Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 09.08.2010 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який зареєстрований Гіркополонківською сільською радою Луцького району Волинської області. Вказує, що в провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до нього про розподіл майна подружжя, яке було придбано за час спільного проживання, а саме: автомобіль марки Opel Vivaro, 2011 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , а також земельна ділянка з кадастровим номером 0722881600:01:001:3023, площею 0,1000 га, яка розташована за адресою Волинська область, Луцький район, с. Гірка Полонка. Однак, при поданні зазначеної позовної заяви, відповідачем не зазначено автомобіль марки «Peugeot 206», 2000 року випуску, р.н. [NUMBER] , який був придбаний за час шлюбу. Зазначає, що вказаний автомобіль був переоформлений відповідачем 23.07.2020 року на іншу особу без його згоди і відому. Водночас, [PERSON] в подальшому володіє та користується даним автомобілем. У зв`язку з чим, просить визнати за ним право власності на Ѕ частину зазначеного автомобіля. В судовому засіданні представник позивача позовні вимовні вимоги підтримав з підстав, викладених у заяві та просив їх задовольнити. Крім того, пояснив, що особа, якій було відчужено спірний автомобіль є рідним братом відповідача, а тому вважає, що договір купівлі від 23.07.2020 року є удаваним. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Судом з`ясовано, що з 09.08.2010 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 жовтня 2020 року у справі № 161/12901/20 (а.с. 14-15). Також, як слідує з матеріалів справи, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.12.2020 року у справі №161/12595/20 від 08.12.2020 року поділено між сторонами майно набуте в шлюбі, а саме: автомобіль марки Opel Vivaro, 2011 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] та земельну ділянку з кадастровим номером 0722881600:01:001:3023, площею 0,1000 га, яка розташована за адресою Волинська область, Луцький район, с. Гірка Полонка в рівних частках. Відповідно до частини першої статті 60 CK України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною першою статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Згідно з положеннями статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України). Отже, виходячи з системного тлумачення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно. Вимога одного з подружжя (позивача) про стягнення з іншого з подружжя (відповідача) грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, не породжує обов`язку такого відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду. Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - Постанова), спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Вказаною постановою також роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Разом з тим, як вбачається із відповіді на адвокатський запит від 29.12.2020 року транспортний засіб марки «Peugeot 206», 2000 року випуску, р.н. [NUMBER] , що був зареєстрований за [PERSON] перереєстровано на громадянина [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 23.07.2020 року (а.с. ). Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що спірний автомобіль був об`єктом спільної сумісної власності подружжя, відповідач здійснила його продаж іншій особі в період фактичного припинення шлюбних відносин без згоди позивача, як другого з подружжя. Водночас спірний автомобіль не може бути розділений між сторонами у відповідності до заявлених вимог, оскільки перебуває у власності іншої особи і тому суд вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права. Відповідно ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог і тому у задоволенні позову слід відмовити. Щодо вимог відповідача по відшкодуванню судових витрат суд виходить з наступного. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч 3 цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З матеріалів справи вбачається, що повноваження адвоката Кравчук Л.О. підтверджено ордером серії ВЛ №000,079272. Проте, суду не надано акту прийняття наданих послуг та розрахункового документу (квитанції або прибуткового касового ордеру) про оплату зазначеного гонорару, а тому вимоги відповідача про стягнення витрат на оплату правничої допомоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed