Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що позивач є власником будинку за адресою: [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстрована її колишня невістка - відповідач, яка з лютого 2014 року разом зі своїм чоловіком - [PERSON] , тобто сином позивача, та їх спільними двома малолітніми дітьми перестали у ньому проживати. 7 липня 2018 року син позивача трагічно загинув. Відповідач на теперішній час разом з іншим чоловіком та двома малолітніми дітьми проживають за адресою: [ADDRESS] . Натомість її реєстрація у будинку порушує права позивача, як власника. У зв`язку з цим, посилаючись на приписи ЦК України та ЖК УРСР, позивач просила визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 17 квітня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 25 липня 2019 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - службу у справах дітей Чорнобаївської РДА. У судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила слухати справу без її участі, підтримала позов, просила його задовольнити (а.с. 19). Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі, відзиву на позов, заяв чи клопотань від відповідача до суду не надходило (а.с. 29). Служба у справах дітей Чорнобаївської РДА про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з викладеного, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлені наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 березня 2019 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19 березня 2019 року позивач є власником житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7, 8). Згідно з довідкою Малобурімської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 19 лютого 2019 року № 38 відповідач та її малолітні діти - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але фактично не проживають з лютого 2014 року (а.с. 9). Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. За ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 163 ЖК УРСР у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених ч. 1, п.п. 1 і 5 ч. 3 і ч. 4 ст. 71 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 71 ЖК УРСР встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК УРСР). Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Як роз`яснено у п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Таким чином ключовою обставиною, встановлення якої є необхідним для правильного вирішення спору, є наявність чи відсутність поважних причин відсутності відповідача у жилому приміщенні понад строки, встановленні ст. 71 ЖК УРСР. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та оцінки доказів. Враховуючи, що надані стороною позивача докази вказують на те, що відповідач з 2014 року без поважних причин не проживає у будинку позивача, витрати на його утримання не несе, принаймні суду протилежного не доведено, суд дійшов висновку про задоволення позову. При цьому суд враховує, що відповідно до ч.ч. 3 і 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Фізична особа може мати кілька місць проживання. За таких обставин, на переконання суду, визнання відповідача, яка є матір`ю двох малолітніх дітей, зареєстрованих також у будинку позивача, такою, що втратила право користування цим житлом, не призведе до порушення прав і законних інтересів її малолітніх дітей, оскільки у такому випадку вони не втрачають права користування вказаним житлом. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 768,40 (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок) гривень. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved