавчий напис суму боргу з урахуванням зміни курсу долару, як це передбачено п. 3 договору, пеню за прострочення виконання зобовязання, починаючи з 23.12.2014 року станом на день вчинення виконавчого напису, як це передбачено п. 7 договору, а також витрати за вчинення виконавчого напису за п. 8 договору. Відповідач зазначає, що повідомлення було отримано 25.12.2014 року, про що свідчать відповідні поштові відмітки. Посилаючись на ст. 88 Закону України «Про нотаріат», п. 3.1. глави 16 розділу II, та Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та інших законодавчих актів, а нотаріус вчиняє виконавчий напис, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості, стверджує, що нею вчинено виконавчий напис саме з урахуванням наявності договору позики грошей, заяви кредитора з розрахунком заборгованості, письмового повідомлення боржника нотаріусом про намір вчинити виконавчий напис, відповідної відмітки пошти про вручення боржнику повідомлення. Вказує, що у відповідності до п. 5 договору позики грошей, єдиним доказом сплати грошових коштів за вказаним договором позики боржником, є нотаріально засвідчена заява кредитора про отримання ним повного чи часткового розрахунку. Зауважує, що як визначено п. 9 вказаного договору, сторони згідні та повідомлені, що вчинення виконавчого напису після закінчення терміну дії договору у разі порушення його умов договору, може бути здійснене після спливу тридцяти пяти днів з моменту відправлення нотаріусом на адресу [PERSON] (Закарпатська область, Великоберезнянський район, село Забрідь, вул. Чехова, буд. 19) письмової вимоги про усунення порушень. Наголошує, що саме настання строку платежу за нотаріально посвідченим договором та ненадання боржником нотаріусу доказів виконання своїх зобовязань свідчить про безспірність заборгованості, зазначаючи, що у письмовому повідомленні, яке було нотаріусом надіслано [PERSON], пропонувалося погасити існуючу заборгованість, та/або зявитись до нотаріуса та надати відомості про виконання ним своїх зобовязань. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] на підставі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (надалі - Перелік), а також у відповідності до договору позики грошей, посвідченого приватним нотаріусом 20.08.2014 року за реєстром №2779, строк платежу за яким настав 22.12.2014 року, вчинено виконавчий напис та запропоновано стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 427596,00 грн., пені в сумі 14700,00 грн., а також плати за вчинення виконавчого напису в розмірі 4423,00 грн., тобто всього стягнути 446719,00 грн. У відповідності до ст. 18 ЦПК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до пункту 1 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобовязання. Судом встановлено, що нотаріусом виконавчий напис вчинено за наступних обставин. Як зясовано у судовому засіданні між сторонами у справі, а саме, [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) 20.08.2014 року укладено договір позики грошей, за предметом якого позикодавець позичив, а позичальник взяв у борг суму 218731,80 грн. /Двісті вісімнадцять тисяч сімсот тридцять одна гривня 80 копійок/, що за офіційним курсом продажу долару США Публічного Акціонерного товариства «Комінвестбанк» на день посвідчення цього договору є еквівалентом суми 16446,00 (Шістнадцять тисяч чотириста сорок шість) доларів США на строк до 22.12.2014 (Двадцять другого грудня дві тисячі чотирнадцятого) року». Таким чином сторони договору визначили у грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті, що узгоджується з положеннями ст.ст. 524, 533 ЦК України. При укладенні договору сторони узгодили, що у разі зміни курсу продажу долару США Публічного Акціонерного товариства «Комінвестбанк», сума, яка підлягає поверненню за цим договором, дорівнюватиме сумі в гривнях, яка буде еквівалентна сумі 16446,00 (Шістнадцять тисяч чотириста сорок шість) доларів США на день повернення грошей, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 533 ЦК України, за якими якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Сторони договору у пункті 4 визначили місце виконання грошового зобовязання, погодивши, що повернення боргу має відбутися у приміщенні робочого місця приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] об 11 годині 00 хвилин 22.12.2014 року. Згідно з п. 5 договору позики грошей сторони передбачили, що підтвердження повернення боргу доводиться нотаріально засвідченою заявою позикодавця про отримання ним повного і остаточного розрахунку. Водночас, у судовому засіданні встановлено, що у погоджену сторонами договору дату та час позичальник не виконав умови договору та не повернув обумовлену договором суму грошей, відтак, у позичальника як стягувача з 23.12.2014 року виникло право примусового стягнення боргу. Крім того, сторонами у п. п. 7,8 даного договору встановлено неустойку у виді пені у розмірі 150,00 грн. за кожний день прострочення платежу, починаючи з 23.12.2014 року, а також зобовязання позичальника у разі невиконання ним обовязків по цьому договору та неповернення суми грошей до 22.12.2014 року нести всі витрати, повязані з примусовим виконанням договору, вчиненням виконавчого напису, сплатою пені, виконавчим збором. Також у п. 9 договору позики грошей сторони обумовили, що вчинення виконавчого напису після закінчення терміну дії цього договору в разі порушення його умов може бути здійснене після спливу тридцяти пяти днів з моменту відправлення нотаріусом на адресу [PERSON] (Закарпатська область, Великоберезнянський район, село Забрідь, вулиця Чехова, будинок №19) рекомендованим листом письмової вимоги про усунення порушень, при цьому п. 11 договору зазначено обовязок у разі зміни адреси проживання (листування) будь-якої із сторін повідомити про це іншу сторону та нотаріуса у строк не більше двох днів з дня зміни адреси. Згідно з частиною першою ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Водночас приписами частини 2 ст. 11 ЦК України закріплено виникнення зобовязань на підставі, зокрема, договорів. Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Обовязок позичальника повернути позику регламентований ст. 1049 ЦК України, за якою позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами, а за ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. В силу положень ст. 610 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання або не належне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Правовим наслідком порушення зобов'язання ст. 611 ЦК України встановлює сплату неустойки, яка у розумінні ст. 549 цього кодексу може бути штрафом чи пенею. За нормою ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За наслідками порушення договору позичальником згідно зі ст. 1050 ЦПК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, а якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до ст.ст. 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Разом з тим, сторони договору позики грошей,

Outcome: dismissed