Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом в якому просить: - встановити факт того, що він, [PERSON] , (по свідоцтву про народження від 29 травня 1950 року, виданого селищною радою с.Сморшки, Антонінського району, Камянець-Подільської області значиться як « [PERSON] ») [INFO] є рідним братом [PERSON] , померлої [INFO] ; - визначити йому, [PERSON] , додатковий строк два місяці для прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] , померлої [INFO] ; - визнати за ним, [PERSON] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на 1/5 частку квартири [ADDRESS] , житловою площею - 29,3 кв.м, загальною площею - 44,7 кв.м. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] померла його рідна сестра [PERSON] , [INFO] , яка проживала та була зареєстрована в Одеському геріатричному будинку-інтернаті, за адресою: [ADDRESS] . На день її смерті залишилось спадкове майно у вигляді 1/5 частки квартири [ADDRESS] . Спадкодавець на випадок своєї смерті заповіт не залишала. Спадкоємці першої черги відсутні. Позивач є єдиним спадкоємцем другої черги. З метою оформлення спадщини позивач звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Нікітюк О.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті сестри [PERSON] , але в листі нотаріусом йому було роз`яснено, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , неможливо через те, що пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини та не подані документи, що підтверджують факт родинних відносин зі спадкодавцем, а саме прізвище позивача в паспорті вказано « [PERSON] », а в свідоцтві про народження значиться « [PERSON] », прізвище покійної у паспорті та свідоцтві значиться « [PERSON] », у зв`язку з чим рекомендовано звернутись до суду та в судовому порядку визнати право на спадщину. Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій просить справу розглянути без його участі, підтримує викладені в заяві обставини та просить задовольнити заявлені вимоги (а.с.33). Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав, але надав заяву в якій просить справу розглянути без його участі, проти задоволення позову не заперечує (а.с.43). Треті особи в судове засідання не з`явились, пояснення на позов не надали, але надали заяви в яких просять справу розглянути без їх участі, проти задоволення позову не заперечують (а.с.47,51). Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4\~ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом не встановлено підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] у віці 87 років померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21 серпня 2018 р. (а.с.9). Спадкодавець на день смерті проживала та була зареєстрована в Одеському геріатричному будинку-інтернаті, за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Одеського геріатричного будинку-інтернату за №461 від 23.07.2018 р. (а.с.10). На день смерті спадкодавцю [PERSON] , згідно свідоцтва про право власності на житло від 21 липня 2005 року належала 1/5 частка квартири [ADDRESS] , житловою площею - 29,3 кв.м, загальною площею - 44,7 кв.м, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 21 липня 2005 р., виданим Виконавчим комітетом Іллічівської міської ради (а.с.11), технічним паспортом на кв. [ADDRESS] (а.с.12-13). Згідно довідки про склад зареєстрованих у житловому приміщенні за №05-7098 від 19.08.2020 року, виданої відділом реєстрації осіб ВК Чорноморської міської ради [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 04.03.1998 по 16.06.2004 (а.с.17). Згідно Інформаційної довідки із Спадкового реєстру за №61374001 від 20.08.2020 р. інформація, щодо відкриття спадкової справи після смерті [PERSON] відсутня (а.с.20). Згідно відповіді на адвокатський запит, наданої Одеським геріатричним будинком інтернатом за №325 від 03.09.2020 року [PERSON] будь-які договори з будинком-інтернатом не укладала (а.с.22). Згідно листа приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Нікітюк О.М. за №161/01-16 від 20.08.2020 р. позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] було відмовлено, через пропущення строку для прийняття спадщини, та відсутність доказів родинних зв`язків, і було рекомендовано звернутись до суду з позовом про визнання за собою права власності на спадкове майно (а.с.18). Відповідно до п.24\~Постанови №7 Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», встановлено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Крім того, суд враховує норми Європейського законодавства по правам людини, в якому зазначено, що згідно зі стандартом, розробленим у практиці ЄСПЛ на підставі висновків у його рішеннях, для встановлення відповідності певного заходу принципу правомірності позбавлення володіння слід проаналізувати три критерії: 1) чи є такий захід правомірним (передбачається національним законодавством); 2) чи має позбавлення власності суспільний (громадський) інтерес; 3) чи є такий захід пропорційним поставленій меті (забезпечує справедливу рівновагу між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини). Якщо хоча б одного із зазначених критеріїв не буде дотримано, то ЄСПЛ констатує порушення державою ст.1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до третього критерію, уніфікований підхід ЄСПЛ до оцінки вимог, закріплених у ст.1 Першого протоколу до Конвенції, ґрунтується також на критерії «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право власності, та інтересами особи, яка так чи інше страждає від такого втручання (рішення від 23.09.1982 року справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції»). Зазначений критерій передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між поставленою метою та засобами, які використовуються для її досягнення. ЄСПЛ вважає, що будь - яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення у справі «Трегубенко проти України»). Питання про те, чи буде досягнута справедлива рівновага між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав особи, має значення лише при умові, що таке втручання відповідає вимогам закону і не є безпідставним. Суд враховує, що наслідки пропущення позивачем строку для прийняття спадщини будуть не пропорційними, оскільки вони втратять право на успадкування майна, яке залишилося після смерті спадкодавця. І спочатку смерть близької людини, а потім і втрата спадкового майна будуть для нього занадто надмірним тягарем нерозмірним з її діями, і при цьому буде порушено «баланс» між інтересами держави та фізичної особи. Крім цього, як посилається позивач, причини по яким був пропущений строк для прийняття спадщини є поважними, оскільки позивач був неналежно проконсультований про свої права, щодо прийняття спадщини, через що не своєчасно звернувся до нотаріуса. Крім того, інші особи з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися, а тому позивач є єдиним спадкоємцем до майна померлого та визначення додаткового строку для прийняття спадщини ніяким чином не порушує спадкові права інших осіб. Через встановлені судом обставини, які суд визнає поважними, позивач був позбавлений можливості вчасно звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини через обставини, які зазначені вище. Ці причини, на думку суду, пов`язані з об`єктивними та істотними труднощами спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до ч.1 ст.1220 Цивільного кодексу спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ст.1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1272 Цивільного кодексу України суд, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин може визначити додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. У відповідності до ч.3\~ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Зібрані по справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи, а також з урахуванням норм Європейського законодавства по правам людини, дозволяють задовольнити позовну вимогу на тій підставі, що, на думку суду, позивач пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин і має право на становлення йому додаткового строку для прийняття спадщини. Стосовно позовної вимоги, щодо встановити факту того, що [PERSON] , (по Свідоцтву про народження від 29 травня 1950 року виданого Селищною радою с.Сморшки, Антонінського району, Камянець-Подільської області значиться, як « [PERSON] ») [INFO] є рідним братом [PERSON] , померлої [INFO] , суд вважає вказати наступне. Відповідно до п.1 ч.1 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені юридичні факти, якими підтверджується факт родинних відносин між фізичними особами. Згідно п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Так, згідно свідоцтва про народження спадкодавця, [PERSON] , серії [NUMBER] від 21.03.1961р., її прізвище значиться, як [PERSON] (а.с.15). Згідно свідоцтва про народження позивача, [PERSON] , від 29.05.1950 року, його прізвище у свідоцтві вказано, як « [PERSON] » (а.с.16). Згідно свідоцтв про народження спадкодавця [PERSON] і спадкоємця [PERSON] в графі батьки вказано одних і тих же батьків: мати [PERSON] , батько [PERSON] . \~ \~ \~ \~Спадкодавець [PERSON] і спадкоємець [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] , де покійна [PERSON] проживала і була зареєстрована з 04.03.1998 року по 16.06.2004 року, що підтверджується довідкою про склад зареєстрованих у житловому приміщенні №15-7098 від 19.08.2020 року (а.с.17). \~ \~ \~ \~Крім того факт родинних відносин між [PERSON] та його сестрою [PERSON] підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] (а.с.36,39). Відповідно до п.1 ч.1 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені юридичні факти, якими підтверджується факт родинних відносин між фізичними особами. З врахуванням викладеного у суду є всі достатні підстави задовольнити вимогу позивача, щодо встановлення факту родинних відносин між позивачем та спадкодавцем. Стосовно позовних вимог позивача в частині визнання права власності на спадкове майно, яке належить [PERSON] , померлій [INFO] , а саме на 1/5 частку квартири [ADDRESS] , суд вважає вказати наступне. Оскільки нотаріус вже відмовила позивачу у видачі свідоцтва про прийняття спадщини з підстав того, що він пропустив строк для прийняття спадщини, суд вважає за необхідне розглянути позивні вимоги про визнання права власності по суті, тому що визначення додаткового строку не захистить права позивача і йому необхідне буде все ж таки звертатись до суду з вимогами про визнання права власності. При цьому, суд враховує, що згідно ст.5 ЦПК України суд відповідно до викладеної в позові вимоги особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Таким чином, суд вважає можливим застосувати захист порушеного права позивача шляхом визнання за ним права власності на спадкове майно. Таке рішення, на думку суду, буде відповідати не тільки принципу законності, а і справедливості. Відповідно до\~\~ч.1\~ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися\~\~до суду\~\~за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Одним з таких способів є визнання права, в тому числі і права власності. Стаття 4 ЦПК України\~передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст.41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатись своєю власністю. Право власності є непорушним. Згідно ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або законом. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Відповідно до ч.5\~ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Суд враховує, що в Постанові №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» в п.5 вказано, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК України) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК України). А в п.6 цього ж Пленуму прописано, що «Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята\~статті 1268 ЦК України), проте, право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим, суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). При таких обставинах, суд дійшов висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, не суперечать закону і не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved