Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду Одеської області із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] проживає однією сімєю та веде спільне господарство з [PERSON] в квартирі [ADDRESS] з 1992р., проте в теперішній час без реєстрації шлюбу. [PERSON] з 13.04.2007р. також є власником 1/8 частини житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами № 13 по вул. Одеській в с. Нові Біляри Комінтернівського району Одеської області. Вважаючи зазначену частину житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя, [PERSON] просить суд визнати за ним право власності на 1/16 частину житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами № 13 по вул. Одеській в с. Нові Біляри Комінтернівського району Одеської області. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримав, просив його задовольнити. [PERSON] звернулася до Комінтернівського районного суду Одеської області із зустрічним позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю без шлюбу, визнання права власності на частину квартири. Позов обґрунтовано тим, що з 1978 р. по 1993 р. [PERSON] перебувала в шлюбі з [PERSON] 28.05.1993 р. шлюб було розірвано. Проте з літа 1993 р. та до теперішнього часу [PERSON] та [PERSON] мешкають однією сімєю як жінка та чоловік без шлюбу у квартирі [ADDRESS]. В зазначеній квартирі були зареєстровані [PERSON], та його мати, [PERSON], які в подальшому приватизували її в рівних частках (по ?) на підставі Розпорядження органу приватизації від 09.02.2001р. № 55, та ними було отримано Свідоцтво про право власності на житло від 09.02.2001р., видане ТОВ Птахофабрика «Чорноморська». 31.08.2009 р. [PERSON] подарувала належну їй на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 09.02.2001 р. ? частину квартири сину, [PERSON] До приватизації квартири, на момент її приватизації та в подальшому [PERSON] фактично мешкала і мешкає у квартирі [ADDRESS]. Весь період спільного з [PERSON] мешкання однією сімєю у вищезазначеній квартирі вони підтримували її в належному стані, проводили ремонти, зокрема в 2000р., 2004р., 2011р. Вважаючи, що квартира за час спільного мешкання істотно збільшилася у своїй вартості внаслідок спільних трудових та грошових затрат, [PERSON] просить суд встановити факт проживання однією сімєю як жінки та чоловіка без шлюбу [PERSON] та [PERSON], з червня 1993 р. по день винесення рішення у справі. Визнати квартиру [ADDRESS] загальною площею 48,19 кв.м обєктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]. Припинити право спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] загальною площею 48,19 кв.м. Припинити право власності [PERSON] на 1/2 частину квартири [ADDRESS] загальною площею 48,19 кв.м. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] загальною площею 48,19 як на частку в спільному майні подружжя. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала, просила його задовольнити. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, а також витребувані документи, розглядаючи спір у межах заявлених вимог, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя задоволенню не підлягає, а зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю без шлюбу, визнання права власності на частину квартири підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] знаходився в шлюбі з [PERSON] 28.05.1993 р. шлюб було розірвано, про що відділом ЗАГС Cуворовського РВК м. Одеси в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу було здійснено запис від 28.05.1993р. за № 508. Згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. [PERSON] та [PERSON] визнають, що з червня 1993 року та до теперішнього часу мешкають однією сімєю як жінка та чоловік без шлюбу. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу. За таких обставин суд задовольняє позовну вимогу [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю як жінки та чоловіка без шлюбу [PERSON] та [PERSON], з червня 1993 року по 24 лютого 2017 року. У відповідності до Свідоцтва про право власності на житло від 13.04.2007р., виданого органом приватизації при Новобілярській селищній раді на підставі розпорядження від 13.04.2007р. № 141, зареєстрованого у реєстраційну книгу за № 158, [PERSON] належить 1/8 частини житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами № 13 по вул. Одеській в с. Нові Біляри Комінтернівського району Одеської області. У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Таким чином, 1/8 частина житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами № 13 по вул. Одеській в с. Нові Біляри Комінтернівського району Одеської області являється особистою приватною власністю [PERSON], не являється спільним сумісним майном подружжя, тому поділу не підлягає. За наведеного обґрунтування у задоволенні позовної вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на 1/16 частини житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами № 13 по вул. Одеській в с. Нові Біляри Комінтернівського району Одеської області належить відмовити. На підставі розпорядження органу приватизації від 09.02.2001р. № 55 квартира [ADDRESS] була приватизована в рівних частинах [PERSON] та [PERSON], на оформлення чого органом приватизації ТОВ Птахофабрика «Чорноморська» їм було видано свідоцтво про право власності на житло від 09.02.2001р. 31.08.2009р. [PERSON] подарувала належну їй на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 09.02.2001р. ? частину квартири сину, [PERSON], що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Южненське міське бюро технічної інвентаризації» номер 24014623 від 01.10.2009р., реєстраційний номер обєкта 12231654. Весь період спільного мешкання однією сімєю за спільні кошти [PERSON] та [PERSON] підтримували квартиру [ADDRESS] в належному стані, проводили капітальні ремонти, що підтверджується сторонами у справі. Так, в 2000 р. відповідно до кошторисної документації від 25.08.2000р. [PERSON] та [PERSON] провели в квартирі [ADDRESS] ремонт стелі (зняття старої фарби, фарбування), заміну старих шпалер на нові, в т.ч. шпатлювання стін, замінили облицювальну плитку на кухні, замінили стяжку підлог та застелили новий лінолеум. В цінах станом на 25.08.2000р. вартість проведеного ремонту становила 14 843,06 грн. В 2004р. за договорами від 04.06.2004р. та від 28.08.2004р., укладеними між ПП [PERSON] та [PERSON], було придбано металопластикові вікна на загальну суму 7657,00 грн. Договори купівлі-продажу конструкцій з металопластику від 04.06.2004р. та від 04.06.2004р. було укладено [PERSON] як основним квартиронаймачем, на якого було відкрито особовий рахунок. В 2004р. відповідно до кошторисної документації від 07.09.2004р. [PERSON] та [PERSON] провели в квартирі [ADDRESS] заміну вікон на металопластикові, що коштувало в цінах станом на 07.09.2004р. 1231,39грн. В 2011р. відповідно до кошторисної документації від 17.08.2011р. [PERSON] та [PERSON] провели капітальний ремонт квартири [ADDRESS] відремонтували стелю, замінили лінолеум на ламінат, встановили броньовані вхідні двері, нові міжкімнатні двері, провели утеплення фасаду, замінили радіатори центрального опалення, сантехніку, крани, встановили водоміри. В цінах станом на 17.08.2011р. вартість проведеного ремонту становила 127144,52 грн. У відповідності до п.2, 4 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Таким чином, квартира [ADDRESS] була особистою приватною власністю [PERSON] Згідно з ч.1 ст.62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 26787295, виданим КП «Южненське міське бюро технічної інвентаризації» від 22.07.2010 р., вартість квартири [ADDRESS] становила 81108,00 грн. При проведенні ремонтів, які здійснювались в період спільного мешкання [PERSON] та [PERSON], ними були витрачені значні кошти. Тому квартира має бути визнана обєктом права їх спільної сумісної власності. Згідно з ч.1 ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Договору про поділ майна між [PERSON] та [PERSON] не укладено. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ч.1,2,4 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. У відповідності до ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Згідно зі ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. На підставі викладеного,

Outcome: approved