Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з відповідним позовом про визнання права власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що 07.10.1997 р. між ним та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу вказаної житлової квартири №2694 , який зареєстрований на товарній біржі «Ізумруд», в журналі реєстрації біржових угод за №2694 та у КП «Каховське БТІ» за №655\\3. З моменту укладення вказаного договору позивач відкрито володіє та користується нерухомим майном, однак про те, що договір потребував нотаріального посвідчення, останньому стало відомо під час звернення до нотаріуса з метою продажу. З урахуванням зазначеного позивач позбавлений можливості розпорядитися належним майном на власний розсуд. Ухвалою судді від 19.11.2019 р. по справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та справу призначено до судового розгляду. 17.12.2019 р. позивач подав на адресу суду заяву про розгляд справи за своєї відсутності, підтримавши позовні вимоги та не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилась, подала письмову заяву про розгляд справи у свою відсутність, не заперечуючи проти задоволення позовних вимог. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Судом встановлено, що відповідно до договору №2694 купівлі-продажу від 07.10.1997 р. зареєстрованого на товарній біржі «Ізумруд», [PERSON] придбав у [PERSON] ( а також [PERSON] ) однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Зазначений договір 27.10.1997 р. був зареєстрований в КБ «Каховське БТІ» за №655\\3. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Цивільним Кодексом УРСР (в редакції 1963 року), чинним на момент укладання договору. Частиною першою статті 128 ЦК УРСР, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», який діяв на момент укладання сторонами договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , угода, зареєстрована на біржі, на той час не підлягала нотаріальному посвідченню та вважалася укладеною з моменту її реєстрації. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Відповідно до аб. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно, відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то таке право виникає з моменту державної реєстрації. Враховуючи, що договір купівлі-продажу нерухомого майна від 07.10.1997 року нотаріально не посвідчений, тобто не відповідає вимогам чинного законодавства, позивачка позбавлена можливості вільно розпоряджатися належним їй нерухомим майном, оскільки її право власності не визнається, а тому таке право підлягає судовому захисту, відповідно до вимог ст. 392 ЦК України. За таких обставин, враховуючи також, що відповідач не оспорював заявлені проти нього позовні вимоги, суд вважає доведеним правомірність набуття права власності [PERSON] на спірну квартиру, за договором, який зареєстрований на товарній біржі, та визнає за ним права власності на зазначену квартиру, задовольнити таким чином позов в повному обсязі.

Outcome: approved