Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], треті особи - [PERSON], який також діє в інтересах [PERSON], [PERSON], Служба у справах дітей Подільської районної у м. Києві державної адміністрації про визначення порядку користування квартирою. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва від 10.10.2012р. позивач та відповідач є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS]. 27.08.2012р. рішенням Подільського районного суду м. Києва було вселено [PERSON] у вказану вище квартиру і зобов'язано [PERSON] не чинити перешкод у користуванні квартирою. Однак відповідач продовжує чинити перешкоди у користуванні квартирою. З метою усунення тривалого конфлікту, що існує між сторонами, позивач звернувся із цим позовом до суду і просив визначити порядок користування квартирою. Позивач до початку судового засідання подав до суду заяву, в якій позов підтримав у повному обсязі, просив розглядати справу без його участі. Відповідач у судове засідання не з'явилася про день, час та місце розгляду справи була повідомлена відповідно до вимог ЦПК України (а.с. 224). Направила до суду письмові заперечення, в яких просила відмовити у задоволенні позову, оскільки позивач з 2000 року не проживає у квартирі, не спілкується з синами, не сплачує аліменти, а також не здійснював ремонт квартири. У зв'язку з тим, що відповідач неодноразово зверталась з клопотаннями про відкладення розгляду справи, які не були підтверджені належними та допустимими доказами, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідача. Крім того, суд звертає увагу, що при повторній неявці відповідача, незалежно від причин, суд може розглядати справу за відсутності відповідача. Треті особи у судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с. 223, 225). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про задоволення позову виходячи з наступних підстав. Відповідно до ордеру на жиле приміщення [NUMBER], який 26.04.1983р. виданий члену ЖБК «Квазар-1» [PERSON], останній разом з [PERSON] та [PERSON] мали право на зайняття квартири [ADDRESS] (а.с. 12). Як вбачається з рішення Подільського районного суду м. Києва від 10.10.2012р. квартиру [ADDRESS] визнано спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6-11). Відповідно до довідки форми №3, виданою ЖБК «Квазар-1» №25 від 26.03.2012р. та №46 від 31.08.2015р. у вказаній вище квартирі зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 13, 185). З даних технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] вбачається, що вказана квартира складається з 3-х кімнат, житловою площею 43,7 кв.м., у тому числі: 1-а кімната - 15,9 кв.м.; 2-а кімната - 13,9 кв.м.; 3-я кімната - 13,9 кв.м., кухні площею 8,1 кв.м., вбиральні (сполученої) площею 0,8 кв.м., коридору площею 9,8 кв.м., ванної кімнати площею 2,0 кв.м., вбудованої шафи площею 2,1 кв.м., балконом площею 1,2 кв.м. (а.с. 19-21). З матеріалів справи також вбачається, що позивач звертався до Подільського РУГУ МВС України в м. Києві з заявою, в якій зазначив про те, що він не може потрапити до квартири, оскільки його колишня дружина [PERSON] змінила замки та не впускає до квартири. На вказану заяву позивача Подільським РУ ГУ МВС України в м. Києві було надано відповідь від 29.03.12 р. (а.с. 14) та постанову про відмову в порушенні кримінальної справи (а.с. 15-16). 08.10.13 р. державним виконавцем ДВС у подільському районі м. Києва Лісогор Л.А. було складено акт про те, що прийшовши до квартири [ADDRESS], божник [PERSON] двері відчинила, дублікат ключів стягувачу [PERSON] був наданий. Також в акті зазначено, стягувачу був наданий безперешкодний вхід до вказаної квартири (а.с. 18). Причиною спору стала відсутність між сторонами згоди, щодо володіння, користування та розпорядження квартирою, яка перебуває у спільній частковій власності сторін. Правовідносини між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна у натурі, яка відповідає його частці у праві спільної власності. Згідно з ч. 1 п. 14 Постанови Пленуму ВСУ №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною власністю чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до вимог ст. 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Також судом враховується, що задоволення вимог позивача та встановлення порядку користування спірною квартирою, не порушує житлових прав іншого співвласника, тобто відповідача [PERSON], та не позбавляє й не припиняє її права власності на належну їй частину вказаної квартири, оскільки частини квартири, належні сторонам, не перетворюються в об'єкти самостійної власності кожного з них. Суд дійшов висновку, що порядок користування спірною квартирою, який просить встановити позивач не буде суперечити житловим інтересам сторін по справі, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно ст.ст. 79, 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 243,60 грн. (а.с. 1). На підставі ст.ст. 319, 321, 358, 383 ЦК України,

Outcome: approved