Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду в особі свого представника, адвоката [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги (а.с.10) із зазначеною позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на період навчання у розмірі 1/6 частки від усіх його заробітку щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до припинення навчання 30.06.2017 року. У судове засідання сторони не зявились. Позивач надав заяву про розгляд справи без його участі за участю представника [PERSON], позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.21,26). Представник позивача [PERSON] також надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні симоги підтримує у повному обсязі, зазначила, що в разі неявки відповідача у судове засідання не заперечує проти винесення заочного рішення відповідно до ст..224-226 ЦПК україни (а.с.28). Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с.22). У судове засідання відповідач не зявився, про причину неявки суд не повідомив, заяв або клопотань про відкладання слухання справи до суду не надав, був повідомлений належним чином. Відповідно до ч.1ст.77\~ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місця знаходження, повістка надсилається на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає і не знаходиться. Відповідно до ст.ст.74-75 ЦПК України\~ - відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Враховуючи, що відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи, заяв або клопотань про перенесення розгляду справи до суду від відповідача не надійшло, відповідно до вимог ст.ст.169, 224-226\~ЦПК України, суд ухвалив: розглянути справу у відсутності відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків: Судом встановлено, що позивач є сином відповідача та третьої особи, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.6). Відповідно до виконавчого листа № 0807/3199/2012 виданого Енергодарським міським судом Запорізької області 29.01.2013 року (а.с.9), з відповідача на користь позивача у розмірі 1/8 частини стягувалися аліменти на навчання до 31.07.2016 року. З 01.09.2016 року позивач [PERSON] продовжує навчання в «Одеському національному політехнічному університеті», з терміном навчання до 30.06.2017 року, що підтверджується довідкою № 4625 від 30.09.2016 року (а.с.3). Відповідач ніякої іншої допомоги, крім аліментів що стягувалися з нього на підставі рішення суду, позивачу не надавав. Позивач навчається на денній формі навчання, він не має можливості працевлаштуватися та потребує матеріальної допомоги обох батьків. Мати позивача третя особа [PERSON] самостійної підтримує сина, але її допомоги не достатньо для повноцінного забезпечення навчання сина у вищому навчальному закладі, так як у неї на вихованні знаходиться молодший син [PERSON], [INFO] (а.с.5). Згідно до\~ст.198 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надати. Згідно\~ч.1 ст.199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні діти продовжують навчання і у зв'язку з цим вимагають матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років, за умови, що вони мають можливість надавати таку матеріальну допомогу. Згідно ч.2 ст.199 СК України, право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно ч.3 ст.199 СК України, право на звернення до суду з позовом має той з батьків з ким проживає дочка, син, а також самі дочка син, які продовжують навчання. Статтею 200 Сімейного кодексу України\~передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно із\~ст.182 Сімейного кодексу України, при визначені розміру аліментів суд враховує у тому числі: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідно до ч.3 ст.70 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Разом з тим, відповідно до ч.4 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може\~перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами.\~ Відповідно до вимог статей 10, 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та надати усі наявні у неї докази. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. Згідно із ст.179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. При визначені можливості стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на період навчання, а також розміру цих аліментів, суд виходить з того, що позивачем доведено факт навчання, судом встановлено, що у звязку із навчанням позивач не має можливості забезпечувати себе матеріально самостійно, в наслідок чого потребує допомоги зі сторони батька. У звязку з вищевикладеним, суд вважає, що вимоги позовної заяви обґрунтовані, підтверджені доказами, у звязку з чим підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до\~ст.88 ЦПК України, у разі, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у правах про стягнення аліментів. Згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно із п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду, фізичною особою, позовної заяви немайнового характеру, розмір ставки судового збору становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, що з урахуванням ст.8 Закону України «Про Державний бюджет на 2016 рік» становить 551 грн. 20 коп.. Тобто з відповідача підлягає також стягнення судового збору в дохід держави. Крім того, відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved