Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», [PERSON] , в якому просить визнати припиненою поруку [PERSON] за договором поруки №37798, укладеним 30 серпня 2006 року між АКІБ «Укрсиббанк», [PERSON] та [PERSON] . В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що банк, в порушення умов договору поруки систематично збільшував процентну ставку без згоди поручителя, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 02.12.2016 року. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08.11.2017 року позову заяву [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», [PERSON] про визнання поруки припиненою - залишено без розгляду. Постановою Одеського апеляційного суду від 26.08.2021 року ухвалу суду першої інстанції від 08.11.2017 року скасовано, а справу повернуто до Приморського районного суду м. Одеси для продовження розгляду. Після отримання справи судом, її розгляд призначено на 25.10.2021 року. 04.10.2021 року представником позивача подану заяву про зміну підстав позову та позовну заяву в новій редакції в якій [PERSON] просить визнати припиненою поруку [PERSON] за договором поруки №37798, укладеним 30 серпня 2006 року між АКІБ «Укрсиббанк», [PERSON] та [PERSON] , посилаючись на зміну процентної ставки та на пропуск строку звернення до поручителя із вимогою щодо стягнення заборгованості. 22.10.2021 року до суду надійшли заперечення АТ «Укрсиббанк» на позовну заяву в новій редакції. В яких представник банку просить відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що [PERSON] , укладаючи договір поруки, погодився на можливі зміни процентної ставки без його додаткового погодження. Також, банк звернувся з вимогою про стягнення заборгованості в шестимісячний строк після проведення останнього платежу боржником. 25.10.2021 року у судове засідання з`явився представник позивача, розгляд справи відкладено на 24.11.2021 року. У судове засіданні 24.11.2021 року учасники справи не з`явилися, про час, дату і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач та представник банку просили провести судове засідання за їх відсутності, позивач вимоги підтримав, банк позов не визнав. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, доходить наступного висновку. Судом встановлено, що 30 серпня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступник AT «УкрСиббанк») та [PERSON] укладений Договір про надання споживчого кредиту № 11033400000. 30 серпня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», [PERSON] та [PERSON] укладений Договір поруки № 37798. Відповідно до п. 1.1. Договору поруки № 37798 від 30.08.2006 року Поручитель зобов`язується перед Кредитором відповідати за виконання Позичальником усіх його зобов`язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору № 11033400000 від «30» серпня 2006 р., як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. 29 вересня 2014 року між ПАТ «УкрСиббанк» (правонаступник АТ «УкрСиббанк») та [PERSON] укладена Додаткова угода № 1 до Договору про надання споживчого кредиту № 11033400000. Відповідно до умов укладеної угоди Банк надає Позичальнику послугу щодо реструктуризації заборгованості Позичальника. 29 вересня 2014 року ПАТ «УкрСиббанк», [PERSON] та [PERSON] укладена Додаткова угода № 1 до Договору поруки № 37798 від 30.08.2006 року. Відповідно до умов укладеної угоди Поручитель надає згоду на зміну основного зобов`язання, що забезпечується Договором. Частиною 1 статті 559 ЦК України (в редакції, на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Тобто, закон пов`язував припинення поруки, на підставі частини 1 статті 559 ЦК України (в редакції, на час виникнення спірних правовідносин), зі зміною основного зобов`язання за відсутності на це згоди поручителя та зумовленим такою зміною збільшенням обсягу відповідальності поручителя. Виходячи з аналізу зазначеної правової норми, порука припиняється за наявності двох умов: 1) внесення без згоди поручителя змін до основного зобов`язання; 2) ці зміни призвели, або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі, зокрема, підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Згідно вимог п.1.3.2. Кредитного договору, умовами даного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин, передбачених п. 9.2. Договору, а саме пункту «А», згідно якого порушення Позичальником кредитної дисципліни (тобто неналежного виконання умов цього Договору та/або умов договорів, за яким надано забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за цим Договором) може бути підставою для збільшення розміру процентної ставки. Згідно з п. 1.2. Договору поруки №37799 зазначено, що Поручителю добре відомі усі умови Кредитного договору. П.5.1. Поручитель підтверджує, що повністю розуміє умови кредитного договору та погоджується з ними. Також, згідно Додаткової угоди № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 11033400000 від 29 вересня 2014 року щодо зміни умов кредитного договору при реструктуризації, сторони погодили зміну розміру процентної ставки. Згідно Додаткової угоди від 29.09.2014 року до оспорюваного договору поруки № 37799 від 30 серпня 2006 року (згода забезпечувати змінене зобов`язання), сторони погодили згоду поручителя відповідати за зміну основного зобов`язання. Так, пунктом 2 Додаткової угоди до договору поруки передбачено доповнити умови кредитного договору п. 1.6. наступного змісту: «Сторони ознайомлені з усіма умовами договору(ів), що обумовлюють основне зобов`язання, в тому числі стосовно можливості зміни розміру зобов`язань у більшу та/або меншу сторону, строку і порядку його виконання, забезпеченого цим договором та/або договорами. Сторони досягли згоди відносно розміру, строку і порядку виконання зобов`язань, що забезпечуються відповідно до нього Договору, розуміючи при ньому можливість зміни розміру зобов`язань у більшу та/або меншу сторону, строки і порядок його виконання у випадках, передбачених умовами договору...». Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка висловлена в Постанові від 22 вересня 2021 року по справі №489/6127/15-ц, за змістом стст.626, 628 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК). Частиною 2 ст.1054 ЦК встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення §1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно з чч.1 та 2 ст.554 ЦК у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Отже, порука є спеціальним додатковим майновим заходом впливу, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника. Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (чч.1 та 2 ст.553 ЦК). Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК (у редакції, чинній для спірних правовідносин) порука припиняється, зокрема у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Зміна договору - це трансформація будь-якої або декількох умов, які складають зміст договору. Згідно з ч.1 ст.651 ЦК зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (ч.1 ст.653 ЦК). Відповідно до ст.654 ЦК зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч.2 ст.207 ЦК). До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення, розстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Таким чином, у зобов`язаннях, у яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки та періоду її нарахування, навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або за відсутності відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком. Висновок про припинення поруки на підставі ч.1 ст.559 ЦК залежить від установлених судом обставин щодо обсягу зобов`язання, на виконання якого надано поруку, та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни без його згоди забезпеченого зобов`язання. Для цього судам необхідно дослідити відповідні умови кредитного договору та договору поруки щодо порядку погодження поручителем змін до основного зобов`язання. Такі правові висновки щодо застосування ст.559 ЦК наведені у постанові Великої палати ВС від 26.06.2019 у справі №755/18438/16-ц (провадження №14-275цс19). Закон пов`язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких інших умов основного договору. Згода поручителя може бути висловлена у будь-якій формі, зокрема, й письмового повідомлення, додаткової угоди тощо. У разі, якщо в договорі поруки передбачена, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов`язанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору є результатом досягнення певної домовленості між сторонами (банком і поручителем), а отже, поручитель дав згоду на зміну в майбутньому основного зобов`язання. Вказаний висновок узгоджується з висновками ВС у складі об`єднаної палати КЦС, викладеними у постанові від 17.02.2020 у справі №757/4111/13-ц (провадження №61-37688сво18). Отже, оскільки зазначені умови кредитного договору були відомі Поручителю та він погодився з ними, уклавши договір поруки, що є результатом домовленості сторін, які вільні у визначенні зобов`язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечить законодавству України, та слід вважати, що згода на зміну розміру відсоткової ставки за Кредитним договором на підставах та в порядку визначених його умовами була надана Поручителем в момент укладення договору поруки та додаткової угоди. Щодо припинення поруки на підставі ч.4 ст. 559 ЦК України, у зв`язку з пропущенням Банком строку пред`явлення вимог до [PERSON] , то суд зазначає наступне. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції закону на момент виникнення співних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. З огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Відповідно до пункту 1.3 Договору поруки № 37799 від 30 серпня 2006 року зазначено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, в тому числі за повернення основної суми боргу, процентів, за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені і інших штрафних санкцій, передбачених умовами кредитного договору. Оскільки, кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен здійснювати кожного місяця, а за договором поруки поручитель відповідає в тому ж обсязі, що й позичальник, в тому числі і за повернення основної суми боргу, процентів, за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені і інших штрафних санкцій, передбачених умовами кредитного договору, то з часу несплати кожного з платежів починається перебіг та обчислення установленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя. Якщо банк пред`явив вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, то в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Таким чином, аналіз частини четвертої статті 559 ЦК України дає підстави для висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов`язання. Так, з позовом до суду про стягнення заборгованості з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Банк звернувся 04 жовтня 2016 року, вже після залишення без розгляду цієї позовної заяви судом першої інстанції та відмови у задоволенні позову Банку апеляційним судом, 01 липня 2019 року Банк звернувся вдруге. Крім того, в матеріалах справи наявна вимога Банку від 19 липня 2016 року за вихідним №30-12/34563 на адресу поручителя - [PERSON] про повернення кредиту в повному обсязі і нарахованих процентів. 27 липня 2016 року [PERSON] отримав вищезазначену вимогу АТ «УКРСИББАНК», що не заперечує сам позивач. Згідно із ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відтак, підстави для задоволення позову з підстав пропуску банком шестимісячного строку звернення з вимогою до поручителя, відсутні. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги [PERSON] не обгрунтованими та залишає їх без задоволення.

Outcome: dismissed