Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є власником домоволодіння [ADDRESS] на підставі договору обміну від 06.01.2000. У домоволодінні зареєстровані позивач та сини, які є відповідачами у справі. У січні 2019 року вони добровільно виселилися з будинку, забравши всі свої особисті речі та документи. За вищевказаною адресою вони не проживають з цього часу, участі в утриманні житла та сплаті комунальних платежів не приймають. Тому позивач просить суд визнати [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник позивача адвокат Павленко С.М. звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позов визнав, вказав, що мешкає в іншому місті, житлом забезпечений. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позов визнав, підтвердив, що не мешкає у будинку з січня 2019 року, так як переїхав до м. Дніпро. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку з господарськими спорудами [ADDRESS] (а.с. 9 копії договору обміну від 06.01.2000). У вищевказаному будинку зареєстровані відповідачі у справі, які приходяться синами позивачу (а.с. 10, 11, 13-16 копії свідоцтва про народження, домової книги). У матеріалах справи міститься Акт від 02.03.2020 (а.с. 12), складений мешканцями сусідніх будинків по [ADDRESS] , засвідчений головою вуличного комітету № 33 [PERSON] , із змісту якого вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] не мешкають з 17.01.2019. Статтею 383\~ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Згідно ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 386\~ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.\~391\~ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності зі ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст.71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст.405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Наявність реєстрації [PERSON] та [PERSON] у будинку за вищевказаною адресою позбавляє можливості позивача здійснювати право власності у повному обсязі. Судом достовірно встановлено, що відповідачі не мешкають у будинку [ADDRESS] більше одного року без поважних причин, доказів стосовно поважних причин не проживання відповідачів у даному будинку у судовому засіданні не добуто; наявність будь-яких домовленостей між позивачем та відповідачами з приводу порядку користування спірним житлом, тривалості строку збереження права користування ним у судовому засіданні не встановлено. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частинами 1, 5, 6 статті 81\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, тому суд приходить до висновку, беручи до уваги визнання позову відповідачами, про необхідність визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме спірним будинком, розташованим за вищевказаною адресою, у зв`язку з відсутністю в ній без поважних причин понад одного року. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання у разі неподання особою відповідної заяви здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved