Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом. У позові зазначає, що у 1980 р. батько позивача [PERSON] отримав квартиру в житлово-будівельному кооперативі «Феросплавник-4» за адресою: [ADDRESS]. Пай був сплачений у повному обсязі у 1990 р. 15.04.2013 р. рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя батько [PERSON] був оголошений померлим. 22.05.2013 р. [PERSON] було отримано свідоцтво про смерть [PERSON] 21.05.2013 р. [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, до складу якої входить вищевказана квартира. Інших спадкоємців першої черги за законом у [PERSON] нема. Брат [PERSON] - [PERSON] помер, а мати - [PERSON], розлучилась з батьком в 1987 р. Після спливу шестимісячного строку, 10.12.2013 р. [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса [PERSON] за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначену квартиру, але 13.12.2013 р. [PERSON] була отримана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Як вказано в постанові, це пов»язано з тим, що хоча [PERSON] і був членом ЖБК, але був визнаний померлим за рішенням суду, то не можна вважати, що він проживав на момент смерті за однією адресою із [PERSON] Заяву, зроблену 21.05.2013 р. про прийняття спадщини, [PERSON] необхідно було подати до нотконтори ще раз, та вона пропустила строк на прийняття спадщини. Посилаючись на ст.370 ЦК України, ст.ст.1216, 1217, 1226, 1258, 1261, 1267, 1272, 1274 ЦК України, за позовом представник позивача просить встановити факт прийняття [PERSON] спадщини після свого батька [PERSON], оголошеного померлим 26.04.2013 р.; визнати за [PERSON] право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після оголошеного померлим з 26.04.2013 р. її батька [PERSON] Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує, просить задовольнити, в процесі розгляду справи підтримував позовні вимоги. Представник відповідача - Житлово-будівельного кооперативу «Феросплавник-4» в судовому засіданні в процесі розгляду справи не заперечував проти задоволення позову. Представник відповідача - Запорізької міської Ради в судове засідання не з»явився, до суду подана заява про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечують. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію сторін, суд вважає, що позов заявлений обгрунтовано і підлягає задоволенню. За ч.1 ст.384 ЦК України, будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю. Судом встановлено, що згідно реєстраційного посвідчення, виданого ЗМБТІ (а.с.59), будинок [ADDRESS] в цілому зареєстрований за ЖБК «Феросплавник-4» на підставі рішення Запорізької міської Ради народних депутатів від 26.04.1979 р. № 147/4 та акту приймання в експлуатацію державної комісії закінченого будівництвом будинку, затвердженого 29.08.1980 р. № 322/1. Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради народних депутатів № 100 від 29.03.1985 р. [ADDRESS] перейменована на [ADDRESS] (а.с.70). Відповідно до ст.15 Закону України «Про власність», в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок, за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на це майно. З довідки ЖБК «Феросплавник-4» (а.с.6) встановлено, що членом ЖБК «Феросплавник-4» був [PERSON] та за ним була закріплена квартира [ADDRESS]. Пайовий внесок за квартиру повністю був виплачений у 1990 р. З викладеного, суд дійшов висновку, що на підставі ст.15 Закону України «Про власність», [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS], але у встановленому законом порядку не зареєстрував своє право власності у державних органах. Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 15.04.2013 р. [PERSON] був оголошений померлим (а.с.25) та 22.05.2013 р. Шевченківським відділом ДРАЦС Запорізького МУЮ було видане свідоцтво про смерть [PERSON] (а.с.7). Спадкоємицею першої черги є [PERSON], як донька померлого, яка у встановленому законом порядку звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (а.с.5, 8). Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв»язку з тим, правовстановлюючі документи на майно, належне спадкодавцеві, з відповідними відмітками про державну реєстрацію права власності, спадкоємцем не надано. Вищевикладене підтверджується копією спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] (а.с.39-55). Інші спадкоємці до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини не звертались. Ч.3 ст.1268 ЦК України визначає, що спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. За ч.2 ст.1221 ЦК України, у випадках коли місце проживання спадкодавця не відоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Враховуючи, що [PERSON], як спадкоємець першої черги, звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved