Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.04.2019 року [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Volkswagen», р.н. [NUMBER] , в м. Луцьку, вул. Яровиця, 3, скоїв ДТП, внаслідок якого завдав пошкоджень автомобілю марки «Skoda», р.н. [NUMBER] , яким на момент ДТП керував позивач. [PERSON] у вказаній ДТП підтверджена постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.06.2019 року. Розмір матеріального збитку визначений висновком суб`єкта оціночної діяльності. Попередньо позивач звернувся до страхової компанії, де було застраховано автомобіль винуватця ДТП. Однак, у виплаті страхового відшкодування було відмовлено з посиланням на те, що на час скоєння ДТП винний водій був в судовому порядку позбавлений права керування ТЗ, що свідчить про неправомірність володіння ним забезпеченим транспортним засобом та позбавляє обов`язку страховика здійснювати страхове відшкодування. Крім того, вказує, що внаслідок вечірньої ДТП позивачем отримано психологічний стрес через пошкодження авто та необхідність доводити як вину винуватця щодо завданих збитків, так і необхідність затратити значний час на ремонтні роботи по відновленню авто, вирішення питання щодо проведення оцінки отриманих збитків, підготовки до судового процесу з метою відшкодування отриманої шкоди, неможливістю тривалого часу користуватись своїм авто, що спричинило глибокі фізичні та душевні переживання. Водночас, посилаючись на те, що на момент вчинення ДТП [PERSON] не мав права володіти транспортним засобом, крім того, згідно ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.07.2016 року до нього було застосовано примусові заходи медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку; в провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області перебуває справа про визнання [PERSON] недієздатним, встановлення над ним опіки та призначення опікуна у зв`язку з стійкими психічними розладами здоров`я, позивач вважає, що на підставі п.4 ст.1187 ЦК України шкода повинна відшкодовуватись солідарно, як особою, яка завдала шкоду [PERSON] , так і його матір`ю [PERSON] , яка є власником автомобіля та своєю недбалістю сприяла неправомірному заволодінню транспортним засобом. Відповідачі відмовились добровільно відшкодувати завдані. Посилаючись на зазначені обставини, просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на його користь 26\~099, 33 грн. матеріальних збитків та 25\~000, 00 грн. моральної шкоди, а також солідарно відшкодувати понесені витрати зі сплати судового збору та 3\~000, 00 грн. витрат на правову допомогу. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, просив задовольнити в повному обсязі. Крім того, просив стягнути понесені позивачем витрати на правову допомогу в сумі 6\~000, 00 грн. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув. В минулому судовому засіданні позов в частині стягнення з нього матеріальних збитків визнав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, хоча належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи, заяв та клопотань на адресу суду не подавала. За погодженням представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних підстав. Відповідно до постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.06.2019 року у справі № 161/6800/19 за вчинення 05.04.2019 року по вул. Яровиця, 3, дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.7). З вказаної постанови суду, а також, протоколу про адміністративне правопорушення серії [NUMBER] від 06.04.2019 року та схеми місця ДТП, які слугували доказами по справі про адміністративне правопорушення № 161/6800/19 вбачається, що 05.04.2019 року о 23.50 год. [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Volkswagen», р.н. [NUMBER] в м. Луцьку по вул. Яровиця, 3, не врахував дорожньої обстановки, не впорався з керуванням в результаті чого виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв наїзд на автомобіль марки «Skoda», р.н. [NUMBER] , чим порушив вимоги п. 11.3, 11.4 Правил дорожнього руху України. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Власником т/з «Skoda» р.н. [NUMBER] є [PERSON] , в момент вчинення ДТП автомобілем керував [PERSON] (позивач у справі). Власником т/з «Volkswagen», р.н. [NUMBER] , є [PERSON] (а.с.7-9). Отже,\~вина [PERSON] \~у спричиненні\~матеріальних збитків\~транспортному засобу\~«Skoda»\~р.н.\~ [NUMBER] ,\~яким керував\~позивач,\~встановлена судовим\~рішенням,\~яке набрало\~законної сили\~та відповідно\~до ч.6\~ст.