Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення суми заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач в позовній заяві посилався на те, що 15 травня 2014 року [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 250\~000 (двісті пятдесят тисяч) гривень, підтвердженням чого є власноруч написана відповідачем розписка. Згідно розписки [PERSON] повинна була повернути [PERSON] вказану суму до 15.10.2014 року. Однак у встановлений строк і до теперішнього часу зазначене зобов`язання відповідачем не виконано. У звязку з тим, що відповідач своєчасно грошові кошти не повертає, [PERSON] звертався до [PERSON] з усними та письмовими вимогами неодноразово, але відповідач лише обіцяла повернути гроші, а потім почала уникати спілкування. Небажання відповідача повернути борг змусило позивача звернутися суду. У звязку з цим позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на підставі боргової розписки грошову суму у розмірі 269261,72 гривень, в тому числі: 250\~000 гривень сума заборгованості за розпискою, 17124,74 гривень інфляційні витрати, 2136,98 гривень 3% річних. [PERSON], у свою чергу, звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності. В обґрунтування зустрічних позовних вимог [PERSON] посилалась на те, що 12.01.1994 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, про що Відділом запису актів громадянського стану Самарського району м. Дніпропетровська було зроблено відповідний актовий запис № 2 та видано свідоцтво про укладення шлюбу серії І-КИ № 262502. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 серпня 2009 року по цивільній справі № 2-1895/09 шлюб між мною та відповідачем було розірвано. За час шлюбу позивачем та відповідачем за спільні кошти було набуто майно, що є спільною сумісною власністю, а саме: автомобіль легковий універсал-В, марки Lexus, 2007 року випуску, колір чорний, реєстраційний номер [NUMBER]; квартира № 4 в житловому будинку № 5 по вул. Кольська в м. Дніпропетровськ; житловий будинок № 21 по вул. Зеленоградська в м. Дніпропетровськ. У звязку з цим [PERSON] просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок літ. А-2, житлова прибудова літ.А? -2, житлова прибудова літ. ?-2, веранда літ.а-1, загальною площею 477, 7 кв.м., житловою площею 175,4 кв.м., що розташований на земельній ділянці розміром 1000 кв.м. та знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Зеленоградська, 21. У судове засідання позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) не зявився, про час місце його проведення повідомлявся належним чином, суду надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У судовому засіданні відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) позовні вимоги позивача за первісним позовом (відповідача зустрічним позовом) не визнала, просила суд відмовити в їх задоволенні, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Вказала на те, що позовна заява позивача не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, позивач не обґрунтував свою правову позицію щодо стягнення суми заборгованості, до позовної заяви не надав копій розписок, які б підтверджували факт передачі грошових коштів. Натомість, просила суд задовольнити зустрічні позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у зустрічній позовній заяві. Вивчивши письмові докази, вивчивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що первісний позов задоволенню не підлягає, а зустрічний підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 травня 2014 року [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 250\~000 (двісті пятдесят тисяч) гривень. [PERSON] повинна була повернути [PERSON] грошові кошти у розмірі 250\~000 (двісті пятдесят тисяч) гривень до 15.10.2014 року. Однак у встановлений строк і до теперішнього часу зазначене зобов`язання відповідачем не виконано. Належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог позивачем за первісним позовом надано не було, в судовому засіданні позивачем за первісним позовом не доведено факту порушення з боку відповідача за первісним позовом законних прав позивача за первісним позовом, в тому числі, не доведено факту видачі грошових коштів у розмірі 250\~000 (двісті пятдесят тисяч) гривень та їх отримання [PERSON], враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства суд вирішує дану справу за наявними у ній доказами, яких суд вбачає недостатніми для задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування згідно із ст. 58 ЦПК України. За вказаних обставин вимоги [PERSON] відповідно до ст. 60 ЦПК України є недоведеними. Щодо зустрічного позову, суд зазначає наступне. Згідно ч. 1\~ст. 16 ЦК України, кожна особа може звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права ти інтересу. Згідно ч. 2\~ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права тощо. За\~статтею 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності до\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як встановлено в судовому засіданні, 12.01.1994 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, про що Відділом запису актів громадянського стану Самарського району м. Дніпропетровська було зроблено відповідний актовий запис № 2 та видано свідоцтво про укладення шлюбу серії І-КИ № 262502. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 серпня 2009 року по цивільній справі № 2-1895/09 шлюб між мною та відповідачем було розірвано. За час шлюбу позивачем та відповідачем за спільні кошти було набуто майно, що є спільною сумісною власністю, а саме: автомобіль легковий універсал-В, марки Lexus, 2007 року випуску, колір чорний, реєстраційний номер [NUMBER]; квартира № 4 в житловому будинку № 5 по вул. Кольська в м. Дніпропетровськ; житловий будинок № 21 по вул. Зеленоградська в м. Дніпропетровськ. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 68 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача за зустрічним позовом підлягають задоволенню в повному обсязі. На підстав викладеного та

Outcome: approved