Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на його утримання. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є сином [PERSON] та [PERSON]. 28 квітня 2014 року шлюб між батьками розірвано. [PERSON] є студентом Національного педагогічного університету ім.. Драгоманова в м. Києві. Позивач посилається на те, що він не має жодних джерел доходів, стипендію не отримує у зв'язку з чим він потребує матеріальної допомоги. Мати - пенсіонер, отримує маленьку пенсію, у зв'язку зі станом здоров'я працювати не може, але допомагає по можливості. Батько, який не має на утриманні неповнолітніх дітей або непрацездатних осіб, відмовив у матеріальній допомозі. Відповідач є приватним підприємцем, має магазин та отримує заробітну плату більше ніж 6000 грн. на підставі вищевикладеного позивач просив суд стягнути з [PERSON] на його користь аліменти в твердій грошовій сумі 900 грн. з дня звернення до суду до закінчення навчання. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив суд задовольнити позовні вимоги. Суду пояснив, що у зв'язку з навчанням на денному відділенні не працює та потребує матеріальної підтримки батьків. До жовтня 2014 року батько підтримував його матеріально, проте потім надавати допомогу припинив. Стипендію не отримує, інших доходів не має. Матеріальну допомогу надає мати. Батько працює приватним підприємцем, але доходи ніде не відображено, проте він має змогу сплачувати за послуги адвоката у справах про розірвання шлюбу та поділ майна батьків. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, суду пояснив, що дійсно до жовтня 2014 року надав сину матеріальну допомогу, перерахував йому близько 2000 грн. і вважав, що цих коштів вистачить на деякий час. Також вважає, що син міг би добре вчитися і отримувати стипендію, а не розраховувати на утримання з боку батьків. Відповідач також додав, що він працює реалізатором, а не приватним підприємцем, отримує дохід близько 1000 грн., інших осіб на утриманні не має. [PERSON] не заперечував проти стягнення з нього аліментів в розмірі 1/3 частини його доходів. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON], суду пояснила, що з жовтня 2014 року відповідач припинив надавати будь-яку допомогу на утримання сина. Зараз сина вона утримує самостійно. Пропонувала [PERSON], щоб він сплачував аліменти в розмірі 800 грн., проте він відмовився. Відповідач продовжує працювати приватним підприємцем, проте його дохід не фіксований та ніде не відображається. У зв'язку з чим третя особа вважала позовні вимоги [PERSON] законними та обґрунтованими. Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] мають спільного сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] (а.с. 3). [PERSON] навчається на денній формі навчання в Національному педагогічному університеті ім.. М.П. Драгоманова. Термін навчання до 1 червня 2017 року. Дана обставина підтверджується довідкою навчального закладу № 11/2 від 18 листопада 2014 року (а.с.6). Відповідно до ч.1 ст. 199 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати їх повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги за умови, що вони можуть її надавати. У зв'язку з навчанням [PERSON] не працює та потребує матеріальної допомоги, зокрема на оплату проживання в гуртожитку в м. Києві, харчування, проїзд тощо. Згідно з довідкою про доходи від 26 листопада 2014 року стипендію позивач не отримує (а.с.7). На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що повнолітній [PERSON] продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги батьків. [PERSON] працює за трудовим договором від 20 грудня 2013 року, отримує щомісячний дохід в розмірі не менше ніж мінімальна заробітна плата (а.с.29). Інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, батьків на утриманні відповідач не має. Будь-яких захворювань, що потребують значних витрат на лікування відповідач також не має. Доказів про проведення будь-яких стягнень за виконавчими листами з відповідача суду не надано також. Отже, відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача на його користь аліментів на його утримання є правомірними та обґрунтованими. При визначенні розміру аліментів згідно ч.1 ст. 200, ч.1 ст. 182 Сімейного кодексу України суд має враховувати стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач отримує щомісячний дохід в розмірі не менше ніж мінімальна заробітна плата у відповідності до умов трудового договору від 20 грудня 2013 року. Згідно зі ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Будь-яких доказів про отримання відповідачем інших доходів особами, які беруть участь у справі суду надано не було. А твердження позивача та третьої особи про те, що відповідач є приватним підприємцем та отримує дохід значно більше ніж мінімальна заробітна плата, за відсутності доказів про це, суд розцінює лише як припущення, на якому згідно з ч. 4 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України не може ґрунтуватися доказування. Окрім того згідно з довідкою Верхньодніпровської об'єднаної державної податкової інспекції головного управління мін доходів у Дніпропетровській області від 20 січня 2015 року [PERSON] на обліку як фізична особа-підприємець не значиться (а.с.30). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, за необхідне визначити розмір аліментів на утримання сина, який продовжує навчання, у розмірі 1/3 частини усіх видів доходів (заробітку) відповідача, а тому вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивача було звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду, тому відповідно до ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Згідно п.1 ч.1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial