Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовом до [PERSON], третя особа Жовтневий відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, посилаючись на те , що відповідачка діючи всупереч інтересам дитини, відмовляється отримувати аліменти , які направляються щом поштовими переказами , про вказані обставини свідчить відповідь Харківської дирекції державного підприємства поштового зв*язку «Укрпошта» від06.03.2015 року,зі змісту якого вбачається що ним по декілька разів кожного місяця направлялися на ім.*я [PERSON] поштові перекази , але остання не з*являлася до відділення для їх отримання. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов та просив його задовольнити. Представник відповідачки в судовому засіданні позов не визнав та надав до суду заперечення,з яких вбачається , що відповідач ухилявся від сплати аліментів на утримання дитини. Відповідачка та її рідні ніколи не відмовлялись від отримання грошових переказів. Позивач постійно скоював протиправні дії по відношенню до [PERSON] та членів її родини. Представник в судове засідання не з*явився , просив розглянути справу за її відсутності , надавши свої пояснення по стягуванню аліментів та встановлення заборгованості по ним. Суд , вислухавши пояснення представників сторін , допитавши свідків , дослідивши матеріали справи , прийшов до наступного. Відповідно до вимог ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається , як на підставу своїх вимог або заперечень , крім випадків , встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено : Сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 11.07.2003 року в міському відділі реєстрації актів громадянського стану № 1 Харківського обласного управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 909. Від сумісного проживання мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. У вересні 2005 року між ними були припинені шлюбно-сімейні стосунки, з того часу вони спільного господарства не ведуть, мешкають окремо. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.12.2006 року шлюб між сторонами було розірвано. На підставі вказаного рішення 06.02.2007 року Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 57 і видано свідоцтво про розірвання шлюбу. Після припинення шлюбно-сімейних стосунків дитина залишилась проживати разом з відповідачкою. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.05.2006 року була затверджена мирова угода, згідно якої позивач зобов'язався щомісячно сплачувати [PERSON], аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 500 грн. щомісяця, починаючи з 21.03.2006 року й до досягнення дитиною повноліття. В березні 2015 року позивач отримав розрахунок заборгованості по аліментам, зроблений державним виконавцем Жовтневого ВДВС Харківського міського управління юстиції Міньковою В.В., відповідно до якого заборгованість по аліментам за період з 16.02.2012 року по 01.03.2015 року складає 18 232 грн. 14 коп. Позивач вважає вказану державним виконавцем заборгованість по аліментам безпідставною та такою, що виникла не з його вини, а внаслідок невчасного пред'явлення відповідачкою виконавчого листа до виконання, виходячи з наступного. Суд вважає , що підстав для задоволення позову не мається. Відповідно до ч.З ст. 197 СК України, суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо вона виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти. З розрахунку державного виконавця Жовтневого ВДВС ХМУЮ від 18.02.2015 року вбачається, що виконавчий лист № 2-3151/2006 був виданий Дзержинським районним судом м.Харкова 12.02.2015 року. На цей час стосунки між сторонами вкрай напружені, конфлікт між подружжям [PERSON] та [PERSON]існує. З матеріалів справи вбачається що на протязі тривалого часу , як досудовим слідством , так і судом неодноразово за скаргами [PERSON] та [PERSON] вирішувалися питання щодо порушення кримінальних проваджень по факту виникнення сварок між сторонами. Представник відповідачки пояснив , що [PERSON] тривалий час не наважувалась вимагати від позивача виконання умов мирової у годи від 24.05.2006 року , бо боялась насильства зі сторони позивача та заподіяння шкоди її життю та здоров*ю , а також життю та здоров*ю її родини. Але, у наслідок суттєвого погіршення матеріального становища , викликаного загально суспільними подіями , у лютому 2014 року все ж таки була вимушена звернутися до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості зі сплати аліментів. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 02.10.2014 року суд відмовив [PERSON] у задоволенні позову. Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 09 грудня 2014 року заочне рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 02.10.2014 року залишено без змін. Постановою від 18.02.2015 року державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Мінькової В.В. відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2-3151/2006 від 12.02.2015 року про стягнення з позивача на користь [PERSON] грошових коштів на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі 500 грн. В судовому засіданні 01.12.2015 року представник позивача підтримала позовні вимоги та зазначила , що позивач не спілкується з родиною сина, бо був там побитий , а тому виконував свої обов*язки з утримання дитини шляхом надсилання поштових переказів. Окрім того посилалась на заочне рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 02.10.2014 року ,яке залишено чинним Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 05.12.2014 року , яким [PERSON] до [PERSON] відмовлено у задоволенні позову про стягнення заборгованості зі сплати аліментів. Окрім того, посилалась України Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.07.2015 року. Але , слід зазначити , що жодне з цих судових рішень не встановлює відсутність заборгованості [PERSON] по сплаті аліментів , як й не звільняє від сплати аліментів. Що стосується відповіді на адвокатський запит [PERSON] , складений «Укрпоштой» від 06.03.2015 року за №07-13-528. На ім*я [PERSON] за адресою 6 [ADDRESS] від [PERSON]( [ADDRESS]) в надходженні значаться поштові перекази ( за 10.02.2014 р,14.02.2014 р,24.02.2014 р,05.03.2014 р,15.03.2014 р,17.03.2014 р,22.03.2014 р , 26.03.2014 р, 31.03.2014 р, 07.04.2014 р, 22.04.2014 р,24.04.2014 р,30.04.2014 р, 03.05.2014 р,12.05.2014 р,15.07.2014 р,08.08.2014 р,12.08.2014 р,28.08.2014 р,18.09.2014 р,23.09.2014 р,30.09.2014 р,08.10.2014 р,15.10.2014 р,28.10.2014 р,03.11.2014 р, 20.11.2014 ,12.11.2014 р, 17.11.2014 р, 20.11.2014 р 24.11.2014 р), які не були виплачені адресату та за закінченням терміну зберігання були повернуті на зворотну адресу до відділення поштового зв*язку Харків,64 та виплачені відправнику. З цієї відповіді не вбачається , що відповідачка або її рідні відмовились від отримання поштового переказу За змістом цієї відповіді вбачається , що усі перекази повертались відповідачеві( а.с.11-18) Допитані свідки [PERSON],[PERSON],[PERSON] повідомили суд що ніхто з них не отримував поштових переказів і ніхто не відмовлявся від їх отримання. Позивач не сплачує аліменти на утримання дитини , в її вихованні не приймає участі. Тільки в січні 2016 р відповідачка отримала від позивача 3500 грн , але не зрозуміло це аліменти , або заборгованість по аліментам. Відповідачка раніше не зверталася з виконавчим листом до виконавчої служби , бо боялася позивача , бо він ставився до неї дуже агресивно та погрожував їй та її рідним. Суд вважає , що позивач мав можливість звернутися до державного виконавця і вирішити питання з приводу поштових переказів,які повертаються відповідною особою. Але [PERSON] не звертався до державного виконавця з заявою про неотримання відповідачкою поштових платежів на утримання дитини..Також він мав можливість відкрити рахунок у банківській установі і перераховувати аліментні платежі. З наданих до суду судових рішень ,ухвал , вбачається що між сторонами виникли погані стосунки , конфліктні ситуації до теперішнього часу не врегульовані. Але, обов*язок батька з утримання свого сина ніхто не знімав. Відповідно до ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод»Протоколу 7 до Конвенції- кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов *язками цивільного характеру , що виникають зі вступу у шлюб , перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів , що є необхідними в інтересах дітей. Згідно ст..180 СК України батьки зобов*язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст..187 СК України один із батьків може подати заяву за місцем роботи , місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати , пенсії,стипендії у розмірі та на строк , які визначені у цій заяві. Таким чином , позивач [PERSON] хоча і намагався приймати участь у матеріальному забезпеченні своєї дитини , посилаючись на поштові перекази ,(сума даних грошових переказів значно менше , ніж зазначено в ухвалі суду) , які не дійшли до адресату ,однак не довів своїх дій до кінця. Позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та не обґрунтованими та таким що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed