Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про оспорювання батьківства та виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батьківство. В обґрунтування позову вказує, що він та відповідачка [PERSON] з 2006 року по 2011 рік перебували у шлюбі. [INFO] у них народилась дочка [PERSON] , про що 06.03.2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Придніпровського району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції здійснено актовий запис про народження № 222. Батьком дитини було записано його - позивача [PERSON] 03.08.2010 року Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області було повторно видано свідоцтво про народження [PERSON] . Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.12.2011 року шлюб між сторонами було розірвано. Також вказує, що відповідно до рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.11.2014 року з нього стягуються аліменти на утримання доньки - [PERSON] у розмірі ј частини всіх видів заробітку та доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Таким чином, він (позивач) змушений сплачувати кошти на утримання дитини, батьком якої він можливо і не являється, оскільки останнім часом у нього виникли сумніви відносно того, що саме він є біологічним батьком [PERSON] , так як, донька на нього зовсім не схожа, а відповідачка [PERSON] за час їх спільного проживання мала можливість перебувати у близьких стосунках з іншими чоловіками. А тому, просить виключити з актового запису № 222 про народження [PERSON] , складеного 06.03.2007 року Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, відомості про батьківство [PERSON] . А також, просить судові витрати покласти на відповідачку. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.11.2019 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Сторонам встановлено строк для подачі відзиву. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.01.2020 року за клопотанням представника позивача [PERSON] - адвоката Кучер Ю.В. по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про оспорювання батьківства та виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батьківство було призначено судово - генетичну експертиза. Провадження по справі на час проведення експертизи зупинено. 08.07.2020 року Київським міським клінічним бюро судово-медичної експертизи судово-медичним лабораторним відділом відділення судово-медичної генетичної ідентифікації на адресу Придніпровського районного суду м. Черкаси був направлений лист з повідомленням про неможливість виконання ухвали суду від 21.01.2020 року, оскільки [PERSON] на відбір зразків крові не з`явилась та вказана ухвала була повернута без виконання. 24.07.2020 року ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24.07.2020 року провадження по справі відновлено та призначено підготовче судове засідання з викликом сторін. 10.08.2020 року представником відповідачки [PERSON] - [PERSON] був наданий суду відзив на позовну заяву, в якому остання просила відмовити в задоволенні позову [PERSON] . При цьому, просить врахувати, що позивач за весь період, після розлучення, жодного разу не надав дозвіл на виїзд дитини за кордон, при тому, що їх дочка неодноразово брала участь у міжнародних змаганнях з хортингу. Він аргументував свою відмову тим, що не дасть вивезти свою дитину за кордон. Також, влітку 2019 року позивач [PERSON] в Службі у справах дітей Черкаської міської ради дуже сильно захищав свої права, як батько [PERSON] , вимагаючи примусових побачень з нею та доводив Службі, що не варто позбавляти його батьківських прав. Крім того, саме мати позивача подавала заяву в органи РАЦС щодо внесення запису про народження [PERSON] та неодноразово говорила, що [PERSON] дуже схожа на позивача [PERSON] , і ніяких сумнівів щодо батьківства тоді ні в кого не виникало. Також вказує, що у відповідачки [PERSON] за увесь період спільного проживання з позивачем не було ніяких стосунків з іншими чоловіками і ні в кого жодного разу не виникало сумнівів про її порядність. Вони жили разом з батьками позивача. Вдень відповідачка працювала, а увечері поверталась додому і жодного разу у відрядження не їздила. Також просить врахувати, що позивачу було відомо про те, що відповідачка з дитиною (після проходження спільних засідань у Службі у справах дітей) виїхала за межі України, оскільки через суд, на якому вирішувалось питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав, виникло чимало стресових ситуацій, в тому числі і для дитини. Тому, клопотання позивача щодо проведення експертизи ДНК це його спроба зайвий раз принизити дитину та змусити її повернутися в Україну в стресове середовище. 10.08.2020 року ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про оспорювання батьківства та виключення з актового запису про народження дитини та призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. В судовому засіданні представник позивач [PERSON] - адвокат Кучер Ю.В. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Суду пояснила, що відповідачка [PERSON] жодного разу не з`явилась у призначені дні для проведення експертизи, а також не надала дитину для відібрання необхідних зразків і такі її дії та бездіяльність призвели до неможливості проведення експертизи, а відтак, дають суду можливість визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, тобто факт відсутності кровного споріднення між позивачем [PERSON] та малолітньою [PERSON] . Тому просила задовольнити позов [PERSON] про оспорювання батьківства. В судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] - адвокат Буджерак М.Р. просив суд відмовити в задоволенні позову. При цьому пояснив, що відповідачка не заперечувала та не заперечує проти проведення судово - генетичної експертизи, однак вона не мала можливості з`явитись сама та забезпечити явку дитини на виклики експерта на відібрання зразків так, як вони з дочкою знаходились за кордоном і через жорсткі карантинні обмеження, пов`язані з поширенням гострої респіраторної хвороби СOVID-19, які існували в той час, вони не могли прилетіти на територію України. А потім вже сам позивач відмовився від проведення такої експертизи. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] , його представника - адвоката Кучер Ю.В., представника відповідачки [PERSON] - адвоката Буджерака М.Р., дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Частинами 1, 2 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Згідно з частиною першою ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документами закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Частиною 1, 2, 3 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану. Пунктом 1.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року за № 96/5 передбачено, що внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством. Відповідно до п. 2.13.1 Правил, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження. В пункті 2.16.7 Правил зазначається, що на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Зі змісту п. 2.8 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства Юстиції України № 96/5 від 12.01.2011 року слідує, що внесення змін до актового запису про народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану України після вирішення судом питання щодо виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами ( [PERSON] та [PERSON] ) 21.09.2006 року був укладений шлюб, який зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 1559. Даний шлюб був розірваний рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.12.2011 року, справа № 2-3822/11 (а.с. 11). Відповідно до свідоцтва про зміну імені, серія [NUMBER] від 10.07.2018 року, [PERSON] змінила своє прізвище на « [PERSON] » (а.с. 8). В період шлюбу, а саме [INFO] народилася [PERSON] , батьком якої записаний позивач - [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] від 06.03.2007 року (актовий запис № 222) (а.с. 9). Актовий запис № 222 про народження дитини був вчинений на підставі ч. 1 ст. 122 СК України, оскільки сторони перебували в зареєстрованому шлюбі та не подали до державного органу реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про не визнання чоловіка батьком дитини. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідно до заочного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.11.2014 року у справі № 711/11039/14-ц (провадження № 2/711/3002/14), із [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини всіх видів заробітків та доходів відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 жовтня 2014 року та до повноліття дитини (а.с. 12). Однак, як вбачається з висновку виконавчого комітету Черкаської міської ради від 01.10.2019 року, [PERSON] ухиляється від сплати аліментів та за інформацією адміністрації Черкаської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 17, яку відвідує малолітня [PERSON] , протягом останніх двох років не цікавився успіхами дитини у навчанні, батьківські збори не відвідував, тому всі питання щодо малолітньої адміністрація закладу вирішувала з матір`ю. Тому, враховуючи, що батько [PERSON] підтвердив, що тривалий час не спілкується з донькою та не підтримує її матеріально, а також беручи до уваги думку малолітньої, виконком Черкаської міської ради вважав за доцільне позбавити останнього батьківських прав щодо малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с. 89-91, 95-97). Відповідно до ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Згідно з п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» оспорити батьківство має право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК України) шляхом пред`явлення позову про включення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, як народила дитину в шлюбі звернувшись з позовом про виключення цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, яка записана батьком дитини та дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. В ході розгляду справи, за клопотанням представника позивача [PERSON] - адвоката Кучер Ю.В., для встановлення наявності чи відсутності кровної спорідненості між [PERSON] та малолітньою [PERSON] , [INFO] , по справі була призначена судово - генетична експертиза, яка проведена не була, оскільки [PERSON] на відбір зразків крові не з`явилася, про що зазначено в листі завідувача відділенням судово-медичної генетичної ідентифікації судово-медичного лабораторного відділу Київського клінічного бюро судово-медичної експертизи від 03.07.2020 року вих. №100-568/1759 (а.с. 73). Дана обставина і не спростовувалася представником відповідачки, який в судовому засіданні пояснив, що відповідачка не заперечувала проти проведення експертизи, однак не змогла забезпечити прибуття малолітньої дитини - [PERSON] до експертної установи для проведення експертизи, оскільки вона та малолітня донька перебувають за межами України, і через жорсткі карантинні обмеження, пов`язані з поширенням гострої респіраторної хвороби СOVID-19, які існували в той час, вони не могли прилетіти на територію України. Статтею 109 ЦПК України визначено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Крім того, в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року роз`яснено, що у разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст. 109 ЦПК України може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). Як встановлено в судовому засіданні 02.04.2020 року, 15.05.2020 року та 02.07.2020 року відповідачка [PERSON] не з`явилася в експертну установу та не забезпечила явку малолітньої [PERSON] на відбір зразків крові. При цьому, суд враховує, що відповідачка [PERSON] разом із малолітньою [PERSON] , ще до подачі даного позову до суду, виїхали за межі України. Вказане підтверджується даними паспорта громадянина України для виїзду за кордон (відповідними відмітками) гр. [PERSON] та гр. [PERSON] (а.с. 138-142). Крім того, факт перебування відповідачки [PERSON] за кордоном у період з 07.05.2019 року по 15.05.2019 року та з 22.08.2019 року по теперішній час підтверджується листом Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (а.с. 164). Про неможливість явки до експертної установи відповідачка [PERSON] , через свого представника - [PERSON] , повідомляла експерта, а зокрема про те, що вона разом із малолітньою [PERSON] проживають за кордоном і в зв`язку із епідеміологічною ситуацією у світі, а саме через COVID-19, вони об`єктивно не мають змоги прилетіти в Україну на здачу аналізів ДНК, а також просила повідомити в якій міжнародній лабораторії можна здати біологічний матеріал для направлення його експерту (а.с. 59, 67). Однак дане питання експертом не розглядалася. Таке питання також не вирішувалося і судом, оскільки після повернення справи до суду, без виконання ухвали від 21.01.2020 року, позивач [PERSON] та його представник - адвокат Кучер Ю.В. в судовому засіданні 10.08.2020 року відмовилися від проведення такої експертизи. При цьому останні не клопотали перед судом про вирішення питання можливості відібрання необхідних біологічних зразків у малолітньої [PERSON] за межами України. Крім того, протягом усього подальшого часу розгляду справи, та після послаблення карантинних заходів, позивачем [PERSON] та його представником - адвокатом Кучер Ю.В. не заявлялося клопотань про повторне призначення по справі судово - генетичної експертизи, не зважаючи на те, що представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні неодноразово пояснював про те, що відповідачка не заперечувала та не заперечує проти проведення такої експертизи. Також суд враховує, що дійсно постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України був запроваджений жорсткий карантин із відповідними обмеженнями для громадян. В силу ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток. Відповідачка [PERSON] , як мати малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] в умовах карантину, запровадженого не тільки в Україні, а й у світі, мала насамперед діяти в інтересах малолітньої доньки, зобов`язана була піклуватися про її здоров`я та забезпечити їй такі умови, які б якнайбільш унеможливили її зараження гострою респіраторною хвороби COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2. А тому, враховуючи вищезазначені обставини, суд не вбачає підстав для визнання факту ухилення відповідачки [PERSON] від проведення експертизи на предмет встановлення кровного споріднення між [PERSON] та малолітньою [PERSON] та визнання факту для з`ясування якого така експертиза призначалася. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч. ч. 4, 5 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Разом з тим, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадках необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. Аналогічний висновок викладений і в постанові Верховного Суду від 27.12.2019 року у справі №641/6191/17. В даному ж випадку, позивачем [PERSON] не доведено належним та переконливим доказами факту відсутності кровного спорядження між ним та малолітньою [PERSON] , [INFO] . При цьому, суд враховує, що відповідачка [PERSON] і до даного часу не заперечує проти проведення експертизи на предмет встановлення такого кровного споріднення. Звертаючись до суду з даним позовом позивач [PERSON] лише посилається на свої припущення про те, що його колишня дружина - відповідачка [PERSON] могла мати близькі стосунки з іншим чоловіком, який і може бути батьком малолітньої [PERSON] , а також на те, що дитина не схожа на нього, без доведення вказаних фактів належними доказами. А тому, з урахуванням вищевикладеного, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності та аналізуючи з`ясовані обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] та виключення з актового запису про народження дитини [PERSON] , [INFO] , відомостей про батьківство [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed