Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до Берегівського районного суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування житловим будинком шляхом виселення. Позов мотивований тим, що позивачу належить на праві приватної власності житловий будинок садибного типу в м. Берегово по вул. Радан Балажа, 14. Будинок є двоповерховим, при цьому, на першому поверсі, де житловою є лише одна кімната, проживає сімя позивача в кількості 5 чоловік, а на другому поверсі троє відповідачів, а там знаходяться аж три житлові кімнати. Таким чином, сімя власника займає меншу частину будинку, проживає в гірших умовах, ніж відповідачі, яким дане майно не належить. Відповідачі проживають у будинку без укладення догору найму та сплати орендної плати, і 17.09.2015 року позивач надіслав їм попередження про звільнення частини будинку, попередивши про виселення. Однак вони на це не відреагували. Таким чином, просив їх виселити. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, однак подав заяву, згідно якої просив справу розглянути за його відсутності, позов підтримує, просить задоволити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання також не зявилися, однак подали заяву, згідно якої просили справу розглянути за їх відсутності, позовні вимоги не заперечили, разом з тим, у порядку ст. 217 ЦПК України просили виселення відстрочити до 1 травня 2016 року. Перевіривши письмові матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, враховуючи всі обставини, що мають істотне значення по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Ст. 317 ЦК України містить положення про те, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Ч. 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ст. 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї. Встановлено, що відповідачі проживають у будинку позивача без належних правових підстав без укладення договору найму та без плати за користування приміщеннями. Крім цього, як убачається із їх заяви, відповідачі фактично визнали позов. Частиною 1 ст.\~61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову (ч.\~4 ст.\~174 ЦПК України). За відсутності будь-якого застереження, факт, визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно ст.\~61 ЦПК України, є обовязковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, суд приймає визнання позову відповідачами у справі. І тому, відповідачі підлягають виселенню. Разом з тим, суд вважає за доцільне відстрочити виконання рішення, задовольнивши таке прохання відповідачів, вказане в їх заяві, у звязку з тим, що їм важче буде у зимовий період шукати собі нове житло. Відповідно до ст. 217 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved