Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позов мотивовано тим, що 09.11.2013 року між сторонами був укладений договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу 80 000грн., які останній зобов'язувався повернути до березня 2014 року. На підтвердження укладення договору позики, відповідачем була власноручно написана розписка. Проте ні, до березня 2014 року ні на день подачі позову до суду, відповідач не повернув кошти. Просить стягнути з відповідача на користь позивача 80 000грн. боргу за договором позики та понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, аргументуючи їх мотивами, викладеними в позові. Просила позов задовольнити, не заперечила щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Враховуючи думку представника позивача, вимоги ст. ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача постановивши по справі заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановленні наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 09.11.2013р. між [PERSON] та [PERSON] у простій письмовій формі, за допомогою розписки, написаної відповідачем особисто, був укладений договір позики (а.с.4), на виконання вимог якого, позивач позичив відповідачу гроші в сумі 80 000гривень зі строком повернення позики до березня 2014року. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей, або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Однак, відповідач в передбачені розпискою строки не виконав взяті на себе зобов'язання по поверненню позики, чим, порушив вимоги ст. 1049 ЦК України, в якій зазначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій кількості) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. Судом встановлено, що право позивача порушено, неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань, тому підлягає захисту, шляхом стягнення відповідача на користь позивача борг за договором позики в розмірі 80 000гривень. Згідно вимог ст. ст. 84, 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 5800грн., з яких: 800грн. - судовий збір, 5000грн. - витрати на правову допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: approved