Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

[PERSON], діючи на підставі довіреності та в інтересах позивачів, 18.07.2017 року звернувся до суду з позовною заявою в якій просить суд скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії «ЧН» №074488 площею 3,78 га розташовану на території Краснянської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №379, з яких ріллі 1,9 га кадастровий номер 7425584000:08:000:0750, кормових угідь 1,88 га кадастровий номер 7425584000:07:000:1750, виданий на імя [PERSON] та визнати за [PERSON] та [PERSON] право на земельну часту (пай) в рівних долях по ?, відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії «ЧН» №0234611, виданого на підставі рішення Чернігівської районної державної адміністрації №387 від 27.08.1996 року розміром 4,50 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), в порядку спадкування після померлої 12.08.2004 [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що після смерті матері позивачів відкрилась спадщина, до складу якої, крім іншого, входить і вище вказана земельна частка (пай), що належала за життя спадкодавцю, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії «ЧН» №074488, однак у звязку з тим, що оспорюваний Державний акт було видано 06.10.2004 року, тобто вже після смерті [PERSON], що є порушенням законодавства, то позивачі не мають можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на цю ділянку у нотаріальному порядку. У судове засідання позивачі не зявились, завчасно, через канцелярію суду представник позивачів подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. /а.с.35/ Представник відповідача Обєднаної територіальної громади Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області у судове засідання не зявився, від голови сільської ради надійшла заява з проханням справу розглядати без участі їх представника, позовні вимог сільська рада визнає. /а.с.32/ Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи і інтереси інших осіб. Відповідно до вимог ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем, суд за наявності підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно положень ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд повно, всебічно та обєктивно оцінивши наявні у справі матеріали та докази вважає позовні вимоги обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно приписів частини 1 статті 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У відповідності до п. «г» ч.1 ст.81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Достовірно встановлено, що 12.08.2004 року померла [PERSON], яка є матірю [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії «1-ЕЛ» №201406, свідоцтвом про народження серії «ІІ-ЯР» №579276, свідоцтвом про народження серії «ІV-УР» №2179499. /а.с.6, 13, 19/ За життя, 23.06.2004 року, [PERSON] зробила, посвідчене у виконавчому комітеті Краснянської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, розпорядження за яким своїми спадкоємцями, до всього належного їй майна, призначила [PERSON] та [PERSON] /а.с.36/ Згідно довідки виконавчого комітету Іванівської сільської ради №661 від 04.04.2017 року, станом на день смерті 12.08.2004 року [PERSON], була зареєстрована та проживала [INFO], одна. /а.с.7/ Таким чином позивачі по справі є спадкоємцями за заповітом та першої черги за законом до спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON], в силу приписів ст.ст.1223, 1261 ЦК України, положення яких діяли на момент відкриття спадщини. З оглянутого в судовому засіданні сертифікату на право на земельну частку (пай) серії «ЧН» №0234611 встановлено, що він виданий 05.12.1996 року [PERSON], як члену КСП «ім. Будьонного» (с. Красне Чернігівського район Чернігівська область), яка проживає у [INFO] і якій на підставі рішення №387 Чернігівської РДА від 27.08.1996 року належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «ім. Будьонного», розміром 4,50 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Сертифікат зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 05.12.1996 року за №611 /а.с.10/ Згідно інформації Управління Держгеокадастру у Чернігівському районі Чернігівської області №П-193/0-174/6-17 від 27.02.2017 року, [PERSON] належить земельна частка (пай) по КСП «ім. Будьонного» розміром 4,50 в умовних кадастрових гектарах, без визначенням меж цієї частки в натурі (на місцевості). Вартість земельної частки (паю) станом на 01.01.2017 року становить 66580,41 грн. /а.с.9/ Як свідчить копія Державного акту на право власності на земельну ділянку серії «ЧН» №074488, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №379, [PERSON], що проживає [INFO], на підставі розпорядження Чернігівської районної державної адміністрації від 21 червня 2004 року №365 передано у приватну власність земельну ділянку площею 3,78 га у межах згідно з планом, розташовану на території Краснянської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Державний акт було видано 6 жовтня 2004 року. /а.с.8/ Стаття 155 ЗК України передбачає, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Оскільки [PERSON] померла 12 серпня 2004 року і відповідно втратила цивільну правоздатність, то реєстрація на її імя Державного акту про право власності на земельну ділянку є неправомірною і такий акт неможна вважати дійсним. Зіставивши усі дані, що випливають із документів наданих позивачем, враховуючи час відкриття спадщини, тобто той факт, що спадкодавець померла до 01 січня 2004 року, суд дійшов висновку, що безумовному застосуванню у вказаній справі до відносин спадкування підлягають норми ЦК 1963 року. Згідно вимог ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №3143/02-31 від 21.06.2017 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на ? частку у праві власності на земельні ділянки площею 1,9 га та 1,88 га, які розташовані на території Краснянської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, надані для ведення особистого селянського господарства у звязку з тим, що Державний акт виданий на імя спадкодавця, після її смерті, що суперечить нормам чинного законодавства. /а.с.23/ Судом встановлено, що позивачі прийняли спадщину матері, про що свідчить Витяги про реєстрацію в Спадковому реєстрі №4677057 та №4677124 від 20.04.2006 року. Відповідно до положень ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Вирішуючи заявлені позовні вимоги по суті, суд виходить з того, що з 1 січня 2002 р. відповідно до статті 125 ЗК України (2768-14) право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з 2 травня 2009 р., у відповідності із Законом України від 5 березня 2009 р. N1066-VI, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Крім того, згідно положень ст.126 ЗК України, в редакції статті станом на 01.01.2013 року, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У відповідності до вимог цивільного законодавства цивільна правоздатність [PERSON] припинилась у момент її смерті, і за таких обставин до дня смерті вона не встигла одержати в Управлінні Держкомзему Державний акт про реєстрацію права власності на земельну ділянку, а отже фактично їй належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «ім. Будьонного», розміром 4,50 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Відповідно до Конституції України органи та посадові особи мають діяти в межах своєї компетенції та відповідно до Законів, чинних на час їх застосування. Згідно п.п.4.15, 4.20 Наказу Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та витягу з Державного земельного кадастру. Статтею 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі, крім іншого, державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом та інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. За таких обставин, позивачі позбавлені можливості отримати свідоцтва про право на спадщину на успадковану земельну частку (пай) в нотаріальній конторі. Суд враховує положення ст.124 Конституції України, згідно якої юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. При цьому можливий судовий захист, як тих цивільних прав, що прямо названі в ЦК, так і тих, що випливають із норм Конституції чи іншого Закону. Таким чином наявні у справі докази та їх правова оцінка підтверджують обґрунтованість позову та є достатніми для його задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved