Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 19 листопада 2007 року позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. З червня 2014 року сім'я розпалася і з того часу подружжя разом не проживає. Причиною розпаду сім'ї позивач вважає постійні сварки з побутових та інших питань. Позивач вважає, що сім'я розпалася остаточно. Згода по утриманню дитини досягнута. У зв'язку з чим позивач просив суд розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON]. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив суд задовольнити позовні вимоги. Позивач вважає, що збереження шлюбу не можливе, підтвердив обставини, викладені в позовній заяві. Спору про місце проживання дитини та поділ майна не має. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, проти розірвання шлюбу заперечувала. Суду пояснила, що вони жили з позивачем 15 років, з того часу, коли її старшому сину було 1,5 роки. Мають спільну дитину, якій 2 роки. Вважає, що в розпаді їх сім'ї винна мати позивача. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 19 листопада 2007 року виконавчим комітетом Новомиколаївської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що складено відповідний актовий запис за № 23 (а.с.5). У шлюбі народжено доньку - [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що сторони не проживають разом з липня 2014 року, стосунки не підтримують, не ведуть спільне господарство. Причинами припинення шлюбних відносин є взаємне непорозуміння та небажання позивача зберегти шлюб. Згідно з ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області подружжю надавався час на примирення, проте позивач наполягав на розірванні шлюбу. Фактичні взаємини подружжя свідчать, що між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, отже збереження шлюбу неможливе та суперечило б інтересам подружжя. А тому вимоги позивач про розірвання шлюбу, укладеного між ним та відповідачем є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому суд приймає до уваги положення ст. 24 Сімейного кодексу України, згідно з якою шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У зв'язку з чим суд не приймає до уваги заперечення відповідача проти розірвання шлюбу, які підставу для відмови у задоволенні позову. Спору про місце проживання дитини та поділ майна подружжя не має. Згідно зі ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач не заявляла про відновлення дошлюбного прізвища, суд вважає за необхідне її прізвище не змінювати. Також на виконання вимог ст. 115 Сімейного кодексу України, суд вважає за необхідне надіслати копію рішення суду після набрання ним законної сили органу державної реєстрації актів цивільного стану для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. (а.с.1), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved