Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до місцевого суду із позовом про визнання його батьком дитини [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у 2015 році, перебуваючи на роботі в Республіці Чехії, познайомився із [PERSON]. Між ними склались теплі і довірливі відносини, які переросли у почуття любові і вони стали проживати спільно однією сімєю. На той момент остання перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], хоча фактично шлюбні відносили між ними припинилися у 2014 році. Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 30.03.2017р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, а 21 серпня 2017р. у [PERSON] та [PERSON] народилася дочка [PERSON]. Однак, у звязку з тим що дитина народилась до спливу десяти місяців після припинення шлюбу, а тому вважається, що походить від даного шлюбу. Тому позивач просить у судовому порядку постановити рішення, яким визнати його батьком дочки [PERSON], [INFO], оскільки він є біологічним батьком цієї дитини. Під час підготовчого судового засідання 15.03.2018 року позивач [PERSON] позов підтримав та пояснив, що він фактично є біологічним батьком [PERSON], [INFO], а тому просив визнати його батьком дитини, що аналогічно у суді ствердила третя особа [PERSON] Представник позивача [PERSON] позов свого довірителя підтримала, просила такий задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час і дату судового засідання; із відзивом на позов до суду не звертався. Тому суд вважає за можливе розглядати справу в його відсутності на підставі наявних даних про права та взаємовідносини сторін у заочному провадженні проти чого не заперечила сторона позивача. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав: Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії 1-СГ №557764 [PERSON] народилася 21.08.2017 року; у графі «мати» записано [PERSON], «батько» - [PERSON]. Відповідно до рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 30.03.2017 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Ч. 2 ст. 122 СК України передбачено, що дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Як установлено у судовому засіданні [PERSON], [INFO] народилась до спливу десяти місяців після припинення шлюбу, а тому вважається, що походить від даного шлюбу, що був розірваний за судовим рішенням. Згідно ч. 1 ст. 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право предявити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. Із пояснень позивача та третьої особи установлено, що вони перебувають у фактичних шлюбних відносинах із 2015 року та проживають однією сімєю, спільно займаються утриманням та вихованням дочки [PERSON], що також підтверджують наявною у матеріалах справи фото - таблицею. Статтею 128 СК України регламентовано, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути предявлений матірю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути предявлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Відповідно до ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Главою 5 Цивільного-процесуального Закону регламентовано поняття доказів, їх належність та допустимість; обовязок доказування і подання доказів. Тому, при задоволенні позову суд виходить із засад змагальності щодо подання таких, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства; з аналізу представлених і наявних у цивільній справі документів. Під час провадження в справі та під час судового розгляду позивачем та його представником представлено суду достатньо доказів у підтвердження своїх вимог, а тому позов [PERSON] підставний і підлягає задоволенню.

Outcome: approved