Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду із позовною заявою до Відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції про зняття арешту з квартири. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 25 квітня 2013 року при купівлі ним на підставі договору купівлі-продажу 2/3 частки квартири [ADDRESS], належних його брату та батькові, з'ясувалося, що на належну йому 1/3 частину спірної квартири постановою державного виконавця ВДВС Сєвєродонецького МУЮ Болховецькою Г.А. ще від 23.05.2005 року накладено арешт у зв'язку зі стягненням з [PERSON], [INFO], на підставі виконавчого листа № 1-1/99, виданого 20.01.1999 року Білокуракінським районним судом на користь [PERSON] 350 грн., на користь [PERSON] 323,50 грн. і державного мита 17,85 грн., а всього 691,35 грн. Він вважає, що дана постанова винесена необґрунтовано, без додержання приписів закону «Про виконавче провадження» і тому арешт, накладений цією постановою підлягаю зняттю. Так, по-перше, він ніколи не був боржником перед [PERSON] і [PERSON] і навіть їх не знає, не приймав участі ні в яких судових засіданнях, а тим більше в Білокуракінському районному суді з будь-якого приводу та в зазначеній постанові державного виконавця вказані не його дата народження, що не ототожнює його з боржником по виконавчому провадженню. По-друге, відповідно до п. 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій; згідно з п. 6 ст. 52 того ж закону, стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження; відповідно до п. 3 ст. 57 закону постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, а отже з огляду на зазначене, сума визначена в постанові про накладення арешту як нібито його борг в розмірі 691,35 грн., ніяк не пропорційно з вартістю навіть 1/3 частини квартири в м. Сєвєродонецьк. Таким чином, зважаючи на наведені норми Закону України «Про виконавче провадження», він змушений звернутись з даним позовом до суду, оскільки у відділі державної виконавчої служби Сєвєродонецького МУЮ відсутнє навіть дане виконавче провадження у зв'язку зі впливом строку його зберігання. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, підтвердив доводи, викладені у позові, просив суд зняти арешт з належного йому, [PERSON], майна, а саме 1/3 частини квартири [ADDRESS], накладений постановою державного виконавця ВДВС Сєвєродонецького МУЮ Болховецькою Г.А. про арешт майна боржника та заборони на його відчуження від 23.05.2005 року. У судовому засіданні представник відповідача Гречишкіна О.В. позовні вимоги визнала, проти задоволення позову не заперечувала, суду пояснила, що вийшла помилка, підстав для тримання 1/3 частини квартири [ADDRESS] під арештом немає. Вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписаної від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та умови попереднього та повного відшкодовування їх вартості, крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 353 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч. 2 ст. 114 ЦПК України позови про зняття з арешту з майна пред'являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини. З матеріалів справи вбачається, що постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження винесеною державним виконавцем ВДВС Сєвєродонецького МУЮ Болховецькою Г.А. від 23.05.2005 року серія АА № 275969, було накладено арешт на 1/3 частку квартири [ADDRESS], у зв'язку зі стягненням з [PERSON], [INFO], на підставі виконавчого листа № 1-1/99, виданого 20.01.1999 року Білокуракінським районним судом на користь [PERSON] 350 грн., на користь [PERSON] 323,50 грн. і державного мита 17,85 грн., а всього 691,35 грн.. Згідно з свідоцтвом про право власності на житло від 08.09.1997 року, виданим Сєвєродонецьким ДВП об'єднання «Азот» на підставі розпорядження (наказу) № 396 від 11.08.1997 року, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно з паспортом громадянина України серії [NUMBER], виданого Сєвєродонецьким МВ УМВС України в Луганській області 03 травня 2000 року, [PERSON] народився [INFO] та зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Згідно з карткою фізичної особи - платника податків [PERSON] присвоєний номер: [NUMBER]. Згідно з договором купівлі-продажу 2/3 часток квартири від 25.04.2013 року [PERSON] та [PERSON] зобов'язуються передати 2/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS], у власність [PERSON], а [PERSON] зобов'язується прийняти 2/3 частки квартири і сплатити за неї обговорену суму грошей. Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності № 2916736 від 25.04.2013 року, 1/3 частка квартири [ADDRESS], належить [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER], паспорт громадянина України, серії [NUMBER] виданого Сєвєродонецьким МВ УМВС України в Луганській області 03 травня 2000 року. Згідно з листом начальника ВДВС Сєвєродонецького МУЮ Прийми Р.С. № 11 від 03.01.2013 року, державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького МУЮ було накладено арешт на майно боржника (постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА № 275969 від 25.05.2005 року) [PERSON], [INFO], а [PERSON], [INFO], до вищевказаної постанови відношення не має. Таким чином, судом встановлено, що майно, на яке накладено арешт належить позивачу [PERSON], [INFO], а не боржникові за виконавчим провадженням [PERSON], [INFO], а арешт на 1/3 частку квартири [ADDRESS], належну позивачу, державним виконацем накладений помилково, у зв'язку з чим підлягає скасуванню. За таких обставин суд вважає, що позов [PERSON] до Відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції про зняття арешту з квартири підлягає задоволенню.

Outcome: approved