Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 26.08.2014 року шлюб між ним та відповідачем по справі було розірвано. Під час шлюбу в них 15.04.2009 року народився син [PERSON], який проживає з позивачем та знаходиться на його утриманні. Відповідач на утримання дитини добровільно матеріальної допомоги не надає, хоча на думку позивача вона фізично здорова, працездатна, інших утриманців не має, тому має можливість надавати таку допомогу, в звязку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини. В судове засідання сторони не зявились, попередньо через канцелярію суду надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. При цьому позивач позов підтримує та просить його задовольнити, а відповідач позов визнає. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думку та позицію сторін, викладену у поданих до суду письмових заявах, дослідивши письмові докази в справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбу, який рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 26.08.2014 року було розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] відновлено її дошлюбне прізвище «Дзигаленко» (а.с. 7). В період проживання сторін у шлюбі в них 15.04.2009 року народився син [PERSON], матірю якого є відповідач, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-АМ № 291578 від 06.08.2014 року (а.с. 6). Син сторін [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON], що підтверджується копією рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 15.04.2015 року, яким було визначено місце проживання дитини разом з батьком (а.с. 8-9), довідками № 344 та № 345, виданими виконкомом Лаврівської сільської ради Вінницького району Вінницької області 10.06.2015 року (а.с. 10), а також це не заперечується відповідачем по справі. Згідно позовної заяви, відповідач в добровільному порядку кошти на утримання сина не надає, хоча на думку позивача, має можливість надавати таку допомогу, оскільки фізично здорова, працездатна, інших утриманців не має. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення повноліття. Обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. Визначаючи розмір аліментів, суд відповідно до ст. 182 СК України враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, яка здорова, перебуває на утриманні батька; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, яка здорова, працездатна, та приходить до висновку, що розумним і справедливим буде розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], визначений позивачем та визнаний відповідачем, в розмірі 1/3 частини всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Згідно з ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення на користь держави судові витрати, які складаються із суми судового збору. Відповідно до квитанції № 54 від 10.06.2015 року позивачем [PERSON] на рахунок суду було сплачено судовий збір в розмірі 121,80 грн., відповідно з відповідача підлягають до стягнення на користь держави кошти в розмірі 121,80 грн., а іншу частину судового збору в розмірі 121,80 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved