Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною. В обґрунтування своїх вимог вказує, що він з 30.04.2010 року перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який був розірваний 22.10.2014 року. В шлюбі народилась дочка [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу залишилась проживати з матір'ю. З моменту розлучення відповідач чинить перешкоди йому у вихованні та спілкуванні з дитиною. У зв'язку з цим він звернувся із заявою до Служби у справах дітей Луцької міської ради. 04.10.2013 року Служба у справах дітей Луцької міської ради з відповідною заявою для визначення способу у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 20.10.2015 р. № 64 «Про участь [PERSON] у вихованні дитини» позивачу визначено спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою [PERSON]. Проте, незважаючи на вказане рішення відповідач і надалі перешкоджає йому бачитись та спілкуватись з дитиною. На підставі викладеного просить зобов'язати відповідача [PERSON] не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою [PERSON] та визначити наступні способи його участі у вихованні та вільному спілкуванні з дочкою [PERSON]: шляхом побачень та відвідувань її один раз на місяць у вихідний день з 10.00 год. до 18.00 год., без присутності матері [PERSON] та членів її родини; під час літніх канікул щороку сумарно 14 календарних днів для організації оздоровлення та відпочинку дитини за попередньою домовленістю з матір»ю дитини; спілкування з донькою засобами телефонного зв'язку щонеділі. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Представник Служби у справах дітей Луцької міської ради в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечували проти вимог позивача, оскільки вказують, що між сторонами взагалі відсутній спір та що позивач сам не бажає брати участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Просили в задоволенні позовних вимог відмовити. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. З матеріалів справи, судом встановлено, що сторони з 30.04.2010 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Луцького міськрайонного суду від 22.10.2014 року розірвано (а.с. 5, 6 ). В шлюбі у них народилась дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19.06.2012 року (а.с. 7 ). Судом встановлено, що на сьогоднішній день подружжя проживає окремо і перебуває в неприязних відносинах. Про дане свідчать взаємні обвинувачення, звернення [PERSON] у Службу у справах дітей Луцької міської ради та наявність позовного провадження між сторонами про примусове вселення за зобов'язання не чинити перешкод в користуванні будинком. З рішення Служби у справах дітей Луцької міської ради № 64 від 20.10.2015 року «Про участь [PERSON] у вихованні дитини» вбачається, що позивачу визначено спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою [PERSON] (а.с.8). З пояснень свідка [PERSON] в судовому засіданні, вбачається, що вона стала свідком побачення позивача з його дитиною яке було на протязі 5 хв. в м. Кузнецовську та, що Відповідач - [PERSON] перешкоджала побаченню позивача з дитиною, в зв'язку з чим був вчинений скандал. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати,батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини. Згідно приписів ст.157, ч.1, ч.2, ч.3 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 СК Українипередбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Крім того, згідно ч.2-ч.4 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах; при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи (ч.ч. 1, 2ст. 159 СК України). З урахуванням зазначеного, виходячи з вимог ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.8 ст.7, ст.ст.141, 159 СК України, враховуючи стан здоров'я та вік дитини, характер стосунків, що склалися між сторонами, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та зобов'язати [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди в участі у вихованні та вільному спілкуванні з малолітньою дочкою [PERSON], [INFO] та визначити наступні способи його участі у вихованні та вільному спілкуванні з дочкою [PERSON]: шляхом побачень та відвідувань її один раз на місяць у вихідний день з 10.00 год. до 18.00 год., без присутності матері [PERSON] та членів її родини; під час літніх канікул щороку сумарно 14 календарних днів для організації оздоровлення та відпочинку дитини за попередньою домовленістю з матір'ю дитини; спілкування з донькою засобами телефонного зв'язку щонеділі. Суд критично ставиться до доводів відповідача та її представника, стосовно того, що у вказаній справі немає спору та, що відповідач не чинить перешкод в спілкуванні з дитиною, оскільки їх доводи спростовуються наявністю позову між сторонами, зверненням позивача до служби у справах дітей Луцької міської ради, поясненнями представника служби у справах дітей Луцької міської ради в судовому засіданні. Крім того, суд критично ставиться до доводів представника відповідача, що рішення Служби у справах дітей Луцької міської ради № 64 від 20.10.2015 року «Про участь [PERSON] у вихованні дитини» немає ніякої юридичної сили, бо підписане начальником служби. Суд зазначає, що служба у справах дітей Луцької міської ради є самостійним виконавчим органом Луцької міської ради та ї є органом опіки та піклування, рішення якого відповідно до ст.. 158 СК України є обов'язковими до виконання. На підставі ст.ст.13-16 ЦК України, ст.ст.7, 55, 141, 150, 155, 157 СК України,

Outcome: approved