Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до Семенівської сільської ради, Білгород - Дністровської районної державної адміністрації про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що після смерті [INFO] року [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS], Білгород - Дністровського району Одеської області та земельної ділянки, площею 5,79 га, що розташована на території Семенівської сільської ради Білгород - Дністровського району Одеської області та надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Однак нотаріальним чином оформити право власності на спадкове майно позивач не в змозі, оскільки за життя померлий не зареєстрував майно у встановленому чинним законодавством порядку, тому позивач був змушений звернутися до суду. Позивач у судове засідання не з'явився, про час, місце та дату судового засідання був сповіщений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник Семенівської сільської ради у судове засідання не з'явився, про час, місце та дату судового засідання сповіщався належним чином. Представник Білгород - Дністровської районної державної адміністрації у судове засідання не з'явився, про час, місце т а дату судового засідання сповіщався належним чином, однак надав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, просив суд винести законне, обґрунтоване рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з'явився, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER], яке було видано та зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород - Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області 26.07.2013 року, про що складено відповідний актовий запис за № 519. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді: - земельної ділянки, площею 5,79 га, що розташована на території Семенівської сільської ради Білгород - Дністровського району Одеської області та надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, про що свідчить державний акт на право власності на земельну ділянку від 16.04.2204 року, серії ОД № 068072, виданий на підставі розпорядження Білгород - Дністровської районної державної адміністрації від 28.11.2003 року за № 1664/2003. Кадастровий номер земельної ділянки № 5120886400:01:001:0077. - житлового будинку [ADDRESS], Білгород - Дністровського району Одеської області, який в цілому складається з:житлового будинку літ. «А», загальною площею 36,7 кв. м, житловою площею 16,8 кв. м., літньої кухні літ. «Б», літ. «В» - вбиральні, споруд № 1-4. За життя померлий [PERSON], в силу ст. 1248 ЦК України, склав заповіт від 27.06.2013 року, відповідно до якого заповідав усе майно, яке йому буде належати [PERSON], [INFO]. Даний заповіт був посвідчений секретарем Семенівської сільської ради 27.06.2013 року Казаной Н.О., та зареєстрований в реєстрі за № 32. Ч.1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак позивачу було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, оскільки померлий не зареєстрував належним чином житловий будинок, а державний акт на право власності на земельну ділянки був втрачений, що підтверджується оголошенням у газеті «Советское Приднестровье» від 14.03.2013 року за № 11 (071). Як вбачається з відповіді відділу державного земельного агентства у Білгород - Дністровському районі від 22.09.2014 року за № 03-01-14/2999, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 5,79 га, що розташована на території Семенівської сільської ради Білгород - Дністровського району Одеської області та надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 16.04.2204 року, серії ОД № 068072, виданий на підставі розпорядження Білгород - Дністровської районної державної адміністрації від 28.11.2003 року за № 1664/2003. Кадастровий номер земельної ділянки № 5120886400:01:001:0077. Також судом встановлено, що [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Семенівської сільської ради від 25.08.2011 року за №86 було видано свідоцтво про право власності не нерухоме майно від 06.10.2011 року, однак [PERSON] не зареєстрував у органах реєстраційної служби нерухоме майно, як це відповідає чинному законодавству. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з довідкою № 02-09/315 від 11.07.2014 року Семенівської сільської ради, земельна ділянка, площею 0,33 га, розташована в [ADDRESS], знаходилася у користуванні [PERSON], в тому числі - 0,25 га, для обслуговування житлового будинку та господарських будівель та 0,08 га для ведення особистого селянського господарства, однак рішення про приватизацію земельної ділянки не приймалося та державний акт на землю не видавався. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. ч.1 ст.1222 спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Інших осіб, які б мали право на обов'язкову частку у спадковому майні померлих спадкодавців відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Як зазначає ч.1, ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Частина 1, ст.1236 ЦК України наголошує, що заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому, отже навіть ті права які йому належать на праві спільної сумісної власності. Після смерті [PERSON], позивач здійснює роботи, постійно проживає в житловому будинку, сплачує платежі і збори, користується землею, що відповідності до ст. 1268 ЦК України, свідчить про прийняття спадщини. У відповідності зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину, і незалежно від часу його прийняття вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що спадкове майно дійсно належало померлому, але він не встиг належним чином оформити право власності, спадкоємець у встановлений законом шестимісячний строк звернувся до нотаріальної контори, але йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, тому суд вважає постановити рішення із задоволенням позову.

Outcome: approved