Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та моральної шкоди, вказавши що в період з 7 грудня 2009 року і по 29 серпня 2013 року працювала на підприємстві відповідача. При звільнені відповідач своєчасно не сплатив йому нараховану заробітну плату. Остаточний розрахунок з ним відповідач провів 27 грудня 2013 року, тобто в день коли на картковий рахунок було проведено зарахування остаточної суми боргу по заробітній платі. Тому [PERSON] вважає, що відповідач повинен сплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 60518 гривень 94 копійки. Крім того позивач вважає, що діями відповідача йому було заподіяно і моральну шкоду, оскільки не отримавши своєчасно зароблені кошти, він відчував моральні страждання, вимушений був прикладати додаткові зусилля для організації свого життя, оскільки звільнявся у зв`язку із станом здоров`я і потребував грошових коштів на лікування. Моральну шкоду позивач оцінює в 10 000 гривень, які і просив стягнути з відповідача. В судове засідання [PERSON], та його представник не з`явилися, надавши суду заяви в яких просили справу розглянути за їх відсутності, наполягаючи на задоволенні позову. Представник відповідача позов не визнала, надавши суду письмові заперечення із заявою про розгляд справи за її відсутністю. Суд дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника відповідача, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 116 КЗПП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства проводиться в день звільнення. Як вбачається з трудової книжки (а.с.3) [PERSON] дійсно працював на підприємстві відповідача з 7 грудня 2009 року і по 29 серпня 2013 року. При звільнені йому не було сплачено у повному обсязі нарахована заробітна плата, що підтверджується виписками по рахунку (а.с.7). Згідно із вимогами ст.117 КЗПП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно тверджень [PERSON] в позовній заяві, остаточний розрахунок із ним відповідач зробив 27 грудня 2013 року. Представник відповідача, не навів заперечень з цього приводу. Оскільки позивачем, не було відпрацьовано повні останні два місяці перед звільненням, судом при розрахунку середнього заробітку приймається середньоденний заробіток позивача згідно довідки ДП «Орджонікідзевугілля» в розмірі646 гривень 73 копійки. При таких умовах і розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку склав: 646 гривень 73 копійки х 87 р/днів = 56265 гривень 51 копійку. Саме цю суму і слід стягнути з відповідача на користь [PERSON]. Вирішуючи позов [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди, суд приходить до наступних висновків. Безумовно несвоєчасна виплата заробітної плати, яка є основним джерелом існування може привести до псіхологічного стресу. Пошуки коштів для матеріального забезпечення сім'ї є підставою для прикладання додаткових зусиль для організації свого життя. Тому суд вважає, що є підстави для задоволення позову. Разом з тим враховуючі, що підприємство відповідача знаходиться в державній формі власності і кошти на заробітну плату надходять із державного бюджету, а в даному випадку затримка розрахунку з позивачем відбулася тому, що несвоєчасно були отримані кошти підприємством відповідача. Тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості позов слід задовольнити частково, а саме в розмірі 500 гривень. На підставі ст.ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial