Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до ДП «Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про відшкодування збитків у звязку з порушенням прав споживача. В позовній заяві від 13.11.2015 р. позивач посилався на те, що у квітні 2014 року він звернувся до відповідача з метою оформлення земельних правовідносин для своїх власних потреб. Для здійснення цих робіт йому запропонували провести попередню оплату. 24 квітня 2014 року та наступного дня 25 квітня 2014 року в касі відповідача він провів авансові платежі відповідно на 10000 грн. та 5000 грн. (квитанція № 61 та № 62), всього на 15000 грн. Окрім того, він надав відповідачу копію свого паспорту та коду для оформлення відповідного договору. Однак, не зважаючи на попередню оплату, відповідач не провів жодних робіт. З ним не було укладено відповідного договору, хоча, в обох квитанціях до прибуткового ордеру в підставі розрахунку є посилання на договір № 179 від 24.04.2012 р. Але жодних договорів він не підписував, і з ним ніхто не узгоджував їх умови. Його неодноразові звернення щодо невиконання вже оплачених ним робіт, відповідачем проігноровано. Відповідач не може (або не бажає) надати йому пояснення з приводу виконаних робіт, які проплачені ним на 15000 грн. Між ним та відповідачем укладено договір надання консультаційних послуг № 50 від 28 липня 2014 року. Згідно вимог даного договору, відповідач взяв на себе зобовязання надати йому консультаційні послуги з питань землеустрою. Ці дії, а точніше бездіяльність відповідача він вважає порушенням свого права та нехтуванням ряду норм чинного законодавства, що призводить до настання цивільно-правової відповідальності відповідача перед ним. З 25.04.2015 р. відповідач, отримавши готівкою 15000 грн., не провівши жодних робіт та не уклавши з ним договір та не маючи наміру (та можливості) проводити будь-які роботи, зобовязаний був негайно повернути йому кошти. І тому, всі розрахунки збитків доцільно проводити саме з 25.04.2015 р. Посилаючись на ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідач не виконав жодних робіт для його потреб та не повернув йому кошти, то з цього часу пройшло 811 днів, то розмір пені вираховується наступним шляхом: 15000 грн. х 3 % х 811 дні і становить 364950 грн. Крім цього, згідно ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів передбачених законодавством, здійснюється судом, при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди, на відшкодування якої він має на підставі ст. 23 ЦК України і яка полягає у душевних стражданнях, яких він та члени його сімї зазнали у звязку з протиправною поведінкою щодо нього та у звязку із протиправним неповерненням його майна - його грошей, яку оцінює її у розмірі 10000 грн. Просив стягнути з ДП «Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», на його користь відшкодування шкоди у зв'язку із порушенням прав споживача, яка включає: 15000 грн. суму основного боргу, 364950 грн. пені, 10000 грн. моральної шкоди, всього 389950 грн. Під час розгляду справи позивач [PERSON] подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій зазначив, що в позовній заяві від 13.11.2015 р. містяться ряд неточностей та невідповідностей, які повязані з помилковим підписанням та поданням до суду чорнового варіанту позову. У заяві про уточнення позовних вимог вказує, що у квітні 2014 року він звернувся до відповідача з метою оформлення земельних правовідносин для своїх власних потреб, а саме виготовлення технічної документації по внесенню змін в схему поділу земельних часток (паїв). Надавши всі необхідні документи, відповівши на всі запитання уповноважених працівників відповідача, йому повідомили, що загальна вартість робіт становитиме 15000 грн. Його запевнили, що робота буде зроблена в стислі строки, оскільки, всі дані вже оцифровані, і жодних складностей в розробці технічної документації не буде. Для здійснення цих робіт йому запропонували провести оплату в два етапи: попередню оплату в сумі 10000 грн., а залишок коштів необхідно було сплатити після повного завершення робіт. 24 квітня 2014 року та наступного дня 25 квітня 2014 року в касі відповідача він провів авансові платежі відповідно на 10000 грн. та остаточний розрахунок в сумі 5000 грн. (квитанція № 61 та № 62), всього на 15000 грн. Однак, 25 квітня 2014 року результати повністю проплаченої ним роботи так і не було надано. Представники відповідача запевняли його, що все вже майже готове, тільки виникли незначні нюанси технічного характеру. В подальшому неодноразові його звернення до відповідача не дали бажаних результатів. Окрім того, йому навіть не надали договір на проплачені ним роботи. Хоча, в обох квитанціях є посилання на договір № 179 від 24.04.2014 р. Відсутність договору та постійні запевняння Відповідача про те, що роботу от-от буде завершено, позбавляли мене можливості подати до суду. Вказує, що правовими підставами є те, що між сторонами було укладено договір побутового підряду, тобто спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» та § 2 «Побутовий підряд» глави 61 ЦК України. Посилаючись на норми ст.ст. 525, 526, 530, 610, 611, 846, 865 ч. 1, ст. 866, ст. 867 ч. 1, 873 ч. 2 ЦК України, ст. 1 п. 7, ч. 1, ч. 3, ч. 5 ст. 10, ст. 22 Закону Країни «Про захист прав споживачів», зазначає, що відповідачем не надано доказів, які б спростовували твердження позивача про невиконання своїх зобовязань за договором. Відсутність договору у позивача, через ніби то не підписання, є нісенітницею. На протязі майже двох років з моменту отримання коштів, відповідач жодних вимог до нього не виставляв, необхідних документів не вимагав. Як вбачається з матеріалів справи, ним, на вимогу відповідача, було сплачено аванс в сумі 10000 грн., а також, наступного дня проведено повний розрахунок ще на 5000 грн. Але, не зважаючи на повний розрахунок за замовлену його роботу, відповідач безпідставно та необґрунтовано відмовляється надати йому результати роботи. Оскільки відповідач не виконав жодних робіт для його потреб та не повернув йому кошти, і з часу повного розрахунку за замовлені та повністю проплачені ним роботи (25.04.2014 р.) до моменту написання даної заяви пройшло 640 днів. Крім повернення основного боргу в сумі 15000 грн., відповідач зобовязаний сплатити пеню за 365 днів, а саме: 15000 грн. х 3 % х 365 днів = 164250 грн. На підстав уточнених позовних вимог позивач просить стягнути з ДП «Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на його користь відшкодування шкоди у звязку із порушенням прав споживача, яка включає: 15000 грн. суму основного боргу, 164250 грн. пені, 10000 грн. моральної шкоди, всього 189250 грн. Позивач в судове засідання не зявися, однак відповідно до наявної у матеріалах справи заяви його представника, останній просить розглянути справу за його відсутності та без участі позивача, позовні вимоги підтримують. Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечили та просили відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав наведених у письмових запереченнях та додаткових поясненнях, які долучені до матеріалів справи. Зазначили, що у заяві про уточнення позовних вимог, позивач зазначає, що між ним та відповідачем було укладено договір побутового підряду, при цьому спірні правовідносини регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» та § 2. Побутовий підряд глави 61 ЦК України, однак такі доводи позивача є безпідставними та необґрунтованими. У заяві про уточнення позовних вимог позивач обґрунтовуючи свою позицію, спочатку вказує на те, що жодних договорів з відповідачем не укладав та не узгоджував їх умови. Однак, потім позивач зазначає, що між сторонами було укладено договір побутового підряду при цьому позивачем не доведено: факт того, що відносини які виникли між сторонами підпадають під регулювання норм, що стосуються договору побутового підряду; факт того, що договір, який нібито укладений між сторонами є публічним: факт того, що відповідач поширює рекламу або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, які спрямовані на укладення договорів. Наведене свідчить про те, що між сторонами не було укладено договір побутового підряду, а квитанції надані відповідачем позивачу свідчать лише про зарахування коштів на рахунок відповідача. При цьому, відповідач являється субєктом господарювання підприємством, яке здійснює господарську діяльність, з метою досягнення економічних і соціальних результатів на одержання прибутку. Відносини відповідача з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності базуються на основі договорів. Оскільки, позивач звернувся до відповідача з метою внесення змін в схему поділу земельних часток (паїв), зазначені послуги надаються за договором виготовлення технічної документації із землеустрою по внесенню змін в схеми поділу земельних часток (паїв). Виходячи з положень ЦК України та враховуючи той факт, що з вини позивача вказаний договір не було укладено та не повернуто відповідачу один примірник підписаного договору, останній не приступав до виконання робіт. Оскільки, з моменту коли позивач провів свої платежі (розміром 10000 грн. та 5000 грн. 24.04.2014 р. та 25.04.2015 р. відповідно) до моменту предявлення позову пройшло близько 565 днів, має місце пропущення строку звернення до суду з вимогою позивача про стягнення неустойки, встановленого п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України. Позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди є безпідставними, на що вказує відсутність: порушення відповідачем прав позивача, наявності такої шкоди, причинного звязку між шкодою і діяннями самого позивача, вини самого відповідача, протиправності (неправомірності) в діях відповідача, підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні подала заяву в якій просила в частині стягнення з відповідача пені відмовити у позові у звязку з пропуском строку позовної давності звернення до суду. Заслухавши пояснення представників відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. В силу ст.ст. 10, 60 ЦПК України позивач зобовязаний довести саме ті обставини, на які він посилається, а відповідно до положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність і взаємний звязок доказів в їх сукупності. Судом встановлено, що у квітні 2014 року [PERSON] звернувся до Державного підприємства «Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», яке спеціалізується на проведенні робіт із землеустрою. Між сторонами була досягнута домовленість про виготовлення технічної документації із землеустрою по внесенню змін в схеми поділу земельних часток (паїв). Договір у письмовій формі укладено не було. Згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 61 від 24 квітня 2014 року ДП «Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» від [PERSON] були прийняті грошові кошти в сумі 10000 грн., як зазначено у квитанції, на підставі договору № 179 від 24 квітня 2014 року. В подальшому, згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 62 від 25 квітня 2014 року ДП «Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» від [PERSON] були прийняті грошові кошти в сумі 5000 грн., як зазначено у квитанції, на підставі договору № 179 від 24 квітня 2014 року. Обґрунтовуючи свої вимоги згідно заяви про уточнення позовних вимог позивач вказує на те, що провівши в касі відповідача авансові платежі на загальну суму 15000 грн. згідно квитанцій № 61 та № 61, 25 квітня 2014 року результати повністю проплаченої ним роботи не було надано та в подальшому його неодноразові вимоги до відповідача не дали бажаних результатів, йому не надали договір на проплачені ним роботи. Як на правову підставі позову позивач посилається на те, що між сторонами було укладено договір побутового підряду, спірні правовідносини між сторонами регулюються Законом України «Про захист прав споживачів». Заперечуючи проти позову представник відповідача вказував, що, оскільки позивач звернувся до відповідача з метою внесення змін в схему поділу земельних часток (паїв), то зазначені послуги надаються за договором виготовлення технічної документації із землеустрою по внесенню змін в схеми поділу земельних часток (паїв), та враховуючи той факт, що з вини позивача вказаний договір не було укладено та не повернуто відповідачу один примірник підписаного договору, останній не приступав до виконання робіт. На підтвердження своїх доводів представник відповідача надав не підписаний сторонами договір на виготовлення технічної документації із землеустрою по внесенню змін в схеми поділу земельних ділянок часток (паїв) № 179 від 24 квітня 2014 року, де замовником зазначений [PERSON], а виконавцем ДП «Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою». Як вбачається з вказаного договору його предметом є зобовязання виконавця виконати з дотриманням вимог законодавства виготовлення технічної документації по внесенню змін в схему поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) в межах Худлівської сільської ради Ужгородського району (роботи), а замовника прийняти та оплатити виконанні роботи (п. 1.1). Згідно п. 1.2 договору, технічні, економічні, та інші вимоги викладені у завданні на виконання робіт, що невідємною частиною договору (додаток 1). Етапи та строки виконання робіт визначаються погодженням сторонами календарним планом виконання роботи (додаток 2) (п. 1.3). Відповідно до п. 2.1 загальна вартість робіт аз цим договором становить 15000 грн., яка визначається згідно з протоколом погодження договірної ціни на виконання робіт (додаток 3), що складається на підставі погодженого сторонами кошторису на виконання робіт (додаток 4). Розрахунки за виконувані по цьому договору виконавцем роботи здійснюються замовником у формі попередньої оплати протягом семи робочих днів з моменту підписання обома сторонами даного договору (п. 2.2). Згідно п. 2.3 замовник вносить грошові кошти в порядку та строки, визначені п. 2.2 договору, у розмірі згідно п. 2.1 договору, шляхом їх перерахування на поточний рахунок виконавця. Також представник відповідача в судовому засіданні надано не підписані сторонами додатки до вказаного договору: протокол погодження договірної ціни, календарний план, з якого вбачається строк виконання робіт з 24 квітня по 21 жовтня 2014 року, вартістю 15000 грн., кошторис. Відповідно до вимог ст.ст. 57-59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Проте, позивачем, з урахуванням наведеного, вищевказані докази та доводи відповідача не спростовано і не подано належних доказів, що відповідачем ДП «Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» йому відмовлялося надати для підпису договір № 179 від 24 квітня 2014 року та в подальшому виконати за ним роботу. Згідно ст. 865 ЦК України, на яку посилається позивач як на правову підставу своїх вимог, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Водночас, як на іншу правову підставу позивач посилається на норми Закону України «Про захист прав споживачів». Суд вважає таке посилання безпідставним, оскільки у преамбулі Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. При цьому, споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Продукція це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Робота це діяльність виконавця, результатом якої є виготовлення товару або зміна його властивостей за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Відповідно до ч. 2 ст. 631 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладення. Однак, як встановлено судом, договору між сторонами не було укладено. З урахуванням вищезазначеного, суд вважає, що до спірних правовідносин положення § 2. Побутовий підряд Глави 61 ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів» не застосовуються, та доводи позивача не заслуговують на увагу, оскільки повязані з помилковим тлумаченням норм закону. Той факт, що у якості оплати за договором № 179 від 24 квітня 2014 року від позивача були прийняті грошові кошти в сумі 15000 грн. не свідчить про укладання сторонами цього договору. Дослідивши наведені обставини справи, даючи оцінку доказам, які надали сторони, суд приходить до висновку про відсутність передбачених законодавством підстав для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з ДП «Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» відшкодування шкоди у звязку з порушенням прав споживача, а тому в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю та безпідставністю.

Outcome: dismissed