Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON], [PERSON], у якій просить суд: поділити в натурі домоволодіння, що складається з житлового будинку,площею 63,7 кв.м., ґанків - 25,3 кв.м (а - 1,7 кв.м, а-3 - 8.4 кв.м., а-4 - 15,2 кв.м.), розташованих на земельній ділянці, площею 106 кв.м., двору - 1482 кв.м., доріжок та вїзду - 60 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Сакко, 14, передавши [PERSON] та [PERSON], [PERSON] і визнавши за ними право приватної власності на відокремлені частини домоволодіння, та надвірні споруди, що відповідають розміру 1/2 частки кожної із сторін у спільному майні таким чином: -[PERSON] - домоволодіння, загальною площею 824 кв.м., яке складається з житлового будинку, що складається з коридору та двох житлових кімнат загальною площею 32,3 кв.м., житловою площею 32,3 кв.м., ганків 25,3 кв.м (а - 1,7 кв.м, а-3 - 8,4 кв.м., а-4 - 15,2 кв.м.); двору, площею 741 кв.м., надвірних споруд: огорожі, хвіртки, вимощення (№1-8,І,ІІ); -[PERSON] та [PERSON] - кожному по 1/2 частині домоволодіння, загальною площею 824 кв.м., яке складається з житлового будинку, що складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 31,4 кв.м., житловою площею 31,4 кв.м; двору, площею 741 кв.м., надвірних споруд: огорожі, хвіртки, вимощення. В обґрунтування таких позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 03 травня 2013 року він набув у власність квартиру № 1 в житловому будинку № 14 по вул. Сакко у місті Дніпропетровську, на підставі договору купівлі-продажу укладеного з [PERSON]. Даний договір було посвідчено нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] Право власності за ним було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03.05.2013 р. за № 867984, про що є відповідний витяг з Реєстру. Вказана квартира, вартістю 83 034 грн., загальною площею 32,3 кв.м., складалася з коридору та двох житлових кімнат, загальною житловою площею 23,5 кв.м. 08 листопада 2013 року відповідачі отримали у власність шляхом приватизації квартиру [ADDRESS], про що є відповідне свідоцтво про право власності на житло № 3/78-13 видане Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради 08.11.2013 р. Право власності на 1/2 частину квартири № 2 за [PERSON] зареєстроване 14.03.2014 р. в реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 5059850. Право власності на 1/2 частину квартири № 2 за [PERSON] зареєстроване 14.03.2014 р. в реєстрі прав власності на нерухоме майно. Вказана квартира, загальною площею 31,4 кв.м., складалася з трьох житлових кімнат, та була спільною частковою власністю відповідачів. До складу домоволодіння № 14, що знаходиться по вул. Сакко, входять надвірні споруди, які розміщені на земельній ділянці і становлять з ним одне ціле, а саме: три споруди у вигляді ганку, огорожа, дві хвіртки, вимощення, що підтверджується експлікацією, яка міститься в технічному паспорті на житловий будинок, складеного 17 квітня 2015 року в результаті проведення його технічної інвентаризації ФОП «[PERSON]А.». Згідно цього технічного паспорту, вказаний будинок є фактично садибним індивідуальним житловим будинком, який складається всього з двох квартир, що мають два окремі входи та ганки. Крім цього територія навколо будинку огороджена таким чином, що до кожної з квартир є окремий двір з воротами та калиткою збоку вул. Сакко. Таким чином загальна площа домоволодіння № 14 складає 1648 кв.м., яка складається житлового будинку, розташованого на земельній ділянці, площею 106 кв.м., двору - 1482 кв.м., доріжки та в'їзду - 60 кв.м. Площа житлового будинку становить 63,7 кв.м., ганків - 25,3 кв.м (а - 1,7 кв.м, а-3 - 8,4 кв.м., а-4 - 15,2 кв.м.). Таким чином, він та відповідачі стали співвласниками індивідуального садибного будинку та надвірних споруд за адресою: вул. Сакко, 14, м. Дніпропетровськ. Яка площа та частка належить кожному власнику окремо, не визначено. 26.11.2014 року рішенням Дніпропетровської міської ради № 28/58 вказаний будинок було знято з обліку як малоквартирний будинок, що перебував у власності територіальної громади. Таким чином, з моменту набуття ним та відповідачами права спільної часткової власності на житловий будинок та земельну ділянку, вони з відповідачами мають право лише за взаємною згодою володіти та користуються спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені усіма співвласниками. Тому, актами цивільного законодавства України надано право співвласникам на поділ та виділ майна, що є у їхній спільній частковій власності. Він 01 березня 2015 року звернувся до відповідачів з пропозицією укласти договір про поділ в натурі житлового будинку та надвірних споруд, як обєктів права спільної часткової власності. Однак, таку пропозицію відповідачі відхилили, мотивуючи небажанням укласти відповідний договір, погодити його умови або ж вчинити будь-які інші дії, що свідчили б про намір укласти відповідний правочин. За таких обставин, оскільки між ним та відповідачами не досягнуто домовленості про поділ (виділ) в натурі часток домоволодіння, що призвело до неможливості вчинити договір про поділ цього майна, в порядку передбаченому ч. 3 ст. 367 ЦК України, він має право на звернення до суду за захистом свого майнового права, шляхом здійснення поділу житлового будинку та виділу земельної ділянки в натурі, відповідно до частки кожної із сторін у спільній власності з метою припинення права спільної часткової власності на це майно. Як випливає з технічного паспорту домоволодіння, його конструктивні елементи збудовані таким чином, що кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним входом, оскільки житловий будинок містить дві ізольовані квартири. Отже, домоволодіння № 14, що знаходиться по вул. Сакко у м. Дніпропетровську, необхідно поділити таким чином, щоб йому та відповідачам було виділено у власність відокремлені його частини, які б відповідали розміру їх часток у праві спільної часткової власності наступним чином. Йому виділити в натурі 1/2 частину домоволодіння, що складається з ґанків, площею25,3 кв.м (а- 1,7 кв.м, а-3 - 8,4 кв.м., а-4 - 15,2 кв.м.), коридору та двох житлових кімнат, загальною площею 32,3кв.м, житловою площею 32,3 кв.м; надвірних споруд: огорожі, хвіртки, вигрібної ями, вимощення (№1-8,1,11). [PERSON] та [PERSON] - кожному по 1/4 частині домоволодіння, що складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 31,4 кв.м, житловою площею 31,4 кв.м; надвірних споруд, огорожі, хвіртки, вимощення. В судовому засіданні представник позивача підтримав пред'явлену позовну заяву та просив її задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування вимог посилався на викладені у позові обставини. Відповідачі в судовому за сіданні визнали позовні вимоги [PERSON] Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про місце та час судового засідання, про причини неявки не сповістив, заперечень проти позову надано не було. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, 03 травня 2013 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу відповідно до якого позивач набув у власність квартиру № 1 в житловому будинку № 14 по вул. Сакко у місті Дніпропетровську. Договір купівлі-продажу було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 156. Право власності за позивачем було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03 травня 2013 року, номер запису про право власності - № 867984. Вартість вказаної квартири становить 83034,00 грн., та вона має загальної площі 32,3 кв.м., складалася з коридору та двох житлових кімнат, загальною житловою площею 23,5 кв.м., що вбачається з технічного паспорту. 08 листопада 2013 року відповідачі отримали у власність шляхом приватизації квартиру [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № 3/78-13 виданим Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради 08.11.2013 року. Право власності на іншу 1/2 частину квартири № 2 зареєстроване за Лавриком [PERSON] [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 08.11.2013 року. Квартира № 2 має загальної площі 31,4 кв.м., складалася з трьох житлових кімнат, загальною житловою площею 31,4 кв.м. До складу домоволодіння № 14, що знаходиться по вул. Сакко, входять надвірні споруди, які розміщені на земельній ділянці і становлять з ним одне ціле, а саме: три споруди у вигляді ганку, огорожа, дві хвіртки, вимощення, що підтверджується експлікацією, яка міститься в технічному паспорті на житловий будинок, складеного 17 квітня 2015 року в результаті проведення його технічної інвентаризації ФОП «[PERSON]А.». Згідно даних технічної інвентаризації вказаний будинок є фактично садибним індивідуальним житловим будинком, який складається всього з двох квартир, що мають два окремі входи та ганки. Територія навколо будинку огороджена, до кожної з квартир є окремий двір з воротами та калиткою збоку вул. Сакко. Загальна площа домоволодіння № 14 складає 1648 кв.м., яка складається житлового будинку, розташованого на земельній ділянці, площею 106 кв.м., двору - 1482 кв.м., доріжки та в'їзду - 60 кв.м. Площа житлового будинку становить 63,7 кв.м., ганків - 25,3 кв.м (а - 1,7 кв.м, а-3 - 8,4 кв.м., а-4 - 15,2 кв.м.). 26.11.2014 року рішенням Дніпропетровської міської ради № 28/58 вказаний будинок було знято з балансу підприємства балансоутривувача КЖЕП «Лівобережжя» ДМР, та передано на баланс власників наявних у будинку квартир і приміщень. В позасудовому порядку сторони не спромоглися укласти договір про поділ в натурі житлового будинку та надвірних споруд із виділенням часток співвласників, як обєктів права спільної часткової власності. Як вбачається з технічної документації на спірне домоволодіння, його конструктивні елементи збудовані таким чином, що кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним входом, оскільки житловий будинок містить дві ізольовані квартири. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України та ч. 1 ст. 86 ЗК України, є спільною частковою власністю. Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Норми ст. ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Частиною 1 ст. 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, що також знайшло своє відображення і в ч. 1 ст. 88 ЗК України, відповідно до якої володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. У відповідності до ч. 1 та ч.2 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Наведені вище норми гарантують кожному із співвласників право на поділ (виділ) в натурі того майна, яке знаходиться у їх спільній частковій власності і після здійснення якого, право спільної власності припиняється, кожен із співвласників набуває право особистої приватної власності на майно, що утворюється в результаті його поділу (виділу), і зміст якого проявляється, перш за все, у здійсненні правомочності щодо володіння, користування та розпорядження майном за своєю волею, на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб. Як випливає з положення ч. 1 та ч. 3 ст. 367 ЦК України, поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов'язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину. Але, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, незалежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту. Такі висновки ґрунтуються на положенні ст. ст. 15, 16 ЦК України та ст. 152 ЗК України, відповідно до яких кожній особі гарантується право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права або застосування інших способів захисту, встановлених законом, зокрема поділу (виділу) в натурі майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до абз. 1 п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 4 жовтня 1991 року (з подальшими змінами та доповненнями), при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Верховний суд України в п. 7 Постанови Пленуму розяснив судам, що в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. В абз. 4 п. 7 та п. 8 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», Пленум Верховного суду України розяснив, що при поділі жилого будинку суд зобов'язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Отже, домоволодіння № 14, що знаходиться по вул. Сакко у м. Дніпропетровську, суд вважає необхідним поділити між співвласниками таким чином, щоб позивачу та відповідачам були виділені у власність відокремлені частини домоволодіння, які б відповідали розміру їх часток у праві спільної часткової власності наступним чином. [PERSON] виділити у натурі відокремлені 50/100 часток домоволодіння (квартира № 1), яке знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Сакко, 14, та яке складається з житлового будинку А-1 поз. 1-1, 1-2, 1-3, площею 32,3 кв.м., ґанків літ. а - 1,7 кв.м, літ. а-3 - 8,4 кв.м., літ. а-4 - 15,2 кв.м., надвірних споруд: № 3, № 4, ? № 8, І. [PERSON] та [PERSON] виділити у натурі відокремлені 50/100 часток домоволодіння (квартира № 2), яке знаходяться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Сакко, 14, та яке складається з житлового будинку літ. А-1 поз. 2-1, 2-2, 2-3, загальною площею 31,4 кв.м., споруд № 1, № 2, № 5, № 6, № 7, ? № 8, ІІ. Зазначені розміри часток співвласників спірного домоволодіння розраховані інженером з технічної інвентаризації нерухомого майна, підтвердженням чого до справи додано відповідний розрахунок. На вказані частки у майні, що в натурі виділяються сторонам суд вважає необхідним визнати право власності. Отже, за встановлених в судовому засіданні обставин суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідачів.

Outcome: approved