Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

[PERSON]звернувся в суд з позовом до Територіальної громади в особі Львівської міської ради про визнання права власності в порядку набувальної давності. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що йому та померлій у 2000 році [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Після смерті співвласника позивач проживає у зазначеній квартирі. Заповіт [PERSON] не складала, спадкоємців за законом не мала, про своє право на спадкування жодна особа не заявила. [PERSON] зазначає, що він безперервно володіє квартирою, зареєстрований за її адресою з 1994 року та є співвласником з 1997 року. Після уточнення позовних вимог (а.с.22-24) просить суд в порядку набувальної давності визнати за ним право на власності на 1/2 частину квартири та квартиру в цілому. Позивач в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Представник відповідача за довіреністю (а.с.38) [PERSON] у письмовій заяві просила справу слухати без участі представника Львівської міської ради, питання вирішення позову залишила на розсуду суду. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до даних свідоцтва про право власності на квартиру від 03 січня 1997 року, виданого Львівським Локомотиворемонтним заводом, квартира [ADDRESS] зареєстрована як спільна власність [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Дана обставина підтверджується також довідкою ОКП «БТІ та експертної оцінки» № 2/9640 від 16 липня 2015 року (а.с.9). Згідно з записами будинкової книги (а.с.10-11) та даними довідки ЛКП «Цитадель-центр» (а.с.12) позивач [PERSON] зареєстрований за адресою житлового приміщення з 14 квітня 1994 року. [PERSON] померла 20 вересня 2000 року, про що відділ РАЦС Львівського міськвиконкому вніс актовий запис № 5761 (а.с.13). Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. За змістом зазначеної статті слідує, що набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу, наприклад, договору найму, оренди, зберігання тощо, виключає застосування набувальної давності. Обєктом правової охорони за ст. 344 ЦК є нерухоме або рухоме майно. Вказана стаття визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, тобто, обставини, у звязку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Володіння має бути відкритим, очевидним для усіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним. Володіння має бути безперервним протягом визначених законом строків. Відповідно до ч.3 ст. 397 ЦК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Судом встановлено, що позивач безперервно протягом визначених законом строків відкрито володіє квартирою № 7 в буд. 10 по вул. Меретина у м. Львові, очевидно для усіх третіх осіб, що підтверджується письмовими доказами. Позивач не вживав жодних заходів, спрямованих на приховання факту володіння майном від третіх осіб, у тому числі сумлінно виконував обов'язки, що лежать на власнику приміщень. Протягом всього періоду проживання вквартирі право позивача на володіння та користування майномніхто не оскаржував. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. У звязку з тим, що позивачіне заявили вимог щодо розподілу судових витрат, дане питання судом не вирішується.

Outcome: approved