Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-30 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги, враховуючи відповідь на відзив, обґрунтовує тим, що [INFO] помер його батько - [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме, житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Вважаючи себе єдиним спадкоємцем після смерті батька та фактично проживаючи разом з ним, прийняв спадщину на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, а тому не поспішав із візитом до нотаріуса за юридичним оформленням права власності на спадкове майно. Однак, як йому стало відомо, після смерті його батька [PERSON] спірне спадкове майно прийняв брат спадкодавця [PERSON] та отримав свідоцтво про право власності на спадщину, а саме житловий будинок по [ADDRESS] . Зазначає, що відповідач отримав свідоцтво про право на спадщину незаконно, оскільки, він як спадкоємець першої черги, постійно проживаючи на момент смерті з спадкодавцем, прийняв спадкове майно. На підставі наведеного просить суд, визнати свідоцтво про право на спадщину, видане державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори 03 серпня 2017 року [PERSON] після смерті [PERSON] недійсним, визнати за ним, право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а саме на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У відзиві на позовну заяву, запереченнях на відповідь на відзив, представник відповідача, позовні вимоги вважає такими, що не підлягають до задоволення, оскільки доводи викладені у позовній заяві не відповідають дійсності. Зокрема, вказує, що на момент смерті спадкодавця [PERSON] в спірному будинку проживали його мати, яка на даний час померла, та відповідач. Позивач з 2015 року за адресою: [ADDRESS] не зареєстрований та не проживає. Доказом того, що на момент смерті спадкодавця проживав лише відповідач, являються квитанції на оплату комунальних послуг, електроенергії та опалення та оскільки, позивач, у встановлений законом строк, не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, [PERSON] прийняв спадщину відповідно до вимог ЦК України. Просить відмовити в задоволенні позову. Позивач в судовому засіданні позов підтримав з підстав в ньому викладених. Просив суд позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, надав пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві, відповіді на відзив. Просив суд позов задовольнити. Крім того, суду пояснив, що позивач після смерті батька деякий час проживав за адресою [ADDRESS] , що підтверджується наявністю його особистих речей за даною адресою, а тому прийняв спадщину шляхом спільного проживання з спадкодавцем. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали з підстав наведених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив, просили відмовити в задоволенні позову. Крім того, представник відповідача, суду пояснив, що позивач обрав невірний спосіб захисту порушеного права, оскільки, у відмові у прийнятті заяви на прийняття спадщини, нотаріус вказала на пропуск строків та можливість встановлення додаткового строку на прийняття спадщини, а не визнання права власності на спадкове майно. Заслухавши учасників справи, показання свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом частини першої статті 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку визначеного ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.ст. 1269, 1270 ЦК України). Відповідно до статті 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Судом встановлено, що [INFO] помер - [PERSON] (а.с. 47). [PERSON] належав житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 65-69). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на зазначене майно. Спадкоємець за заповітом [PERSON] , прийняв спадщину після смерті [PERSON] , оскільки на момент відкриття спадщини фактично проживав зі спадкодавцем (а.с. 64). Таким чином, [PERSON] як спадкоємцю [PERSON] належить вищезазначене спадкове майно. Судом також встановлено, що [PERSON] за життя не оформив спадкові права на спадкове майно після смерті батька [PERSON] та [INFO] помер (а.с. 46). Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Із матеріалів справи вбачається, що спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] , був його син [PERSON] , який в установлений законом строк не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Відтак, спадщину після смерті [PERSON] прийняв його рідний брат [PERSON] , якому було видано свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с. 100). В обґрунтування позовних вимог, позивач та його представник посилалися на те, що [PERSON] , постійно проживаючи на день відкриття спадщини разом з спадкодавцем, прийняв її в силу вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки, не заявив про відмову від неї. Однак, такі доводи позивача суд вважає безпідставними, оскільки, в судовому засіданні не доведено факт постійного проживання позивача разом з спадкодавцем на день відкриття спадщини. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , що є сусідами відповідача по [ADDRESS], показали, що позивач періодично приїжджав до батька, однак, на момент смерті останнього та по даний час не проживав за спірною адресою. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , надаючи показання суду, взагалі не змогли чітко вказати де саме проживав позивач на день смерті батька. Зокрема, свідок [PERSON] суду показав, що позивач разом із своєю дружиною після одруження проживали окремо, а у помешкання батька [PERSON] мав намір переїхати уже після його смерті. Свідок [PERSON] (дядько позивача) зазначив, що позивач разом із дружиною з 2015 року тимчасово проживали у нього у [ADDRESS] , а періодично ночували у батька у будинку по [ADDRESS] . Однак, суд критично оцінює зазначені показання та не бере їх до уваги, як суперечливі, оскільки, в подальшому надаючи пояснення, цей же свідок зазначив, що позивач проживав з дружиною на квартирі окремо. Свідок [PERSON] , зазначив, що йому, зі слів позивача, відомо що останній проживав у будинку батька і там знаходяться його особисті речі. Однак, такі показання не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки, вони ґрунтуються лише на повідомленнях позивача, як зацікавленої сторони у справі. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивач з 10.03.2006 року по даний час, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , тобто за місцем проживання свого дядька [PERSON] , фактичним місцем проживання позивача є: [ADDRESS] (а.с. 2, 85). При цьому, суд також критично оцінює повідомлення Луцького відділу поліції ГУНП у Волинській області за зверненнями [PERSON] від 31.08.2018 року, [PERSON] від 13.11.2019 року, щодо підтвердження факту проживання/не проживання позивача разом з батьком [PERSON] за період часу з липня 2015 року по день смерті [PERSON] . Зокрема, ці документи надають взаємовиключні відомості щодо встановлення даного факту та не містять будь-яких посилань на докази, на основі яких встановлена така інформація (а.с. 11, 128). Відтак, судом не здобуто належних та допустимих доказів того, що [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS] на момент смерті свого батька. Таким чином суд вважає, що позивачем не доведено факт постійного проживання позивача зі спадкодавцем на день відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] , а тому [PERSON] не вважається таким, що прийняв спадщину в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України та пропустив, встановлений ст. 1270 ЦК України, шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Із матеріалів справи вбачається, що у встановлений для спадкоємців другої черги строк, відповідач [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті брата [PERSON] та подав всі необхідні документи, у зв`язку із чим йому 03.08.2017 року, було видано свідоцтво про право на спадщину за законом № 3-1378, що підтверджується матеріалами спадкової справи (а.с. 44-102). Судом не здобуто доказів того, що спірне свідоцтво на право на спадщину за законом, видане відповідачу з порушенням вимог ЦК України, а тому суд не вбачає підстав для визнання його недійсним. Разом з тим, із відповіді Першої Луцької державної нотаріальної контори від 08.04.2019 року № 910/02-14, на звернення [PERSON] вбачається, що останньому відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , та запропоновано звернутися до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини (а.с. 10). Однак, відомостей про визначення судом позивачу додаткового строку для прийняття спадщини в матеріалах справи немає та не здобуто під час розгляду даної справи. Враховуючи наведені обставини, а також ту обставину, що позивач не довід факт прийняття ним спадщини на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки, не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, право позивача не може бути захищене у спосіб, який він просить, а тому, суд приходить до висновку, що в задоволені позову слід відмовити за безпідставністю вимог.

Outcome: dismissed