Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») про стягнення суми депозиту, в якому просить суд стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його користь депозитні кошти у розмірі 97547,60 грн за договором-заявою № 300131/115398/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 7 міс. в іноземній валюті від 03 жовтня 2014 року, а також 975,48 грн судового збору та 6000 грн витрат на правове забезпечення та підготовку позовної заяви. Позивач [PERSON] подав суду письмову заяву, в якій позов підтримав повністю та просить суд розгляд справи провести у його відсутність. У разі неявки в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання відповідач був повідомлений належним чином. Жодних заперечень проти позову відповідач не подав. Повідомлення про причини неявки від відповідача не надійшло. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю. Судом встановлено, що 03 жовтня 2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі начальника відділення № 51 міста Рівне [PERSON] був укладений договір-заява № 300131/115398/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 7 міс. в іноземній валюті (далі договір). За умовами договору відповідач прийняв від позивача на депозитний рахунок грошові кошти в сумі 690 доларів США на строк з 03 жовтня 2014 року по 03 травня 2015 року та зобовязався нараховувати відсотки з розрахунку 11,10% річних і повернути вклад разом з відсотками 03 травня 2015 року. Відповідно до п.4 договору вкладник має право неодноразово поповнювати вклад протягом усього строку дії договору. Як слідує з виписки по особовому рахунку за період з 03 жовтня 2014 року по 30 квітня 2015 року, позивач скористався згаданим правом поповнення рахунку. Загальна сума вкладу позивача становить 4490 доларів США. Згідно пункту 6 договору після закінчення строку, визначеного договором, вклад має бути повернутий вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.2. Основних умов. 19 травня 2015 року позивач звернувся до відповідача з претензією, в якій просив повернути йому кошти за договором. Однак, відповідач свої зобовязання за депозитним договором належним чином не виконав і на теперішній час кошти позивачу не повернув. За наданим позивачем розрахунком, який відповідачем не заперечений, заборгованість по договору становить 4610 доларів США і складається із заборгованості по депозиту у сумі 4490 доларів США та заборгованості по відсотках у сумі 120 доларів США. Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановленому договором. Статтею 1060 ЦК України встановлено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. При цьому визнається, що умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до розяснень, наведених у пункті 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»). Враховуючи встановлені по справі обставини, суд прийшов до висновку, що відмова відповідача у поверненні позивачу вкладу у загальній сумі 4610 доларів США за договором є порушенням відповідачем своїх договірних зобовязань, а тому позов [PERSON] суд визнає обґрунтованим та доведеним і таким, що підлягає задоволенню повністю. Приймаючи до уваги встановлений Національним банком України на день ухвалення рішення (20 серпня 2015 року) курс долару США (100 доларів США = 2206,6173 гривень), стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 101725,06 грн (4610 доларів США х 22,066173). Відповідно до вимог ст.ст.79,84,88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені ним та документально підтверджені витрати на оплату правової допомоги адвоката. Оскільки жодних документальних підтверджень про такі витрати позивач суду не надав, його вимоги про стягнення 6000 грн витрат на правове забезпечення та підготовку позовної заяви задоволенню не підлягають.

Outcome: approved