Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] міської ради Луганської області про визнання рішення від 06.11.2017р. №1708 недійсним, визнання права на набуття в дострокову оренду земельної ділянки, зобовязання оформити право користування земельною ділянкою, мотивуючи вимоги тим, що 10.08.2010р. за договором купівлі-продажу позивач [PERSON] купив нежитлову будівлю, розташовану за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Курчатова, буд. 27в. Як власник зазначеної будівлі позивач [PERSON] звернувся до відповідача з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під належною йому будівлею у власність або користування зі зміною цільового призначення спірної земельної ділянки із «землі комерційного використання» на «землі житлової та громадської забудови», однак рішенням від 06.11.2017р. №1708 відповідач відмовив позивачу [PERSON] в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою. Позивач [PERSON] вважає зазначене рішення незаконним, тому звернувся з позовом до суду і просить суд 1) визнати рішення [PERSON] міської ради Луганської області від 06.11.2017р. №1708 недійсним; 2) визнати за [PERSON] право на набуття в дострокову оренду земельної ділянки, загальною площею 0,1055га, яка знаходиться за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Курчатова, буд. 27в, мікрорайон 82, кадастровий №4412900000:06:045:0035, на якій розташоване нерухоме майно, придбане [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 10.08.2010р. та яка необхідна для обслуговування зазначеного обєкту нерухомості; 3) зобовязати [PERSON] міську раду Луганської області в місячний термін зі дня набуття чинності рішенням суду змінити цільове призначення спірної земельної ділянки із «землі комерційного використання» на «землі житлової та громадської забудови» та оформити, шляхом укладання договору оренди право [PERSON] користування земельною ділянкою площею 0,1055га, яка знаходиться за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Курчатова, буд. 27в, мікрорайон 82, кадастровий №4412900000:06:045:0035. 15.03.2018р. відповідач [PERSON] міська рада Луганської області надав до суду відзив на позовну заяву, який мотивовано тим, що виконавчий комітет [PERSON] міської ради, приймаючи оскаржуване рішення, зокрема керувався Генеральним планом м. Сєвєродонецька, затвердженим рішенням сесії міської ради від 26.04.1994р. №717 (рішення не визнано нечинним, недійсним, не є скасованим та в нього не внесені зміни), в якому не передбачено можливості забудови спірної земельної ділянки, оскільки зазначена земельна ділянка являється територією навчального закладу. А отже, наявна невідповідність намірів забудови спірної земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні. З огляду на викладене, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Позивач [PERSON] у вступному слові пояснив, що ПБКФ «Владис» мало в оренді земельну ділянку, під належною будівлею. Після продажу йому будівлі до [PERSON] міської ради було подано дві заяви: одна про припинення договору оренди землі з ПБКФ «Владис», а інша про укладення договору оренди землі з ним. Договір оренди землі з ПБКФ «Владис» було розірвано, однак договір оренди з ним, як новим власником будівлі, розташованої на спірній земельній ділянці, не був укладений. Ним було реконструйовано нежитлове приміщення у житлове. Заперечував проти того, що спірна земельна ділянка знаходиться на території навчального закладу, оскільки земельна ділянка була передана в оренду ПБКФ «Владис». Даних генерального плану м. Сєвєродонецька він не має. Тому, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у вступному слові підтримав доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, додатково пояснив, що [PERSON] міська рада діяла в межах повноважень, крім того, законодавством встановлено виключні підстави відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельною ділянки. Тому, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Прокурор Паталаха А.В. у вступному слові пояснила, що позивач [PERSON] набув право власності на будівлю, разом з тим за результатами перевірки було встановлено, що на спірній земельній ділянці наразі знаходиться двоповерховий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Дозвіл на проведення зазначеної реконструкції не надавався, а отже житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами є самочинним будівництвом. [PERSON] не має право на спірну земельну ділянку. Крім того, згідно Генерального плану м. Сєвєродонецьк, спірна земельна ділянка є територією навчального закладу. Тому, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Вислухавши пояснення сторін, прокурора, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку , що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до копії договору купівлі-продажу комунального майна споруди теплиці з господарським блоком та окремого господарського блоку, посвідченого 30.08.2002р. державним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу Луганської області [PERSON], реєстр №1-3440, Фонд комунального майна [PERSON] міської ради передав у власність Будівельно-комерційної фірми «Владис» комунальне майно споруду колишньої теплиці літ. «А-1Н, А-2Н, а, а1, а2» з господарським блоком літ. «Б» та господарський блок літ. «В», які знаходяться на балансі міського відділу освіти і розташовані за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Курчатова, буд. 27б, загальною площею 323,9кв.м.. Відповідно до копії договору №041041900305 оренди землі, укладеного 30.07.2010р. між [PERSON] міською радою та Приватно будівельно-комерційною фірмою «Владис», Орендодавець на підставі рішень сесій [PERSON] міської ради за №1644 від 11.12.2007р., №3111 від 22.04.2009р., №4326 від 22.07.2010р. надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку землі комерційного використання (під споруди теплиці з господарським блоком та окремого господарського блоку), яка знаходиться за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Курчатова, буд. 27в, мікрорайон 82. В оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,1055га в тому числі: капітальна одноповерхова будівля 0,0366га; під проходами, проїздами та площадками 0,0689га. Договір укладено на 25 років строком по 10.12.2032р. включно. Відповідно до копії Акту передачі-прийняття земельної ділянки в натурі від 01.09.2010р., [PERSON] міська рада Луганської області передала земельну ділянку в натурі Приватній будівельно-комерційній фірмі «Владис», яка знаходиться за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Курчатова, буд. 27в, мікрорайон 82. Відповідно до копії договору купівлі-продажу обєкту нежитлової будівлі (колишньої теплиці) з господарськими блоками, посвідченого 10.08.2010р. приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу Луганської області [PERSON], реєстр №2940, [PERSON] купив обєкт нерухомого майна нежитлова будівля (колишня теплиця) з господарськими блоками, розташована за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Курчатова, буд. 27в. Відповідно до копії заяви [PERSON] до міського голови від 25.05.2017р., останній звернувся до [PERSON] міської ради з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність під нежитлове приміщення з господарськими блоками, яка розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Курчатова, буд. 27в з відповідним пакетом документів. Відповідно до копії рішення [PERSON] міської ради Луганської області від 06.11.2017р. №1708, відмовлено [PERSON] в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки зі зміною цільового призначення під нежитлову будівлю (колишня теплиця) з господарськими блоками за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Курчатова, буд. 27в на підставі ст.123 ЗК України у звязку з невідповідністю генеральному плану м. Сєвєродонецьк, яким не передбачено розміщення зазначених споруд на території закладу освіти та ст.24 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», якою заборонена зміна цільового призначення земельної ділянки, що не відповідає детальному плану даної території. Таким чином, з матеріалів справи та пояснень сторін судом було встановлено, що 10.08.2010р. позивач [PERSON] набув право власності на обєкт нерухомого майна нежитлова будівля (колишня теплиця) з господарськими блоками, розташована за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Курчатова, буд. 27в, який раніше належав на підставі права приватної власності Приватній будівельно-комерційній фірмі «Владис». Під зазначеним обєктом нерухомого майна знаходиться спірна земельна ділянка загальною площею 0,1055га (кадастровий №4412900000:06:045:0035), якою на підставі договору №041041900305 оренди землі, укладеного 30.07.2010р., користувалась ПБКФ «Владис». 25.05.2017р. [PERSON] звернувся до відповідача з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність під нежитлове приміщення з господарськими блоками, яка розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Курчатова, буд. 27в з відповідним пакетом документів, однак рішенням [PERSON] міської ради Луганської області від 06.11.2017р. №1708, відмовлено [PERSON] в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки зі зміною цільового призначення під нежитлову будівлю (колишня теплиця) з господарськими блоками за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Курчатова, буд. 27в на підставі ст.123 ЗК України та ст.24 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності». Відповідно до копії рішення [PERSON] міської ради від 26.04.1994р. №717, затверджено генеральний план м. Сєвєродонецька Луганської області. З викопіювання Генерального плану м. Сєвєродонецька Луганської області встановлено, що будівля, належна позивачу [PERSON] знаходиться на території навчального закладу. Предметом спору у зазначеній цивільній справі є правомірність прийнятого [PERSON] міською радою Луганської області рішення від 06.11.2017р. №1708 та наявність у позивача [PERSON] права на набуття в довгострокову оренду спірної земельної ділянки під належнои йому обєктом нерухомого майна. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог, суд враховує наступне. Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до п. «а», «б», «в» ч.1 ст.12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; Згідно з ч.1 ст.122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Відповідно до п.34 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішується питання регулювання земельних відносин. Частиною 1 ст.116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до положень ч.2 ст.123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). [PERSON] Автономної Республіки Крим, Раді м Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Згідно ч.3 ст.123 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань, використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Згідно з ч.2 ст.5, ч.1 ст.16, 17, ч. 1-3 ст.18, ч. 2 ст.24, ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», вимоги містобудівної документації є обов'язковими для виконання всіма суб'єктами містобудування. Планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них. Містобудівна документація на місцевому рівні розробляється з урахування державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі в цифровій формі як просторово орієнтована інформація в державній системі координат на паперових і електронних носіях. Генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. На підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який після його затвердження стає невідємною частиною генерального плану. Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських га приватних інтересів. План зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон. План зонування території розробляється з метою створення сприятливих умов для життєдіяльності людини, забезпечення захисту територій від надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, запобігання надмірній концентрації населення і об'єктів виробництва, зниження рівня забруднення навколишнього природного середовища, охорони та використання територій з особливим статусом, у тому числі ландшафтів, об'єктів історико-культурної спадщини, а також земель сільськогосподарського призначення і лісів. Забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства. Забудова територій здійснюється шляхом розміщення об'єктів будівництва. Суб'єкти містобудування зобов'язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об'єктів. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Оцінюючи зібрані докази по справі суд враховує, що належна позивачу [PERSON] будівля, яка за правовстановлюючими документами являється нежитловою будівлею (колишньою теплицею) з господарськими блоками, а фактично являється житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами, знаходиться на території освітнього закладу СЗШ №18. При цьому, відповідач [PERSON] міської приймаючи оскаржуване рішення зокрема керувався Генеральним планом м. Сєвєродонецька, затвердженого рішенням сесії міської ради від 26.04.1994р. №717, в якому не передбачено можливості забудови спірної земельної ділянки за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Курчатова, буд. 27в, оскільки дана ділянка є територією навчального закладу і наявна невідповідність намірів забудови даної земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні (Генеральному плану м. Сєвєродонецька). Рішення [PERSON] міської ради народних депутатів від 26.04.1994р. №177 «Про затвердження генерального плану м. Сєвєродонецька» є чинним та не оскаржувалось. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем в межах його повноважень. Оскільки інші позовні вимоги позивача [PERSON] є похідними від позовної вимоги щодо оскарження рішення відповідача, суд прийшов до висновку, що інші позовні вимоги також не підлягають задоволенню. До того ж варто зауважити, що відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верхового суду України №7 від 16.04.2004р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», При розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов'язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. Суд вирішує ці питання по суті, якщо це відповідає закону (наприклад, визнає відповідно до частини третьої статті 1 Закону України від 5 червня 2003р. №899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай), якщо районною (міською) державною адміністрацією безпідставно відмовлено у видачі документа, що посвідчує право на земельну частку (пай); вирішує відповідно до частини четвертої статті 7 Закону України від 19 червня 2003р. №973-IV «Про фермерське господарство» питання про надання земельної ділянки у власність або оренду для створення фермерського господарства, якщо відповідна районна (міська) державна адміністрація чи орган місцевого самоврядування безпідставно відмовили в цьому або, незважаючи на рішення суду, що зобов'язує їх розглянути заяву з цього приводу, не розглядають її за наявності необхідних документів). В інших випадках суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема про передачу земельних ділянок у постійне користування, оренду, укладення чи поновлення договору оренди земельної ділянки, зміну цільового призначення землі тощо. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що обставини викладені [PERSON] в обґрунтування позовних вимог не знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, а тому позов [PERSON] до [PERSON] міської ради Луганської області про визнання рішення від 06.11.2017р. №1708 недійсним, визнання права на набуття в дострокову оренду земельної ділянки, зобовязання оформити право користування земельною ділянкою, не підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачу [PERSON] відмовлено у задоволенні позовних вимог, то сума сплаченого судового збору у розмірі 1920грн. не підлягає розподілу між сторонами.

Outcome: dismissed