Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до ПАТ «Приватбанк» в особі Філії «Черкаське головне регіональне управління» ПАТ КБ «Приватбанк» про захист права споживача та визнання правочину нікчемним. Просив суд встановити нікчемним договір кредитування, відкриття та ведення рахунків №SAMDN50OTC001778986 від 15 січня 2009 року, укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк». Позов обґрунтовував тим, що 15 січня 2009 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір шляхом підписання заяви №SAMDN500TC001778986, на підставі якого ПАТ КБ «Привабанк» надав йому кредит у сумі 1000 грн. Під час укладення кредитного договору були порушені вимоги закону щодо письмової форми договору, надання банком повної інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, наявності письмового підтвердження про ознайомлення споживача із зазначеною інформацією, порушення принципу рівності сторін договору. Заява від 15 січня 2009 року підписана в відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» м. Черкаси не може вважатися укладеним договором, оскільки не доведено, що сторонами дійсно було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч.2 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» та ст. 55 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» умови договору є несправедливими, оскільки всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків, та кредитний договір взагалі суперечить чинному законодавству. Відповідно до статті 1055 КК України кредитний договір має укладатись у письмовій формі і недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків. Вказаний договір укладений з недодержанням письмової форми, оскільки до нього не прикладені тарифи та його умови с несправедливими, наслідком його умов є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позичальника. В судовому засіданні позивач подав до суду доповнену позовну заяву, яку обґрунтовує тим, що ним до ПАТ «ПриватБанк» було надано заяву про відкриття карткового рахунку, із зазначенням суми кредитного ліміту під відповідний відсоток річних. Вказана заява була прийнята банком та видана кредитна картка. Відповідно до даних ПАТ КБ «Приватбанк» встановлено, що договір складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою. Однак, банком не було надано письмові умови та правила надання банківських послуг. Отже, позичальник не був ознайомлений з вказаними правилами, що є порушенням ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої відповідач не повідомив позивача у письмовій формі про умови надання кредиту, та не падав в повному обсязі інформації про умови кредитування як того вимагає Закон. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові послуги відповідно до положення цього Закону надаються субєктами господарювання на підставі договору, який, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: назву документа; назву, адресу та реквізити субєкта господарювання; прізвище, ім'я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; найменування, місцезнаходження юридичної особи; найменування фінансової операції; розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; строк дії договору; порядок зміни і припинення дії договору; права та обов'язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; інші умови за згодою сторін; підписи сторін. Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом (ст. ч. 2 ст. 1069 ЦК України). Аналізуючи вищевказані норми, вважає, що будь-які договори між сторонами про умови надання банківських послуг, а також про кредитування рахунку позивача, не укладались, що підтверджує неузгодженість умов кредитування поточного банківського рахунку. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 1 статті 641 ЦК України передбачено, що пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Таким чином, кредитний договір укладається у письмовій формі з обов'язковим відображенням в договорі умов, що стосуються його предмету надання грошових коштів кредитодавцем позичальнику у певному розмірі та обов'язок повернення позичальником цих коштів (кредиту) у певний строк та сплати процентів. Такий договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами. Відтак, наявність підписів усіх сторін у такому договорі є також його обов'язковою та істотною умовою. Враховуючи вищевикладене, його заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг не можна вважати частиною кредитного договору, оскільки вказана заява не відповідає вимогам ст. ст. 207, 638, 1054 ЦК України. У вказаній заяві відсутні істотні умови договору, а саме умови про розмір кредиту, відсоткову ставку за користування кредитом та кінцевий термін його повернення. Такого самого по суті висновку дійшов і Верховний Суд України в постановах від 11 лютого 2015 року та від 11 березня 2015 року. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Водночас, ч. 2 ст. 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такою правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину колена із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання иною правочину. Згідно п. 14 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що вимикають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 1052, 1054-1055), статті 18,19 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, кредитний договір обовязково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність, та не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його нікчемністю. Просить суд визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту №SAMDN500TC001778986 від 15 січня 2009 року, укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк». В судовому засіданні позивач доповнену позовну заяву підтримав, просив її задовольнити. Крім того в судовому засіданні зазначив, що при укладанні кредитного договору він помилявся, щодо обставин його укладання, оскільки вважав, що він не укладає кредитний договір, а лише отримує збільшену суму своєї пенсії, яка призначена йому по інвалідності. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] доповнену позовну заяву підтримала, просила суду визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту №SAMDN500TC001778986 від 15 січня 2009 року, укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк». В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що укладаючи вказаний договір, сторони за власним волевиявленням досягли істотних умов. При укладанні кредитного договору [PERSON] були відомі всі умови договору та не існувало ніяких інших умов, які б примусили його прийняти ці умови на вкрай невигідних для себе умовах. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Кожна сторона має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст.ст.\~1,\~3 ЦПК України). Згідно\~ст. 10 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Правовідносини, що виникли між сторонами ґрунтуються на вимогах норм ЦК України щодо зобовязань та їх виконання. Відповідно до ст. ст. 1054,1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. В судовому засіданні встановлено, що 15 січня 2009 року [PERSON], підписавши заяву, погодився з тим, що ця заява разом із памяткою клієнта, умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. За вказаним договором, позичальнику встановлювався кредитний ліміт в сумі 100 грн. на платіжну картку №5577212901944861 зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2,5 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач ознайомився і згоден з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом позивач підтвердив факт отримання ним інформації про умови кредитування в Приватбанку, а також його місцезнаходження. Крім того позивачем особисто підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Виходячи зі змісту позовної заяви підставою для визнання кредитного договору недійсним є вчинення його з порушенням обовязкової письмової форми та не відповідність договору вимогам\~ЗУ «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч. 1\~ст. 634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до матеріалів справи, укладення кредитного договору між сторонами здійснювалося за принципом укладення між банком і клієнтом договору приєднання, тобто підписанням заяви позичальник приєднався до запропонованих банком умов договору, закріпленим в Умовах та Тарифах, що не суперечить положенням ч. 1\~ст. 634 ЦК України. У відповідності до положень\~ст. 207 ЦК України\~правочин (в тому числі договір) вважається укладеним в письмовій формі, якщо її зміст, зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони, тобто дана стаття не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватися і інші засоби звязку, наприклад електронний. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Тобто в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах. З цього суд приходить до висновків, що договір між сторонами був укладений у письмовій формі. Укладений кредитний договір є двостороннім правочином і він укладений на загальних умовах, додержання яких є необхідним для чинності правочину, що відповідає ч. ч. 1-6 ст. 203 ЦК України. Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За правилом, передбаченим ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, що договір №SAMDN50OTC001778986 від 15 січня 2009 року, укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк був підписаний обома сторонами, тобто за правилом ч. 1 ст. 638 ЦК України є укладеним, оскільки сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Позивач, отримавши кредитну картку, на яку банком було перераховано кредитні кошти у сумі 100 грн., почав користуватися кредитними коштами та здійснювати неодноразове як зняття готівкових коштів, так і поповнення свого карткового рахунку. Як вбачається з виписки по рахунку позивач користувався коштами з 16 січня 2009 року з використанням платіжної картки 5577********4861. Як вбачається з заяви, позивач 15 січня 2009 року отримав картку Універсальна №5577212901944861 і саме з використання цієї картки позивачем здійснювалися платежі. При цьому суд звертає увагу на те, що представником відповідача доведено оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником Памятки Клієнта, Умов та правил надання банківських послуг і Тарифів, щоб у сукупності із заявою, свідчить про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг. Судом встановлено, що сторони погодили положення кредитного договору з усіх істотних умов договору, обумовили обсяг взаємних прав та обовязків, обсяг відповідальності за порушення умов договору тощо. Усі істотні умови договору на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки викладені в його змісті. Отримавши у тимчасове користування кредитні кошти позичальник зобовязаний чітко та неухильно дотримуватись положень укладеного договору та у визначений час повернути кредитору такі кошти та сплатити проценти за їх користування. З огляду на умови договору на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки та чинний ЦК України, у суду відсутні підстави, щоб визнати даний договір недійсним з правових підстав, зазначених позивачем. Щодо тверджень позивача, що вказаний договір був укладений під впливом помилки то суд зазначає наступне. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша\~статті 229 ЦК України). З роз'яснень, які викладені в пункті 19\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», убачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Належних та допустимих доказів , які свідчать про те, що вказаний правочин був вчинений позивачем під впливом помилки, позивач в судовому засіданні не надав. Крім того, суд не приймає до уваги пояснення позивача про те, що вказаний договір є припиненим, оскільки працівниками банку замість платіжну картку №5577212901944861 йому було видано іншу картку з огляду на наступне. Згідно п. 1.8 Інструкції\~Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої\~Постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року № 492\~(далі\~Постанова НБУ № 492) поточний рахунок\~рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. Оскільки платіжна картка є лише одним з ключів доступу до карткового рахунку, що являється засобом переказу або отримання грошових коштів, тому строк дії картки та строк дії договору не є тотожними. Дані про звернення з заявою про припинення дії договору в матеріалах справи відсутні, а тому суд вважає, що строк дії договору був пролонгований. Таким чином, закінчення терміну дії картки не означає закінчення терміну дії кредитного договору та спливу строку виконання кредитного зобовязання. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позовної заяви, а в задоволенні позову відмовлено, його у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України слід віднести за рахунок держави. На підставі наведеного, ст. ст. 203,207,215,229,526,530,634,638,1054,1055,

Outcome: dismissed