Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду із цивільним позовом до [PERSON] про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю за мотивів, що викладені у позовній заяві, просив позов задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, заяву чи клопотання про перенесення розгляду справи не подавала, заперечень проти позову до суду не надходило. Суд, дослідивши докази належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, а також враховуючи, що представник позивача не заперечує щодо розгляду справи без участі відповідача, прийшов до висновку про розгляд справи без участі відповідача з постановленням заочного рішення по справі. Заслухавши пояснення представника позивача, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду із захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1995 року. Мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. [PERSON] ще має повнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка також з 1995 року проживає із позивачем однією сім'єю. У 2007 році позивачем була усиновлена [PERSON], про що свідчить копія заяви від 12 липня 2007 року. 23 серпня 2006 року був укладений договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого [PERSON] придбала у власність квартиру, що знаходиться в [ADDRESS]. Право власності на квартиру було оформлене на [PERSON] Фактично, розрахунок з продавцем за квартиру [ADDRESS] проводився позивачем особисто, про що свідчить копія заяви від 08.10.2013 року. Відповідно до положень ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього кодексу. Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частина 2 вказаної статті передбачає, що розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Відповідно до ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відтак, враховуючи те, що позивач з відповідачкою проживали однією сім'єю в період купівлі квартири [ADDRESS] але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, вказана вище квартира набута в результаті укладення договору купівлі-продажу від 23 серпня 2006 року є майном, набутим ними за час спільного проживання однією сім'єю, а отже належить їм на праві спільної сумісної власності та підлягає поділу між ними в пропорції по ? частині. На підставі ч.4 ст. 372 ЦК України, у зв'язку з визнанням за ним права власності на ? частину квартири [ADDRESS], право власності на цю частину квартири за відповідачкою підлягає припиненню. Крім того, у зв'язку з купівлею вказаної вище квартири, [PERSON] на праві спільної сумісної власності з гр. [PERSON], яка являється власницею квартири [ADDRESS] було виділено земельну ділянку з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] площею 0,1000 га. Вказана земельна ділянка належить відповідачці на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №235281 від 24 лютого 2008 року. Відповідно до ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно ст. 378 ЦК України, право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. В даному випадку, у зв'язку з тим, що позивач є співвласником ? частини квартири [ADDRESS], то на підставі ст. 377 ЦК України має право на виділення земельної ділянки необхідної для користування частиною зазначеної квартири в частці ? частини, що належить [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №235281 від 24 лютого 2008 року в [ADDRESS]. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. У відповідності ст. 88 ЦПК України, підлягає стягнення із відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved