Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності в порядку набувальної давності на квартиру [ADDRESS], вказуючи на те, що вона та її родина зареєстровані та мешкають за адресою: [ADDRESS], яка знаходиться біля квартири № 15. У вищевказаній квартирі на протязі тривалого часу мешкав [PERSON], який помер [INFO] року, за пропозицією якого з 1997 року позивачка із чоловіком почали проживати разом з ним у [ADDRESS], при цьому надавали йому допомогу у придбанні продуктів харчування, медикаментів та сплати за комунальні послуги. За це [PERSON] обіцяв переписати вказану квартиру на позивачку, але після його смерті свідоцтво на право власності вказаної квартири не знайшлось. В судове засідання сторони не з'явилися, позивачка в письмовій заяві просила розглянути справу в її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила справу розглянути заочно, представник відповідача про причини неявки суд не повідомив, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Частиною 2 ст. 197 ЦПК України закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо взаємовідносин сторін, а також маючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд вважає можливим заочно розглядати справу у відсутності належно повідомленого відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, наявні у справі докази, дійшов висновку про можливість задоволення даного позову, виходячи із нижче викладених підстав. Як випливає з матеріалів справи, [PERSON] та її родина зареєстровані та мешкають за адресою: [ADDRESS] (позивачка з 1989 року, згідно довідки № 1383 від 02.11.2013 року, виданої дільницею № 11 КП «ЖКС «Порто-Франківський»). У квартирі [ADDRESS], на протязі тривалого часу мешкав [PERSON], який помер [INFO] року (свідоцтво про смерть серія [NUMBER]), за пропозицією якого, з 1997 року позивачка із чоловіком почали проживати разом з ним у кв. №15, при цьому надавали йому допомогу у придбанні продуктів харчування, медикаментів та сплати за комунальні послуги. За це [PERSON] обіцяв переписати вказану квартиру на позивачку, але після його смерті свідоцтво на право власності вказаної квартири не знайшлось. Згідно договору-замовлення № 094129, [PERSON] оплати поховання [PERSON] Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. У ч. 2 ст. 328 ЦК України закріплено презумпцію правомірності права власності на певне майно. Право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку або незаконність права власності не випливатиме із закону. Таким чином, власник не зобов'язаний у кожному випадку доводити іншим особам правомірність набуття права власності на належне йому майно. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особи, які добросовісно володіють і продовжують відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10-ти років, набувають право власності на це майно за правилами набувальної давності, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно ч.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, правила ст.344 цього Кодексу про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. За правилами ст. 344 ЦК України, позовна давність поширюється на випадки фактичного безтитульного володіння майном. Отже, судом встановлено, що у даному випадку наявні повністю усі ознаки володіння, визначені статтею 344 ЦК, які є необхідними для набуття [PERSON] права власності на спірне майно за набувальною давністю. До того ж, фактичне володіння вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлене рішенням суду (ст. 397 ЦК України). Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю є законними та підлягають задоволенню. На підставі ст. ст. 3-4, 10-11, 15, 59-60, 114, 208-209, 212-215, 218, 224-226, 294 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved