Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до Куп`янського міськрайонного суду Харківської області з вищевказаним позовом до [PERSON] про визнання громадянина таким, що втратив право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що він разом з [PERSON] є власниками квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Окрім позивача в квартирі зареєстрований але фактично не проживає відповідач по справі [PERSON] , який є онуком позивача. Позивач стверджує, що відповідач не проживає за адресою місця реєстрації з 2013 року, виїхав з місця реєстрації разом зі всіма своїми речами та до цього часу не повернувся, не веде спільного господарства з позивачем та не сплачує комунальні послуги. Позивач стверджує, що особистих речей відповідача у квартирі немає, а реєстрація місця проживання відповідача створює йому незручності, оскільки він змушений сплачувати ряд комунальних послуг в залежності від кількості зареєстрованих осіб у квартирі та не може належним чином оформити субсидію на житлово-комунальні послуги. У зв`язку з вищевикладеним позивач був вимушений звернутися до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Крім того, зазначив, що відповідач [PERSON] є його онуком і він був прописаний у квартирі позивача для отримання паспорту, потрібна була прописка. До спірної квартири його онук приїжджав лише декілька разів, а з 2013 року взагалі не з`являвся за місцем реєстрації. Зняття онука з реєстрації необхідне позивачу для отримання субсидії. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за адресою місця реєстрації. Причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав. Представник за довіреністю третьої особи у судовому засідання підтримав заявлені позовні вимоги та не заперечував з приводу їх задоволення. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, доказів про поважність неявки до суду не надав,\~також не\~подав відзив на позовну заяву та позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи тому у відповідності з вимогами\~ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, свідків, оцінивши докази у їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач являється власником 1/3 частини квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] а інші 2/3 частини квартири належать його сину [PERSON] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про право власності на житло від 10 лютого 1998 року та ксерокопією договору дарування частини квартири (а.с. 4-5). В спірній квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] аний факт підтверджується оригіналом довідки старшого інспектора сектору реєстрації відділу державної реєстрації виконкому Куп`янської міської ради Харківської області від 14 березня 2019 року №2125/12-13 (а.с. 7). Факт не проживання відповідача [PERSON] у спірній квартирі також підтверджується актом не проживання громадянина за місцем його реєстрації від 19 березня 2019 року складеним в присутності двох сусідів спірної квартири та інспекторів сектору по роботі з абонентами КП «Благоустрій». В акті обстеження умов проживання зазначено, що [PERSON] зареєстрований у спірній квартирі але фактично не мешкає за місцем реєстрації з 2013 року (а.с. 6). Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила суду, що вона являється сусідом позивача, проживає у квартирі [ADDRESS] та підтвердила факт не проживання відповідача у спірній квартирі. Також зазначила, що вона у спірній квартирі бачила лише позивача та його сина [PERSON] , а онук позивача [PERSON] взагалі не мешкав у спірній квартирі. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила суду, що її чоловік являється племінником позивача та вона знає відповідача [PERSON] і може підтвердити факт його не проживання у спірній квартирі. Також зазначила, що [PERSON] мешкає та працює у м. Подільськ Російської Федерації з 2013 року, а у квартирі позивача лише зареєстрований але фактично не проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з\~ст.\~76,\~ч.\~1\~ст.\~81,\~ст.\~90\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Доказами\~є будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2 (зі змінами та доповненнями), роз`яснив, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Здійснення людиною свого природного права на життя пов`язано з багатьма факторами, серед яких одне із чільних місць посідає наявність у неї житла. Втрата людиною житла створює реальну загрозу для її фізичного та соціального буття. Саме тому Конституція України у ст. 30 проголошує недоторканність житла. Але юридичний зміст недоторканності житла не зводиться лише до неможливості незаконного проникнення у житло особи, його основний сенс забезпечення стабільності відносин власності чи оренди, об`єктом яких є житло будинок, квартира, кімната у гуртожитку тощо. Стабільність цих відносин забезпечується різноманітними цивільно-правовими засобами, зокрема чітким законодавчим закріпленням підстав примусового припинення права на житло. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців, тобто з цього виходить, що в разі якщо особа протягом шести місяців, без поважних причин не проживає в житловому будинку, то суд згідно зі ст. 72 ЖК України, може визнати таку особу втратившою право користування житловим приміщенням. Судом у судовому засіданні було встановлено, що відповідач набув право користування належним позивачу житлом, як член родини власника, однак за даною адресою не проживає з 2013 року, що підтверджується актом не проживання та показаннями свідків. На підставі вищевикладеного, беручи до уваги, що відповідач за комунальні послуги не платить, у спірній квартирі не проживає без поважних причин понад 5 років, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що відповідач втратив право на користування спірним житлом. Враховуючи вищевикладене, суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі. Згідно ч. 1\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.

Outcome: approved