Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернулася з позовом, вказавши що перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (далі - Відповідач) з 16 березня 2012 року. Від даного шлюбу у них [INFO] року народилася донька [PERSON]. З часу одруження сторони спільно проживали в с. Староміщина Підволочиського району, і, тимчасово у с. Березине, Тарутинського райну, Одеської області. Шлюб з Відповідачем виявився невдалим. Шлюбні відносини останнім часом між ними припинені, дитина знаходиться на повному утриманні Позивача, яка не в змозі забезпечити всіх її потреб. З огляду на вказане, просить стягувати з Відповідача у твердій грошовій формі щомісячно аліменти для належного виховання та забезпечення доньки розміром 1000 (одна тисяча) гривень до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на її (Позивача) утримання розміром 500 (п'ятсот) гривень щомісячно. Сторони в судове засідання не з'явилися. Позивач подала заяву з проханням справу слухати у її відсутності, позовні вимоги задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленими про дату і час розгляду справи, повторно не з'явився, причин неявки не повідомив. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що спір між сторонами виник з приводу стягнення аліментів в користь того з батьків, з ким проживає дитина, а також утримання дружини, чоловіком - батьком дитини, з якою проживає дитина до досягнення дитиною трьох років. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 березня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 16 березня 2012 року Староміщинською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області, актовий запис №1. Під час перебування в шлюбі у сторін [INFO] року народилася донька [PERSON], яка на даний час є малолітньою, про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане виконавчим комітетом Підволочиської селищної ради Підволочиського району Тернопільської області 26 квітня 2016 року. Відповідно до Акту обстеження матеріально-побутових умов, виданого депутатом об'єднаної громади та округу №5, затвердженого старостою №б/н, довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №203 від 31 жовтня 2016 року, Позивач проживає у с. Староміщина, Підволочиського району, в житловому будинку що належить [PERSON], разом із донькою [PERSON]; матір'ю [PERSON]; батьком [PERSON]; сестрою [PERSON]; чоловіком сестри [PERSON]; племінницею [PERSON] У власності членів сім'ї Позивача перебувають земельні ділянки розміром:0,0947 га, для ведення ОСГ - 0,60 га [PERSON]; 0,50 га - для ведення ОСГ, 1 земельний пай; 1/2 земельного паю здано в оренду ТОВ «Україна»; сім'я займається тваринництвом. Чоловік Позивача зі слів заявника з сім'єю не проживає, матеріальної допомоги не надає. Відповідно до довідки №70, виданої Підволочиським центром первинної медико-санітарної допомоги [PERSON], [INFO], знаходиться на обліку у лікаря з діагнозом «Систолічний шум». Довідка видана на підставі амбулаторної карти №2016/01. З довідки Підволочиського РУСЗН від 01 листопада 2016 року вих. №2546, вбачається, що [PERSON] знаходиться на обліку Підволочиського РУСЗН та отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні 1-єї дитини. За травень - жовтень 2016 року останній нараховано 5160 (п'ять тисяч сто шістдесят) гривень. Судом встановлено, що Відповідач разом з сім'єю не проживає, після зміни місця проживання систематичної матеріальної допомоги на утримання доньки не надавав. Таким чином, в добровільному порядку коштів на утримання дитини Відповідач не надає. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною другою ст. 181 СК України передбачено, що за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Згідно ч.2, 4 ст.84 СК України - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; таке право дружина має незалежно від того, чи вона працює і незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; таке право залишається і у разі розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 91 СК України жінка і чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею/ним їхньої дитини, відповідно до ч. 2-4 ст.84, 86, 88 СК України. Факт проживання з Позивачем дитини, що не досягла трьох років, встановлено і підтверджено актом з місця проживання. Таким чином, Позивач має право вимагати стягнення аліментів з Відповідача на утримання неповнолітньої дитини, а також на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку, і це право не залежить від її сімейного і майнового стану. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить із вимог ст.ст. 181-184 СК України, згідно яких, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, розмір аліментів може визначатися у твердій грошовій сумі, котра не може бути меншою ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років, відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» з 01 грудня становить 1355 гривень. Судом не встановлено, що Відповідач за своїм станом здоров'я чи матеріальним становищем не може виконувати своїх обов'язків з утримання неповнолітньої дитини, оскільки є молодою працездатною особою і спроможний платити кошти як на утримання дитини так і на утримання дружини, яка у зв'язку з доглядом за малолітньою дитиною не має можливості працювати і мати доходи. Враховуючи, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, розмір витрат на утримання дитини, потреби у розвитку та навчанні, виходячи з принципів розумності та справедливості, а також не можливість Позивача працювати та мати доходи по причині догляду за дитиною до трирічного віку, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково та стягувати з Відповідача щомісячно аліменти на малолітню доньку [PERSON] [INFO], в твердій грошовій сумі, у розмірі 800 (вісімсот) гривень, яка підлягає індексації відповідно до закону, щомісячно і продовжувати до досягнення дитиною повноліття, крім того стягувати аліменти на Позивача - дружину, з якою проживає дитина - в твердій грошовій сумі, у розмірі 500 (п'ятсот) гривень щомісячно і продовжувати до досягнення дитиною трирічного віку, що відповідатиме інтересам дитини і не порушуватиме права кожної із сторін. З огляду на вказане, відповідно до ст. ст. 180, 183 СК України позовні вимоги належить задовольнити частково.

Outcome: partial