Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом. В позовній заяві зазначив, що відповідно до договору дарування житлового будинку з надвірними спорудами №7030 від 22.08.2013 року він є власником домоволодіння по вул. Жовтневій, 18 в с. Добрянське, Тячівського району. На момент подання позовної заяви до суду, відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають в житловому будинку з січня місяця 2016 року, хоча значаться зареєстрованими в ньому. У відповідності до довідок виконкому Вільховецької сільської ради від 07.08.2017 року за №841 [PERSON] та [PERSON] на території с. Добрянське не проживають. Позивач зазначив, що реєстрація у його будинку відповідачів порушують його майнові і житлові права, заважають вільно володіти, розпоряджатися і користуватися належним йому будинком або відчужувати його. Просить визнати [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право на користування житлом в будинку №18 по вул. Жовтнева в с. Добрянське, Тячівського району, Закарпатської області. Представник позивача [PERSON]. [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просить позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] згідно договору дарування від 22.08.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі №7030 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.08.2013 року за №8341706, є власником житлового будинку №18 по вул. Жовтневій в с. Добрянське, Тячівського району, Закарпатської області в 1/1 частині (а.с.4, 5). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] значаться зареєстрованими в належному позивачу [PERSON] житловому будинку №18 по вул. Жовтневій в с. Добрянське, Тячівського району, про що свідчать записи в їх паспортах громадянина України (а.с.9, 10). В довідках виконкому Вільховецької сільської ради від 7 серпня 2017 року за №841 та від 8 серпня 2017 року за №849 [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], на території с. Добрянське, Тячівського району, не проживають на протязі року (а.с.39, 40). Згідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За змістом ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Так, у відповідності до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності і власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло-житловий будинок, садиба, квартира ( ст.ст. 379 , 382 ЦК України). Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Передбачаючи право власника жилого будинку ( квартири) на відчуження цих обєктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обовязків попереднього власника чи членів його сімї до нового власника в частині збереження права користування житлом. Згідно ст.405 ЦК члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого\~\~будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку\~\~ (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку ( квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Частиною 4 цієї ж статті визначено, що до членів сім'ї власника будинку належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем та ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила встановлені статтею 162 ЖК України. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] більше року не проживають в належному позивачу [PERSON] будинку №18 по вулиці Жовтневій в с. Добрянське, Тячівського району, Закарпатської області. Згідно до ст.60 Цивільного Кодексу кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. А згідно до ст.ст. 58, 59 цього Кодексу докази повинні бути належними і допустимими. Оцінивши в сукупності зібрані по справі наведені докази, суд вважає, що позивачем доведено факт порушення з боку відповідачів [PERSON] та [PERSON] його права користування та розпоряджання своїм майном, а саме будинком №18 по вулиці Жовтневій в с. Добрянське, Тячівського району, оскільки відповідачі значаться зареєстрованими в його будинку, а тому позов слід задовольнити та визнати [PERSON], [INFO], уродженку [INFO], України, та [PERSON], [INFO], уродженку [INFO], України, такими, що втратили право на користування житлом в будинку №18 по вулиці Жовтневій в с. Добрянське, Тячівського району Закарпатської області, України. Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на відповідачів.

Outcome: approved