Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

[PERSON] заявлено позов до [PERSON]В, [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину майна, яке набуте за час перебування у шлюбі, з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON], [PERSON], [PERSON]В, [PERSON] Свої вимоги позивачка обгрунтовує тим, що 13.05.1978 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, яким було розірвано 16.10.1997 року. За час перебування у шлюбі ними за спільні сімейні кошти був збудований будинок із господарськими будівлями та спорудами по вул. Саксаганського, 24 в м. Ковелі, який вони набули у спільну сумісну власність, як подружжя, що стверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 26.08.1997 року, яке видано на підставі рішення виконкому Ковельської міської ради №236 від 24.07.1997 року, але незважаючи на те, що будинок був набутий ними в спільну сумісну власність подружжя, у свідоцтві про право власності власником зазначено лише одного із членів подружжя, а саме - [PERSON]. Позивачка вказує, що після розірвання шлюбу ніхто із них питання, щодо поділу майна, яке перебуває у їх спільній сумісній власності не ставив, адже кожен із них розумів, що будинок належить їм спільно, спорів з даного приводу у них ніколи не виникало, але 18.02.2015 року [PERSON] помер та внаслідок його смерті відкрилась спадщина в тому числі і на частину житлового будинку по вул.Саксаганського, 24 в м. Ковелі. Також позивачка вказує, що спадкоємцями після смерті її колишнього чоловіка [PERSON] є їх спільні діти [PERSON], [PERSON] [PERSON], а також дружина померлого [PERSON]Б, дочка від другого шлюбу [PERSON] та мати - [PERSON] Вказує, що дізнавшись про те, що її право власності може бути порушено, адже за відсутності окремого правовстановлюючого документу на її ім»я до складу спадщини може увійти цілий житловий будинок, вона 23.12.2015 року звернулась до приватного нотаріуса [PERSON] із письмовою заявою про видачу їй свідоцтва про право власності на 1/2 частину будинку з господарськими будівлями та спорудами, як на частку у спільному майні подружжя, однак у видачі такого свідоцтва нотаріусом було відмовлено по причині того, що шлюб між нею та спадкодавцем було розірвано. Позивачка вказує, що вона позбавлена можливості оформити своє право власності на ? частину житлового будинку та господарських будівель та споруд через нотаріальну контору, а тому за вказаних обставин вона змушена звертатись до суду та просить визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул.Саксаганського, 24 в м.Ковелі Волинської області, - як на частку у спільному майні подружжя. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, подала до суду письмову заяву в якій просить справу розглядати у їх відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявились, кожен зокрема, подали до суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності, заявлені вимоги визнають повністю, не заперечують проти їх задоволення. У судове засідання треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON]В, [PERSON]Б, [PERSON]В, [PERSON] не зявились, кожен зокрема, подали до суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності, не заперечують проти задоволення заявлених [PERSON] позовних вимог. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст.58,59 ЦПК України, докази повинні бути належними та допустимими. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 13.05.1978 року по 16.10.1997 року. Даний факт стверджується копією паспорту [PERSON] (а.с.8-9) та копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ЕГ №015114 від 01.07.1999 року (а.с.7). Як убачається із матеріалів справи, зокрема, із копії проекту забудови (а.с.14-17), копії будівельного паспорту (а.с.18-25), копії будинкової книги (а.с.26-31) у період перебування у зареєстрованому шлюбі [PERSON] та [PERSON] було збудовано житловий будинок та господарські будівлі та споруди по вул.Саксаганського, 24 в м.Ковелі, а отже дане нерухоме майно є спільним майном подружжя. Згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 26.08.1997 року виданого Ковельською міською радою та виписки з інвентаризаційних матеріалів виданої КП «Волинське ОБТІ» від 21.09.2015 року - право приватної власності на житловий будинок №24 по вул.Саксаганського в м.Ковелі Волинської області з приналежними до нього будівлями та спорудами зареєстроване за [PERSON] (а.с.6). Відповідно до свідоцтва про смерть І-ЕГ №167136 від 18.02.2015 року, виданого відділом ДРАЦСу по м.Ковелю РС Ковельського МРУЮ, актовий запис №105, [PERSON] помер 18.02.2015 року. Як убачається із матеріалів спадкової справи №20/2015, наданих приватним нотаріусом [PERSON], єдиними спадкоємцями майна померлого 18.02.2015 року [PERSON] є його діти від першого шлюбу, відповідачі по справі, [PERSON] та [PERSON] Згідно частини 1 статті 22 КпШС України, чинного на час набуття права власності на будинок, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Такі ж положення, щодо визначення статусу майна, набутого подружжям за час шлюбу, передбачені й частиною 1 статті 60 СК України. Статтею 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час проживання у шлюбі. Розпорядження майном, що є об»єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.70 ч.1 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловік є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У судовому засіданні встановлено, що вищевказаний житловий будинок та госпарські будівлі та споруди по вул.Саксаганського, 24 в м.Ковелі були збудовані спільно [PERSON] та [PERSON] в період перебування в зареєстрованому шлюбі, а отже дане нерухоме майно є спільним майном подружжя. Із позовної заяви убачається, що [PERSON] намагалась оформити своє право власності на частину нерухомого майна звернувшись до приватного нотаріуса Ковельського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право власності на ? частину житлового будинку №24 по вул.Саксаганського в м.Ковелі, однак у видачі такого свідоцтва нотаріусом їй було відмовлено про причині того, що шлюб між [PERSON] та спадкодавцем є розірваним 16.10.1997 року у встановленому законом порядку, що стверджується повідомленнями №446/02-14 від 24.12.2015 року (а.с.34). Наведені та досліджені судом вище перелічені докази є належними та допустимими і доказів, які б їх спростовували, сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, суду не надано. Таким чином, суд приходить до висновку, що за позивачкою [PERSON] слід визнати право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул.Саксаганського, 24 в м.Ковелі Волинської області, - як на частку у спільному майні подружжя, оскільки в іншому порядку оформити своє право власності на вищевказане нерухоме майно вона позбавлена можливості. Враховуючи вищевикладене на підставі ст. ст. 328, 392 ЦК України, ст.22 КпШС, ст.ст.60,68,70 СК України,

Outcome: approved