Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 13.10.2005 року працював на посаді електромонтера бази відпочинку «Хімік» та був звільнений згідно з наказом №0466-кп від 04.12.2017 року в звязку зі скороченням штату за ч.1 ст. 40 КЗпП України. При звільненні, в порушення вимог трудового законодавства, він не отримав остаточного розрахунку. Просила стягнути на його користь заборгованість з заробітної плати в розмірі 16729,91 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 31224,56 грн.. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився. Подав відзив на позов, відповідно до якого не заперечував проти задоволення позовних вимог в частині стягнення на користь позивача заборгованості із заробітної плати в розмірі 16729,91 грн. Щодо стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку зазначив, що відповідно до змісту норми ст. 117 УЗпП України, підставою відповідальності власника (підприємства) за затримку розрахунку при звільненні є склад правопорушення, який включає два юридичні факти порушення власником строків розрахунку та при звільненні (ст. 116 КЗпП) та вина власника. Вказує, що зупинення господарської діяльності Приватного акціонерного товариства «СЄВЄРОДОНЕЦЬКЕ [PERSON]» є вимушеним заходом, зумовленим запобіганням виникненню техногенних катастроф через постійну загрозу проведення терористичних актів на території Луганської області, а також фізичною неможливістю ведення виробничої діяльності через відсутність належного енергопостачання, зокрема: зруйнування 17 вересня 2014 року Луганської ТЕЦ, що розташована у місті Щастя, та припинення енергопостачання ПС «Михайлівська-330кВ», що розташована біля міста Первомайськ Луганської області, територія якого з 2014 року та по цей час перебуває під контролем незаконних формувань. Посилаючись на приписи ст. ст. 263, 617 ЦК України та Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України від 28.11.2017 року №3800/2/21-10.2 просив відмовити в задоволенні позову в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку \~\~Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому \~\~\~задоволенню з наступних підстав. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~З наданих до суду документів видно, що [PERSON] працював на посаді електромонтера бази відпочинку «Хімік» ПрАТ «СЄВЄРОДОНЕЦЬКЕ [PERSON]» з 13.10.2005 року по 04.12.2017 року. \~ \~ \~ \~У відповідності до ч.1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним трудовим договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. \~ \~ \~ \~Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Заборгованість з заробітної плати перед [PERSON] складає 16729,91 грн., що підтверджується довідкою ПрАТ «СЄВЄРОДОНЕЦЬКЕ [PERSON]» від 30.03.2018 року №890. \~ \~ \~ \~З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач не виконав покладений на нього законом обовязок щодо виплати позивачу належних йому сум при звільненні у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, а отже позовні вимоги в частині стягнення заборгованості із заробітної плати в сумі 16729,91 грн. є обґрунтованими, основаними на законі та такими, що підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд звертає увагу на наступне. Відповідно до частини першої\~ст. 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, за положеннями\~ст. 117 КЗпП України\~обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Згідно зі\~ст. 4 КЗпП України\~законодавство про працю складається із цього\~Кодексу\~та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно до частини першої\~ст. 9 ЦК України\~положення цього\~Кодексу\~застосовуються до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Оскільки трудовим законодавством не врегульовані відносини з приводу відшкодування майнової шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на такі відносини. Статтею 617 ЦК України\~передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої\~ст. 263\~наведено ознаки непереборної сили\~\~як надзвичайної або невідворотної за даних умов події. Отже, непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків. Відповідно до\~ст. 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»\~протягом терміну дії цього\~Закону\~єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс- мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. Відповідно до\~ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні, Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо. \~ \~ \~ \~ \~Разом із тим, пунктом 3.3. Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18 грудня 2014 р. № 44(5), встановлено, що сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - це документ, за затвердженими Президією ТПП України відповідними формами, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом. Науково-правовим висновком від 28.11.2017 року №3800/2/21-10.2 засвідчено настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) а саме: актів тероризму на території Луганської, з 25 травня 2014 року для ПрАТ «СЄВЄРОДОНЕЦЬКЕ [PERSON]», що унеможливило виконання обов'язку, передбаченого ст.ст.47, 83, 116 КЗпП України, при звільненні працівників. При цьому, як зазначено у висновку, обставини непереборної сили мають місце і на час його складання. Таким чином, на думку суду, настання обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), що встановлені висновком Торгово-промислової палати України від 28.11.2017 року №3800/2/21-10.2 , свідчить про відсутність вини підприємства у затримці виплат позивачу належних при звільненні сум у строки, визначені\~статтею 116 КЗпП України. З огляду на наведене, позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку задоволенню не підлягають.

Outcome: partial