Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

[PERSON] (зареєстроване місце проживання [ADDRESS] ) звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт смерті його дружини [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в м. Чистякове (м.Торез) Донецької області. В обґрунтування заяви вказує на те, що Селидівський міський відділ ДРАЦС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відмовив у проведенні реєстрації смерті його дружини з тих підстав, що свідоцтво про смерть видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Встановлення факту смерті необхідно йому для державної реєстрації смерті в державному органі України, отримання свідоцтва про смерть встановленого зразка та реалізації права на спадщину. Заявник в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Заяву підтримує та просить задовольнити. Представник заінтересованої особи - Селидівський міський відділ ДРАЦС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, відповідно до ст.ст. 223, 247 ЦПК України розглядає справу за відсутності заявника і представника заінтересованої особи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та надані суду докази у їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення факту смерті особи у певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного факту смерті. Особливості провадження у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України визначені ст. 317 ЦПК України. Відповідно ч. 3 ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Згідно пункту 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року N 52/5, підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма N 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 р. N 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за N 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма N 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 р. N 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за N 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Судом встановлено, що заявник [PERSON] є чоловіком [PERSON] що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] . Заявник вказує на те, що його дружина померла [INFO] в м. Чистякове (стара назва м. Торез) Донецької області. З копії паспорту громадянина України [PERSON] вбачається, що вона народилася [INFO] в м. Торез Донецької області та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Постановою Верховної ради України №254-УІІІ від 17.03.2015р. «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, у тому числі і м. Торез. На підтвердження факту смерті заявник надав суду копію лікарського свідоцтва про смерть № 62 від 01.04.2020, довідку про причини смерті № 62. Згідно довідки про причини смерті судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] померла [INFO] . Причина смерті: «Дифузний мілкоочаговий кардіосклероз при гіпертонічній хворобі.» Відповідно до п.п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Селидівський міський відділ ДРАЦС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) листом від 07.09.2020 року відмовив заявнику у державній реєстрації смерті [PERSON] через те, що заявником пред`явлено документ, який виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження». При розгляді цієї справи суд враховує практику Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republico f Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті особи для реалізації особистих немайнових прав заявника, суд оцінюючи докази у їх сукупності, в тому числі з урахуванням медичних документів, які видані медичною установою, що знаходиться на тимчасово окупованій території України, приходить до висновку, що факт, про встановлення якого просить заявник, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. За таких обставин, заява [PERSON] підлягає задоволенню, оскільки він є громадянином України, його відносини із померлою громадянкою України [PERSON] підтверджені документами, які є в матеріалах справи. Таким чином, заявник не має документу, передбаченого діючим законодавством України, для реєстрації смерті дружини, що унеможливлює отримання свідоцтва про смерть в органах державної реєстрації актів цивільного стану України. Встановлення факту смерті має для заявника юридичне значення, так як дозволяє реалізувати свої спадкові права. На підставі викладеного,

Outcome: approved