Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої вимоги позивач мотивував тим, що він є власником 1/4 частини квартири [ADDRESS]. Дана обставина підтверджується договором купівлі-продажу від 10.02.2017, посвідченим приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу, зареєстрованим за № 201 (номер запису про право власності: 18965152). Іншими власниками квартири в даний час є [PERSON] (2/4частини квартири) та її дочка [PERSON] (1/4 частина квартири). Ці обставини, як і порядок переходу права власності на квартиру, підтверджується відповідним свідоцтвом про право власності на житло від 16.03.2004,виданим УЖКГ виконкому Кременчуцької міськради, договором про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності від 13.12.2016, договором дарування від 13.12.2016, відповідними витягами з Державного реєстру речових прав на нерухомість. З 14 грудня 2016 року відповідач не проживає у квартирі за місцем реєстрації, оскільки 13 грудня 2016, після того, як він подарував своїй матері [PERSON]/4 частину квартири, він виїхав до іншого приміщення, та почав проживати окремо. Де в даний час проживає відповідач- не відомо. На даний час позивач вимушений сплачувати кошти за надані житлово-комунальні послуги з урахуванням реєстрації відповідача у квартирі, що порушує його права, як власника. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Позивач надав до суду заяву, в якій просив, розгляд справи проводити за його відсутності. Позовні вимоги підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Треті особи: [PERSON] та [PERSON], надали до суду заяви, в яких просили розгляд справи проводити за їх відсутності, позовні вимоги підтримали. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, про причини своєї неявки суд не повідомив. Враховуючи повторну неявку належним чином повідомленого відповідача, з огляду на положення ч.4 ст.223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість ухвалення по справі заочного рішення. Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази, суд приходить до наступного. Частиною 1 ст. 29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Статтею 310 ЦК України визначено, що фізична особа має право на місце проживання, на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним власником житла або законом. Статтями 64, 156 ЖК України, передбачено, що до членів сім'ї власника квартири (квартири) належать дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. Члени сім'ї власника жилого квартири (квартири), які проживають разом з ним у квартири (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 16.03.2004 року, виданого згідно розпорядження Управління житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради від 16.03.2004 року № 12718/2; копією договору про поділ нерухомого майна, що є у спільній власності від 13.12.2016, серії НВА № 828869, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Ципко Т.А, зареєстрованого в реєстрі за № 2665; копією договору дарування від 13.12.2016, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Ципко Т.А., зареєстрованого в реєстрі за № 2667; копією договору купівлі-продажу від 10.02.2017, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Ципко Т.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 201. У квартирі [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується довідкою № 4024 від 30.10.2017 року ТОВ «Житлорембудсервіс». Відповідач за місцем реєстрації не проживає. Факт не проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] з 14 грудня 2016 року підтверджується актом ТОВ «Житлорембудсервіс» № 821м від 25.10.2017. Враховуючи те, що відповідач не проживає у спірному житлі більше року, а його реєстрація у спірному житлі створює перешкоди для власника квартири, викликані необхідністю сплачувати вартість комунальних послуг з урахуванням реєстрації відповідача, а також позбавляє можливості вільно розпоряджатись своїм майном, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та підлягають задоволенню. Таким чином, суд визнає [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved