Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Посилався на те, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] . За цією адресою також зареєстрована його онука, [PERSON] , [INFO] , хоча фактично в зазначеному будинку не проживає з 2010 року. Будь-яких усних чи письмових домовленостей між ним та відповідачкою стосовно її проживання в його будинку не існує. Такі дії порушують його права як власника вказаного будинку. На даний час [PERSON] проживає в Одеській області, де саме йому не відомо. У зв`язку з тим, що відповідачка зареєстрована за даною адресою у позивача виникають труднощі з оформленням субсидії. Просив суд визнати [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак представник позивача [PERSON] подала до суду заяву, в якійпросила справу розглянути без її присутності та присутності позивача, позовні вимоги підтримала. Надала згоду на заочний розгляд справи. Відповідачка [PERSON] належним чином та завчасно повідомлялася про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явилася та не повідомила про причини своєї неявки, а також не подала відзив на позов. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд вирішив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Передбачених ч.4 статті 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно ст.247 ч.2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З досліджених судом письмових доказів судом встановлено наступні обставини: Згідно копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, [PERSON] є одноосібним власником житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] . Довідкою №985 від 06.09.2019 року, виданою Василівською сільською радою Сокирянського району Чернівецької області підтверджується, що в житловому будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] дійсно зареєстровані: власник - [PERSON] , [INFO] ; онук - [PERSON] , [INFO] ; син - [PERSON] , [INFO] ; невістка - [PERSON] , [INFO] , онука - [PERSON] , [INFO] , правнук - [PERSON] , [INFO] . Актом обстеження постійного місця проживання, складеним 30.10.2019 року комісією у складі: секретаря Василівської сільської ради, депутата сільської ради Біжан К.С., головного бухгалтера Василівської сільської ради Кримняк Н.С., спеціаліста з питань соціального захисту населення Василівської сільської ради Дудник Ю.М., в присутності сусідів [PERSON] та [PERSON] підтверджується, що [PERSON] , [INFO] , впродовж останніх 9-ти років, а саме з 2010 року по дату обстеження, тобто 30.10.2019 року в даному будинку не проживає. З копії рішення виконавчого комітету Василівської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області №49 від 04.09.2019 року встановлено, що на звернення [PERSON] до виконавчого комітету сільської ради щодо зняття відповідачки [PERSON] з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , позивачу було відмовлено та щодо вирішення даного питання рекомендовано звернутися до суду. Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник майна має право на свій розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися ним. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Згідно преамбули Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-ІV відповідно до Конституції України даний Закон регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження. Частиною першою ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-ІV визначено підстави зняття з реєстрації місця проживання особи, у т.ч. на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Відповідно до положень ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Частиною другою ст.405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, відповідачка фактично не проживає в житловому будинку позивача без поважних причин та відсутня в ньому більше одного року. За таких обставин, є всі передбачені законом підстави для визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням в належному позивачу житловому будинку, в тому числі і право на реєстрацію в ньому місця проживання, яка є похідною від наявності у відповідачки права на користування житлом. За таких обставин, позовні вимоги є такими, що підлягають до задоволення. Оскільки рішення ухвалено на користь позивача, який звільнений від сплати судового збору, суд вважає, що у відповідності до вимог ч.6 ст.141 ЦПК України, судовий збір у сумі 768,40 грн., яка визначається на день звернення позивача з позовом до суду, підлягає стягненню з відповідачки на користь держави На підставі ст.405 ч.2 ЦК України, ст.ст. 141 ч.6, 263, 265, 268, 273, 280 ч.1, 282, 284, 287 ч.4, 288 ч.2, 289, 354, п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України, суд,-

Outcome: approved