Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області з позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця». 27.07.2021 ухвалою Ніжинського міськрайонного суду вказана позовна заява була залишена без руху з наданням строку позивачу для усунення недоліків. 06.08.2021 позивачем вказані в ухвалі недоліки були усунуті, шляхом подання до суду відповідної заяви. 10.08.2021 ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області позов був прийнятий до провадження, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що на умовах контракті від 18.04.2017 перебував на посаді начальника пасажирського поїзда. Наказом Начальника ВЧ-1ст Київ - пас від 22.06.2021 позивач був звільнений з посади через розірвання контракту внаслідок порушення його умов, а саме п.17-а, п.17-з. Вважає наказ про звільнення незаконним, просить суд скасувати наказ, поновити на посаді, стягнути на його користь суму середнього заробітку на час вимушеного прогулу, стягнути моральну шкоду, а також судові витрати. 15.09.2021 представник позивача подала клопотання про поновлення строку подання доказів та долучення письмових доказів, а також у клопотанні долученому до позовної заяви просила викликати до суду свідків. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області 15 вересня 2021 року клопотання про поновлення строку подання доказів та долучення письмових доказів було задоволено, письмові докази долучені до матеріалів справи, викликані свідки з боку позивача. Від представника відповідача надійшов відзив на позов та заперечення, в яких відповідач позовні вимоги [PERSON] , не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що при проведенні посадки пасажирів по станції Київ-пасажирський провідником вагону №11 було допущено посадку двох пасажирів без проїзних документів. Позивачем як начальником поїзду несвоєчасно було оформлено проїзд даних пасажирів. Таки дії позивача свідчать про порушення умов пунктів 17-а та 17-з контракту, що є підставою для його припинення та розірвання. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили суд задовольнити їх у повному обсязі на підставі викладених у позові доводів та отриманих в процесі судового розгляду доказів. Представник відповідача позов не визнала, просила відмовити у його задоволені з посиланням на відзиви на позовну заяву, письмові та усні заперечення й пояснення, що були надані суду в процесі розгляду справи, оскільки звільнення позивача здійснено з дотриманням трудового законодавства та нормативних актів, які регламентують питання, що виникли у даній справі. На підтвердження викладених обставин до відзиву на позовну заяву додано копії: наказу №700/ос про припинення трудового договору, попередження від 01.06.2021, квитанцій та фіскальних чеків від 27.05.2021, подання від 04.06.2021, рапорту від 27.05.2021, протоколу оперативної наради від 01.06.2021, пояснююча від 01.06.2021, посадова інструкція начальника пасажирського поїзду, контракту від 18.04.2017, довідка від 22.09.2021 щодо відсутності посади провідника-касира, довідки щодо наявності дисциплінарних стягнень, штатного розпису виробничого підрозділу Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський . Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода обов`язкових яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Таким актом національного законодавства України, є зокрема, Конвенція Міжнародної Організації Праці №158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця від 22.06.1982, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 04 лютого 1994 року №3933-XII. Однією з головних гарантій від незаконного звільнення, яка ґрунтується на положеннях Конвенції Міжнародної Організації Праці №158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця від 22.06.1982 (далі Конвенція МОП №158), є те, що роботодавець не може діяти довільно, на власний розсуд визначаючи як підстави, так і процедуру звільнення. Згідно ст.9 Конвенції МОП №158, тягар доказування наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в ст.4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцеві. Аналогічний правовий висновок щодо принципу розподілу тягаря доказування у трудових спорах та застосування до спірних правовідносин Конвенції МОП №158 міститься в постановах Верховного Суду від 11.09.2019 по справі №235/3148/17-ц, від 23.01.2019 по справі №520/211/16-ц. В той же час, як вбачається зі змісту ст.7 Конвенції МОП №158 трудові відносини з працівником не припиняються з причин, пов`язаних з його поведінкою і роботою, доти, доки йому не нададуть можливість захищатись у зв`язку з висунутим проти нього звинуваченням. Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Судом встановлено, що 18.04.2017 між [PERSON] та вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський в особі начальника дільниці Марченко Сергія Олександровича був укладений контракт б/н. Згідно з пунктами 1 та 2 Контракту, цей контракт є строковим трудовим договором. На підставі цього контракту виникають трудові відносини між Працівником та Роботодавцем. Згідно пункту 22 строк дії контракту встановлений до 18.04.2022. Наказом № 700/ОС від 16.06.2021 контракт з позивачем був припинений. Причина звільнення: п.8 ст.36 КЗпП, контракт № 22 від 18.04.2017. З наказом позивач ознайомився 23.06.2021, про що свідчить його підпис. Згідно рапорту позивача від 27.05.2021, доданого до позову, ним під час обходу поїзда 27.05.2021 у вагоні №11 місця 5 та 7 було виявлено два безквіткових пасажири, які слідували від станції Київ до станції Фастів. Позивачем були виписані квитанції АБ-343177 та АБ-343178. Судом встановлено, що 01.06.2021 була проведена оперативна нарада за участі начальника Вагонної дільниці станції Київ-пасажирський [PERSON] . Нарадою було встановлено, що в рейсі 27.05.2021 вагон № 11/11453 поїзда № 13/14 сполученням Київ -Солотвино обслуговувала провідник пасажирських вагонів [PERSON] , керував роботою працівників поїзної бригади начальник пасажирського поїзда [PERSON] . При проведенні посадки пасажирів по станції Київ-Пасажирський провідником вагону було допущено на посадку двох пасажирів без проїзних документів з подальшим їх проїздом до станції Фастів. Таким чином, провідником пасажирських вагонів [PERSON] було допущено порушення посадових обов`язків та умов контракту. Після відправлення поїзда зі станції Київ-Пасажирський о 17 годині 11 хвилин та встановлення факту проїзду двох безквіткових пасажирів в вагоні №11, начальником пасажирського поїзда [PERSON] в порушення вимог п.7.21 Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, яким передбачено оформлення проїзду протягом однієї години з моменту відправлення поїзду з пункту формування не було своєчасно оформлено проїзд даних пасажирів згідно квитанційній форми ГУ-57/УЗ. Начальником поїзда [PERSON] було оформлено проїзд пасажирів згідно квитанції - о 19 годині 48 хвилин, про що свідчать фіскальні чеки. Відповідно до п.п. 17-а, 17-з контракту від 18.04.2017 укладеного між з позивачем, підставою для припинення та розірвання контракту є встановлення факту перевезення працівником або підлеглими працівниками поїзної бригади безквиткових пасажирів, несвоєчасне оформлення проїзних та перевізних документів пасажирами. Нарада ухвалила, за порушення умов контракту, а саме п.17-а та п.17-з розірвати контракт з позивачем [PERSON] після отримання відповіді профспілкового комітету. Також розірвати контракт з [PERSON] , направити подання до профспілкового комітету, провести додаткові інструктажі серед працівників. Результати наради були оформлені протоколом № ПКВЧ-1/р-45. 01.06.2021 було оформлено попередження позивачу про розірвання контракту № 22 від 18.04.2017 у зв`язку з порушенням його умов, а саме п.п. 17-а та 17-з. Подання до Первинної профспілкової організації вагонної дільниці ст. Київ-Пасажирський начальником вагонної дільниці було подано 04.06.2021. Згоди Первинної профспілкової організації вагонної дільниці ст. Київ-Пасажирський на розірвання контракту з позивачем в матеріалах справи відсутня, як і погодження Наказу про звільнення, про що свідчить відсутність відповідної відмітки. Однак, суд не приймає доводи позивача щодо неотримання згоди профспілкового комітету про його звільнення, при цьому суд виходить з наступного. Частиною 1 ст.43 КЗпП України встановлено, що при розірванні трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу згідно підстав, передбачених п.п. 1 ,2 - 5,7 ст.40, п.п. 2 і 3 ст.41 КЗпП України, необхідно отримати згоду на таке розірвання первинної профспілкової організації. Відповідно до змісту ч.1 ст.43 КЗпП України згода первинної профспілкової організації необхідна при розірванні трудового договору з працівником у випадку: змін в організації виробництва і праці, виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин, нез`явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння, винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу; вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи. Суд приходить до висновку, що перелік підстав для яких при розірванні трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, необхідна згода первинної профспілкової організації, є вичерпним. До вищевказаних підстав не відноситься звільнення за п.8 ст.36 КЗпП України, згідно якої було розірвано трудовий договір з позивачем, а тому наявність згоди первинної профспілкової організації на звільненні позивача не передбачена законодавством. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлено, що вирішуючи позови про поновлення на роботі, осіб, звільнених за п.8 ст.36 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання. Відповідно до схеми руху та складу поїзда № 13/14 сполученням Київ- Солотвино, зі станції Київ-Пасажирський відправлення поїзду відбувається у 17 годині 11 хвилин, на станцію Фастів-1 поїзд прибуває о 18 годині 14 хвилин. Фіскальні чеки оформлені о 19 годині 48 хвилин. Судом були викликані та допитані свідки [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] , суду показав, що він працює провідником пасажирського вагону та одночасно виконує функцію касира, оскільки касовий апарат знаходиться тільки у нього, і він проходив з цього приводу відповідні курси. 27.05.2021 він знаходився у штабному вагоні №7 поїзда №13/14 сполученням Київ-Солотвино. Разом з ним у вагоні перебували начальник поїзду та ще один провідник. Приблизно о 18-10.-18.20 год він отримав по телефону виклик від провідника вагону №7 [PERSON] , оскільки пасажир цього вагону вимагав сертифікати на продукцію. Коли йому зателефонував начальник поїзду, він саме перебував у цьому вагоні та був зайнятий із пасажиром. Після вирішення усіх питань із пасажиром, ним було оформлено проїзд безготівкових пасажирів, видано дві квитанції по 50 грн. Дійсно, оформив квитанції через 1,5 години, оскільки довгий час спілкувався із вказаним пасажиром. В якому вагоні оформляв квитанції не пам`ятає, самих безквіткових пасажирів не бачив, це не обов`язково. Свідок [PERSON] , суду показав, що він працює провідником пасажирського вагону. 27.05.2021 входив до складу поїзної бригади поїзду 13/14 Київ-Солотвино, обслуговував вагон №5. Під час руху, пасажир його вагону звернувся за послугою, але йому щось не сподобалось, і він хотів побачити сертифікати на продукцію, це було приблизно за 30-40 хв. до станції Фастів. З цього приводу він зателефонував провіднику вагону №7, який виконує функцію касира, і у нього знаходяться всі необхідні документи. Як довго з`ясовувались обставини з пасажиром точно не пам`ятає, оскільки поряд не знаходився, можливо хвилин 30-40. При тому, як провідник отримав виклик від начальника поїзду присутній не був. Свідок [PERSON] в судове засідання двічі на виклик суд не з`явилася, на повторному виклику даного свідка сторони не наполягали. З показань вказаних свідків суд не вбачає спростування фактів, що стали підставою для звільнення позивача. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що ст.15 Закону України «Про залізничний транспорт» від 04.07.1996 №273/96-ВР визначено, що Працівники залізничного транспорту загального користування, які здійснюють обслуговування пасажирів, працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору. Перелік категорій працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору, затверджується Кабінетом Міністрів України. Перелік категорій та посад працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 15.07.1997 №764. До переліку також віднесено начальник пасажирського поїзда. Відповідно до п.8 ст.36 КЗпП України, припинення трудовий договір може бути припинено з підстав, передбачені контрактом. Відповідно до ч.3 ст.21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами Кодексу законів про працю України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору. Суд не погоджується з твердженнями представника позивача щодо тлумачення п.17-а контракту. Пунктом 17-а контракту від 18.04.2017 передбачено: «Працівник» може бути звільнений, а цей контракт розірваний з ініціативи «Роботодавця» до закінчення терміну його дії у разі встановлення факту перевезення «Працівником» або підлеглими працівниками проїзної бригади безквіткових пасажирів, неоплаченої надлишкової ручної поклажі, вантажу - габарити якого перевищують встановлені норми або неоформленого належним чином багажу. Представником позивача в письмових поясненнях від 29 жовтня 2021 року не оспорюється факт перевезення безквиткових пасажирів 27.05.2021 працівником поїзної бригади провідником пасажирських вагонів [PERSON] . Суд розуміє даний пункт контакту так, що під зазначеним поняттям «підлеглими працівниками проїзної бригади» розуміється у сенсі «будь-кого з підлеглих працівників поїзної бригади», а не у множині, як стверджує представник позивача, тобто «не одним працівником, а декількома працівниками одночасно». Як уже було вище зазначено, пунктом 17-а контракту передбачено, що додатковою підставою для розірвання контракту є встановлення факту перевезення «Працівником» або підлеглими працівниками проїзної бригади безквіткових пасажирів. Із зазначеного слідує, що для наявності у роботодавця підстав розірвати даний контракт за п.17-а достатньо встановити факт перевезення безквиткових пасажирів. Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору при укладенні контракту законом надано право сторонам самим установлювати їх права, обов`язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами Кодексу законів про працю України, так і підвищену відповідальність працівника та додаткові підстави розірвання трудового договору. Оскільки зазначена умова контракту є додатковою підставою для його розірвання, установленою угодою сторін договору, яка не передбачена нормами трудового законодавства, то в такому випадку на правовідносини сторін не поширюються норми ст.ст. 40, 41, 148 - 149 КЗпП України, в тому числі й щодо встановлення вини позивача в невиконанні умов контракту. Перевіряючи обставини у справі судом установлено, що позивач працював у відповідача на підставі укладеного трудового контракту начальником пасажирського поїзду у якому п.17-а та п.17-з було передбачено додаткові підстави для дострокового розірвання контракту, крім тих, які встановлені законом звільнення працівника розірванням контракт з ініціативи роботодавця до закінчення терміну його дії у разі встановлення факту перевезення безквиткових пасажирів або надлишкової ручної поклажі та несвоєчасне оформлення проїзних та перевізних документів пасажирам. Водночас у процесі розгляду справи у судовому засіданні на підставі оцінки показань свідків, пояснень сторін та інших зібраних матеріалів справи був підтверджений факт порушення посадових обов`язків та умов контракту начальником пасажирського поїзду № 13/14 сполученням Київ-Пасажирський - Солотвино [PERSON] , який допустив перевезення 2-х безквиткових пасажирів у вагоні № 11 підлеглим працівником поїзної бригади провідником [PERSON] та несвоєчасно оформив проїзні документи пасажирам. Пленум Верховного Суду України у п.13 постанови від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудовим спорів» (з подальшими змінами) роз`яснив, що вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.8 ст.36 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання. Оскільки на працівників, з якими укладено контракт, поширюється законодавство про працю, що регулює відносини по трудовому договору, їх трудовий договір може бути припинено й з інших підстав, передбачених законодавством (ст.ст. 36, 39-41). Суд вважає, що викладені позивачем доводи на підтвердження позовних вимог не знайшли підтвердження та не спростовують факту вчинення ним дій щодо перевезення безквиткових пасажирів у вагоні № 11 підлеглим працівником поїзної бригади та несвоєчасного оформлення проїзних документів пасажирам і є передбаченою контрактом підставою для звільнення за п.8 ч.1 ст.36 КЗпП України. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що звільнення [PERSON] відбулося без порушення вимог чинного трудового законодавства, а тому підстав для задоволення його позову немає. Так як позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідною від позовної вимоги про поновлення на роботі, то вона також задоволенню не підлягає. З огляду на викладене, суд вважає слід відмовити також у позові про відшкодування моральної шкоди, оскільки відсутні підстави передбачені ч.1 ст.237-1 КЗпП України, згідно із якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, так як у даній справі не було встановлено судом порушення законних прав позивача при звільненні. Враховуючи вищенаведене на підставі ст.ст. 21, 36, 235, 237-1 КЗпП України, ст.15 ЗУ «Про залізничний транспорт», та

Outcome: dismissed