Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

[PERSON] до Лисичанського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про надання дозволу на тимчасові виїзди за межі України за кордон та повернення до України без дозволу батька у супроводі матері, третя особа - Орган опіки та піклування Лисичанської міської ради, в якому вказано, що з 27.11.2010 року по 09.03.2016 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON]. Вони проживали однією сім'єю до 31.12.2013 року після чого припинили подружнє життя. Шлюб розірвано на підставі рішення Лисичанського міського суду від 09.03.2016 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу донька залишилась проживати із позивачем. Вона із дитиною проживає за адресою [ADDRESS]. Вона матеріально утримую та належним чином піклуюсь про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З 31.12.2013 року відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає. Більш того, відповідач безпідставно чинить перешкоди у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Зокрема, відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд малолітньої [PERSON] за кордон для відпочинку та оздоровлення останньої. Водночас, донька часто хворіє застудними захворюваннями, для лікування та профілактики яких, за рекомендаціями лікарів, необхідне періодичне перебування дитини на морі. Крім того, виїзд дитини за кордон вочевидь сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. Незважаючи, на це, відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не надводить. Вважає, що така позиція колишнього чоловіка і батька неповнолітньої доньки шкодить її інтересам та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток її особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. Враховуючи вищевикладене, після уточнення позовних вимог просила суд надати [PERSON] дозвіл на виїзд [PERSON], [INFO] до Росії з метою лікування та оздоровлення без дозволу батька дитини [PERSON] до досягнення [PERSON] 16 років, тобто до [INFO] та дозволити [PERSON] без згоди батька [PERSON] оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої [PERSON], [INFO] за межі України до досягнення нею 16 років, тобто до [INFO]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, до суду надала письмову заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позов підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи - Орган опіки та піклування Лисичанської міської ради - Кокорєва Ю.С., в судове засідання не з'явилась,про день, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, до суду надала письмову заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. У підп. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Відповідно до Постанови КМУ «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до Постанови КМУ «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення» від 31 березня 1995 року № 231, оформлення паспорта / проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Для дітей віком від 14 до 18 років у заяві зазначається відсутність обставин, що обмежують згідно із законодавством право їх виїзду за кордон. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду громадянина, який не досяг 16-річного віку за кордон, а лише встановлено певний порядок його виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. В судовому засіданні було встановлено, що згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 28.04.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Алчевського міського управління юстиції Луганської області, [INFO] народилась [PERSON], батьком якої записаний [PERSON], а матір'ю [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис № 345. Згідно з рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 09.03.2016 р. розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]), який був зареєстрований 27.11.2010 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Алчевського міського управління юстиції у Луганській області, про що було зроблено актовий запис №680. Згідно з рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 25.04.2016 р. справа №2/415/724/16 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] в розмірі 450 щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 30 березня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з випискою епікризу із історії хвороби №6228 [PERSON], [INFO] знаходилась на лікування з 30.11.2015 по 04.12.2015 р. із діагнозом обструктивний бронхіт, рецидивуюче протікання, період загострення. Таким чином, оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон та виготовлення проїзних документів, враховуючи інтереси дитини, яка має конституційне право вільно залишити територію України, а відсутність письмової згоди батька позбавляє її цих прав, суд вважає, що виїзд неповнолітньої [PERSON] за кордон України буде здійснений в інтересах дитини, буде сприяти її всебічному розвитку і не буде суперечити діючому законодавству. Проте суд врахує, що позивачем зазначено в яку конкретно країну світу необхідно виїзд дитини, мету такого виїзду, але не зазначено конкретного періоду такого виїзду, оскільки просить виїзд до досягнення [PERSON] 16 років, тобто до [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Отже, у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 303, 315 ЦПК України суд враховуючи визначені ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» можливості ухвалення судом рішення на разовий виїзд без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, крім того, не порушуючи рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини, батько якої не позбавлений батьківських прав і має можливість брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, в результаті чого, суд дійшов висновку, про часткове задоволення позовних вимог, і надати право на разовий виїзд дитини без згоди батька до Росії з метою лікування та оздоровлення лише на період такого лікування та оздоровлення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.03.2016 року по справі № 6-33303ск15. За таких обставин, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково та надати [PERSON] дозвіл на виготовлення проїзних документів для виїзду за межі України неповнолітньої доньки [PERSON] без згоди батька [PERSON] та дозволити неповнолітній [PERSON], виїзд за кордон України за відсутності згоди її батька [PERSON] з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дитиною 16 років у супроводі матері - [PERSON].

Outcome: partial