Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свої вимоги мотивує тим, що 28.11.2014 року між ним та відповідачем було укладено письмовий договір позики (далі Договір), згідно якого він передав відповідачу грошові кошти у розмірі 224550 грн. 00 коп., що на момент укладання даного договору було еквівалентом 15000 доларів США, на підтвердження чого відповідач надав нотаріально посвідчену заяву. Згідно п.п. 1, 2 Договору позики, позичальник зобовязався повернути грошову суму еквівалентну 15000 доларам США в повному обсязі до 01.04.2015 року за офіційним курсом Національного банку України на день повернення та в порядку і умовах передбачених договором. Борг відповідач до теперішнього часу не повернув. Відповідно до офіційного курсу валют Національного банку України станом на 28.07.2017 року вартість 1 долару США становить 25,9004 грн., тому загальна сума боргу становить 25,90 х 15000 = 388500 грн. 00 коп. Відповідно до п. 10 Договору за прострочення виконання зобовязань за договором Позичальник виплачує пеню в розмірі 1 (одного) відсотка від простроченої суми за кожен день прострочення, а сума позики має бути виплачена з урахуванням офіційно встановленого індексу інфляції. Один відсоток від простроченої суми позики становить: 388500 х 1% = 3885 грн. 00 коп. Відповідач на день підписання позову грошові кошти не повернув, що дає підстави нарахування відсотків до дня написання позову 28.07.2017 року, тобто протягом двох років, трьох місяців та 27 днів 850 днів (з 01.04.2015 року по 01.07.2017 року та 27 днів липня 2017 року). Згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України застосововує спеціальну позовну давність для стягнення неустойки (штрафу, пені) в один рік. Тобто, один рік (365 дні) х 3885 = 1418025 грн. 00 коп. Отже, згідно договору позики грошових коштів від 28.11.2014 року, позичальник зобовязаний виплатити пеню за прострочення виконання зобовязань в сумі 1418025 грн. 00 коп. Відповідно до даних Державної служби статистики України індекс інфляції за квітень 2015 року складає 114,0%, травень 2015 року 102,2%, червень 2015 року 100,4%, липень 2015 року 99,0%, серпень 2015 року 99,2%, вересень 2015 року 102,3%, жовтень 2015 року 98,7%, листопад 2015 року 102,0%, грудень 2015 року 100,7%, січень 2016 року 100,9%, лютий 2016 року 99,6%, березень 2016 року 101,0%, квітень 2016 року 103,5%, травень 2016 року 100,1%, червень 2016 року 99,8%, липень 2016 року 99,9%, серпень 2016 року 99,7%, вересень 2016 року 101,8%, жовтень 2016 року 102,8%, листопад 2016 року 101,8%, грудень 2016 року 100,9%, січень 2017 року 101,1%, лютий 2017 року -101,0%, березень 2017 року 101,8%, квітень 2017 року 100,9%, травень 2017 року 101,3%, червень 2017 року 101,6%, середній індекс інфляції за цей період складає% 144,51%. Отже, розмір інфляційних втрат становить: (224550 х 144,51%) 224550 = 99947 грн. 21 коп. Згідно зі статтею 625 ЦК України, в разі несвоєчасного повернення боргу, відповідач повинен сплатити, окрім всієї суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, також три проценти річних від простроченої суми. Розмір річних процентів становить: 388500 х 3%/100%/365 днів х 850 = 27141 грн. 78 коп. Таким чином, загальна сума заборгованості з врахуванням індексу інфляції, річних процентів та процентів за прострочення платежу становить: 388500,00 + 1418025,00 + 99947,21 + 27141,78 = 1933613 грн. 99 коп. Просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 28.11.2014 року в загальній сумі 1933613 грн. 99 коп., яка складається з: 388500 грн. 00 коп. - заборгованості, 1418025 грн. 00 коп. - пені за прострочення виконання зобовязань, 99947 грн. 21 коп. інфляційних витрат, 27141 грн. 78 коп. три проценти річних. А також стягнути 8420 грн. 00 коп. судового зюору. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, причин неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак на адресу суду надіслала заяву, в якій позов підтримала, з підстав зазначених в ньому, просила його задовольнити в повному обсязі та справу розгляну без її участі та участі позивача. Щодо проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлений відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України через поміщення оголошення про виклик до суду в газеті «Урядовий курєр», а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки не повідомив, а позивач та його представник подали достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов договору позики, внаслідок чого [PERSON] позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за договорам позики. Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 28.11.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів (далі Договір), згідно якого [PERSON] отримав грошові кошти в розмірі 224550 грн. 00 коп., що на момент укладення договору є еквівалентом 15000 доларів США, строком до 01.04.2015 року (а.с. 5). За домовленістю сторін позика є безпроцентною (п. 3 Договору). За прострочення виконання зобовязань позичальник виплачує пеню в розмірі 1 (одного) відсотка від простроченої суми за кожен день прострочення, а сума позики має бути виплачена з урахуванням офіційно встановленого індексу інфляції (п.10 Договору). Своїм підписом Позичальник засвідчив, що сума позики ним одержана в момент підписання договору. Крім того, 28.11.2014 року [PERSON] склав заяву, засвідчену приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON], якою підтвердив той факт, що ним у відповідності до Договору позики грошових коштів укладеного 28.11.2014 року з [PERSON] отримано суму позики в розмірі 224550 грн. 00 коп., що на момент укладання даного договору є еквівалентом 15000 доларів США, за встановленим курсом НБУ (а.с. 6). По даний час обовязку щодо повернення вищевказаних коштів відповідач не виконав. Зазначена обставина нічим не спростована. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей тогож роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Верховний Суд України при розгляді справи № 6-63 цс 13 від 18.09.2013 року, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики, зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Приймаючи рішення по справі, суд виходить з того, що згідно вимог ч. 2 ст. 1047 ЦК України зазначена розписка є належним та допустимим доказом на підтвердження укладання договору позики та його умов. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку розписки позичальника. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) . В силу дії ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач прийняті на себе зобов'язання за договорами позики щодо своєчасного повернення коштів не виконав та відповідно до розрахунку позивача допустив виникнення заборгованості в розмірі 15000 доларів США, що за офіційним курсом валют НБУ станом на 28.07.2017 року становить 388500 грн. 00 коп. Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Як видно із договору позики грошових коштів від 28.11.2014 року позика є безпроцентною, однак [PERSON] при його складанні зобовязався сплатити пеню в розмірі одного відсотка від простроченої суми заборгованості за кожен день прострочення, а сума позики має бути виплачена з урахуванням офіційно встановленого індексу інфляції (а.с. 5). Частиною 2\~ ст. 625 ЦК України\~ передбачено відповідальність за порушення грошового зобов'язання, а саме: боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідач прийняті на себе зобов'язання за договорами позики щодо своєчасного повернення коштів не виконував та відповідно до розрахунку позивача допустив виникнення заборгованості в розмірі 1933613 грн. 99 коп., що складається з: 388500 грн. 00 коп. заборгованості за договором позики; 1418025 грн. 00 коп. пені за прострочення виконання зобовязань; 24141 грн. 78 коп. 3% річних (а.с. 2-3). Подані боргові документи (тобто оригінал договору позики грошових коштів та нотаріально посвідчена заява про отримання коштів) позивачем свідчить про те, що вони відсутні у відповідача. \~ З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача боргу за неналежне виконання договору позики підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При такому вирішенні спору з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 8420 грн. 00 коп. (квитанція № 0.0.820537449.1 від 03.08.2017 року). Виходячи із викладеного на підставі ст. ст. 525, 526, 527, 530, 533, 610, 611, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України та

Outcome: approved