\~82\~ЦПК України\~не потребує\~доказуванню. Крім того, ці обставини не оспорюються і сторонами. Відповідно до висновку про вартість матеріального збитку до звіту про оцінку транспортного засобу № 2019/3929 від 23.05.2019 року, наданого суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] (сертифікат Суб`єкта оціночної діяльності № 797/17 від 11.08.2017 року) вартість матеріального збитку, завданого автомобілю засобу «Skoda» р.н. [NUMBER] внаслідок його пошкодження ДТП становить 24 899, 33 грн. (а.с. 15). З урахуванням сплаченої [PERSON] вартості виконаних робіт підприємцю [PERSON] за оцінку транспортного засобу згідно акту виконаних робіт від 23.05.19 в сумі 1\~200, 00 грн., сума фактично завданих матеріальних збитків становить 26 099, 33 грн. Статтями 1166, 1167 ЦК України визначено, що майнова та моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом вказаних норм зобов`язання з відшкодування шкоди - це такі цивільно-правові зобов`язання, в яких потерпіла сторона (кредитор) має право вимагати від боржника (заподіювача шкоди) повного відшкодування протиправно завданої шкоди шляхом надання відповідного майна в натурі або відшкодування збитків. Предметом доказування у даних правовідносинах є саме факт пошкодження автомобіля, наявність та розмір спричиненої шкоди, винність дій відповідача, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та діями відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Представленими суду доказами підтверджено, що майну, яким правомірно володіє позивач, з вини відповідача [PERSON] завдано шкоди в розмірі 26 099, 33 грн. За приписами статті 23 ЦК України моральна шкода, яка відшкодовується винною особою, може полягати: - у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; - у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Також визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від: 1) характеру правопорушення; 2) глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації; 3) ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування; 4) інших обставин, які мають істотне значення. Суд вважає, що позивачем доведено факт заподіяння йому з боку відповідача [PERSON] моральних та фізичних страждань, наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та наслідками, зазначеними позивачем. Враховуючи всі обставини у справі, а також обставини ДТП, яка сталась в темну пору доби та виразилась у тому, що [PERSON] не впорався з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з автомобілем позивача, чим завдав останньому психологічний стрес. Прямого чи непрямого умислу у завданні шкоди з боку відповідача судом не встановлено. Оцінюючи ступінь моральних страждань потерпілого, суд враховує, що у його житті відбулись вимушені зміни через пошкодження авто, затрачено час на ремонтні роботи по його відновленню, неможливість тривалого часу користуватись транспортним засобом, що завдало фізичних та душевних переживань. Між тим, позивачем не доведено та не підтверджено належними та допустимими доказами заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, яка оцінюється заявленим позивачем розміром. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення моральної шкоди підлягає до часткового задоволення, а саме в розмірі 3 000, 00 грн. Водночас, позивач вважає, що на підставі п. 4 ст. 1187 ЦК України шкода повинна відшкодовуватись солідарно, як особою, яка завдала шкоду [PERSON] , так і його матір`ю [PERSON] , яка є власником автомобіля та своєю недбалістю сприяла неправомірному заволодінню транспортним засобом. При цьому, нормами глави 82 ЦК України, крім прямого обов`язку винної особи відповідати за спричинену шкоду, визначені також певні випадки, коли залежно від обставин події, за яких її завдано, та особи заподіювача, потерпілому замість заподіювача шкоди або спільно із ним відшкодовує шкоду інша особа. Зокрема, положенням ч. 4 ст. 1187 ЦК України визначено, якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Між тим, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що власник автомобіля [PERSON] знала або повинна була знати про те, що [PERSON] був позбавлений права керування транспортними засобами в судовому порядку. Крім того, в якості підставі для стягнення шкоди з [PERSON] позивача посилається на приписи ч.2 ст.1186 ЦК України в яких вказано, що якщо шкоди було завдано особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними у зв`язку з психічним розладом або недоумством, суд може постановити рішення про відшкодування цієї шкоди її чоловіком (дружиною), батьками, повнолітніми дітьми, якщо вони проживали разом з цією особою, знали про її психічний розлад або недоумство, але не вжили заходів щодо запобігання шкоді. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В підтвердження доводів, що відповідач [PERSON] страждає на психічні розлади здоров`я позивач долучає до матеріалів справи копії судових рішень з Єдиного державного реєстру судових рішень, які не можуть бути належними та допустимими доказами, оскільки відомості про особу в них вказані із застосуванням кодифікатора. Разом з тим, ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.05.2019 року у справі № 161/5419/19 припинено застосування відносно ОСОБИ_2 примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, з врахуванням висновку комісії лікарів-психіатрів, відображеного в Акті № 247 від 25.03.2019 року про необхідність припинення застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги у зв`язку з значними позитивними змінами у психічному стані, достатнім контролем за власною поведінкою, відсутністю суспільно-небезпечних дій ОСОБИ_2. Отже, посилання позивача на зазначену ухвалу суду, навпаки, спростовує його доводи, так як, вже у березні 2019 року комісією лікарів було визнано задовільним психічний стан ОСОБИ_2, і доказів того, що станом на момент скоєння ДТП у квітні 2019 року, [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними у зв`язку з психічним розладом або недоумством, позивач суду не надав. Крім того, позивач не заявляв перед судом клопотання про призначення судової експертизи для визначення психічного стану [PERSON] на момент ДТП. Враховуючи, що вина [PERSON] у порушенні прав позивача відсутня і вона не є особою, яка повинна відшкодувувати шкоду на підставі положень ч.4 ст.1187, ч.2 ст.1186 ЦК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги до даного відповідача є безпідставними та до задоволення не підлягають. Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Статтею 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, згідно з п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Відповідно до частини 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» [PERSON] звільнений від сплати судового збору. Отже, судовий збір компенсується позивачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Визначаючи суму судового збору належну для компенсації, суд виходить з наступних розрахунків. Так, ставка судового збору за даним позовом була 768,40 грн. (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який діяв станом 01 січня 2019 року). Позивач помилково при зверненні до суду надмірно сплатив 802,80 грн. Різниця у розмірі 34,40 грн. є надмірно сплаченим судовим збором, який може бути повернутий позивачу за його окремою заявою на підставі ст.7 Закону України «Про судовий збір». При зверненні до суду позивач заявляв позовні вимоги у загальному розмірі 51 099,33 грн. Суд задовольнив позовні вимоги частково на загальну суму 29\~099,33? грн. (26\~099,33 грн. матеріальної шкоди + 3\~000,00 грн. моральної шкоди). Отже, належною до відшкодування позивачу є сума судового збору пропорційна задоволеним вимогам, яка становить 437,58 грн. Щодо клопотання\~позивача про\~відшкодування судових\~витрат на\~професійну правничу\~допомогу адвокатом\~Коломейчуком О.М. у розмірі 6 000,00 грн., то суд зазначає таке. Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон № 5076-VI. Положеннями статті 26 Закону № 5076-VI визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, що узгоджується зі статтею 14 Правил адвокатської етики. Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом. Адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом. Частина друга статті 27 Закону № 5076-VIрегламентує вичерпні випадки вчинення договору про надання правової допомоги усно: 1) надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); 2) якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим - з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди - у найближчий можливий строк. Системний аналіз положень статей 26 та 27 Закону № 5076-VI дозволяє дійти висновку, що надання правової допомоги адвокатом без укладення договору в письмовій формі, зокрема лише на підставі довіреності, не допускається, окрім випадків, передбачених частиною другою статті 27 цього Закону. В наданих доказах на підтвердження факту понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката Коломейчука О.М. акті наданих послуг від 28.02.2020 року та прибутковому касовому ордері № 18-04, підставою для оплати зазначено договір № 18-04 про надання правової допомоги від 18.04.2019 року, однак останній відсутній у матеріалах справи. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про відмову у відшкодуванні витрат на правничу допомогу в сумі 3000 грн. за безпідставністю, а тому до відшкодування підлягає 1 708, 40 грн. (пропорційно розміру задоволених позовних вимог). На підставі наведеного та

Outcome: partial