Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

[PERSON] звернувся в Ленінський районний суд м. Кіровограда з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кіровограді Кіровоградської області про стягнення заборгованості та моральної шкоди, в обґрунтування якого зазначив, що відповідно до рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.10.2004 року, з Кіровоградського відкритого акціонерного товариства «Кіровоградбуд», з урахуванням рішень судів: від 25.06.1998 року, на його користь стягнено кошти в сумі 27 115,58 грн.; від 08.11.2001 року - 12 353,93 грн.; від 20.03.2002 року - 60 404,91 грн.; від 20.03.2002 року - 29 602, 50 грн.; від 16.09.2003 року - 64 646,56 грн., а також згідно з рішенням КТС ВАТ «Кіровоградбуд» - 13 503, 60 грн., а всього 207 627,08 грн. Крім того, позивачем зазначено, що згідно з ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 25.02.2005 року ВАТ «Кіровоградбуд» перед ним має заборгованість по відшкодуванню шкоди, завданої життю та здоров`ю у сумі 222 503, 67 грн. З зазначеної суми ВАТ «Кіровоградбуд» на його користь сплатив у 2008 році лише 13 750,00 грн. З питання сплати кредиторської заборгованості позивач звертався до відповідача, проте його вимоги залишено без задоволення, а тому вважаючи порушеними свої права та інтереси позивач з даним позовом звернувся до суду. Позивач та представник позивача у судове засідання з`явилися, позовні вимоги підтримали та посилаючись на викладені обставини позов просили задовольнити. В подальшому представником позивача до суду подано заяву, відповідно до якої представник просив справу розглянути без його участі. Представники відповідача у судове засідання з`явилися, позовні вимоги не визнали, надали письмові заперечення проти позову в задоволенні якого просили відмовити. В подальшому представником відповідача до суду подано заяву, відповідно до якої представник просив розглянути справу без його участі. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини та надавши оцінку доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти. Відповідно до рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.10.2004 року, з Кіровоградського відкритого акціонерного товариства «Кіровоградбуд», з урахуванням рішень судів: від 25.06.1998 року, на користь позивача стягнено кошти в сумі 27 115,58 грн.; від 08.11.2001 року - 12 353,93 грн.; від 20.03.2002 року - 60 404,91 грн.; від 20.03.2002 року - 29 602, 50 грн.; від 16.09.2003 року - 64 646,56 грн., а також згідно з рішенням КТС ВАТ «Кіровоградбуд» - 13 503, 60 грн., а всього 207 627,08 грн. Згідно з ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 25.02.2005 року, у справі № 10/120 за заявою кредитора - управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді до боржника - відкритого акціонерного товариства «Кіровоградбуд», м. Кіровоград, про порушення провадження у справі про банкрутство, визнано грошові вимоги кредиторів та затверджено реєстр вимог кредиторів боржника відкритого акціонерного товариства «Кіровоградбуд» в сумах та в черговості задоволення вимог, зокрема заборгованість по відшкодуванню шкоди, завданої життю та здоров`ю громадян - друга черга, де на користь [PERSON] передбачено 222 503, 67 грн. З зазначеної суми відкрите акціонерне товариство «Кіровоградбуд» на користь позивача у 2008 році сплатило 13 750,00 грн., що визнано позивачем. Згідно з ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 24.02.2014 року, залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.04.2014 року, які залишені без змін постановою Вищого Господарського суду України від 05.08.2014 року встановлено, що відповідно до п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 року уся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим Законом підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, виплачується цими підприємствами, установами і організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника Фондом соціального страхування від нещасних випадків. На звернення позивача до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кіровограді Кіровоградської області від 24.06. та 22.08.2014 року 2014 року щодо сплати відповідачем на його користь кредиторської заборгованості у сумі 208 753, 57 грн., 07.07. та 19.09.2014 року, за вих..№ 1316/03-15 та № 04/09-1326 відповідно на адресу позивача відповідачем було направлено відповіді, згідно з якими вимоги позивача про сплату заборгованості було залишено без задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. У відповідності до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди ( ч.2,3 ст. 386 ЦК України). Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачем з урахуванням віку позивача, позивачеві завдано також моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, пов'язаних з грубою та невиправданою тяганиною судових рішень. Але враховуючи співмірність бездіяльності відповідача у невиконанні судових рішень та отриманою позивачем моральною шкодою, суд з урахуванням принципу розумності та справедливості вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial