Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Лисичанського міського суду з позовною заявою до [PERSON] акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що з 06.11.2012 року по 03.02.2017 р. він працював у ПАТ «Лисичанськвугілля» в особі ВП «Шахта імені [PERSON]» та обіймав посаду підземним електрослюсарем. 03.02.2017 року його було звільнено з посади на пенсію за віком, за ст. 38 КЗпП України з виплатою допомоги у розмірі середньої заробітної плати. Після звільнення позивачу не виплатили в повному обсязі нараховану заробітну плату. Згідно з розрахункового листа заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі складає 6590,48 грн.. До теперішнього часу заборгованість не сплачена. Згідно з довідками про середньоденний заробіток за останні два місяці середній заробіток складає 270,90 грн. Вважає дії відповідача незаконними, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України виплата всіх сум, що належить працівнику від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки підприємство, організація, установа згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. На підставі викладеного просив суд стягнути з відповідача, на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені в сумі 50658,30 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в прохальній частині позову просив розглядати справу без його участі. Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» - [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду письмову заяву, в якій зазначив, що позов визнає в повному обсязі, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно з трудовою книжкою серії БТ-І № 3764422, заповненою 27.06.1979 року, на підставі наказу № 90к від 03.02.2017 року, [PERSON], [INFO], звільнений за ст. 38 КЗпП України. Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем та 03.02.2017 р.. звільнений. Відповідно до ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII (2148-08) від 19.10.73), Держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна зарплата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. З матеріалів справи вбачається, що згідно з довідкою № 126 від 23.10.2017 року, яка видана ПАТ «Лисичанськвугілля» заборгованість із заробітної плати, становить за грудень 2015р. 979,31 грн., за квітень 2016 р. 16,00 грн., травень 2016 р. 105,00 грн., за липень 2016р. 366,20 грн., за вересень 2016 р. 4,00 грн., жовтень 2016 р. 74,19 грн., грудень 2016 р. 400,68 грн., за січень 2017 р. 189,00 грн., за лютий 2017 р. 4444,00 грн., за березень 2017 р. 10,31 грн., за квітень 2017 р. 1,74 грн., за серпень 2017 р. 0,05 грн., всього 6590,48 грн. Згідно з довідкою № 126 від 23.10.2017 року кількість робочих днів у грудень 2016 року 11 днів, у січень 2017 16 днів, всього нараховано 7316,65 грн. відповідно середньоденний заробіток позивача становить 270,99 грн. Отже, середній заробіток позивача за час затримки розрахунку по заробітній платі за період з 03.02.2017 року по 06.11.2017 року, тобто за 187 робочих днів (з 03.02.2017 року по 06.11.2017 рік було 187 робочих днів) становить 50658 грн. 30 коп.\~ За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, підлягають у задоволенню, а саме у розмірі 50658 (пятдесят тисяч шістсот пятдесят вісім) грн. 30 коп. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 640 гривень 00 копійок.

Outcome: approved