Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до Зарічного районного суду м. Суми з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що йому на праві приватної власності належить однокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] . Оскільки в нього є інше постійне житло, то в цій квартирі він не проживав і не був зареєстрований. В кінці серпня 2016 року до нього звернувся рідний брат його колишньої дружини - відповідач по справі [PERSON] , і попросив, щоб він його зареєстрував в належній йому квартирі, оскільки у нього не було реєстрації. Він погодився на його прохання, але при цьому вони домовилися, що як тільки він вирішить свої житлові питання, то зніметься з реєстрації в його квартирі. 01 вересня 2016 року відповідач був зареєстрований в його квартирі, і набув право користування житловою площею в квартирі. Відповідач фактично в квартирі не проживав, ніяких його особистих речей та іншого майна в квартирі немає. З вересня 2016 року він в квартирі не проживає з власної ініціативи, не цікавиться цим житловим приміщенням, не сплачує грошових коштів за комунальні послуги, не приймає участі в його утриманні та проведенні ремонтно-будівельних робіт. Вважає, що він не має потреби в користуванні жилою площею в його квартирі. Членом його сім`ї відповідач [PERSON] не являється і вони з ним ніколи не проживали однією сім`єю. Оскільки вони з відповідачем не спілкуються протягом тривалого часу, то йому невідома адреса його фактичного проживання. Як власник житлового приміщення, він несе всі витрати на його утримання, сплачує за всі комунальні послуги, в тому числі і за ті, оплата за які нараховується на відповідача. Посилаючись на зазначені обставини, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 01 жовтня 2020 року відкрите провадження у справі за вказаним позовом, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, справа призначена до розгляду на 28 січня 2021 року о 10 год. 20 хв. 28 січня 2021 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 01 червня 2021 року о 09 год. 00 хв. в зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, відсутністю відомостей про їх належне повідомлення. В дане судове засідання учасники справи не з`явилися, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином, від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, просить позовні вимоги задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Зі згоди позивача, викладеній в письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 24 квітня 2015 року [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с. 3). З довідки Міського єдиного інформаційно-розрахункового центру від 17 вересня 2020 року, що видана на ім`я [PERSON] (власника), вбачається, що за адресою [ADDRESS] з 01 вересня 2016 року зареєстрований [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Під час судового розгляду не було встановлено обставин того, що позивач чинить відповідачу перешкоди в користуванні зазначеним житлом. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною першою ст. 316 ЦК України визначено, що право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За приписами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст.ст. 71, 72 ЖК України якщо особа без поважних причин не проживає в житловому приміщенні понад 6 місяців, ця особа за рішенням суду визнається такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Таким чином встановлено, що відповідач понад шість місяців не мешкає у житловому приміщенні без поважних причин, відсутні переконливі докази, які б підтвердили поважність причин не проживання і були б підставою для продовження цього строку не проживання в житлі. Доказів, які б свідчили про наявність домовленості між сторонами про тимчасове проживання відповідача за іншою адресою та збереження у цей час за ним права користування житлом, останній суду не надав. Суд, вважає, що право позивача на вільне користування та розпорядження належним йому житлом порушується та підлягає захисту. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України в зв`язку із задоволенням позову необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у виді судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved