Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся до Суворовського\~районного суду\~м.\~Одеси з\~позовною заявою\~до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Одеська товарна біржа про визнання договору купівлі-продажу дійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 23.08.1994 року між відповідачами по справі, які являлись членами біржі зі статусом «Н» та [PERSON] , членом біржі зі статусом «Н», було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 4294, а саме: квартири [ADDRESS] . Позивач зазначає, що станом на цей час, відповідно до діючого законодавства йому необхідно визнати даний правочин дійсним. У зв`язку з цим, він звернувся до суду з позовом, яким просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 13 серпня 2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження. Роз`яснено відповідачам право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив, тертій особі подати пояснення відповідно до положення ст. 181 ЦПК України. На адресу суду 09.10.2020 року вх. 25004 надійшла заява представника позивача про долучення доказів до матеріалів справи (а.с.24). Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2020 року вирішено провести заочний розгляд справи. В останнє судове засідання представник позивача [PERSON] /Григоровича адвокат Безбабна Анастасія Олександрівна не з`явилась, при цьому, звернулась на адресу суду із заявою в якій просила розглянути справу за її відсутності, заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, що викладені в позові, також зазначила, що не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.39). Відповідачі: [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] та\~ [PERSON] у судові засідання не з`явились, про дату, час і місце проведення яких повідомлялись у встановленому законом прядку, шляхом розміщенням оголошення про виклик в судове засідання на офіційному веб-сайті судової влади України у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України. До суду не з`явились, відзив на адресу суду не надали, що, відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних доказів. Представник третьої особи Одеської товарної\~біржі до суду також не з`явився, про час та місце слухання справи третя особа повідомлялась у встановленому законом порядку, причини не явки суду повідомлені не були (а.с.37). Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, дійшов наступного. Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна № 4294 від 23.08.1994 року укладеного на Одеській товарній біржі [PERSON] , [PERSON] , що також діяли від імені та в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] (а.с.15-16). Відповідно до відмітки на звороті даного договору, договір купівлі-продажу зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» кн.93 пр.стор.89-270 від 25.08.1994 року. Зазначений договір купівлі-продажу був зареєстрований Одеській товарній біржі відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу». Так, відповідно до листа КП «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» від 30.07.2020 року № 185/02-14 наданої на запит Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Мазаратій І.В., повідомлено, що квартира [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу від 23.08.1994 року, зареєстрована в КП «БТІ» ОМР в книзі 93 пр,стор.89 р.№270 за [PERSON] (а.с.26). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, від 14.08.2020 року відомості щодо квартири [ADDRESS] відсутні (а.с.17). Разом з цим, судом враховується, що єдиний державний реєстр речових прав на нерухоме майно почав працювати з 1 січня 2013 року. Позивач зазначає, що він після смерті батька, якому належала дана квартира на праві власності, звернувся до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу з заявою про прийняття спадщини, однак, йому було роз`яснено про невідповідність договору купівлі-продажу діючому законодавству та роз`яснено про право звернення до суду з відповідним позовом. Так, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , у віці 79 років, свідоцтво про смерть видане Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с.10). На підтвердження факту родинних стосунків між померлим та позивачем, останнім надано копію свідоцтва про народження, згідно якого [PERSON] народився [INFO] , його батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.9). Згідно листа Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Мазаратій І.В., вбачається, що приватним нотаріусом роз`яснено заявнику, що договір-купівлі продажу було вчинено продавцями, які також діяли від імені та в інтересах неповнолітніх, а відтак роз`яснено про право звернення до суду з позов щодо визнання правочину дійсним (а.с.25). Позивач зазначає, що сторони договору, домовились всіх істотних умов правочину, продавець та покупець виконали всі істотні умови договору: покупець розрахувалась згідно умов договору, а продавці отримали кошти та звільнили квартиру. Позивач зазначає, що його батько постійно до дня смерті проживав у зазначені квартирі та був там зареєстрований. Враховуючи те, що правовідносини між сторонами виникли під час дії Цивільного кодексу України 1963 року, тому мають регулюватися саме його нормами. Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. За положеннями ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Разом з тим, згідно ст.15 Закону України «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу в 1995 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може отримати свідоцтво про право на спадщину. \~ \~ \~ \~Частиною 1 ст.1297\~ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. \~ \~ \~ \~Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] та всі істотні умови даного договору сторонами були виконані, що підтверджується фактом проживання за зазначеною адресою саме позивача по справі та те, що відповідач за вказаною адресою знята з реєстраційного обліку та зареєстрована за іншою адресою місця проживання. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири, правочини були реальними і вчинені у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1998 році. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги правомірні, підтверджені нормами ст. 47 ч.2 ЦК України в редакції 1963 року, що регулювала дані правовідносини на час укладення договору купівлі-продажу і підлягають задоволенню. Оскільки, судом встановлено, що [PERSON] придбав квартиру у свою власність у відповідачів, виконавши взяті на себе зобов`язання за договором купівлі продажу, а відповідачі в свою чергу виконав зобов`язання по передачі квартири позивачу, виїхав з житлового приміщення та знявся з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. У зв`язку з тим, що матеріалами справи встановлений факт ухилення відповідачів від нотаріального посвідчення угоди, і така можливість фактично втрачена, правочин підлягав державній реєстрації і така реєстрація не була проведена, враховуючи неможливість вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивача шляхом задоволення позову.

Outcome: approved