Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-01 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого просила визначити позивачу додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] та [PERSON] . 13.03.1999 [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла позивачу та відповідачу. [INFO] [PERSON] померла. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшла квартира [ADDRESS] . Разом з тим, позивач у встановлений законом шестимісячний строк не встигла звернутись із заявою про прийняття спадщини після сестри. Поважність причин пропуску пояснює тим, що позивач мала намір приїздити до м. Київ (оскільки остання проживає в Сумах), однак через похилий вік та проблеми зі здоров`ям, хотіла приїхати вже після зими та за умови поліпшення погодних умов. В подальшому, з огляду на похилий вік позивача, її стан здоров`я значно погіршився, в період з 27.03.2018 по 03.04.2018 позивач перебувала на стаціонарному лікуванні. За таких обставин, причини, з яких остання пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини, позивач просить визнати поважними. Так, як позивач звернулась до нотаріальної контори вже з пропущенням встановленого шестимісячного строку, останній було повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину. Іншим спадкоємцем за заповітом є [PERSON] , однак остання також не може надати свою письмову згоду на подання заяви про прийняття спадщини, оскільки сама також пропустила шестимісячний строк для звернення з відповідною заявою. За таких обставин, позивач звернулась до суду з вказаним позовом. Від відповідача відзив не надходив. 19.04.2019 ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. 10.06.2019 ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва справу передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. 17.09.2019 ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва справу прийнято до свого провадження, позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. 07.11.2019 ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання, встановлено сторонам строки для надання заяв по суті справи. 05.03.2020 від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. 02.07.2020 ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Через канцелярію суду надала заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримала, проти задоволення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, ухвала про відкриття провадження та судові повістки направлялись відповідачу за останнім відомим місцем перебування. Згідно положень ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. З врахуванням тієї обставини, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причини неявки суду не повідомив, відзиву проти позовної заяви не надав, а також того, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд постановив ухвалу про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних у справі даних та доказів. Суд, розглянувши подані позивачем документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Положеннями ст. 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За загальним правилом, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). 13.03.1999 громадянка [PERSON] , [INFO] зробила особисте розпорядження на випадок своєї смерті, а саме склала Заповіт , відповідно до якого все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] , [PERSON] в рівних долях кожній. Заповіт посвідчено 13.03.1999 державним нотаріусом П`ятої Київської нотаріальної контори Бодак О.М., зареєстровано в реєстрі за №2с-272. [INFO] померла [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про смерть Серія [NUMBER] , актовий запис № 900). Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла 1/2 квартири [ADDRESS] . На момент відкриття спадщини спадкодавець була зареєстрована та проживала за адресою: Листом П`ятої Київської державної нотаріальної контори за вих. № 1414/01-16 від 28.03.2019 [PERSON] було повідомлено по неможливість видачі на ім`я позивача Свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [PERSON] у зв`язку з тим, що остання не звернулась з відповідною заявою протягом шести місяців з дня відкриття спадщини та роз`яснено право звернути до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Враховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними (правовий висновок Верховного Суду України, постанова від 23.08.2017 № 6-1320цс17). Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Так, згідно ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до підходу, зазначеного в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно з вимогами п. 1- 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 Постанови від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України, додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи, позивач пропустив строк для подачі заяви про прийняття спадщини з поважних причин, а саме через перебування на стаціонарному лікуванні в період з 27.03.2018 по 03.04.2018, що підтверджується Випискою із історії хвороби № 4763, виготовленої Сумської обласної клінічної лікарні. Також позивач з 04.06.2018 по 05.06.2018 також перебувала в лікарні, що підтверджується Випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 921, наданої КЗ Сумської обласної ради «Сумський обласний кардіологічний диспансер». Крім того, судом також враховано вік позивача, стан її здоров`я та ту обставину, що остання зареєстрована та проживає в [ADDRESS] , що в свою чергу також вплинуло на можливість позивача приїздити до міста Києва та подати відповідну заяву про прийняття спадщини. За таких обставин, приймаючи до уваги, що позивач, яка відповідно до ст. 1222 ЦК України, є спадкоємцем за заповітом, з поважних причин своєчасно не подала до державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини, суд вважає за необхідне задовольнити позов, а пропущений строк - поновити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 768, 40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved