Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про зміну способу участі у вихованні дитини. Ухвалою суду від 02.07.2015 року у відповідності до положень ст. 45 ЦПК України та ст. 19 СК України до участі у справі було залучено орган опіки та піклування. Крім того, у судовому засіданні 02.07.2015 року встановлено, що провадження у справі відкрито за позовною заявою [PERSON], за змістом якої по батькові позивача зазначено «[PERSON]», однак, до матеріалів справи додано судові рішення, у яких по батькові сторони вказано «[PERSON]». З метою належного розгляду справи, враховуючи клопотання позивача про розгляд справи без його участі у зв'язку із сімейними обставинами, ухвалою суду від 02.07.2015 року позивача було зобов'язано подати до суду докази, які підтверджують його особу, на виконання якої [PERSON] подав копію паспорта громадянина України серії [NUMBER], виданого йому 15 серпня 2006 року Києво-Святошинським РВ ГУ МВС України в Київській області, з якого судом встановлено, що по-батькові позивача «[PERSON]». Свої позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що 01.06.2012 року апеляційним судом Закарпатської області було (на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міськради від 20.04.2011 року № 143 в частині «Про встановлення порядку зустрічі», яке визнане не чинним, рішенням Ужгородського міськрайонного суду) визначено спосіб участі [PERSON]. у вихованні сина [PERSON] шляхом побачення [PERSON]. з сином [PERSON], [INFO], кожну другу неділю місяця з 17 до 19 години за місцем проживання сина в присутності матері дитини [PERSON]. Зазначає, що станом на 11.05.2015 рік відсутні будь-які підстави щодо обмеження права батька [PERSON]. щодо безперешкодного спілкування з сином [PERSON], [INFO]. На підставі вищевикладеного, просить суд змінити його спосіб участі у вихованні сина [PERSON], [INFO] з «участі [PERSON]. у вихованні сина [PERSON] шляхом побачення [PERSON]. з сином [PERSON], [INFO], кожну другу неділю місяця з 17 до 19 години за місцем проживання сина в присутності матері дитини [PERSON] на вільний та безперешкодний доступ батька [PERSON]. у спілкуванні із сином [PERSON], [INFO] та його вихованні. Відповідач - [PERSON] подала заперечення на позов від 01.07.2015 року. Своє заперечення обґрунтовує тим, щовона мати - [PERSON] заперечує щодо вільного та безперешкодного доступу батька [PERSON]. у спілкуванні із сином [PERSON], [INFO] та його вихованні, так як це питання неодноразово розглядалось на судових засіданнях як в Ужгородському міськрайонному суді, так і в апеляційному суді Закарпатської області. Зазначає, що 01 червня 2012 року апеляційним судом Закарпатської області було визначено спосіб участі [PERSON]. у виховані сина [PERSON] шляхом побачення [PERSON]. з сином [PERSON], [INFO], кожну другу неділю місяця з 17 до 19 години за місцем проживання сина в присутності матері дитини [PERSON] Стверджує, що на її заперечення є ряд причин та доказів в цьому: батько за шість років участі у вихованні сина не приймав і не приймає. Пояснює, що, по-перше, син [PERSON], [INFO] має незадовільний стан здоров'я. У дитини вільна хвороба лівого шлуночка серця, йому діагностовано група ризику бронхолегеневої патології. Виявлений дефіцит в системі місцевого імунітету. Страждає на плосковальсусну систему деформації стоп. Батько - [PERSON] не приймає участі у лікуванні дитини і не знає про її стан здоров'я, по-друге - батько дитини ніякої участі не брав щодо виховання дитини у садочку; по-третє - батько [PERSON] крім скарг та позовних вимог до суду ніякої допомоги не надавав. Стверджує, що згідно з рішенням апеляційного суду від 01.06.2012 року «Про встановлення порядку зустрічі» з початку 2015 року (ні 11 січня, 8 лютого, 8 березня, 12 квітня, 10 травня, 14 червня) [PERSON] не скористався побаченням із сином [PERSON]. Вважає, що на сьогодні батьку [PERSON] потрібно безперешкодний доступ до дитини, щоб закидувати суди позовними вимогами, а тому просить суд в задоволенні позовної заяви [PERSON]. до [PERSON] про зміну способу участі у вихованні дитини - відмовити та зобов'язати [PERSON]. виконувати рішення апеляційного суду Закарпатської області від 01 червня 2012 року. Також, 28 січня 2016 року через канцелярію суду подано висновок органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому щодо участі у вихованні малолітньої дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, підписаний міським головою - [PERSON]. [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак, подав через канцелярію суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, так як за сімейними обставинами не в змозі бути присутнім в судових засіданнях. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти позову з підстав, наведених у письмових запереченнях, просила залишити без змін рішення суду апеляційної інстанції від 01.06.2012 року без змін. Представник органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому [PERSON] у судове засідання не з'явився, однак подав через канцелярію суду заяву від 28.01.2016 року, в якій просить справу розглянути без їхньої участі в порядку письмового провадження, при прийнятті рішення врахувати їх висновок № 51/12-34 від 27.01.2016 року. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, надавши їм правову оцінку, суд приходить до наступного висновку. Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 01 червня 2012 року [PERSON] зобов'язано не чинити перешкоди [PERSON] у вихованні сина [PERSON] та спілкуванні з ним, а також визначено спосіб участі [PERSON]. у вихованні сина [PERSON] шляхом побачення [PERSON]. з сином [PERSON], [INFO], кожну другу неділю місяця з 17 до 19 години за місцем проживання сина в присутності матері дитини [PERSON]. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 15 серпня 2013 року частково задоволено уточнений позов [PERSON], а саме, визнано нечинним рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 20.04.2011 року № 143 в частині «Про встановлення порядку зустрічі», яким визначено спосіб участі [PERSON]. у вихованні сина [PERSON] шляхом побачення [PERSON]. з сином [PERSON], [INFO], кожну другу неділю місяця з 17 до 19 години за місцем проживання сина в присутності матері дитини [PERSON], в решті вимог відмовлено. Рішенням судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 12 грудня 2013 року рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 15 серпня 2013 року змінено та присуджено до стягнення з виконавчого комітету Ужгородської міської ради судові витрати і 1148,48 грн. компенсації за відрив від звичайних занять, в решті частині рішення залишено без змін За приписами ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беріть участь у справі, виникає спір. За ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У вищевказаних судових рішеннях встановлено обставини припинення шлюбних відносин між [PERSON] та [PERSON] у лютому 2011 року, а також народження від даного шлюбу сина [PERSON], який знаходиться на утриманні матері, що кореспондує наявність батьківських обов'язків [PERSON] щодо сина. Відповідно до положень ст. ст. 21, 55 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Кожен має право будь-якими незабороненими законом засобами захищати свої права і свободи від їх порушень. Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей регламентовані Сімейним кодексом України, який є основним законодавчим актом у сфері регулювання сімейних відносин, Законом України «Про охорону дитинства». Регулювання сімейних відносин здійснюється вказаним кодексом з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. За положеннями ст. 18 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Одним із способів захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, є зміна правовідношення. Відповідно до ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. Згідно зі ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Згідно ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відтак, права батьків у вихованні дитини кореспондуються з відповідними обов'язками. Відповідно до частини третьої статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За приписами ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з преамбулою Закону України «Про охорону дитинства» даний нормативно-правовий акт визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток встановлює основні засади державної політики у цій сфері. За нормами ст. 2 даного закону законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України і складається з цього Закону, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Завданням законодавства про охорону дитинства є розширення соціально-правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального, культурного розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав та законних інтересів дитини в Україні. За приписами ст. ст. 3, 8 цього закону всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров'я та народження дітей і їх батьків (чи осіб, які їх замінюють) або будь-яких інших обставин, мають рівні права і свободи, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 11 вказаного закону кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 12 закону на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, а за приписами ст. 14 закону діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 3, ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Вирішення батьками питань щодо виховання дитини безпосередньо врегульовано законодавцем у ст. 157 СК України. За правилами вказаної правової норми питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У разі виникнення спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо, цей спір може бути вирішений органом опіки та піклування. Як встановлено судом, згідно з висновком органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому щодо участі у вихованні малолітньої дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, підписаний міським головою - [PERSON] від 27 січня 2016 року за вих. № 51/12-34 встановлено, що мати малолітньої дитини гр. [PERSON], [INFO], проживає в [ADDRESS] у чотирикімнатному будинку. Під час обстеження умов проживання гр. [PERSON], за вищезгаданою адресою, встановлено, що умови проживання за даною адресою є добрі, будинок обладнано всіма необхідними комунальними зручностями, складається з чотирьох кімнат облаштованих необхідними меблями та побутовою технікою, у квартирі створені всі умови для проживання та виховання дитини, у дитини є окрема кімната забезпечена спальним місцем, ігровою та навчальною зонами, стосунки між мамою та дитиною традиційні, доброзичливі. Питання щодо визначення способів участі гр. [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON], також розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини яка відбулась 19.01.2016 року. На даній комісії, у присутності обох батьків дитини, було заслухано їх думку щодо вирішення вказаного питання. Батько дитини гр. [PERSON], наголосив на тому, що він любляче ставиться до свого сина, бажає в повній мірі брати участь у його вихованні, а також мати можливість безперешкодно та необмежено спілкуватись з своїм сином. Мати дитини гр. [PERSON], пояснила, що ніколи не перешкоджала батьку дитини в спілкуванні з малолітнім [PERSON], [INFO] ніколи не чинила перешкод щодо участі батька у його вихованні. Вона просила врахувати той факт, що малолітній [PERSON] часто хворіє, перебуває на диспансерному обліку ортопеда та імунолога, внаслідок чого зміна кліматичних умов йому не рекомендована, що підтверджується довідкою ЛКК № 55/4 від 28.04.2015 року. Виходячи з вищенаведеного, враховуючи інтереси малолітнього [PERSON], [INFO], орган опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому рекомендує встановити батьку дитини гр. [PERSON], мешканцю [ADDRESS], наступний порядок зустрічі з його малолітнім сином [PERSON], [INFO], шляхом безперешкодного спілкування батька дитини за місцем проживання дитини, за умови дотримання режиму дня дитини та з врахуванням її стану здоров'я. За ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Як встановлено судом, згідно з довідками ЛКК від 29.03.2011 року № 10/149, від 17.01.2012 року за № 10/17 та від 10.12.2013 року за № 4/260, від 28.04.2015 року за № 55/4 у [PERSON], [INFO], вільна хвороба лівого шлуночка серця, йому діагностовано групу ризику по бронхолегеневій патології. Виявлений дефіцит в системі місцевого імунітету, плосковальсусну деформацію стоп. Заперечення відповідача у судовому засіданні не доведені відповідними доказами, а щодо клопотання про залишення без змін судового рішення суду апеляційної інстанції вказане клопотання не можу бути розглянуто по суті, оскільки не входить до компетенції суду першої інстанції. За таких обставин, враховуючи висновок органу опіки та піклування, суд вважає підставними вимоги позивача, які підлягають до задоволення. За приписами ч. 3 ст. 209 та ч. 1 ст. 218 ЦПК України 29 січня 2016 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 03 лютого 2016 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved