Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сокирянського районного суду Чернівецької області з вищевказаним позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Обґрунтовуючи позовні вимоги посилався на те, що 16.04.2019 року відповідачка позичила у нього грошові кошти в розмірі 40000 грн., які зобов`язалася повернути до 31.12.2019 року. Вказану обставину підтверджує розписка від 16.04.2019 року. На момент подання позову до суду будь-яких заходів з боку відповідачки стосовно повернення боргу не вживається, на телефонні дзвінки відповідає рідко та завжди говорить, що віддасть борг пізніше. Оскільки відповідачкою борг до 31.12.2019 року не повернуто, то у зв`язку з цим з 01.01.2020 року почалося прострочення виконання грошового зобов`язання в розумінні ст.ст. 610, 612, 614 ЦК України, тобто період нарахування 3% річних визначається з 01.01.2020 року по 01.04.2021 року, тобто за 465 днів, та становить 1499,17 грн. (40000 грн. х 3% : 365 днів х 456 = 1499,17 грн.). Також, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Зважаючи на зміст листа Верховного Суду України «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції під час розгляду судових справ» №62-97р від 03.04.1997 року, сума боргу з урахуванням індексу інфляції обраховується за період з 01.01.2020 року (включно) по 01.04.2021 року (включно), та становить: 105% (індекс інфляції за 2020 рік) х 101,3% х 101,0% х 101,7% = 109,25% (індекс інфляції за весь період прострочення). Відповідно сума боргу з урахуванням індексу інфляції становить: 40000 грн. х 109,25% = 43700 грн., а інфляційні втрати: 43700 грн. 40000 грн. = 3700 грн. Просив стягнути з [PERSON] на його користь: 40000 грн. - боргу за договором позики від 16.04.2019 року, 1499,17 грн. - 3% річних та 3700 грн. - інфляційних втрат, всього 45199,17 грн., а також понесені судові витрати. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак подав до суду заяву про проведення розгляду справи без його присутності. Позовні вимоги підтримав повністю. Відповідачка [PERSON] в судове засідання також не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що грошові кошти від позивача отримувала не в борг, а за виконану протягом одного року роботу, а саме по догляду за матір`ю позивача [PERSON] . Підстав, передбачених ч.4 ст.223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи не встановлено, у зв?язку з чим судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України, ч.1 ст.4 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Статтею 1046\~ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При цьому, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України). Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не тільки факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2017 року у справі №6-79цс14, відповідно до норм ст.ст.1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобовязанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобовязується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У контексті статей 524, 533-535, 625\~ЦК України можна зробити висновок, що грошовим є зобовязання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно долученого до матеріалів справи позивачем [PERSON] оригіналу розписки від 16.04.2019 року, судом встановлено, що 16.04.2019 року відповідачка [PERSON] отримала у борг від [PERSON] гроші у сумі 40000,00 грн. Сторони за даною борговою розпискою домовилися щодо повернення суми позики, а саме до 31.12.2019 року. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.ч.1-3 ст.545\~ЦК України прийнявши виконання зобовязання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку. З огляду на викладене, а також враховуючи наявність у позивача [PERSON] оригіналу боргової розписки від 16.04.2019 року, суд вважає доведеними обставини як щодо отримання відповідачкою [PERSON] предмету позики, так і щодо неповернення нею боргу станом на час предявлення позову до суду. На підставі ст.629\~Цивільного кодексу\~України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно статті 610\~ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Частиною першою статті 1049\~ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідачки [PERSON] , яка не виконала взяті на себе зобовязання, підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] борг за договором позики (розписка від 16.04.2019 року), який станом на час закінчення визначеного договором строку, складає 40000,00 грн. При цьому, із урахуванням вимог ч.2 ст.625 ЦК України та правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 28.03.2018 року у справі №14-10цс18, суд вважає, що з відповідачки [PERSON] , яка прострочила виконання грошового зобовязання, підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] сума боргу за договором позики від 16.04.2019 року з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 1499,17 грн. та інфляційних втрат у розмірі 3700,00 грн. за період з 01.01.2020 року (включно) по 01.04.2021 року (включно), розрахованих за вказаний період прострочення виконання зобовязання. Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 16.04.2019 року в розмірі 45199,17 грн., в тому числі: основний борг в розмірі 40000 грн.; 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 1499,17 грн., інфляційні втрати в розмірі 3700,00 грн., підлягають задоволенню. Доводи відповідачки в частині того, що грошові кошти від позивача вона отримала в якості оплати за виконану роботу по догляду за його матір`ю, суд вважає безпідставними, оскільки відповідачкою не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі в розмірі 908 грн. На підставі ст.ст. 16, 207, 524, 530, 533-535, 545, 610, 625, 626, 629, 1046-1050 ЦК України,

Outcome: approved