Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Державного підприємства Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів про стягнення 21 768,03 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітньої плати за період з 01.10.2017 року по 12.03.2018 року, стягнення 516,64 грн. компенсації втрати частини заробітньої плати у звязку з порушенням строків її виплати; стягнення 1 969,56 грн. середнього заробітку за період затримки розрахунку з 12.03.2018 року; стягнення 5 000,00 грн. моральної шкоди, посилаючись на те, що він працював на Державному підприємстві «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» на посаді маляра у період з червня 2002 року до березня 2018 року. Наказом від 12.03.2018 року за №46 він був звільнений з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. Фактичною причиною подачі заяви про звільнення було те, що відповідач заборгував йому заробітну плату, починаючи з 01.10.2017 року до 01.03.2018 року, сума заборгованості становить 21 768,03 грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Згідно Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою КМУ №1427 від 20.12.1997 року позивачу також належить сума компенсації, за невчасно виплачену заробітну плату станом на березень 2018 року в розмірі 516,64 грн. Згідно вимог ст. 177 КЗпП України підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно розрахунку позивача середній заробіток за період затримки розрахунку з 12.03.2018 року по день прийняття судом рішення становить 1 969,56 грн. Внаслідок порушення прав позивача, він також має право на відшкодування моральної шкоди. На підставі вищенаведеного, просив суд стягнути з відповідача на його користь 21 768,03 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітньої плати за період з 01.10.2017 року по 12.03.2018 року, 516,64 грн. компенсації втрати частини заробітньої плати у звязку з порушенням строків її виплати; середній заробіток за період затримки розрахунку з 12.03.2018 року по день прийняття судом рішення в розмірі 1 969,56 грн. та 5 000,00 грн. моральної шкоди. 03.05.2018 року позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути з відповідача на його користь 26 648,51 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітньої плати за період з 01.10.2017 року по 12.03.2018 року, 761,95 грн. компенсації втрати частини заробітньої плати у звязку з порушенням строків її виплати; середній заробіток за період затримки розрахунку з 13.03.2018 року по день розгляду справи в суді в розмірі 9 059,70 грн. (а.с.17, 18). 04.03.2019 року позивач подав уточнюючу заяву, відповідно до якої просив\~ стягнути з відповідача на його користь 12 048,51 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітньої плати за період з 01.10.2017 року по 12.03.2018 року. Третю і четверту вимоги підтримує, розгляд справи просив проводити без його участі (а.с.39). Представник відповідача в судове засіданнія не зявився, попередньо подав заяву про розгляд справи без його участі, збільшені позовні вимоги визнав частково, а саме щодо стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітньої плати в розмірі 14 000,00 грн.. Заперечив щодо стягнення з відповідача компенсації втрати частини заробітньої плати у звязку з порушенням строків її виплати (а.с.41). Дослідивши матеріали справи, судом встановлено. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3\~ст.12 ЦПК України). Згідно ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Приписами\~ст.43 Конституції України\~встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Як вбачається із матеріалів справи, а саме копії трудової книжки АС №697847 заповненої 11.03.1992 року позивач [PERSON] працював на Державному підприємстві «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» на посаді маляра 5 розряду у період з 17.06.2002 року до 12.03.2018 року (а.с.21). Наказом директора ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» №46 від 12.03.2018 року [PERSON], маляра 5 розряду, звільнено з роботи за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України з 12.03.2018 року (а.с. 36). Ч. 1\~ст. 115 КЗпП України\~та ч. 1\~ст. 24 Закону України «Про оплату праці»\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1\~ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Cтаттею 34\~Закону України «Про оплату праці»\~встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші. Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року N 1427\~(зі змінами, внесеними згідно зпостановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року N 692), компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін. Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1. Як вбачається з довідки ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» № 743 від 22.10.2018 року сума нарахованої, але не виплаченої заробітної плати позивачу [PERSON] складає 21 185 грн. 54 коп.(а.с.34). Згідно виписки по рахунку [PERSON] №26200111293857 відповідачем було виплачено позивачу 08.11.2018 року та 12.11.2018 року заробітну плату в розмірі 14 000,00 грн. (а.с.40). Отже, заборгованість відповідача по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період з 01.10.2017 року по 12.03.2018 року становить 7 185,54 грн. (21 185,54 грн.-14 000,00 грн.). Згідно довідки Івано-Франківської обласної організації профспілки працівників харчової та переробної промисловості №01-77 від 27.04.2018 року сума компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату позивачу [PERSON] складає 761 грн. 95 коп. (а.с.20). Оскільки, відповідачем не були виплачені позивачу всі належні суми при звільненні, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню нарахована, але не виплачена заробітна плата за період з 01.07.2017 року по 12.03.2018 року в сумі 7 185,54 гривні та компенсація втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати в сумі 761,95 гривні. Статтею 233 КЗпП України\~передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої\~статтею 117 КЗпП України. У відповідності з вимогами ч.1\~ст.117 КЗпП України\~у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у\~ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку суд керується п.21\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», згідно якого при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100\~(з наступними змінами і доповненнями). Середній заробіток працівника визначається відповідно до\~ст. 27 Закону України «Про оплату праці»\~за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100. Відповідно до п.2 вказаного Порядку середньомісячна заробітна плата визначається, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують дню звільнення працівника. При цьому згідно з п.5 Порядку основою для визначення загальної суми середнього заробітку є середньоденна заробітна плата. Суд визначає розмір середньомісячної заробітної плати за підставі довідки ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» № 743 від 22.10.2018 року у розмірі 4 037,60 грн. (4 042,56 грн. за січень 2018 року + 4 032,64 грн. за лютий 2018 грн.), а середньоденна зарплата становить 196,96 грн. (8 075,20:41 робочий день), а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (день винесення судового рішення) за період з 13.03.2018 року по 04.03.2019 року у розмірі 48 255 грн. 20 коп., виходячи з наступного розрахунку (196,96 грн. х 245 робочих дні). Згідно положень\~ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення заробітної плати в межах суми за один місяць за мінусом загальнообовязкових податків та зборів, що стягуються з нарахованої заробітної плати) підлягає негайному виконанню. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача слід стягнути в дохід державного бюджету судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст.\~116,\~117,\~232,\~235, 237-1, 430 КЗпП України, Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100,

Outcome: approved