Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до Новоайдарського районного суду Луганської області з даним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, третя особа: служба у справах дітей Новоайдарської РДА. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 14 квітня 2007 року між ним та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають малолітню дитину: [PERSON], [INFO] Шлюбні відносини фактично припинені. Спільне життя не склалося через протилежні погляди на сумісне життя, втрату почуття взаємної любові один до одного. Позивач вважає, що подальше перебування у шлюбі суперечитиме його інтересам, примирення є недоцільним. Малолітня дитина постійно мешкає з позивачем та знаходиться на його утриманні. Позивач виховує малолітнього [PERSON], забезпечує його фізичний та духовний розвиток. На підставі вищенаведеного, позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем, та визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом з ним. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення. Представник третьої особи - служби у справах дітей Новоайдарської РДА Труняков Є. С. у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до свідоцтва про одруження [NUMBER], виданого 14.04.2007 року виконкомом Щастинської міської ради Жовтневого району м. Луганська, актовий запис № 17, 14.04.2007 р. [PERSON] та [PERSON]. зареєстрували шлюб, після чого подружжю присвоєне спільне прізвище - [PERSON] (а.с.36). Спір про сумісно нажите майно на час розгляду справи у сторін відсутній. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Статтею 105 СК України визначено, що однією із підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 СК України. Судовим розглядом встановлено, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені, спільне життя не склалося через протилежні погляди на сумісне життя та втрати почуття взаємної любові один до одного. Подальше перебування у шлюбі суперечитиме їх інтересам. Спір про сумісно нажите майно на час розгляду даної справи у сторін відсутній. Зважаючи на те, що між сторонами сімейні відносини припинені, позивач і відповідач проживають окремо, жодних дій з боку подружжя, спрямованих на примирення та збереження сім'ї не здійснюється, суд приходить до висновку про необхідність розірвання шлюбу між сторонами. На підставі ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до п.2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що від шлюбу сторони мають малолітню дитину: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 35). Позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини разом з батьком задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Малолітній [PERSON] на теперішній час проживає разом зі своїм батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією акту про фактичне проживання (а.с.32). Висновком служби у справах дітей Новоайдарської районної державної адміністрації Луганської області від 13.08.2018 р. про визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO], місце проживання малолітнього [PERSON] визначено разом з батьком [PERSON] за місцем його мешкання. Слід зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч. 1, 2 і ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Зважаючи на те, що дитина проживає разом з батьком та відповідач не заперечує щодо місця проживання дитини з батьком, висновком служби у справах дітей від 13.08.2018 р. вже визначено місце проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком, а отже спору між батьками щодо визначення місця проживання малолітньої дитини на даний час не існує, тому, суд вважає, що позов в цій частині слід залишити без задоволення. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. Відповідно до ст. ст. 21, 24, 56, 105, 112, 115, 141, 157, 161 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial