Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до Управління охорони здоровя Сєвєродонецької міської ради, Комунальної установи «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня» про стягнення заборгованості по заробітній платі, в якій із урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути солідарно з Управління охорони здоровя Сєвєродонецької міської ради, Комунальної установи «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня» невиплачену суму заробітної плати в сумі 15106,77 грн. В обґрунтування позову позивач вказав, що в період з 28 вересня 2007 року по 27 березня 2014 року він працював у Комунальній установі «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня» за трудовим договором на посаді електромонтера з обслуговування електрообладнання 5-го розряду. З 2008 року в установі відбулась оптимізація виробничого процесу без зміни оплати праці. Позивача було кілька раз переведено з ініціативи роботодавця з одної служби на іншу в одній установі. Позивач стверджує, що з 04.02.2008 року відповідач в односторонньому порядку без повідомлення змінив суттєві умови трудового договору в обсязі суми заробітної плати та почав сплачувати заробітну плату без урахування його професійної кваліфікації 5-го розряду і було знято надбавку за інтенсивність і напруженість в роботі у розмірі 50%. Оскільки позивача не повідомляли про зміну розміру зарплати чи розряду, він вважає, що його права порушені. У звязку з тим, що добровільно відповідач не бажає виплатити несплачену заробітну плату, позивач звернувся з даним позовом до суду. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з підстав, які викладені у позовній заяві та в заявах про уточнення позовних вимог. Представник відповідачів в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у запереченнях проти позову. У запереченнях проти позову відповідач просив відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог у повному обсязі у звязку з їх незаконністю та необґрунтованістю, посилаючись на наступне. З 28.09.2007 року позивач прийнятий на посаду електромонтера 5-го розряду дільниці по обслуговуванню котельні Багатопрофільної лікарні по переводу, з окладом згідно зі штатним розписом. З 04.02.2008 року позивачем надана особиста заява щодо переведення його електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування енергетичної служби з 04.02.2008 року, без вказівки на розряд про що було видано наказ № 12-к від 04.02.2008 року. Згодом позивач також кілька разів переводився з одної служби на іншу в одній установі. Все відбувалось на підставі особистих заяв позивача. Також позивача було ознайомлено із записами в трудовій книжці 04.02.2008 року та 01.06.2010 року, на підтвердження чого стоїть його особистий підпис в особовій картці, а отже позивач знав, що з 04.02.2008 року йому кваліфікаційний та тарифний розряди не встановлено. 12.09.2011 року рішенням Сєвєродонецької міської ради № 849 на базі Багатопрофільної лікарні м. Сєвєродонецька створена юридична особа Комунальна установа «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня» та проведено упорядкування оплати праці електромонтерів з ремонту та обслуговуванню електроустаткування дільниці технічної служби КУ СМБЛ у відповідність вимог обумовлених Довідником кваліфікаційних характеристик професій працівників розділу 2 «Професії працівників, загальні для всіх видів економічної діяльності», затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 16.02.1998 року № 24. У КУ СМБЛ була розроблена робоча інструкція електромонтера з ремонту та обслуговуванню електроустаткування. [PERSON] ознайомлений з інструкцією і виконував роботу відповідно до даної інструкції за 4 кваліфікаційним розрядом. 25.03.2014 року висновком медико-соціальної експертної комісії [PERSON] визначено інвалідом ІІІ групи за загальним захворюванням і у звязку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоровя позивача було звільнено за п. 2 ст. 40 КЗпП, наказ № 26-к від 27.03.2014 року. Стосовно виплати заробітної плати відповідач вказав, що у період з жовтня 2007 року по грудень 2009 року позивач отримував заробітну плату за 5 кваліфікаційним розрядом за 6 тарифним розрядом Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів; у період з січня 2010 року по червень 2010 року позивач отримував заробітну плату, розраховану з посадового окладу на рівні мінімальної заробітної плати згідно постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2010 року № 337, оскільки посадовий оклад розрахований згідно ЄТС за 6 тарифним розрядом менший ніж розмір мінімальної заробітної плати. У червні 2010 року на підставі постанови КМУ № 337 проведено перерахунок нарахованої та виплаченої заробітної плати за січень-квітень 2010 року; у період з липня 2010 року по грудень 2010 року позивач отримував заробітну плату, розраховану з посадового окладу на рівні мінімальної заробітної плати згідно постанови КМУ від 30.06.2010 року № 518, оскільки посадовий оклад розрахований згідно ЄТС за 6 тарифним розрядом менший ніж розмір мінімальної заробітної плати; у період з січня 2011 року по березень 2011 року позивач отримував заробітну плату, розраховану з посадового окладу на рівні мінімальної заробітної плати згідно постанови КМУ від 29.12.2010 року № 1212, оскільки посадовий оклад розрахований згідно ЄТС за 6 тарифним розрядом менший ніж розмір мінімальної заробітної плати; у період з квітня 2011 року по червень 2011 року позивач отримував заробітну плату, розраховану з посадового окладу на рівні мінімальної заробітної плати згідно постанови КМУ від 30.03.2011 року № 310, оскільки посадовий оклад розрахований згідно ЄТС за 6 тарифним розрядом менший ніж розмір мінімальної заробітної плати; у період з липня 2011 року по листопад 2013 року позивач отримував заробітну плату по 4 кваліфікаційному розряду за 5 тарифним розрядом Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів згідно п.п. 10 п.2.2.22 спільного Наказу Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоровя України від 05.10.2005 року № 308/519 «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоровя та установ соціального захисту населення»; у період з грудня 2013 року по день звільнення позивач отримував заробітну плату, розраховану з посадового окладу на рівні мінімальної заробітної плати згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» від 06.12.2012 року № 5515-VІ, Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014 року № 719-VІІ, Закону України «Про працю», менший ніж розмір мінімальної заробітної плати. Також відповідач зазначає, що із заробітної плати [PERSON] відраховувались податки та інші обовязкові платежі, передбачені законодавством. Отже, наведений [PERSON] в позовній заяві розрахунок розміру недоплаченої заробітної плати, надбавки за 5-й розряд не враховує суми обовязкових нарахувань відповідно до Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів та обовязкових утримань з заробітної плати, є необґрунтованим та порушує вимоги законодавства України. Дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно із копією трудової книжки серії БТ-І № 5603668 на імя [PERSON], [INFO], 28.09.2007 року [PERSON] був прийнятий до Управління охорони здоровя Сєвєродонецької міської ради на посаду електромонтера 5-го розряду дільниці з обслуговування котельні, комунікацій тепло-енерго та водопостачання багатопрофільної лікарні по переводу згідно наказу № 91-к від 28.09.2007 року; 04.02.2008 року переведений електромонтером енергослужби МБ згідно наказу № 12-к від 04.02.2008 року; 01.06.2010 року переведений електромонтером з обслуговування та ремонту електрообладнання електротехнічної дільниці технічної служби МБ згідно наказу № 44 від 01.06.2010 року; 27.03.2014 року звільнений у звязку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоровя на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України. Згідно із заявою [PERSON] від 04.02.2008 року він просив перевести його на посаду електромонтера по ремонту та обслуговуванню електрообладнання багатопрофільної лікарні, при цьому тарифний розряд за посадою вказано не було. Наказом № 12-к від 04.02.2008 року [PERSON] було переведено на посаду електромонтера енерго-служби багатопрофільної лікарні, при цьому тарифний розряд за посадою визначено не було. Згідно із заявою [PERSON] від 01.06.2010 року він просив перевести його на посаду електромонтера по ремонту та обслуговуванню електрообладнання електротехнічної дільниці технічної служби, при цьому тарифний розряд за посадою вказано не було. Наказом № 44-к від 01.06.2010 року [PERSON] було переведено на посаду електромонтера електромонтера з ремонту та обслуговуванню електроустаткування електротехнічної дільниці технічної служби багатопрофільної лікарні, при цьому тарифний розряд за посадою визначено не було. Актом звірки нарахованої та виплаченої заробітної плати позивачу за період з 01.01.2008 року по 31.12.2013 року, який був складений за участю представника позивача, підтверджується, що сума виплаченої заробітної плати позивачу у вищевказаний період відповідає нарахованій сумі заробітної плати. Вказаний акт також враховує виплати позивачу за відповідний тарифний розряд, виплату позивачу інших виплат, перебування позивача на лікарняному, у відпустках, тощо. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог суд враховує, що суть позовних вимог зводиться до неврахування, на думку позивача, відповідачами під час виплати заробітної плати необхідності виплати позивачу надбавки за 5 тарифний розряд, що призвело до невиплати цієї надбавки. Згідно із статтею 94 КЗпП України Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до статті 96 КЗпП України системами оплати праці є тарифна та інші системи, що формуються на оцінках складності виконуваних робіт і кваліфікації працівників. Тарифна система оплати праці включає: тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і професійні стандарти (кваліфікаційні характеристики). Тарифна система оплати праці використовується при розподілі робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою для формування та диференціації розмірів заробітної плати. Тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі тарифної ставки робітника першого розряду та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). Схема посадових окладів (тарифних ставок) працівників установ, закладів та організацій, що фінансуються з бюджету, формується на основі: мінімального посадового окладу (тарифної ставки), встановленого Кабінетом Міністрів України; міжпосадових (міжкваліфікаційних) співвідношень розмірів посадових окладів (тарифних ставок) і тарифних коефіцієнтів. Згідно із ст. 98 КЗпП України оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів. По-перше суд зазначає, що тарифний коефіцієнт 5-го розряду в розмірі 1,36, який позивач просить застосувати до спірних правовідносин з 01 лютого 2008 року, був запроваджений на підставі постанови КМУ від 22 лютого 2008 р. № 74 лише з 1 вересня 2008 року в якості третього етапу оплати праці на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 р. N 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери». Аналогічні дата запровадження та розмір коефіцієнту з 1 вересня 2008 року вказані в п. 2.1 Умов плати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення, затверджених Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров'я України від 5 жовтня 2005 року № 308/519 із змінами та доповненнями По-друге суд враховує, що в наказах про переведення позивача на іншу посаду № 12-к від 04.02.2008 року та № 44-к від 01.06.2010 року тарифний розряд відповідних посад, на які було переведено позивача, визначено не було. Вказані накази [PERSON] не оскаржував, в тому числі в частині відсутності визначення пятого тарифного розряду за новою посадою. По-третє суд зауважує, що згідно із п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30 червня 2010 року № 518 керівникам установ, закладів та організацій бюджетної сфери доручено забезпечити диференціацію заробітної плати працівників, для яких визначені однакові посадові оклади, за рахунок встановлення доплат, надбавок та премій. В розділі «Основні терміни та поняття сфери оплати праці, які використовуються в рекомендаціях» Методичних рекомендацій щодо оплати праці працівників малих підприємств, які були схвалені наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 13 серпня 2004 р. № 186, диференціація заробітної плати визначена як засіб визначення послідовних коефіцієнтів співвідношення різних рівнів до мінімального рівня розмірів тарифних ставок, посадових окладів та середньої заробітної плати за категоріями працівників (керівники, професіонали, фахівці, технічні службовці, робітники), їх професіями (посадами), групами підприємств (фірм) або галузей. З розрахункових листів позивача за період з лютого 2008 року вбачається, що позивачу регулярно виплачувалася премія. Вказана премія всупереч вищевказаним положенням підзаконного нормативно-правового акту не була врахована позивачем під час складення розрахунку своїх позовних вимог. При цьому, на думку суду, вищевказаний підзаконний нормативно-правовий акт не суперечить ч. 3 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», адже спеціальною нормою ст. 98 КЗпП України встановлено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється, в тому числі, на підставі інших нормативно-правових актів України у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів. Така позиція суду узгоджується із положеннями частини другої статті 8 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі Закон № 108/95-ВР), яка передбачає, що умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України. Аналогічний підхід до розуміння умов та розмірів оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, викладено в постанові Верховного Суду України від 20 вересня 2016 року по справі 21-1623а16. Суд також зауважує, що згідно зі ст. 119 ЦПК України позивач самостійно формулює позовні вимоги і визначає спосіб захисту свого права або інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Позивач, із урахуванням уточнених позовних вимог, просить стягнути на його користь недоплачену заробітну плату з двох відповідачів солідарно. Тобто, позивач обрав спосіб захисту свого права на отримання заробітної плати шляхом солідарного стягнення її з двох окремих юридичних осіб. При цьому суд уточнив позовні вимоги у представника позивача, який підтвердив бажання позивача захистити своє право саме шляхом солідарного стягнення заробітної плати з двох різних юридичних осіб. Суд зазначає, що законом або договором не встановлено обовязку Управління охорони здоровя Сєвєродонецької міської ради та Комунальної установи «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня» відповідати солідарно за обовязками з виплати заробітної плати своїм працівникам. Отже, позивачем обрано спосіб захисту своїх прав, який не відповідає вимогам закону. При цьому у суду немає підстав для порушення принципу диспозитивності цивільного судочинства шляхом задоволення тих вимог до одного з відповідачів, які позивач не заявляв. Таким чином, у задоволенні позову належить відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд у відповідності до ст. 88 ЦПК України враховує, що у задоволенні позову відмовлено, в той час як представник відповідачів не заявляв про наявність у нього будь-яких документально підтверджених судових витрат. Отже, судові витрати, які підлягають розподілу, у цій справі відсутні. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed