Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають в цьому будинку, 07.09.2013 році у встановленому законом порядку зареєстровано місце проживання [PERSON] за вказа\-ною адресою. Позивач вказує, що відповідач є колишнім чоловіком сестри позивача - [PERSON] . Відповідно до рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26.05.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Крім цього, позивач вказує, що усі витрати по утриманню будинку він несе самостійно у розмірі стовідсоткових нара\-хувань. Реєстрація відповідача в житловому приміщенні суттєво впливає на величину су\-ми, яку позивач сплачує за житлово-комунальні послуги. Натомість, відповідач не здійснює плату за користування житло\-вим приміщенням та комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинку, а тому є всі підстави вважати, що він втратив інтерес до житла та втратив право користування даним житлом, оскільки не проживає у вказаному будинку без поважних причин з 2014 року. Враховуючи наведене, позивач просив суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали повністю. Вказували на те, що відповідач у вказаному будинку не проживає. Не заперечувала проти постановлення заочного рішення в справі та просили позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] , в силу вимог ст. 128 ЦПК України, був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзиву не подав. За вказаних обставин суд, зі згоди позивача, прийшов до висновку про можливість ухвалення рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, показання свідка, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку про наявність законних підстав для задоволення даного позову. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 193721223 від 18.12.2019 року. У вказаному будинку, з 07.09.2013 року зареєстрований [PERSON] , [INFO] , що підтверджується будинковою книгою для прописки громадян, які проживають в будинку [ADDRESS] . Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , який є сусідом позивача, показав, що доволі часто буває в гостях у позивача. Підтвердив, що [PERSON] у вказаному будинку ніколи не проживав та не проживає, він ніколи його там не бачив. Будь-яких інших осіб, крім позивача, його дружини та дитини, в будинку позивача він ніколи не бачив. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не є членом сім`ї позивача, а тому відповідач є в даному випадку наймачем житлового будинку, що належить позивачу. У відповідності до вимог ст. 163 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім`ї не звільняє їх від виконання обов`язків за договором найму жилого приміщення. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. За викладених вище обставин та зважаючи на вказані норми закону, суд визнає доведеним факт відсутності відповідача за вказаною адресою без поважних причин понад строки, встановлені законом. Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Суд визнає такими, що заслуговують на увагу, доводи позивача про те, що реєстрація місця проживання відповідача в будинку позивача перешкоджає йому вільно володіти, користуватись, розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. Відповідач не подав заперечень та доказів, в той час як позивач довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Таким чином суд визнає порушеним право власності позивача саме відповідачем, а тому це право підлягає захисту судом. Суд повно, всесторонньо та об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що факт відсутності відповідача [PERSON] в будинку [ADDRESS] , понад встановлені строки повністю доведений, а тому останнього слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вказаною адресою. Крім цього, з відповідача слід стягнути в користь позивача судові витрати по справі у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved