Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд позовом до [PERSON] про визнання недійсним заповіту. Позов мотивовано тим, [INFO] помер дід позивача - [PERSON] Позивач є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], оскільки батько позивача [PERSON] помер [INFO]. При поданні заяви у нотаріальній конторі позивачу стало відомо, що [PERSON] залишив заповіт на відповідача. Заповіт складено 06.03.2002року та посвідчено того ж дня нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори за реєстром № 1-457. Позивач посилається на те, що [PERSON] в той період часу хворів і не міг особисто з'явитись до нотаріуса. У заповіті не вказано, чи посвідчувався заповіт на робочому місці нотаріусу, чи нотаріус здійснював виїзд до заповідача додому. Крім того, [PERSON] не розумів значення своїх дій при підписані заповіту і не міг керувати ними. Крім того, підпис на заповіті явно не відповідає підписам [PERSON], які проставлялись ним на численних документах як до 2002 року так і після цього. Просить визнати недійсним заповіт, складений 06.03.2002року від імені [PERSON], який посвідчений державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори Сікорською Л.А. 06.03.2002 року за реєстровим № 1-457 та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В судовому засіданні позивач позов підтримала за обставин викладених в ньому, просила позов задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засідання позов не визнали, заперечили щодо його задоволення. Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності ,суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову з наступних підстав. При розгляді справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданого 02.10.2012року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області [INFO] помер [PERSON] (а.с.4). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] народився [INFO], батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 25.07.1976року [PERSON] народилась [INFO], батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6 зворот). Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданого 21.11.2006року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області [INFO] помер [PERSON] (а.с.5). Згідно заповіту від 06.03.2002року, посвідченого державним нотаріусом Другої вінницької нотаріальної контори Сікорською Л.А., [PERSON] заповів [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиму право (а.с.3). Відповідно до ст. 541 ЦК України (1963року) чинною на момент складання заповіту встановлено, що заповіт повинен бути складений у письмовій формі із зазначенням місця і часу його складання, підписаний власноручно заповідачем і нотаріально посвідчений. Як роз'яснено у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» у разі посвідчення угоди не тим органом або службовою особою, на яких покладено здійснення нотаріальних функцій, вона не може вважатись укладеною з додержанням нотаріальної форми. Як вбачається з тексту і змісту заповіту він складений в м. Вінниця 06.03.2002року, письмово, друкованим способом за формою, яка існувала на час його складання. Заповіт підписаний власноручно [PERSON] в присутності посадової особи нотаріальної контори, особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено. Заповіт посвідчений державним нотаріусом Другої вінницької нотаріальної контори Сікорською Л.А., скріплено печаткою нотаріальної контори та зареєстровано і реєстрі за № 1-457. Заповіт складено в двох примірниках, один з яких зберігається в Другій вінницькій нотаріальній конторі, а другий в заповідача. Згідно ст. 534 ЦК України (1963 року) кожен громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його одній або кільком особам за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 55 ЦК України (1963 року) угода, укладена громадянином, хоч і дієздатним, але який в момент її укладення перебував у такому стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними, може бути визнана судом недійсною за позовом цього громадянина. Посилання позивача на вимоги ст. 55 ЦК України (1963року) суд не бере до уваги, оскільки із вказаної норми випливає право заповідача звернутись в суд за захистом свого права та визнання не дійсним даного договору. Крім того, посилання позивача на те, що [PERSON] не міг на момент складання та посвідчення заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, в судовому засідання не знайшло підтвердження та позивачем не надано належних доказів. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу статей 58,59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст. 212 ЦПК). Позивачем не було надано належних доказів у підтвердження своїх позовних вимог та в судових засіданнях 28.01.2014року та 07.02.2014року не надано письмової заяви про витребування належних доказів. Враховуючи викладене та те, що, позивачем не надано належних доказів для визнання заповіту недійсним, оскільки складений заповіт відповідає вимогам законодавства щодо його форми та посвідчення, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed