Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до Сєвєродонецької міської ради, з урахуванням уточнення позовних вимог про визнання права власності на 1/3 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 05 жовтня 1996 року згідно договору-міни, посвідченого Старшим Державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької Державної нотаріальної контори за реєстровим № 5038 позивач став власником 1/3 частки квартири [ADDRESS]. Також власниками 2/3 частки вказаної квартири згідно цього ж договору були гр. [PERSON] та [PERSON] З 20 грудня 1996 року позивач зареєстрований та мешкає у вказаній квартирі. 23 березня 1998 року згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Малаховим С.О. за реєстровим № 2102, позивач купив у [PERSON] та [PERSON] належні їм 2/3 частки вищевказаної квартири. У літку 2014 року позивач загубив документи на квартиру і коли почав їх поновляти, то йому стало відомо, що у Державному електронному реєстрі речових прав на нерухоме майно його право власності на [ADDRESS] зареєстровано тільки на 2/3 частки квартири, а право власності на 1/3 згідно договору-міни, посвідченого Старшим Державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької Державної нотаріальної контори за реєстровим № 5038 від 05.10.1996 р. не зареєстровано. Згідно інформації Першої Сєвєродонецької Державної нотаріальної контори усі архівні дані до 2001 року були передані до Луганського обласного нотаріального архіву. Луганський обласний нотаріальний архіву у 2014 р. був переміщений до м. Старобільська Луганської області, однак фактично документи нотаріального архіву знаходяться у м. Луганськ та їх перевезення неможливим так як м. Луганськ знаходиться на непідконтрольної владі України території. Таким чином на теперішній час позивачу ніхто не може надати дублікат договору-міни, посвідченого Старшим Державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької Державної нотаріальної контори за реєстровим № 5038 від 05 жовтня 1996 р. та він не може зареєструвати своє право власності на 1/3 частки квартири у Державному електронному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому позивач звернувся з даним позовом до суду. Позивач та його представник у судове засідання не з'явилися, надали заяву в якій просили розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав заяву в якій просив розглядати справу без його участі, питання про задоволення позовних вимог залишив на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з копії договору міни від 05.10.1996 р., посвідченого Старшим Державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької Державної нотаріальної контори Сердюк Н.І. за реєстровим № 5038, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] міняють, належну їм квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON]. Відповідно до копії дублікату договору купівлі-продажу 2/3 часток квартири, укладеного 23.03.1998 року та посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Малаховим С.О., [PERSON] та [PERSON] продали [PERSON] 2/3 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Згідно до копії інформаційної довідки № 76602094 від 22.12.2016 року право власності на 2/3 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], зареєстроване за [PERSON] В копії листа КП «Сєвєродонецьке БТІ» №01/197 від 10.06.2016 року зазначено, що згідно обліку станом на 29.12.2012 року, на підставі відомостей, що зберігаються на паперових носіях, право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] 1/3 частка на підставі договору міни, посвідченого 05.10.1996 року старшим державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Сердюк Н.І., та 2/3 частки на підставі договору купівлі-продажу 2/3 часток квартири, посвідченого 23.03.1998 року приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Малаховим С.О. Згідно відповіді Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори №82/01-16 від 07.02.2017 року на запит [PERSON] щодо надання дублікату договору міни від 05.10.1996 р., посвідченого Старшим Державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької Державної нотаріальної контори Сердюк Н.І. за реєстровим № 5038, повідомлено, що всі архівні данні до 2001 року були передані до Луганського державного обласного нотаріального архіву. У відповіді Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 15.03.2017 року №5645/18/4 вказано, що згідно з наказом Міністерства юстиції України від 25.11.2014 № 246/7 «Про переміщення органів та установ юстиції Луганської області» та наказом Головного управління юстиції у Луганській області від 25.11.2014 № 46-В «Про переміщення органів та установ юстиції Луганської області» (із змінами) Луганський обласний державний нотаріальний архів переміщений до м. Старобільська Луганської області (нова юридична адреса: 92700, Луганська область, м. Старобільськ, вул. Миру, буд. 3). Однак, фактично документи нотаріального архіву знаходяться у м. Луганську, їх перевезення до м. Старобільська на сьогодні є неможливим, поштове сполучення з м. Луганськом відсутнє. Згідно відповіді Луганського обласного державного нотаріального архіву № 378/01-21 від 18.04.2017 року договір міни від 05.10.1996р. посвідчений старшим державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької ДНК Сердюк Н.І., за реєстровим №5038, від імені [PERSON], за яким [PERSON] набув право власності на 1/3 частку квартири розташованої за адресою: Луганська обл, [ADDRESS], знаходиться в місті Луганську, на тимчасово окупованій території, яка на даний час не підконтрольна Україні, тому на сьогоднішній день надати інформацію по вказаному договору міни, на жаль, неможливо. Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах , що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Аналізуючи викладене та приймаючи до уваги матеріали справи вбачається, що на підставі договору міни від 05.10.1996 р., посвідченого Старшим Державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької Державної нотаріальної контори Сердюк Н.І. за реєстровим № 5038, позивач є власником 1/3 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], але у зв'язку зі втратою оригіналу вказаного договору та неможливістю отримання його дублікату позивач не має можливості зареєструвати дане право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Виходячи з викладеного, суд доходить висновку, що обставини, викладені позивачем в обґрунтування своїх вимог є достовірними, сумніву у суду не викликають і вважаються судом доведеними, а позовна заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved