Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

[PERSON], діючи як законний представник в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON], звернулась до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача на користь дочки матеріальної та моральної шкоди у загальному розмірі 53909 грн, завданої під час дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 02 вересня 2016 року на перехресті проспекту Миру вулиця Шевченка у м. Чернігові, за участю водія [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER]. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідача [PERSON] згідно постанови судді Деснянського районного суду міста Чернігова від 07.10.2016 року, визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст.122-4, 124 КУпАП і він відповідно до положень ст.ст.1166,1167 ЦК України повинен повністю відшкодувати завдану [PERSON] матеріальну та моральну шкоду. При цьому матеріальна шкода в цілому становить 3909 грн та складається з витрат понесених на лікування у розмірі 594 грн, витрат повязаних з ушкодженням мобільного телефону у розмірі 1715 грн, витрат у звязку з ушкодженням одягу в розмірі 1600 грн. Моральна шкода полягає у психічних переживаннях, емоційних та душевних стражданнях, порушенні звичного укладу життя та оцінена стороною позивача у 50 000 грн. У судовому засіданні позивач та її представники позов підтримали та просили його задовольнити у повному обсязі посилаючись на доводи викладені у позовній заяві. Крім того, позивач зазначила, що останнім часом її почала турбувати спита та поясниця, в звязку з чим вона проходить фізіотерапевтичне лікування. Представник позивача додала, що на стадії досудового розслідування кримінального провадження, яке було порушено по факту ДТП, [PERSON] зустрічався з матірю потерпілої та намагався улагодити ситуацію мирним шляхом і відшкодувати завдані збитки, однак після закриття кримінального провадження знехтував своїми обіцянками. Представник відповідача у судовому засіданні позов визначала частково, у тому числі матеріальну шкоду на суму 1000 грн, оскільки зазначена позивачем сума в 3909 грн документально не підтверджена, а моральну шкоду сторона відповідача згодна сплатити у сумі 3000 грн. Крім того додала, що її довіритель намагався відшкодувати [PERSON] завдані у результаті ДТП матеріальні збитки, однак не міг це відразу виплатити значну суму, так як має мінімальну заробітну плату і на своєму утриманні двох неповнолітніх дітей. Матеріальна шкода у сумі 1000 грн, яку вони визнають, вже була перерахована стороні позивача поштовим відправленням. Заслухавши пояснення сторін, зясувавши усі обставини справи, дослідивши докази, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 02 вересня 2016 року близько 08.00 год., у місті Чернігові на перехресті проспекту Миру - вулиця Шевченка сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля\~ марки «Daewoo\~Nexia», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] Відповідно до постанови від 20 вересня 2016 року кримінальне провадження по факту ДТП було закрито, оскільки неповнолітній пішохід, на якого був скоєний наїзд автомобілем марки «Daewoo\~Nexia», реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] згідно висновку судово - медичної експертизи №947 отримала легкі тілесні ушкодження, тому у діях водія [PERSON]\~відсутній склад злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. /а.с.6, 7/ Постановою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 жовтня 2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст.124, 122-4 КУпАП. /а.с.5/ Згідно даної постанови судом встановлено, що 02 вересня 2016 року о 08 год. у м. Чернігові на перехресті пр. Миру вул. Шевченка, [PERSON] під час керування автомобілем марки «Daewoo\~Nexia», реєстраційний номер [NUMBER], порушив вимоги п.п.1.3, 1.5, 2.3 «б», 2.10 «а», 10.1, 12.1, 18.1 Правил дорожнього руху, проявив неуважність, не вибрав безпечну швидкість руху, не надав дорогу неповнолітньому пішоходу [PERSON], яка перетинала проїзну частину з права на ліво відносно руху транспортного засобу по нерегульованому пішохідному переходу, внаслідок чого скоїв на неї наїзд, після чого не зупинився, місце ДПТ залишив, тобто вчинив правопорушення, передбачені ст.ст.124, 122-4 КУпАП. Відповідно до положень ч.4 ст.61 ЦПК України, постанова суду у справі\~ про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. [PERSON] народилася 25 липня 2000 року і навчається у Чернігівському кооперативному коледжі Чернігівської облспоживспілки на другому курсі денного відділення, група Тех-21, підтвердженням чого є свідоцтво про народження серії «І-ЕЛ» №024402 та довідка Чернігівського кооперативного технікуму №334 від 05.12.2016 року. /а.с.8, 30/ Виписка із медичної карти стаціонарного хворого №11175 та товарні чеки свідчать, що [PERSON], [INFO] з 08.09.2016 по 19.09.2016 перебувала на стаціонарному лікуванні у Чернігівській обласній дитячій лікарні в результаті отриманої травми 02 вересня 2016 року і за призначенням лікарів на її лікування було витрачено 594,79 грн. /а.с.9-13/ З товарного чека ФОП [PERSON] від 21.02.2016 року вбачається, що вартість мобільного телефону становить 1715 грн. /а.с.31/, а проведений в судовому засіданні його візуальний огляд підтверджує наявність механічного пошкодження та непрацездатність останнього. Як вбачається з довідки магазину «Дешевше. NET.UA» [PERSON] у середині серпня 2016 року у магазині по вул. Перемоги,73 придбала балетки вартістю 196 грн. /а.с.67/ Провівши аналіз вказаних вище документів, суд рахує їх належними та допустими доказами, оскільки вони встановлюють наявність обставин, що обґрунтовують вимоги сторони позивача у заподіянні матеріального збитку на загальну суму 2505 грн. При цьому, суд погоджується з заперечною позицією сторони відповідача, що під час судового розгляду позивач не надала доказів у заподіянні матеріального збитку на суму 1404 грн, що становила вартість пошкодженого одягу. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно приписів ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. [PERSON], яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до вимог ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. [PERSON], яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами) шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Оскільки судом встановлено вину [PERSON] у вчиненні ДТП, порушенні ПДР та відповідно у заподіянні легких тілесних ушкоджень позивачу, і між неправомірними діями відповідача та завданою шкодою є прямий причинний звязок, то з [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача документально підтверджену завдану матеріальну шкоду. У свою чергу в матеріалах справи мається копія фіскального чеку №0884 та довідка Чернігівської дирекції Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» №8/М-557 від 05.01.2017 р., про прийняття та відправлення за призначенням поштового переказу на суму 1000 грн, на імя [PERSON], з письмовим повідомлення на лікування спричиненого ДТП. Відправником даного переказу являється [PERSON] /а.с.61, 62/ За таких підстав, досліджені у судовому засіданні докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову у частині відшкодування [PERSON] завданої матеріальної шкоди на загальну суму 1505 грн. Вирішуючи позов в частині відшкодування завданої моральної шкоди, суд прийшов до наступного. Відповідно до положень ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ч1. ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно розяснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Вирішуючи питання про відшкодування позивачу моральної шкоди, суд прийшов до висновку, що вона дійсно внаслідок потрапляння у дорожньо-транспортну пригоду зазнала суттєвих моральних страждань, зумовлених фізичним розладом здоров'я, що потягло порушення звичного уклад життя і це змусило її докладати значних зусиль для його нормалізації. Ураховуючи усі обставини справи, доводи і обґрунтованість позову, з урахуванням вимог розумності і справедливості, глибини душевних і моральних страждань позивача, суд вважає, що у відшкодування завданої моральної шкоди, з [PERSON], який є винуватцем у завданні шкоди, на користь позивача слід стягнути 3000 грн, яка на думку суду першої інстанції є достатньою грошовою компенсацією її моральних страждань. Оскільки позивач, згідно Закону України «Про судовий збір», при подачі позовної заяви до суду, звільнена від сплати судового збору, то враховуючи часткове задоволення позовних вимог, судовий збір в розмірі 1102,40 грн підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, що передбачено ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного й у відповідності із ст.ст.22-23, 1166-1168, 1187, 1192 ЦК України,

Outcome: partial