Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи її тим, що 11.10.1997 року між ним та відповідачем укладено шлюб. 14.09.2002 року у них народився син [PERSON]. Зазначає, що на даний момент сімейні відносини між ним та відповідачем припинено, спільного господарства вони не ведуть, внаслідок повної протилежності характерів та поглядів на життя шлюб між ним та відповідачем зберегти неможливо. Позивач вказує, що на примирення з відповідачем категорично не згідний, з огляду на викладене вважає, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу суперечитиме його інтересам. Також позивач зазначає, що спору щодо розподілу спільного майна, місця проживання сина та участі в його утриманні між ними на сьогоднішній день немає. З посиланням на викладене позивач просить суд розірвати укладений між ним [PERSON] та Адам (дівоче прізвище Балог) М.Й. шлюб, зареєстрований 11.10.1997 року Чопською міської радою Ужгородського району Закарпатської області, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 49. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, 11.10.1997 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано у Чопській міській раді Ужгородського району Закарпатської області за актовим записом № 49, що стверджується свідоцтвом про одруження серії І-ФМ № 051302, виданим 11.10.1997 року. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO]. Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обовязків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося. Про це свідчать ті обставини, що вони більше пяти років сімейних стосунків не підтримують та разом не проживають. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позов визнала повністю. За приписами ч. 1\~ст. 61 ЦПК України\~обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 4\~ст. 174 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону, та не порушує прав, свобод чи інтереси інших осіб. Враховуючи наведене, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сімя розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб підлягає розірванню. Позовних вимог щодо порядку виховання та утримання неповнолітнього сина, поділу спільного майна сторін не заявлено. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сплачений останнім судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved