Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Радивилівської міської ради третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Держгеокадастру в Рівненській області про визнання права на земельну частку (пай) та виділення в натурі (на місцевості) належної земельної ділянки (паю) із земель запасу Радивилівської міської ради В обґрунтування позовних вимог, вказує, що він у свій час був членом колгоспу 17 вересня (АВОП «Промінь, АВОП «Нове життя») На час розпаювання земель, був членом вказаних господарств, брав активну участь в житті колективного підприємства. Тому при паюванні земель колективної власності мав право на земельну частку (пай). При паювання йому була виділена земельна частка (пай), але відповідні правовстановлюючі документи щодо земельної частки (паю) йому не вили видані та також не вила виділена належна йому земельна ділянка (пай) в натурі на місцевості. 02.09.2020 року позивач звернувся до Радивилівської міської ради з відповідною заявою щодо виділення йому належної земельної ділянки (паю) в натурі на місцевості. Проте Радивилівська міська рада належним чином на його звернення не зреагувала. З метою реалізації права на отримання земельної частки (паю) як особа, яка працювала в колективному сільськогосподарському підприємстві та має право на одержання паю в межах середньої частки, він був змушений звернутись в суд з даним позовом. Ухвалю суду від 07 жовтня 2020 року позовна заява [PERSON] залишена без руху та позивачу надано термін для усунення недоліків. а саме для сплати судового збору. 21 жовтня 2020 року позивачем надано заяву на виконання вимог ухвали суду від 07.10.2020 року та надано підтвердження сплати судового збору. Ухвалою суду від 26.10.2020 року справу було прийнято до провадження, вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 16 грудня 2020 року позивачем [PERSON] подано заяву про зміну та уточнення позовних вимог, відповідно до якої просить визнати за ним право на земельну частку (пай) площею 3,06 умовних кадастрових гектарів та зобов`язати Радивилівську міську раду виділити належну земельну ділянку (пай) в натурі (на місцевості) із земель запасу. 02 лютого 2021 року представником відповідача подано заяву про застосування д спірних правовідносин строку позовної давності. Представник відповідача вказує, що розпаювання земель АВОП «Нове життя» відбувалось у 1999 році. Із вказаного часу позивач міг дізнатись про те, що його не внесено до списку членів АВОП «Нове життя», що мають право на земельну частку (пай). До суду за захистом свого порушеного права [PERSON] звернувся лише у вересні 2020 року. 02 лютого 2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадженні у справі та призначено справу до суду розгляду. також вирішено ряд клопотань позивача. Так задоволено клопотання позивача про виклик в судове засідання в якості свідків [PERSON] та [PERSON] , залучено до участі у справі в якості третьої особи Головне управління Держагеокадастру в Рівненській області. Також було відмовлено в задоволені клопотання позивача про витребування доказів, відмовлено в залучені до участі у справі Радивилівської районної ради. Також було задоволено клопотання відповідача про витребування доказів в Радивилівського трудового архіву протоколів засідань АВОП «Промінь» та АВОП «Нове життя». На виконання ухвали суду щодо надання доказів. Радивилівський трудовий архів повідомив, що витяги протоколів засідань АВОП «Промінь» та АВОП «Нове життя» на зберігання не передавались. На запит суду Головне управління Держгеокадастру в Рівненській області надало копії Державних актів на право колективної власності на землю АВОП «Промінь» (РВ №00011 від 05.07.1994 року) та АВОП «Нове життя» (РВ №00022 від 25.01.1999 року) з додатками. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Пояснив, що його сім`я єдина в селі, яка не отримала належних земельних часток (паїв). На час розпаювання він був членом колгоспу, про що наявні відомості в трудовій книжці. В невідомих йому причин, йому не було виділено земельну частку (пай). Відомості, чи був він внесений у списки членів сільськогосподарського підприємства, які мають право на земельну частку (пай), при видачі державного акту на право колективної власності на землю йому не відомо. Із заявою про виділення йому паю до Радивилівської міської ради, він звернувся у 2020 році. Представник відповідача Радивилівської міської ради в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] звернувся до Радивилівської міської ради із заявою про виділ йму належної земельної частки (пай) у вересні 2020 року. Йому була надана відповідь, що земельні частки (паї) виділяються в натурі (на місцевості) лише за наявності сертифіката про право на земельну частку (пай). З огляду трудової книжки [PERSON] вбачається, що позивач був прийнятий в члени колгоспу ім..17 Вересня 01.12.1990 року. 10.02.1992 року колгосп ім.17 вересня було реорганізовано в АВОП «Промінь». 28.05.1995 року [PERSON] вибув з господарства в зв`язку з його розподілом. АВОП «Нове життя» утворено 03.03.1995 року. Інформація про членство [PERSON] у АВОП «Нове життя» відсутня. Записи у трудові книжці [PERSON] свідчать про перебування останнього в трудових відносинах з КПС, але не членства у АВОП «Нове життя» на час розпаювання земель, що є обов`язковим для отримання права на земельну частку (пай). Просить застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності. оскільки розпаювання земель АВОП «Промінь» відбувалося у 1994 році, а земель АВОП «Нове життя» - у 1999 році. Представник Головного управління Держгеокадастру в Рівненські області в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у відсутності їх представника. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що у 1992 році складали списки на паювання земель, відповідно до трудових книжок колгоспників. [PERSON] на той час був членом колгоспу, тому був включений у списки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні ствердив, що він з 1994 рік по 1996 був бригадиром АВОП «Промінь». В подальшому відбулося роз`єднання господарства та утворено АВОП «Нове життя». Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, пояснення свідків, дослідивши та оцінивши дані, що містяться в письмових доказах по справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до статті 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що право на земельну частку (пай) мають, зокрема колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Згідно Указу Президента країни від 08серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паюванню підлягали сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Тобто, право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування у складі членів колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акта. Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки колгоспника [PERSON] 01.12.1990 року був прийнятий в члени колгоспу ім.17 Вересня Червоноармійського району Рівненської області (а.с.7). 10.02.1992 року колгосп ім.17 Вересня реорганізовано у АВОП «Промінь». 28.02.1995 року вибув з господарства в зв`язку з розподілом. Відповідно до відомостей трудової книжки [PERSON] з 01.12.1990 року прийнятий на роботу в бригаду №2 колгоспу ім.17 Вересня Червоноармійського району Рівненської області. 10.02.1992 року колгосп ім.17 Вересня реорганізовано у АВОП «Промінь». 03 березня 1995 року - дата організації об`єднання АВОП «Нове життя». 15.02.2000 року [PERSON] звільнено з роботи за власним бажанням. (а.с.7 зворот). Згідно додатку №1 до Державного акту на право колективної власності на землю агровиробничого об`єднання пайовиків «Промінь», (серія ВР 00011), який видано 05.07.1994 року на підставі рішення Підзамчівської сільської ради №41 від 08 грудня 1993 року, [PERSON] відсутній в списку членів колективного сільськогосподарського підприємства. (а.с.81-118) Згідно додатку №1 до Державного акту на право колективної власності на землю агровиробничого об`єднання пайовиків «Нове життя», (серія ВР 00022), який видано 25.07.1998 року на підставі рішення Підзамчівської сільської ради №27 від 10 грудня 1997 року, [PERSON] відсутній в списку членів колективного сільськогосподарського підприємства. (а.с.119-128) Відповідно до ст. 22 Земельного кодексу України в редакції від 13 березня 1992 року, який діяв на час розпаювання земель колективної власності, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникало після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі на місцевості і одержання документа, що посвідчує це право. Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року визначено коло осіб, які мають право на земельний пай, а саме «право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства відповідно до списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю. Отже, факт роботи позивача 01.12.1990 року по 15.02.2000 підтверджується копією трудової книжки. Згідно зі статтею 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» членство в колективному сільськогосподарському підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Членами такого підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут. Тобто, у спірних правовідносинах основою виникнення права членства та набуття членських прав є юридичний склад, що включає в себе прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про прийняття заявника до членів колективного сільськогосподарського підприємства. Позивач [PERSON] , відповідно до записів в трудовій книжці, перебував у членах АВОП «Промінь» на час отримання державного акту на право колективної власності на землю 05.07.1994 року. Однак, не був внесений у списки членів колективного сільськогосподарського підприємства до державного акту про право колективної власності на землю АВОП «Промінь». Крім того, суд вважає за необхідне зазначити про те, що зверненню до суду з даним позовом має передувати вирішення питання про невключення позивача до списку громадян - членів АВОП «Промінь», які мають право на земельну частку (пай). Таких вимог позивач у пред`явленому позові не заявляв. Разом з цим вирішення питання щодо невключення підприємством особи до списку громадян, які мають право на земельну частку (пай), має на меті оскарження дій чи бездіяльності цього підприємства, що вказує на необхідність залучення до участі у справі у такому випадку відповідної юридичної особи або її правонаступника. Зазначені дії АВОП «Промінь» позивач не оскаржував, та, відповідно, питання про виділення йому земельної частки (паю) і видачу правовстановлюючих документів, які б підтверджували наявність у нього права власності на земельну частку (пай), не вирішувалося, будь-яких доказів з цього приводу позивачем суду не надано. Аналогічні правові позиції з зазначеного предмету спору викладені у Постановах ВС від 10 січня 2019 року по справі № 696/1268/16-ц, від 03 вересня 2018 року по справі №551/647/17, від 07 вересня 2018 року по справі № 478/1837/17. Що стосується, заявленої представником відповідача Радивилівської міської ради вимоги про відмову в задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності, слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2003 р. правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Якщо ж строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені Цивільним кодексом Української РСР 1963 року. Відповідно до ст.76 ЦК Української РСР право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна булла дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і переривання перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і ст. ст. 78 і 79 цього Кодексу. Відповідно до ст. ст. 71, 75, 80 ЦК Української РСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. Державний акт на право колективної власності на землю АВОП «Промінь» видано 05.07.1994 року. В судовому засіданні та з матеріалів справи встановлено, що з вказаного часу [PERSON] повинен був дізнатись про порушення свого права на земельну частку (пай). Однак, правом на захист скористався лише 23.09.2020 року, пред`явивши до суду даний позов. Отже, на момент звернення позивача до суду з даним позовом трирічний строк, в межах якого останній міг звернутися до суду з вимогою про захист їх цивільного права або інтересу, сплинув. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги, що з позовом позивач звернувся, пропустивши строк позовної давності, встановлений ЦК Української РСР , суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з пропуском строку звернення до суду. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, тому відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачами, не відшкодовуються.

Outcome: dismissed