Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами позики. Позовні вимоги мотивує тим, що 24.02.2013 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого останній отримав кошти в сумі 34000 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 26.12.2013 року. Про отримання коштів [PERSON] свідчить його розписка, засвідчена підписом. В порушення умов договору відповідачем позичені кошти не повернуті. Сума заборгованості за даним договором станом на 26.12.2016 року, відповідно до курсу НБУ, складає 893070,04 грн. Просить суд стягнути з відповідача на його користь борг в сумі 34 000 дол. США, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 6890 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, згідно поданої до суду заяви позовні вимоги підтримує та просить розгляд справи проводити у його відсутності. Щодо постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.02.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] отримав у борг в [PERSON] кошти в сумі 34 000 доларів США, що еквівалентно 277 000 грн. з терміном повернення до 26.12.2013 року. Факт отримання коштів підтверджується розпискою, власноручно написаною [PERSON] (а.с.4). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник свої зобов'язання не виконав, борг не повернув, про що свідчить наявний у позивача оригінал зазначеного договору (розписки). Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим до виконання сторонами. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, в такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, яка згідно із ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами. Станом на 26.12.2016 року, тобто на момент звернення позивача до суду, офіційний курс НБУ становив: 100 доларів США = 2626,6766 грн. (а.с.5). Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України. Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що розрахунок заборгованості проводиться судом з врахуванням курсу долара США до національної валюти України станом на момент звернення позивача до суду з даним позовом, оскільки законом визначений порядок проведення такого розрахунку лише на момент звернення до суду, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з [PERSON] заборгованості за розпискою про одержання коштів від 24.02.2013 року в розмірі 893070,04 грн. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial