Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

[PERSON] звернувся\~ до суду 04 травня 2017 року з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна. У позові зазначив, що\~12 липня 2003 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб у Романівській сільській раді Попільнянського району Житомирської області. У 2009 році ними було набуте нерухоме майно, а саме, придбано по договору купівлі-продажу житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку в селі Осівці по вул. Червоній, 5 Брусилівського району Житомирської області. Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 03 квітня 2017 року шлюб між ними розірвано. Житловий будинок з надвірними будівлями та земельна ділянка є майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідачка не бажає добровільно поділити майно, що є у спільній сумісній власності, у звязку з чим,позивач просить поділити між ними житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку в с. Осівці по вул. Червоній, 5, Брусилівського району, визнавши за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку та 1/2 частину земельної ділянки. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав з мотивів викладених в позовній заяві, додатково суду пояснив, що спірний житловий будинок вважає спільним сумісним майном, набутим під час шлюбу. Відповідачка позов визнала частково. Суду пояснила, що під час шлюбу вона отримала безкоштовно земельну ділянку, яку згодом продала за 30000 доларів США і майже за всю цю суму вони одразу придбали спірний житловий будинок. Вона вважає цей будинок своїм особистим майном, оскільки він придбаний за кошти від продажу особистої земельної ділянки. Вважає справедливим розподіл будинку на чотири частини, враховуючи двох дітей: одну дитину від шлюбу з позивачем та ще одну, від її першого шлюбу. Тож згодна на виділення позивачу ? частини у праві власності на будинок і ділянку. Почувши сторони, дослідивши подані ними докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб Серії І-ТП №014146 від 26.04.2007 року (повторне), [PERSON] та [PERSON] ([PERSON]) 12.07.2003 року зареєстрували шлюб, актовий запис №5. 21 березня 2007 року [PERSON] придбала за договором купівлі-продажу у власність житловий будинок з усіма надвірними будівлями та земельною ділянкою площею 0,5991 га за адресою: вул. Червона ,5 в селі Осівці, Брусилівського району Житомирської області, про що свідчить договір купівлі-продажу від 21.03.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Брусилівського районного нотаріального округу [PERSON] Договір дарування від 14.03.2007 року посвідчений приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області свідчить, що [PERSON] подарувала [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0,2 га, розташовану на території Новосільківської сільської ради Макарівського району Київської області с. Новосілки, вул. Лугова, 20. Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 03.03.2017 року шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано. Згідно свідоцтв про народження серії І-ТП №070398, серії І-ТП №098990 вбачається, що сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Відповідачка має ще дитину він попереднього шлюбу. Згідно довідкам, виданим виконувачем обовязки старости на території села Осівці від 03.04.2017 року №106, №107, №108, в будинку по вул. Вишневій, 5 (стара назва - Червона) в селі Осівці Брусилівського району зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (дитина відповідачки). Будинок обліковується на підставі договору-купівлі продажу за [PERSON] За будинком рахується земельна ділянка загальною площею 0,5991 га. Відповідно до ст.60 Сімейного Кодексу України, майно, яке придбано у подружжя в період шлюбу є їхнім сумісним майном, а частки є рівними. Згідно вимог ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, Судом, протягом періоду розгляду справи, неодноразово розяснювався сторонам їх обовязок подати докази тих обставин, на які вони посилаються при обгрунтуванні своїх вимог та заперечень. Сторонам також розяснювалось їх право клопотати про надання можливості скористатись правовою допомогою. Проте окрім тих доказів, що містяться у матеріалах цивільної справи, будь-яких інших доказів сторони не подавали, про подання чи витребування інших доказів, або про надання часу для отримання правової допомоги клопотання не заявляли. Сторони не заперечували той факт, що спірне майно придбано у період перебування їх у зареєстрованому шлюбі. За загальним правилом, майно, набуте у такому шлюбі за відплатним договором, придбане за кошти подружжя є спільним сумісним майном. Суд не може погодитись з твердженнями відповідачки про витрачання на придбання спірного будинку її особистих коштів, виручених від продажу особистої земельної ділянки, оскільки, по-перше, суду не надано жодних доказів походження вказаної земельної ділянки. А по-друге, згідно поданим відповідачкою письмовим доказам, земельна ділянка була відчужена нею за безвідплатним договором дарування. Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст.132 Земельного кодексу України станом на березень 2007 року, договори про перехід права власності на земельну ділянку передбачали обовязкову нотаріальну форму укладення. Сторони зазначили, що договір дарування земельної ділянки від 14.03.2007 року ніким з них не оспорювався, вони не ініціювали визнання його удаваним, він не скасовувався і зберігав чинність. Тож суд зобовязаний брати до уваги відомості, які містить вказаний правочин. З огляду на це, у суду відсутні підстави для висновків про те, що відчужена за договором від 14.03.2017 року земельна ділянка належала особисто відповідачі та те, що від відчуження цієї земельної ділянки вона отримала певну суму коштів. За відсутності таких доказів суд вимушений прийти до висновку, що житловий будинок, придбаний в період шлюбу за договором купівлі-продажу є спільним сумісним майном і підлягає розподілу між подружжям, незалежно він припинення шлюбу. Згідно частин 1, 4 ст.120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Чинне законодавство, також не передбачає презумпції виникнення права власності у дітей на майно їх батьків, тому з твердженням відповідачки про необхідність ділити право власності на будинок, враховуючи частки дітей, суд також не може погодитись. Позивач не просить про розподіл майна в натурі, а наполягає на виділенні йому рівної частки у спільному майні подружжя. Тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Судові витрати, відповідно до ст.88 ЦПК України, підлягають розподілу пропорційно до задоволених позовних вимог, тобто, у випадку задоволення позову, вони підлягають стягненню з відповідача. На підставі ст. 60, 61, 69-70 Сімейного кодексу України, ст.367, 368 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved