Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-06 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] відділу державної виконавчої служби м.Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області про скасування арешту на квартиру № 16 на вул.К.Левицького,50 у м.Львові (реєстраційний номер обтяження № 4360126), що накладений постановою державного виконавця Державної виконавчої служби [PERSON] районного управління юстиції від 12.09.2002 року. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23 квітня 2018 року помер його брат [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина, що складається з квартири [ADDRESS]. Позивач прийняв спадщину після смерті останнього, оскільки являється спадкоємцем за заповітом. Однак, нотаріус позбавлений можливості видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, так як у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна міститься запис про арешт квартири, що є спадковим майном, на підставі постанови [PERSON] ВДВС від 12 вересня 2002 року № 275-5-307. В органах виконавчої служби йому було повідомлено, що арешт на квартиру накладався з метою виконання постанови Управління екобезпеки від 30 травня 2000 року про стягнення з [PERSON] штрафу у розмірі 85,0 гривень та виконавчого збору. На даний час скасувати арешт державним виконавцем неможливо, оскільки виконавче провадження знищено та відновити його немає жодної можливості. Враховуючи наведене, порушено його речове право на майно та документальне оформлення спадкових прав. З метою захисту права на отримання спадщини, просить позов задовольнити. Ухвалою від 14 січня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] у судове засідання 07 березня 2019 року не зявився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, подавши при цьому заяву про розгляд справи без його участі. Зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] відділу державної виконавчої служби м.Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області у судове засідання 07 березня 2019 року не зявився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суду не повідомив. Подав заяву про розгляд справи без його участі за наявними матеріалами справи. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи № 21/2018 до майна померлого [PERSON], суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з наявного у матеріалах справи свідоцтва про смерть серії І-СГ № 505719 від 23 квітня 2018 року (а.с.7), [PERSON], [INFO], помер 23 квітня 2018 року у віці 69 років, про що складено відповідний актовий запис за № 694. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК України). Відповідно до заповіту, посвідченого 12 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1001, [PERSON], [INFO], заповів все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право, своєму братові [PERSON], [INFO] (а.с.8). З свідоцтва про право власності на квартиру від 05 грудня 1996 року вбачається, що квартира № 16 у будинку № 50 на вулиці К.Левицького у м.Львові належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] Судом встановлено, що постановою державного виконавця Галицького ВДВС від 12 вересня 2002 року накладено арешт на все майно, що належить [PERSON], а саме квартиру [ADDRESS] (а.с.9). З інформаційної довідки № 146608798 від 23 листопада 2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (а.с.12) вбачається, що за квартирою № 16 у будинку № 50 на вулиці К.Левицького у м.Львові зареєстровано тип обтяження арешт (архівний запис), реєстраційний номер обтяження 4360126, зареєстровано 16 січня 2007 року Першою львівською державною нотаріальною конторою, підстава обтяження: постанова, 275-5-307, 12.09.2002, ВДВС [PERSON] рай.упр.юст., вх.3553. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З відповіді начальника [PERSON] ВДВС м.Львів [PERSON] від 27 листопада 2018 року вбачається, що надати інформацію про накладення арешту на майно відповідно до постанови державного виконавця від 12 вересня 2002 року технічно неможливо. Арешт може бути знятий за рішенням суду у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження». Відновлення відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження неможливе з технічних причин (а.с.11). Відтак, наявність арешту на квартиру, належну померлому [PERSON], накладеного на підставі постанови [PERSON] ВДВС МУЮ від 12 вересня 2002 року, за умов знищення виконавчого провадження, за яким накладався вказаний арешт, підтверджує те, що при завершенні виконавчого провадження, державним виконавцем не виконано вимоги Закону України «Про виконавче провадження» щодо скасування арешту, накладеного зазначеною постановою. Згідно з ч.3 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Відповідно до ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно з п.2 Постанови Пленуму ВСУ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» вбачається, що позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Судом встановлено, що після смерті [PERSON] заведена спадкова справа № 21/2018. Єдиним спадкоємцем спадкового майна, зокрема квартири [ADDRESS] після смерті спадкодавця є позивач [PERSON], який звернувся із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини та враховуючи наявність накладеного арешту на квартиру № 16 у будинку № 50 на вулиці К.Левицького у м.Львові, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в іншій спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом зняття такого арешту з нерухомого майна та задоволення позову.

Outcome: approved