Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-13 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , треті особи, які на заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON] , [PERSON] , про усунення перешкод в користуванні житлом та вселення. Позов обґрунтовує тим, що йому, відповідачу [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 03.02.1998р. виданого Придніпровським районним виконавчим комітетом. Між ним та відповідачем постійно виникають сварки з приводу того, що відповідач, його колишня дружина, перешкоджає йому користуватися квартирою та відмовляється надавати йому доступ до належної йому на праві спільної сумісної власності квартири [ADDRESS] та постійно змінює замки на вхідних дверях в квартиру. З приводу даного факту, позивач звертався до Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області. Проте, за результатами його звернення від 07.01.2020 відділом поліції було зазначено, що в даних діях відсутні будь-які ознаки кримінального та адміністративного правопорушення, а в ситуації яка склалася вбачаються ознаки цивільно-правового характеру, тому позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди йому в користуванні квартирою [ADDRESS] , усунути такі перешкоди шляхом його вселення у зазначену квартиру та зобов`язати відповідача надати йому комплект ключів від даної квартири. Ухвалою суду від 08 квітня 2020 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Призначено підготовчий розгляд справи. 02.07.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. З даного відзиву вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідач у спірній квартирі не мешкає понад вісім років, не здійснював утримання та облаштування вказаного житла, а також у приватній власності також має житловий будинок [ADDRESS] . За наявною інформацією родичів, [PERSON] проживав у вказаному будинку протягом останніх восьми років, тобто він є особою, яка забезпечена житлом та постійним місцем проживання. Ухвалою суду від 02.07.2020 підготовче провадження у справі закрито. Призначено справу до розгляду по суті позовних вимог. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились. Проте, представник позивача адвокат Манзар Т.В. надала суду письмову заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача. Просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явились. Про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені. Причину неявки суду не повідомили. Треті особи: [PERSON] , [PERSON] також не з`явились в судове засідання. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися, причину неявки суду не повідомили. На підставі ст. 223 ЦПК України, судом вирішено проводити розгляд справи за відсутності учасників судового розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 03.02.1998 року виданого Придніпровським районним виконавчим комітетом квартира №143, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 78). Зазначене також підтверджується довідкою №11328 о від 10 березня 2020 року виданою КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» (а.с. 8). Позивач вказує, що відповідач [PERSON] перешкоджає йому в користуванні квартирою (замінює замки від вхідних дверей) та відмовляється надавати йому доступ до неї. З даного приводу він звертався до Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області. Проте, довідкою про результати розгляду його звернення від 07.01.2020, затвердженою т.в.о. начальником Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області, йому повідомлено, що в даних подіях відсутні будь-які ознаки кримінального та адміністративного правопорушення, а в ситуації яка склалася вбачаються ознаки цивільно-правового характеру (а.с. 7). Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач вказує, що згідно акту опитування сусідів від 22.03.2020 [PERSON] протягом останніх восьми років у спірній квартирі не проживав (а.с. 113). Крім того, відповідач посилається на те, що позивач має у власності житловий будинок [ADDRESS] , на підтвердження чого надає суду копію технічного паспорту на житловий будинок садибного типу (а.с. 112) Проте, суд не може прийняти до уваги надані відповідачем докази, оскільки вони не відповідають вимогам ст. 77 ЦПК України та не позбавляють позивача права користування спірною квартирою, яка належить йому на праві спільної сумісної власності. Отже, судом встановлено, що між сторонами існує спір щодо користування позивачем спірною квартирою, яка належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. ст. 1, 9 ЖК УРСР кожен має право на житло. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР, а також ст. Протоколу N 1 до неї передбачають право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватись своїм майном, не допускаючи позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Положеннями статті 321 ЦК України встановлено принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Здійснення права спільної часткової власності передбачено положеннями статті 358 ЦК України, за якими право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. При цьому власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). Судом встановив, що позивач неодноразово намагався потрапити до свого житла, однак не зміг, у зв`язку із тим, що [PERSON] поміняла замки на вхідних дверях спірного житлового приміщення, тим самим йому чиняться перешкоди у користуванні квартирою. Згідно із статтею 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Враховуючи викладене та на підставі наданих доказів, встановивши факти позбавлення позивача використовувати права співвласника спірного жилого приміщення, що відповідно до норм статей 386, 391 ЦК України є підставою для усунення порушень прав [PERSON] , як співвласника та наявності перешкод у здійсненні ним свого права користування спільним майном, суд доходить висновку про часткове задоволення позову шляхом зобов`язання відповідача [PERSON] не чинити перешкоди позивачу [PERSON] у користуванні своєю власністю, а саме: ј частиною квартири [ADDRESS] , шляхом надання вільного доступу до квартири та передачі [PERSON] ключів від неї. При цьому, також відповідачем неспростовні доводи позивача щодо наявності створених нею перешкод для доступу до належного йому житла, що також є достатніми підставами для часткового задоволення позову. Щодо розподілу судових витрат, то слід зазначити, оскільки позивач на підставі ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати в розмірі 840,80грн. слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави. На підставі наведеного,

Outcome: partial