Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до Куп'янського міськрайонного суду Харківської області з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що він я є власником земельної ділянки площею 0,27 га, розташованої в селі Моначинівка Куп'янського району Харківської області. На спірній земельній ділянці знаходиться житловий будинок з надвірними будівлями. В Державному акті вказані розміри земельної ділянки в плані зовнішніх меж земельної ділянки. В Державному акті також вказане цільове призначення земельної ділянки площею - 0,27 га для ведення особистого підсобного господарства. Спірна земельна ділянка, вказана в Державному акті про право приватної власності на землю, була надана саме для обслуговування житлового будинку, господарчих будівель (0,25 га), та частково (0,02 га) для ведення особистого селянського господарства, але ж в акті помилково вказане цільове призначення земельної ділянки, як для ведення особистого підсобного господарства. В зв'язку з тим, що нормами Земельного Кодексу України не передбачено внесення будь-яких змін або уточнень до Державного акту, а вказане цільове призначення земельної ділянки не відповідає вимогам закону, позивач був змушений звернутися до суду з позовом про визнання виданих йому документів недійсними. Тому у своїй позовні заяві [PERSON] зазначив, що оскільки в Державному акті на право приватної власності на землю, виданого на його ім'я, є помилки та невідповідності Земельному кодексу України, які неможливо виправити, то необхідно визнати даний документ недійсним в судовому порядку зі скасуванням його реєстрації, що надасть можливість власнику скористатися своїми правами на землю на законних підставах. Позивач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутності та просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вказав, що заперечень на позов немає. Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] являється власником земельної ділянки загальною площею 0,27 га, яка належить йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], який був виданий Моначинівською сільською радою [INFO], на підставі рішення Моначинівської сільської ради від 27 грудня 1994 року, та зареєстрованого в книзі записів державних актів за 1997 рік №624 з цільовим призначення для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована за адресою: с. Моначинівка. Даний факт підтверджується ксерокопією державного акту в якому серед іншого зазначено, що 0,27 га включає в себе ділянку розміром 0,22 га для сільськогосподарських угідь та 0,05 га під будівлями, лісами та іншими угіддями(а.с. 10-11). Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження його майна. В силу ст. 21 Земельного Кодексу України, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, визнання недійсними угод, щодо земельної ділянки. Чинним земельним законодавством України передачі землі громадянам для ведення особистого підсобного господарства не передбачено. Ст. 121 ЗК України передбачені норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Згідно вимог ст. 152 Земельного кодексу України землекористувач може вимагати усунення будь яких порушень його права на землю, а тому у зв'язку з порушеннями вимог Земельного кодексу позивач, як власник житлового будинку має можливість вирішити питання відносно земельної ділянки, на якій знаходиться забудова, цільове призначення якої згідно ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). В силу ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Частиною першою статті 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ст.158 Земельного Кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України, статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Отже, державний акт на право власності на земельну ділянку є документом, що посвідчує право власності й видається на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. З наданих до суду документів, вбачається, що спірна земельна ділянка на підставі рішення Моначинівської сільської ради була передана у власність із невірно вказаним цільовим призначенням. Крім того, ділянці не було присвоєно відповідний кадастровий номер та не вказана точна адреса розташування. У такому випадку, позивач не може скористатися у повній мірі своїми правами на земельну ділянку, так як Державний акт на право власності на землю фактично не відповідає діючому законодавству. На підставі викладеного враховуючи, що виправити допущену помилку в державному акті на право приватної власності на землю в частині цільового призначення земельної ділянки в добровільному порядку неможливо та беручи до уваги, що державний акт на право власності на землю фактично не відповідає діючому законодавству, тому суд вважає, що права позивача на вільне розпорядження земельною ділянкою були порушенні, у зв'язку з чим визнає вищевказаний державний акт не дійсним, та скасовує його реєстрацію.

Outcome: approved