Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суд з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок професійного захворювання. В обґрунтування позовних вимог вказує те, що [INFO] помер його батько [PERSON] Актом посмертного огляду по встановленню причинного зв`язку між смертю і профзахворюванням встановлено причинний зв`язок смерті батька з встановленим йому за життя хронічним професійним захворюванням, на яке він захворів під час роботи на підприємстві відповідача. Відповідно до Акту розслідування професійного захворювання професійне захворювання батька виникло під час його роботи слюсарем-ремонтником у цеху шламового господарства та технічного водопостачання Ново-Криворізького ГЗК, правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Причиною виникнення хронічного професійного захворювання було визнано його тривалу працю протягом 24 років в умовах впливу шкідливих факторів, рівень шкідливих речовин у робочому повітрі перевищував гранично - допустиму концентрацію більш ніж у 4 рази. Смертю батька йому завдано моральної шкоди, оскільки він втратив рідну йому людину, тривалий час перебував в напруженому психічному стані, думки про його смерть не залишають його до теперішнього часу. Внаслідок смерті батька суттєво погіршився його матеріальний стан, оскільки заробіток батька був основним. Тому, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька, в наслідок професійного захворювання в розмірі 275000,00 грн. без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Ухвалою від 15.08.2019 року суд вирішив питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Представник відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» Павленко В.В. надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволені позову в повному обсязі Відповідно до п. 3 Державних санітарних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затверджених наказом МОЗ України №248 від 08.04.2014 року зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06.05.2014 року за №472/25249, робота в умовах перевищення гігієнічних нормативів (3 клас) дозволена тільки за умови застосування засобів колективного та індивідуального захисту і скорочення часу дії шкідливих виробничих факторів (захист часом). Наявність шкідливих умов праці на деяких робочих місцях є об`єктивним явищем. Нормативними актами з охорони праці передбачаються заходи для максимально можливої нейтралізації дії шкідливих чинників, але не встановлюється заборона на проведення робіт у шкідливих умовах праці. Виробнича діяльність підприємства, яке використовує працю робітників у шкідливих умовах праці не є протиправною за умови дотримання роботодавцем гарантій з прав працівників на охорону праці, встановлених ст. ст. 5 - 8 Закону України «Про охорону праці». В даному конкретному випадку, при укладенні трудового договору між сторонами, відповідно до ст. 29 КЗпП України, батьку позивача було повідомлено про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. Батько позивача свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я та його наслідки. Відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував. Більше того, на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» відповідно до вимог законодавства повсякчас застосовуються заходи щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, позитивного досвіду з охорони праці. Також, ст. 38 КЗпП України прямо передбачено право працівника у будь-який час розірвати трудовий договір, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні, а тому - тривалість роботи працівника у шкідливих умовах праці, яка збільшує рівень професійного ризику, залежить від самого працівника і лише він сам несе відповідальність за наслідки свого вибору. Тому вважає, що будь-яких порушень законодавства про працю, які б знаходились в причинному зв`язку з настанням професійного захворювання батька позивача, відповідач не вчиняв. Крім того, відповідно до п. 8 Правил у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди (одержання частини втраченого заробітку) мають особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася після його смерті. У ст. 456 ЦК УPCP, також не передбачено право на отримання компенсації моральної шкоди членам сім`ї потерпілого. Оскільки відповідач не порушував законні права, які визначені Конституцією України, а тому не може нести відповідальності перед ним. Зазначив, що в спірних правовідносинах не було встановлено вчинення з боку відповідача будь-яких винних, неправомірних дій, що могли б призвести до виникнення у батька позивача професійного захворювання, отже відсутня одна з обов`язкових передумов для відшкодування моральної шкоди. Позивач не надав до суду належних доказів, які б підтверджували факт спричинення йому моральної шкоди. Вказана сума позовних вимог абсолютно не відповідає вимогам розумності та справедливості, обставини свідчать про необґрунтованість позовних вимог [PERSON] . Таким чином, вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, відзив представника відповідача на позовну заяву вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] тривалий час працював на підприємстві відповідача. Даний факт визнано сторонами, а тому в силу ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Відповідно Акту розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 19.06.1995 року професійне захворювання виникло за тих обставин, що [PERSON] тривалий час працював на підприємстві відповідача, в умовах запилення перевищення ГДК (26.6 мг/м3 при ГДК 6.0 мг/м3) (а.с. 4-5). [INFO] [PERSON] помер, свідоцтво видано відділом РАГС Саксаганського районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис №858 (а.с. 3). Актом посмертного огляду по встановленню причинного зв`язку між смертю та профзахворюванням від 07.10.2003 року встановлено що між смертю [PERSON] та професійним захворюванням наявний пичинний зв`язок (а.с. 6-7). Крім того, встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] є сином померлого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого Саксаганським відділом РАГС, актовий запис №1448 (а.с. 8). За загальним правилом про дію нормативно-правового акту в часі до кожної події, факту чи відносин застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказана подія, факт чи відносини мали місце (ст. 58 Конституції України). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України, відповідно в п. 5 Постанови «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Згідно зі ст.ст. 440, 440-1 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, що діяв на час виникнення спірних правовідносин), шкода, спричинена особі чи майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному об`ємі особою, яка завдала шкоди. Моральна шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. При цьому, відповідно до ст.441 ЦК УРСР, організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно зі ст. 450 ЦК УРСР, організації, діяльність яких пов`язана з підвищеною небезпекою для оточуючих, зобов`язані відшкодувати шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 456 ЦК УРСР в разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЗУ «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників в галузі охорони праці. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Також, у відповідності до вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, строки позовної давності згідно ст.83 ЦК України УРСР 1963 року не застосовуються. Дана норма також регламентується п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди). Відповідно до роз`яснень, викладених у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень та у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Суд, доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] до відповідача є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства. Розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи. Свої моральні страждання, пов`язані зі смертю батька в наслідок отримання професійного захворювання позивач оцінює в розмірі 275000,00 гривень. Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, суд враховує роз`яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р., з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Відтак, суд, враховуючи конкретні обставини по справі, моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивача, який втратив турботу та підтримку батька, наслідки, що наступили, та їх невідворотність, та виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди має бути стягнута в розмірі 100000,00 грн. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд, стягує з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір у розмірі 1000,00 гривень. На підставі викладеного, та

Outcome: partial