Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач), звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивувала тим, що відповідач зареєстрований в приватному будинку [ADDRESS] , однак з вересня 2002 року у вказаному будинку не проживає. Відповідач не проводить оплату за комунальні послуги, житлом не цікавиться, поточний ремонт не здійснює, а тому позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18.01.2021 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті в судовому засіданні. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позов не надіслав, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, допитавши свідка, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, будинок [ADDRESS] відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить [PERSON] . Разом з позивачем в даному будинку зареєстровані [PERSON] , дочка позивача, [PERSON] , син позивача та [PERSON] , чоловік позивача. Як вказує позивач, відповідач хоча і був зареєстрований за адресою: будинку [ADDRESS] , однак з вересня 2002 року не проживає у будинку, житлом не цікавився, комунальні послуги не сплачує. Зазначила, що нею не вчинялося жодних перешкод у користуванні відповідачем спірною житловою площею. Допитана в якості свідка [PERSON] вказала, що з позивачем вони товаришують з 2013 року. Вона буває часто в гостях у позивача в будинку [ADDRESS] , у вказаному будинку проживає позивач з чоловіком та донька позивача, які несуть витрати на утримання будинку. Відповідач в будинку не проживає, речі відповідача в будинку відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. А ч. 1 ст. 317 цього Кодексу встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до витягу наданого Реєстром територіальної громади м. Києва від 30.12.2020, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в [ADDRESS] . Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. А відповідно до ст. 391 цього Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Тобто, за аналізом вказаної правової норми право користування житлом членом сім`ї власника житла втрачається виключно у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] більше восьми років у спірному будинку не проживає. Вказане підтверджується також показами свідка [PERSON] .. Доказів, які б підтверджували, що відповідач цікавився чи цікавиться житловою площею, сплачує комунальні послуги та намагався вселитися у спірний будинок, а також поважності причин його відсутності у житлі, суду не надано. Реєстрація відповідача у будинку позивача порушує право власності останньої розпорядитись своїм майном на власний розсуд. Факт реєстрації відповідача в будинку, завдає додаткових матеріальних витрат на оплату комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В свою чергу, у ході розгляду даної справи відповідачем, у порядку статті 81 ЦПК України, не було надано суду належних і допустимих доказів на спростування заявлених позовних вимог, а також не було обґрунтовано наявність передбачених статтею 82 ЦПК України обставин, які б зумовлювали звільнення від доказування наявності наведених ним обставин. Приймаючи до уваги викладене, суд визнає вимоги позову обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved