Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про визнання права власності на автомобіль. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з метою купівлі автомобіля марки FORD, моделі Scorpio, реєстраційний номерний знак [NUMBER], що належить [PERSON], 28 березня 2013 року він звернувся до відповідачки [PERSON], яка діяла від імені власника на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 07 жовтня 2011 року (строк дії довіреності до 07 грудня 2013 року). Домовившись із [PERSON] про ціну та всі інші істотні умови договору купівлі-продажу, вони уклали договір від 28 березня 2013 року, за яким відповідачка, діючи як продавець, передала йому, як покупцю, у власність зазначений автомобіль, а 30 березня 2013 року [PERSON] видала йому розписку про отримання грошових коштів в сумі 16000 грн. за придбаний автомобіль. Крім того, оскільки він вважав себе власником автомобіля, він оформив страховий поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Автомобіль не був переоформлений в органах ДАІ на його ім'я з поважної причини, так як по характеру роботи він вимушений багато часу проводити за межами міста, що позбавляло його можливості розпоряджатися вільним часом, а також відсутністю на момент укладення договору із [PERSON] необхідної суми грошей. На даний час він користується автомобілем, що перебуває у його розпорядженні, проте зареєструвати право власності на автомобіль він не може, оскільки відповідачка уникає зустрічей із ним та не відповідає на телефонні дзвінки. Вважаючи, що автомобіль належить йому на праві власності, а відповідачка ніколи ніяких претензій до нього не пред'являла, гроші нею отримані у повному обсязі, тривалий час він вільно користується автомобілем, ніхто його права власності щодо правомірності володіння автомобілем не оспорює, позивач, посилаючись на положення с. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 321, 328, 392 ЦК України, просить визнати дійсним договір купівлі-продажу автомобіля укладений між ним та відповідачкою та визнати за ним право власності на цей автомобіль. Відповідачка позов визнала в повному обсязі, про що зазначила у своїй письмовій заяві на адресу суду, просить справу розглянути в її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного. Частиною 1 ст. 328 ЦК передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. В межах діючого законодавства існує спеціальний порядок купівлі-продажу транспортних засобів, що регламентується Законом України «Про дорожній рух» та постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх і типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», а вимоги про зняття арешту, накладеного в рамках примусового виконання судових рішень органами ДВС, повинні вирішуватись в межах Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до п.42 постанови КМ України від 07 вересня 1998 року № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» (з послідуючими змінами) у разі коли транспортний засіб знімається з обліку на підставі свідоцтва про спадщину, виконавчого напису нотаріуса або рішення суду, у свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті) або на копії реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію на пластиковій основі, робиться запис: «Транспортний засіб знято з обліку за спадщиною (за рішенням суду, за виконавчим написом нотаріуса)». Пунктами 7, 8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 7 вересня 1998 року, передбачено, що власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи або їх представники зобов'язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника, поданої особисто, і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу, оцінку його вартості; правомірність придбання транспортних засобів, складових частин, які мають ідентифікаційні номери, підтверджується документами, скріпленими підписом відповідної посадової особи і печаткою, виданими суб'єктами підприємницької діяльності, які реалізують транспортні засоби та видають довідки-рахунки, митними органами, судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами - виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ, а також угодами, укладеними на товарних біржах. Для реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зареєстровані в підрозділах ДАІ, крім названих документів, додається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням, передачею такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Відчуження, передача власником придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих у підрозділах ДАІ, не проводиться. Реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків. Відповідно до вимог ч.1 ст.237 , ст.244 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Відповідно до вимог ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Отже за змістом вказаних норм права, за довіреністю право власності від однієї особи до іншої не переходить. Зважаючи на дані положення законодавства, відносини, що виникли між сторонами у зв'язку з виконанням позивачем зобов'язань за відповідача в частині сплати коштів за автомобіль, суд вважає, що між сторонами не існує спору щодо передачі автомашини позивачу, оскільки відповідачем визнано такі вимоги, і тому сторони мають право на оформлення своїх відносин щодо передачі автомашини у встановленому законодавством порядку, тобто шляхом укладення відповідних угод та реєстрації транспортного засобу, а не шляхом визнання права власності на транспортний засіб за судовим рішенням. Посилання позивача у позовній заяві на ст.ст. 316, 321, 328, 392 ЦК України є безпідставними, оскільки за положеннями даних норм з позовом про визнання права власності може звернутись тільки власник майна, якщо це право не визнається іншою особою, а в даному випадку [PERSON] не є власником автомобіля. На підставі наведеного, ст. ст. 237, 244, 316, 328, 334,392 ЦК України, ст. 34 Закону України «Про дорожній рух», п.п. 4, 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. №1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів»,

Outcome: dismissed