Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

[PERSON] до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності та припинення права власності на частку в житловому будинку. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася та подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги мотивувала тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , 1931 року народження, яка проживала в [ADDRESS] . Після її смерті відкрилась спадщина, яка складалася з 50/100 часток будинковолодіння на підставі свідоцтва про право власність. Інша частка вказаного майна належить позивачці, яка скаладається з 33/100 часток даного будинковолодіння. Також вона прийняла спадщину після смерті матері за заповітом від 14.09,2018 року. Співвласником іншої частки є її рідна сестра [PERSON] , якій належить 17/100 часток даного будинковолодіння, яке знаходиться на земельній ділянці площею 0,30 га, що знаходиться в повному користуванні позивачки, так, як відповідачка не проживає там та не користується земельною ділянкою. На даний час між ними є домовленість про те, що позивачка сплачує відповідачці вартість 17/100 частки даного будинковолодіння і визнає за собою право власності на її частку, тому вона просить позов задовольнити та не стягувати з відповідачки понесені нею судові витрати. Відповідачки [PERSON] в судове засідання не з`явилася та подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій не заперечила, щодо задоволення позову. Вивчивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити із наступних мотивів. Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] правомірно є спадкоємцем 83/100 частки будинковолодіння, яке розташоване в [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.09.2018 року [PERSON] отримала в спадщину 50/100 частки будинковолодіння в [ADDRESS] (а.с. 48). А згідно свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] також має у праві власності 33/100 частки будинковолодіння в [ADDRESS] (а.с. 49). Тобто в цілому вона має на праваі власності 83/100 частки даного будинковолодіння. А відповідно до свідоцтва про право на спадщину [PERSON] має на праві власності 17/100 частки будинковолодіння в [ADDRESS] (а.с. 53). Але, як стверджує [PERSON] що [PERSON] не проживає в даному будинковолодінні і не користується ним, тому на даний час між ними виникла домовленість, про те, що позивачка сплачує вартітьь 17/100 частки вказаного будинковолодіння і буде володіти цілим будинком та господарськими спорудами. Відповідно до висновку № 34 судового експерта Юзенок Р.В. від 17.02.2021 року ринкова вартість 17/100 частки будинковолодіння, що знаходиться в [ADDRESS] становить 49\~844 (сорок дев`ять тисяч вісімсот сорок чотири) грн. (а.с. 101-122). Згідгно ч.1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є власністю двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві сумісної власності. Відповідно до ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (ч. 2 ст. 364ЦК України). У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Отже виходячи з вищенаведеного суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити в повному обсязі. Враховуючи наведене на підставі ст.ст. 319, 355, 356, 360, 364, 367, 1216, 1223 ЦК України, та

Outcome: approved