Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Державної установи «Роменська виправна колонія (№ 56)» і просить: стягнути з Державної установи «Роменська ВК (№ 56)» на його користь моральну шкоду в сумі 1000 грн., завданої йому внаслідок порушення його права на таємницю кореспонденції з Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28.09.2016 р. № 585/3576/16-ц/019787/2016, адресованої на його ім`я. В обґрунтування позову вказав, що за вироком Апеляційного суду Черкаської області від 24.03.2004 р. він засуджений до покарання у виді довічного позбавлення волі, яке відбуває в Роменські ВК-56. Відповідно ст. 31 Конституції України кожному гарантується таємниця листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції. Аналогічна норма встановлена і в ч. 1 ст. 306 ЦК України. Відбування засудженим покарання є частиною кримінального провадження. Відповідно ч.2 ст. 14 КПК України втручання у таємницю спілкування можливе лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, з метою виявлення та запобігання тяжкому чи особливо тяжкому злочину, встановлення його обставин, особи, яка вчинила злочин, якщо в інший спосіб неможливо досягти цієї мети. Частиною 4 статті 113 КВК України передбачено, що кореспонденція, яку засуджені адресують уповноваженому Верховної ради України з прав людини, Європейського суду з прав людини, а також іншим відповідним органам міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, уповноваженим особам таких міжнародних організацій, до суду та прокуророві перегляду не підлягає і надсилається за адресою протягом доби з часу її подачі. Кореспонденцію, яку засуджені одержують від зазначених органів та осіб, перегляду не підлягає. 04.10.2016 року відповідач вручив йому лист Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28.09.2016 року № 585/3576/16-ц/19787/2016 щодо повторного направлення йому копії ухвали суду від 14 вересня 2016 року, до відома. Одночасно повідомлялося, що ухвали суду від 14 вересня 2016 року щодо розгляду його клопотання про відвід судді та залишення позову без розгляду були направлені судом 15 вересня 2016 року на адресу Роменської ВК - 56, для вручення. Даний лист суду відповідач зареєстрував в Журналі обліку вхідної кореспонденції осіб, які тримаються в установі 04.10.2016 р. за № 4703 у відкритому вигляді, про що свідчить штемпель колонії з відповідним реєстраційним індексом на цьому листі. Лист суду був адресований на його ім`я. Судового рішення на перегляд його кореспонденції відповідач не має, пояснити чому вищезазначена кореспонденція не була зареєстрована в канцелярії установи в закритому вигляді і вручена йому була у відкритому вигляді відповідач пояснити відмовився. Протиправність поведінки відповідача полягає у невиконанні юридичного обов`язку, встановленого нормами права. Іншими словами протиправність у порушенні приписів правової норми, незалежно від того, знав чи не знав правопорушник про неправомірність своєї поведінки. Незаконні дії відповідача завдали йому моральної шкоди. Здійснивши перегляд кореспонденції з суду, адресованої на його ім`я, відповідач створив конфлікт між сторонами, який викликав у нього нервове потрясіння та тривалу нервову напругу, оскільки, в силу тих чи інших обставин йому доводиться звертатися в суд з позовом до відповідача про визнання дій незаконними, а тому він знаходиться у вразливому становищі, адже розкриття відповідачем кореспонденції, адресованої судом на його ім`я, може призвести до того, що вона буде прочитана, що породжує ризик того, що при нагоді працівники пенітенціарної служби можуть йому помститися. Протиправна поведінка відповідача лягла на нього психологічним тягарем, оскільки відповідач не забезпечив його тримання під вартою в умовах, які відповідають принципові поваги до людської гідності, щоб спосіб і метод виконання заходу не задавали йому стресу, душевного страждання чи мук, які перевищували б неминучий рівень страждання, властивого триманню під вартою, і щоб з огляду на практичні вимоги, його здоров`я і добробут були належним чином забезпечені. Дані обставини порушили нормальний хід його життя, призвели до відчаю та посилили його душевні страждання, що безумовно не сприяло покращенню його психологічного стану. Між протиправними діями відповідача і завданням йому моральної шкоди існує причинний зв`язок. Завдану йому шкоду, виходячи з його суб`єктивної оцінки фактичних обставин, характеру дій відповідача, а також глибини та тривалості психологічних (душевних) страждань, які виникли в результаті протиправного діяння відповідача, він оцінює в 1000 грн., які вимагає відшкодувати. Відповідач Роменська ВК № 56 надала письмові заперечення в яких просила відмовити в задоволенні позову [PERSON] В обґрунтування заперечень в позові вказано, що [PERSON] з 04 травня 2005 року відбуває покарання в державній установі «Роменська виправна колонія (№56)». Установа вела Журнал реєстрації вхідної кореспонденції, яка адресувалася самій установі та Журнал обліку вхідної кореспонденції осіб, які тримаються в установі у відповідності до Інструкції з організації перегляду кореспонденції (листування) осіб, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах, затвердженої Наказом Міністерства юстиції від 02.07.2013 № 1304/5 в межах календарного року. Відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про попереднє ув`язнення» і статей 8, 113 КВК України скарги, заяви, клопотання і листи (кореспонденція) осіб, узятих під варту, та засуджених, які відбувають покарання у виправних колоніях мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання, середнього та максимального рівня безпеки, підлягають перегляду, за винятком кореспонденції, яку засуджені чи особи, взяті під варту, адресують Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, Європейському суду з прав людини, а також іншим відповідним органам міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, уповноваженим особам таких міжнародних організацій, до суду та прокуророві чи захиснику у кримінальному провадженні, що здійснює свої повноваження відповідно до КПК України. Кореспонденція, яку засуджені та особи взяті під варту, одержують від зазначених органів та осіб, перегляду не підлягає. 4 жовтня 2016 працівниками канцелярії установи був отриманий рекомендований лист за вх. № 4703 з Роменського міськрайонного суду Сумської області за № 585/3576/16-ц/19787/2016, який зареєстровано в журналі вхідної кореспонденції. Вказаний лист був адресований [PERSON] та вручений йому 04.10.2016. Оскільки лист з Роменського міськрайонного суду Сумської області зареєстрований в Журналі обліку вхідної кореспонденції по державній установі «Роменська виправна колонія (№56)» можна стверджувати, що надходив він для установи, без помітки для [PERSON] на конверті, або помітки «особисто». Також повідомляє, що оригінал поштового конверта з Роменського міськрайонного суду Сумської області в установі не зберігався, так як згідно з п.п. 8 п.2 розділу ІІІ Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, установах і організаціях, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 № 1000/5 (діючої на той час) конверти додавалися до документів і разом з листом за вх. № 4703 був переданий позивачу. На думку відповідача, підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди відсутні, оскільки він не надав належних доказів про спричинення йому діями відповідача моральної шкоди. Зазначає, що при розподілі судових витрат між сторонами необхідно врахувати ту обставину, що державна установа «Роменська виправна колонія (№56) є державною установою і згідно затвердженого плану асигнувань загального фонду бюджету по програмі КПКВ 3601020 «Виконання покарань установами і органами Державної кримінально-виконавчої служби України» витрати на оплату судового збору не передбачено, про що надається відповідна довідка. Тому при ухваленні рішення по даній справі просить звільнити державну установу від сплати судового збору. В судовому засіданні позивач [PERSON] , який приймав участь в розгляді справи в режимі відеконференції позов підтримав і просив задоволити. Суду пояснив, що підтримує позовні вимоги та їх обґрунтування так як викладено в позовній заяві. Представник відповідача - Державної установи «Роменська виправна колонія (№ 56)», в судовому засіданні підтримала відзив на позов та зазначені обґрунтування. Суду пояснила, що вони вважають що в даному випадку суд направив кореспонденцію на адресу установи, без зазначення особисто [PERSON] Згідно довідки Державної установи «Роменська виправна колонія (№56)» від 05.03.2019 [PERSON] засуджений 24.03.2004 Апеляційним судом Черкаської області за ст.187, ч.3 ст.289, ч.1 ст.357, ч.1 ст.263, п.6 ч.2 ст.115, ч.3 ст. 15 - п.п. 1, 6 ч.2 ст. 115, ст. 70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна. З 04.05.2003 року відбуває покарання в ДУ «Роменська ВК (№56)» (а.с.7). Як вбачається з супровідного листа від 28.09.2016 року, вих. № 585/3576/16-ц/19787/2016 Роменський міськрайонний суд повторно надіслав на адресу [PERSON] ( Роменська ВК УДПтСУ в Сумській області №56) вул. Чапаєва, 19, с. Перехрестівка Роменського району копію ухвали від 14 вересня 2016 року, до відома. Одночасно повідомив, що ухвали суду від 14 вересня 2016 року щодо розгляду клопотання про відвід судді та залишення позову без розгляду були направлені судом 15 вересня 2016 року на адресу Роменської ВК УДПтСУ в Сумській області № 56, для вручення [PERSON] під розписку. Крім цього, роз`яснено, що ЦПК не передбачає обов`язкового вручення ухвали про відвід судді, вказана ухвала суду може бути надана за заявою сторони у справі. На зазначеному листі наявний штамп «РВК (№56) 4703, 04.10.2016» (а.с. 5). В журналі № 1207 обліку вхідної кореспонденції (який розпочато 06.07.16, закінчено 07.11.16) мається запис внесений 04.10.2016 за № 4703 згідно якого документ № 3576/16/19784 надійшов з міськрайсуду Ромни для відома та вручення [PERSON] (а.с. 17-18). З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення по справі № 585/3576/16-ц, номер провадження 2/585/1035/16 вбачається, що лист від 28.09.2016 з копією ухвали від 14.09.2016 за адресою вул. Чапаєва, 19, с. Перехрестівка, отриманий «за довіреністю» 04.10.2019 [PERSON] . При цьому в повідомленні адресатом вказано ВК УДПТСУ в Сумській обл., вул. Чапаєва, 19 с. Перехрестівка (а.с. 31). Наведені факти свідчать, що між сторонами виник спір про відшкодування моральної шкоди внаслідок порушення права засудженого на таємницю кореспонденції і при його вирішенні, суд застосовує норми матеріального права, на які посилаються сторони. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За приписами ст. 31 Конституції України кожному гарантується таємниця листування. Винятками можуть бути встановлені лише судом у випадках, передбачених законом, з метою запобігти злочинності чи з`ясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншим способом одержати інформацію неможливо. В ч. 1, ч.2 ст. 270 ЦК України зазначено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Цим Кодексом та іншим законом можуть бути передбачені й інші особисті немайнові права фізичної особи. Частинами 1, 2 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Частинами 3, 4 ст. 113 Кримінально-виконавчого кодексу України (з змінами та доповненнями внесеними законом від 08.04.2014 року) визначено, що кореспонденція, яку одержують і надсилають засуджені до відбування покарання у виправних колоніях мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання, середнього та максимального рівня безпеки, підлягає перегляду. Кореспонденція, яку засуджені адресують Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, Європейському суду з прав людини, а також іншим відповідним органам міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, уповноваженим особам таких міжнародних організацій, суду та прокуророві, перегляду не підлягає і надсилається за адресою протягом доби з часу її подачі. Кореспонденція, яку засуджені одержують від зазначених органів та осіб, перегляду не підлягає. Відповідно до Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Кримінально-виконавчого кодексу України щодо адаптації правового статусу засудженого до європейських стандартів», прийнятого 8.04.2014 року, яким було унесені зміни до ч.4 ст.113 КВК України було передбачено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування і доручено Кабінету Міністрів України у тримісячний строк після набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність з цим Законом та забезпечити перегляд і скасування центральним органом виконавчої влади з питань виконання покарань, іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів, що суперечать цьому Закону. Вищезазначений Закону України набрав чинності з 07.05.2014 року. Згідно п.4 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Інструкції з організації перегляду кореспонденції (листування) осіб, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах» від 02.07.2013 року № 1304/5 відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про попереднє ув`язнення» і статей 8, 113 Кримінально-виконавчого кодексу України скарги, заяви, клопотання і листи (кореспонденція) осіб, узятих під варту, та засуджених, які відбувають покарання у виправних колоніях мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання, середнього та максимального рівня безпеки, підлягають перегляду, за винятком випадків, передбачених абзацом другим цього пункту. Кореспонденція, яку засуджені чи особи, взяті під варту, адресують Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, Європейському суду з прав людини, а також іншим відповідним органам міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, уповноваженим особам таких міжнародних організацій, до суду та прокуророві чи захиснику у кримінальному провадженні, що здійснює свої повноваження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, перегляду не підлягає і надсилається за адресою протягом доби з часу її подачі. Кореспонденція, яку засуджені та особи, взяті під варту, одержують від зазначених органів та осіб, перегляду не підлягає. Частина 7 статті 130 ЦПК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачала, що якщо учасник справи перебуває під вартою або відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців, обмеження волі, арешту, повістка та інші судові документи вручаються йому під розписку адміністрацією місця утримання учасника справи, яка негайно надсилає розписку та письмові пояснення цього учасника справи до суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази зібрані у справі, оцінюючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок їх у сукупності, суд дійшов висновку, що позов не обґрунтований і задоволенню не підлягає. Такий висновок суду ґрунтується на наступному: в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази на підтвердження того, хто був зазначений на конверті, що надійшов до установи, адресатом. З огляду на те, що в рекомендованому повідомленні адресатом вказана лише Роменська ВК, можна припустити думку, що кореспонденція надійшла з суду на адресу саме установи, без зазначення, що дана кореспонденція надіслана для вручення особисто [PERSON] В той же час, через відсутність належних і допустимих доказів, щодо даної обставини, будь який висновок суду щодо цього, буде припущенням, яке не ґрунтується на досліджених судом доказах, а випливає з міркувань та припущень тієї чи іншої сторони; з огляду на попередній висновок суду, відсутні беззаперечні підстави вважати, що відповідач порушив право позивача на таємницю кореспонденції, відкривши адресовану йому кореспонденцію, оскільки неможливо беззаперечно встановити хто саме був зазначений адресатом на конверті в якому надійшла кореспонденція; з часу виникнення обставин, які на думку позивача, потягли настання моральної шкоди, до часу звернення в суд пройшло 2 роки 5 місяців, після настання даних обставин, протягом цього часу позивач неодноразово звертався до суду з питання стягнення моральної шкоди за порушення його права на таємницю кореспонденції з приводу інших аналогічних випадків, так у рішенні, на яке посилається сам позивач, підставою для настання моральної шкоди стало вручення позивачу кореспонденції 17 січня 2017 року. Тому суд вважає, що позивачем не доведено наявність моральної шкоди, станом на час його звернення до суду в даній справі, оскільки суд вважає, що в даному випадку моральна шкода нівельована прийнятими рішеннями на користь позивача з аналогічних підстав. Окремо суд відмічає, що справа, письмова кореспонденція в якій виступила підставою, для заявленого позову, розглядалася за правилами ЦПК України, який визначав, що розписка та інші судові документи вручаються особі, що бере участь у справі, адміністрацією установи, а відповідно вручення кореспонденції особі, яка перебуває під вартою і приймає участь у розгляді цивільної справи, адміністрацією установи, у відкритому вигляді ЦПК України не заборонено. В даному випадку суд вважає ЦПК України спеціальною нормою відносно КВК України, за правилами якого засуджений відбуває покарання. Позивач [PERSON] ухвалою Роменського міськрайонного суду від 18 березня 2019 року звільнений від сплати судового збору. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору, а суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, витрати зі сплати судового збору в даній справі необхідно віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed