Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявилася та подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що 30.01.2015 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики на 87 200 грн., які той зобовязався повернути до 02.05.2015 року, що підтверджується договором позики. Однак відповідач не виконав своїх зобовязань та гроші не повернув у визначений договором строк. 25.07.2016 року позивач був змушений звернутись до відділу ДВС Косівського РУЮ та вчинити виконавчий напис. 25.07.201р відповідач здійснив перерахунок коштів на депозитний рахунок державної виконавчої служби, однак ним не погашено 3% річних та суму інфляції. Тому він просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судові засідання не зявляється, хоча був повідомлений належним чином про дату, час на котре було назначено слухання по справі, заяв про відкладення від нього не надходило. Згідно ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, а на підставі ст.ст.280, 281, 282, 283 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд вивчивши матеріали справи вважає, позов підставним і таким, що підлягає до задоволення, із наступних підстав: Як встановлено в судовому засіданні позивач [PERSON] 30.01.2015 року надав відповідачу 87\~200 грн. терміном до 02.05.2015 року, про що було складено договір позики (а.с. 4). Згідно рпозрахунку заборгованість 3% річних складає 5\~834 грн., а з урахуванням встановленого індексу за весь час простроченння за договром позики становить - 23\~556, 72 грн. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовоми ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Вимогами ч.2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи ст.\~625 ЦК про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобовязання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже позов підлягає до задоволення. На підставі наведеного ст.ст. 525, 526, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved