Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] звернувся до Новомосковського міськрайонного суду з позовом до [PERSON], третя особа Виконком Меліоративної селищної ради в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. В обґрунтування свого позову [PERSON] зазначає, що [PERSON], була зареєстрована в вищезазначеній квартирі матірю відповідача [PERSON] в той час, коли вони перебували у шлюбі. У 2006 році відносини припинилися і [PERSON] разом з [PERSON] залишили квартиру і поїхали в невідомому напрямку. У 2009 році позивач розлучився з матірю відповідача. До сьогоднішнього часу відповідач [PERSON] не зявлялася у квартирі, не мешкала, не сплачувала комунальні платежі, не знялась з реєстрації, її місцезнаходження на цей час позивачу невідоме. На даний момент позивач сам проживає у вказаній квартирі, утримує її та сплачує рахунки за комунальні послуги, але через те, що відповідач залишається зареєстрованою у даній квартирі, позивач сплачує більше за деякі комунальні послуги. Таким чином, [PERSON] зазначає, що відповідач, не проживаючи в [INFO], втратила право користування зазначеним жилим приміщенням, з підстав, визначених ст.ст. 71,72 ЖК України. Позивач в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, згідно якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, вважається таким, що повідомлений належним чином, оскільки судові повістки направлялися за місцем реєстрації, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи. Представник третьої особи в судове засідання також не зявився, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримали. У відповідності до положень п.9 ч.1 ст.1 Розділу ХІІІ ЦПК України в редакції, встановленій Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, справи в судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цим Кодексом, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цим Кодексом. Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року місце проживання фізичної особи в Україні підлягає реєстрації. Підставою для реєстрації місця проживання заявника може бути ордер на житло, свідоцтво про право власності на житло, договір оренди житла, тощо); у разі відсутності зазначених документів згода власника/співвласників житла або їх уповноважених органів, наймача та членів його сім'ї на реєстрацію місця проживання заявника. Згідно зі ст. 7 Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою). Основним законодавчим актом у сфері регулювання житлових відносин є Конституція України та Житловий кодекс України, прийнятий у 1983 році. (далі - ЖК України). 17 липня 1997 року Україна ратифікувала Римську Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенцію), а також Перший протокол та протоколи №№ 2, 4, 7 та 11 до цієї Конвенції. Певна увага приділена у Конвенції правам людини, що пов'язані з житлом. Так, п. 1 ст. 8 Конвенції встановлює, що кожна людина має право на повагу до її житла. Цим правом закріплена недоторканність житла, яка проголошена також ст. 30 Конституції України. Відповідно до цього ніхто не може перешкоджати особі у законному володінні, користуванні чи розпорядженні своїм житлом, а будь-які порушення цих повноважень захищаються у встановленому законом порядку. Судом по справі встановлено, що у житловому приміщенні за адресою [ADDRESS] зареєстровано 2 особи, а саме [PERSON]В та [PERSON] Відповідно до актів від 13 лютого 2017 року, 14 травня 2007 року, 18 листопада 2017 року, встановлено, що [PERSON] в [ADDRESS] не проживає з травня 2006 року. Згідно ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Тут же, в ст. 71 ЖК України, вказаний перелік обставин, визнаних поважними причинами, при яких житлове приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців. У відповідності до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.85 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Оцінивши зібрані у справі докази і з'ясувавши обставини спору, суд вважає, що відповідачі без поважних причин не проживають в спірній квартирі більше шести місяців. Поважних причин, передбачених ст. 71 ЖК України, при яких житлове приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців, судом не встановлено. У зв'язку з цим, оскільки відповідачі в спірній квартирі не проживають більше шести місяців без поважних причин, їх слід визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved