Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом та збільшуючи позовні вимоги посилався на те , що з [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з 14.10.1995 року . В даному шлюбу за спільні кошти вони придбали квартиру в [ADDRESS] , житловий будинок та земельну ділянку в [ADDRESS] . Враховуючи , що на даний час між ними шлюб розірвано , просив в рахунок поділу майна подружжя: - визнати за ним право приватної власності на житловий будинок літ.А-І, загальною площею 34,60 кв.м., в тому числі житловою 19,00 кв.м., що розташований по [ADDRESS] ; - визнати за ним право приватної власності на земельну ділянку, кадастровий номер 7322589000:01:003:0667, з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», що розташована за адресою [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] , право приватної власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 44,90 кв.м., в тому числі житловою 31,70 кв.м. Дані вимоги мотивував тим , що такий порядок розподілу фактично склався між подружжям давно . [PERSON] разом із дітьми проживає у квартирі [ADDRESS] . Від [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява , уточнюючи яку , вона посилається на те , що під час шлюбу з [PERSON] спільно було набуто нерухоме майно: житлова квартира в [ADDRESS] , житловий будинок та земельна ділянка в [ADDRESS] та легкові автомобілі. Право власності на все це майно зареєстроване за відповідачем, хоча придбавалося в шлюбі. Додає, що з жовтня 2016 року з відповідачем проживають окремо. Враховуючи , що згадане майно набуте під час шлюбу просить суд визнати за нею право власності на : -1/2 ідеальну частку в житловій квартирі [ADDRESS] ; -1/2 ідеальну частку в житловому будинку [ADDRESS] ; -1/2 ідеальну частку в земельній ділянці, розташованій за адресою [ADDRESS] . У судовому засіданні правонаступник [PERSON] - [PERSON] ( мати ) не заперечувала проти визнання за [PERSON] 1/2 частки на все набуте спільно з її сином майно. Первісні позовні вимоги [PERSON] не підтримала. [PERSON] та її представник у судовому засіданні підтримали доводи , викладені у позовній заяві . Від стягнення судових витрат на їх користь відмовилися. Третя особа - служба у справах дітей Чернівецької міської ради у судове засідання не з`явилися. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню , виходячи з наступного. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 14.10.1995 року перебували у зареєстрованому шлюбі ( т.1 а.с. 8 ). У процесі розгляду даної справи , шлюб між ними розірвано . Згідно свідоцтв про народження у сторін є двоє дітей: син [PERSON] ( [INFO] ) та донька [PERSON] ( [INFO] ). За період шлюбу сторони за спільні кошти ( що не заперечувалось жодною із сторін по справі ) придбали наступне майно : -20.08.1999 року згідно договору купівлі-продажу,посвідченого державним нотаріусом Першої Чернівецької державної нотаріально контори Прядко І.І. , житлову квартиру [ADDRESS] . ( т.1 а.с. 58). -13.01.2001 року згідно договору купівлі - продажу , посвідченого приватним нотаріусом Кіцманського районного нотаріального округу Олексюк С.В. житловий будинок та земельну ділянку в [ADDRESS] ( т. 1 а.с. 58-60). Відповідно до заяви [PERSON] від 13.01.2011 року , вона стверджує, що кошти на придбання даного нерухомого майна належали їм з [PERSON] . на праві спільної власності. Все вищеперераховане майно зареєстроване за [PERSON] . Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК України. Аналізуючи наведені норми закону, суд дійшов висновку, що придбані сторонами під час шлюбу : житлова квартира в [ADDRESS] , житловий будинок та земельна ділянка в [ADDRESS] є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] . Згідно витягу картки на реєстрацію транспортного засобу для фізичної особи Національної автоматизованої інформаційної системи , 04.02.1998 року на [PERSON] зареєстровано легковий автомобіль марки « ВАЗ 21072» 1986 року випуску. ( т.1 а.с. 134) . Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Отже, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї. У процесі розгляду даної справи , жодного доказу про долю даного транспортного засобу ( фактичне користування ним чи передоручення ) встановлено не було та сторонами жодних дій щодо встановлення фактів , пов`язаних із визначенням даного автомобіля предметом спору вжито не було. Судом встановлено , що [PERSON] помер - [INFO] . ( т.1 а.с. 241). Згідно довідки Кіцманської державної нотаріальної контори спадкоємцями після смерті [PERSON] є його мати - [PERSON] , діти - [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст.1261 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають той з подружжя, який його пережив та батьки. Враховуючи наведене , на стороні [PERSON] залучено правонаступників [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] Правонаступник [PERSON] - мати померлого [PERSON] визнала позовні вимоги [PERSON] щодо виділу їй у власність 1/2 частки майна , набутого ними за період шлюбу. Первісний позов [PERSON] у процесі розгляду справи правонаступники не підтримали. Відповідно до вимог п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України - суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва. Враховуючи наведене , суд приходить до висновку , що первісні позовні вимоги [PERSON] підлягають закриттю. Таким чином, враховуючи, що спірне нерухоме майно набуте сторонами за час шлюбу, воно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя , у зв`язку з чим суд приходить до висновку про поділ між сторонами спільного майна подружжя, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні.

Outcome: partial