Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту - відповідач 1), [PERSON] (далі по тексту - відповідач 2), [PERSON] (далі по тексту - відповідач 3), [PERSON] в особі законного представника [PERSON] (далі по тексту - відповідач 4), третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації (далі по тексту - третя особа), відповідно до якого, з урахуванням заяви від 21.10.2021, просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] (далі по тексту - спірна квартира). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач набув право власності на спірну квартиру в жовтні 2018 року на підставі Договору іпотеки, укладеного 08.02.2013 між позивачем та відповідачем 1. При цьому, станом на 24.10.2018 у вказаній квартирі були відсутні зареєстровані особи. Водночас у подальшому, позивачу стало відомо, що відповідачі зареєстровані у спірній квартирі, хоча на момент набуття права власності на квартиру, у ній зареєстрованих осіб не було. За таких обставин, позивач на підставі ст. 391 ЦК України, ст. 109 ЖК УРСР, ст. 40 Закону України «Про іпотеку», звернувся до суду з вказаною позовною заявою, оскільки позивач позбавлений можливості вільно розпоряджатись своїм майном. Від відповідачів відзив у строк, визначений судом, не надходив. 22.06.2021 ухвалою суду відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам встановлено строки для надання заяв по суті справи. 26.10.2021 від позивача надійшла уточнена позовна заява. 19.11.2021 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Представник позивача через канцелярію сдуду подала заяву у якій просила розглядати справу за її відсутність, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду не заперечувала. Відповідач 1 у судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Судом вживалися заходи щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи належним чином, на адресу відповідача направлялась копія ухвали про відкриття провадження по справі та судові повістки. Відповідач 2 у судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Судом вживалися заходи щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи належним чином, на адресу відповідача направлялась копія ухвали про відкриття провадження по справі та судові повістки. Відповідач 3 у судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Судом вживалися заходи щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи належним чином, на адресу відповідача направлялась копія ухвали про відкриття провадження по справі та судові повістки. Відповідач 4 у судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Судом вживалися заходи щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи належним чином, на адресу відповідача направлялась копія ухвали про відкриття провадження по справі та судові повістки. Третя особа у судове засідання не з`явилась, причини неявки суду невідомі. Судом вживалися заходи щодо повідомлення третьої особи про дату, час та місце розгляду справи належним чином, на адресу третьої особи направлялась копія ухвали про відкриття провадження по справі та судові повістки. Відповідно до ч. 4 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України), у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно положень ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Так у судовому засіданні встановлено, що 08.02.2013 між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір іпотеки, посвідченого згідно з яким відповідачем 1 передано в іпотеку позивачу квартиру [ADDRESS] як забезпечення виконання зобов`язань щодо повернення грошей, переданих за договором позики від 08.02.2013. Право власності на спірну квартиру позивачем набуто на підставі вказаних договорів, рішення про державну реєстрацію права власності та їх обтяжень № 36889324 від 04.09.2017. На момент набуття права власності на вказану квартиру, у ній були відсутні зареєстровані особи, що підтверджується Витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва № 20055193 від 24.10.2018. Позивач пояснив, що 04.09.2020 між ним та [PERSON] , який діє від імені [PERSON] було укладено Договір іпотеки, за яким позивачем передано в іпотеку квартиру [ADDRESS] . Водночас, 03.09.2020 позивачу стало відомо, що у спірній квартирі зареєстрований відповідач 1, а 19.02.2021 позивачу стало відомо, що у спірній квартирі зареєстровані вже четверо осіб, а саме [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Вказана обставина також підтверджується Витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва № 13029700 від 03.09.2020 та Витягу № 57789877 від 19.02.2021 у квартирі значяться зареєстрованими [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Також з матеріалів справи вбачається, що відповідачі на момент розгляду справи значаться зареєстрованими у спірній квартирі. Позивач звертався до Відділу з питань реєстрації місця проживання Шевченківської РДА щодо зняття з реєстрації у спірній квартирі відповідачів, однак 10.12.2020 останньому було відмовлено у знятті з реєстрації зазначених осіб, оскільки спірна квартира перебуває в іпотеці. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже судом встановлено, що позивач набув право власності на спірну квартиру у встановленому законом порядку, передбаченому Законом України «Про іпотеку», право власності позивача ніким не оспрювалось. Судом також встановлено, що на момент набуття права власності на спірне майно відповідачі не були зареєстровані у квартирі, однак на момент розгляду справи відповідачі знову значяться зареєстрованими у ній, у добровільному порядку з реєстрації не знімаються. При цьому судом не було встановлено законних підстав для перебування відповідачів на реєстраційному обліку у спірній квартирі. У свою чергу відповідачі, будучи достеменно обізнаними про наявність вказаної справи на розгляді у суді, про що свідчать матеріали справи, своїм правом на надання відзиву не скористались, встановлені у судовому засіданні обставини належними та допустимими доказами не спростували. Водночас перебування відповідачів на реєстраційному обліку у спірній квартирі без достатніх на те правових підстав, обмежує права позивача як власника спірного майна вільно розпоряджатись ним, призводить до порушення прав останнього. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved