Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області\~\~з позовом до Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» (далі АТ «Марганецький ГЗК») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він працював в АТ «Марганецький ГЗК» в умовах шкідливих факторів з 10.07.1989 року по 04.04.2013 року. Внаслідок неналежних умов праці отримав професійні захворювання з діагнозом: 1) радикулопатія шийна С6, С7 і попереко-крижова L4, L5, S1 у фазі загострення з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромом, виражений периферичний нейросудинний синдром, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами в вигляді: двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ступеню), остеоартрозу ліктьових та колінних суглобів (ПФС першого-другого ступеню); 2) хронічне обструктивне захворювання легень першого ст. (пилотоксичний бронхіт першої ст., емфізема легенів першої ст.), група А, фаза загострення, ЛН першого ст.; 3) нейросенсорна приглухуватість першої ст. (з легким зниженням слуху). Відповідно до Акту розслідування від 15.05.2013 року, причиною виникнення професійного захворювання являється негативний вплив на організм шкідливих виробничих факторів. Первинним оглядом МСЕК 21.06.2013 року позивачу встановлено 60% втрати працездатності та третю групу інвалідності за професійним захворюванням. 08.09.2020 року позивач повторно пройшов МСЕК, за результатами якого визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 60% з 01.07.2020 року та третю групу інвалідності безстроково. Вважає, що у зв`язку з хронічними професійними захворюваннями порушено звичний спосіб його життя, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання; не може виконувати домашню роботу, через болі він дуже часто не висипається, він постійно відчуває обмеженість як у спілкуванні з оточуючими його людьми, так і обмеженість у можливості продовжувати активний спосіб життя. Хронічні професійні захворювання є наслідком порушення законодавства про охорону праці зі сторони відповідача. Просить суд стягнути з АТ «Марганецький ГЗК» на його користь моральну шкоду у зв`язку із ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків в сумі 216000 гривень. Також позивач просив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою від 12.07.2021 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.\~ 27.07.2021 року представник відповідача надав відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Заперечення проти позову обґрунтовані тим, що при працевлаштуванні до АТ «Марганецький ГЗК» позивачу проведено інструктаж та попереджено про наявність джерела підвищеної небезпеки та шкідливих умов праці на підприємстві у зв`язку зі специфікою виробництва. Але [PERSON] самостійно прийняв рішення працювати в даних умовах виробництва. Зазначає, що відповідач здійснював всі заходи для забезпечення безпечних умов праці. Для притягнення АТ «Марганецький ГЗК» до відповідальності за нанесені моральні страждання відсутні усі умови правопорушення, а саме: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача, наявність вини. Також, заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Позивач не скористався своїм правом на подачу відповіді на відзив. Ухвалою від 10.08.2021 року відмовлено представнику відповідача у задоволенні клопотань про перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження, про витребування інформації. За ч.5 ст.279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] знаходився у трудових відносинах з АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» з 10.07.1989 року по 04.04.2013 року, зокрема: працював підземним ГРОЗ 4,5, розрядів, підземним гірничим робітником 2 розряду (а.с.28-30). Згідно з медичним висновком ЛЕК від 25.04.2013 року №772, [PERSON] має діагнози 1) радикулопатія шийна С6, С7 і попереко-крижова L4, L5, S1 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромом, виражений периферичний нейросудинний синдром, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами в вигляді: двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ступеню), остеоартрозу ліктьових та колінних суглобів (ПФС першого-другого ступеню); 2) хронічне обструктивне захворювання легень першого ст. (пилотоксичний бронхіт першої ст., емфізема легенів першої ст.), ЛН першого ст.; 3) нейросенсорна приглухуватість першої ст. (з легким зниженням слуху). Має скарги на болі у шийному та попереко-крижовому відділі хребта, з іррадіацією у праву ногу, біль і обмеження рухів в ліктьових, плечових та колінних суглобах, болі і оніміння рук, мерзлякуватість кистей, побіління пальців рук на холоді, загальну слабкість, задишку при фізичному навантаженні, кашель, заниження слуху (а.с.13-14). Первинним оглядом МСЕК 21.06.2013 року [PERSON] встановлено 60% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійними захворюваннями та третю групу інвалідності, з переоглядом 01.07.2014 року (а.с.23). Повторним оглядом МСЕК 08.09.2020 року [PERSON] було встановлено 60% втрати професійної працездатності, у зв`язку з професійними захворюваннями та третю групу інвалідності, безстроково (а.с.24). Статтею 153 КЗпП України визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника виконання роботи, що становить явну небезпеку для життя працівника, а також в умовах, що не відповідають законодавству про охорону праці. Відповідно до ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Як вбачається з наданого позивачем акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 15.05.2013 року, [PERSON] працював в умовах впливу шкідливих факторів 23 роки 5 місяців 10 днів, зокрема, за професією гірничий робітник очисного вибою 5 розряду, отримав професійні захворювання: 1) радикулопатія шийна С6, С7 і попереко-крижова L4, L5, S1 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромом, виражений периферичний нейросудинний синдром, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами в вигляді: двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ступеню), остеоартрозу ліктьових та колінних суглобів (ПФС першого-другого ступеню); 2) хронічне обструктивне захворювання легень першого ст. (пилотоксичний бронхіт першої ст., емфізема легенів першої ст.), ЛН першого ст.; 3) нейросенсорна приглухуватість першої ст. (з легким зниженням слуху). Професійне захворювання виникло внаслідок тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища на організм працюючого у ПАТ «МГЗК», недосконалості технології. Причиною виникнення професійного захворювання є: підіймання та переміщення (разове) вантажів постійно протягом робочої зміни - до 36,5 кг (при нормі до 30 кг); робоча поза (вимушена) до 30,2% (при нормі до 25%),; нахили корпусу 262 рази (при нормі 50-100 разів); рівень пилу 7,72 мг/м3 (НДК 2.0 мг/м3 ); рівень марганцю 0,804 мг/м3 (НДК 0,3 мг/м3); рівень шуму 87дБ (ПДУ 80дБ). На момент розслідування [PERSON] є пенсіонером (а.с.22). Отже, відповідачем, як роботодавцем, в порушення ст.153 КЗпП України, ст.13 Закону України «Про охорону праці» не забезпечено [PERSON] безпечних умов праці, що призвело до професійних захворювань останнього. Внаслідок професійного захворювання позивач морально і фізично страждав через погіршення здоров`я, потребу в лікуванні, через вимушені зміни способу життя, втрату роботи та професійної працездатності. Пунктом 1 ч.2 ст.23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що «громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди». Відповідно до п.4.1 цього ж рішенняушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі Постанова Пленуму ВСУ № 4) роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. [PERSON] отримав професійні захворювання на виробництві, і йому встановлено 60% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково у зв`язку з професійними захворюваннями. З 2008 року, незважаючи на лікування, захворювання має прогресуючий перебіг. [PERSON] постійно лікується. Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, і вважає встановленим факт спричинення моральної шкоди позивачеві внаслідок професійних захворювань, отриманих на виробництві відповідача. Суд не може погодитися з доводами представника відповідача АТ «Марганецький ГЗК», що позивач був ознайомлений зі шкідливими умовами праці, погодився з ними, самостійно прийняв рішення працювати на виробництві у відповідача, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємство від законодавчо встановленого обов`язку забезпечити якісні та безпечні умови праці. Не заслуговують на увагу й доводи відповідача, що відсутні такі умови виникнення в АТ «Марганецький ГЗК» зобов`язання на відшкодування моральної шкоди, як «неправомірні дії чи бездіяльність» та «вина», оскільки, як зазначено в Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 15.05.2013 року, професійне захворювання позивача виникло внаслідок тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища на організм працюючого у ПАТ «МГЗК», через недосконалість технології (пункт 16). І те, що АТ «Марганецький ГЗК» щорічно здійснюється фінансування виконання заходів з охорони та безпеки праці працівників, своєчасно виконуються комплексні заходи згідно встановлених нормативів безпеки, гігієни праці, поліпшення вже існуючого рівня охорони праці, попередження випадків виробничого травматизму, професійних захворювань та аварій на виробництві не виключає той факт, що позивачем отримано професійні захворювання саме під час роботи на підприємстві відповідача, і не доводить ту обставину, що охорона праці була на належному рівні всі 23 роки його роботи на підприємстві. Крім того, відповідно до абз.3 п.5 Постанови Пленуму ВСУ № 4 на який посилається відповідач, особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Жодних доказів на спростування наявності шкідливих факторів робочого місця позивача та його шкідливого впливу на його здоров`я відповідачем не надано. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд приходить до такого. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). \~ \~ \~ \~Відповідно до п.9 Постанови Пленуму ВСУ № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Частиною 3 ст.23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності 60%, третьої групи інвалідності, які встановлені безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність лікування, тривалий період роботи на підприємстві відповідача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що заявлений представником позивача розмір моральної шкоди є завищеним, а тому визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 130 000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. Також у зв`язку із звільненням позивача від сплати судового збору при подачі позову та частковим задоволенням позовних вимог, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в доход держави у розмірі 908,00 грн. (з розрахунку: 1% від суми моральної шкоди, присудженої до стягнення, але не менше 908,00 грн.).

Outcome: partial