Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з позовом [PERSON] про визначення ідеальної частки в спільній сумісній власності. Свої вимоги обґрунтовує тим, що перебуваючи у шлюбі з відповідачем, за договором купівлі-продажу від 12 листопада 1996 року, реєстраційний номер 10622 за власні кошти придбав у приватну власність чотирикімнатну квартиру [ADDRESS] ([PERSON]) у м. Рівному. Хоча майно придбав за кошти, зароблені від своєї праці, вважає, що майно є спільною сумісною власністю незалежно від того, що один із подружжя не мав самостійного заробітку оскільки набуте за час шлюбу. В подальшому подружнє життя з відповідачем не склалося і у 2007 році шлюб між ними розірвано. Тривалий час мешкав окремо, винаймав для себе квартиру. Після виходу на пенсію у 2015 році важко захворів, переніс інсульт, потребував стороннього догляду і не мав змоги себе утримувати. У жовтні 2015 року звертався до відповідача з проханням поселитися у спільній квартирі, в чому було йому відмовлено, чим незаконно і протиправно позбавлено його права користуватися своєю часткою квартири, яка не визначена. Спірна квартира складається з чотирьох житлових кімнат площею: 17,0; 12,2; 12,6; і 9,2 кв.м. та кухні площею 8,1 кв.м., ванної кімнати - 2,8 кв.м., вбиральні -1,3 кв.м., коридору - 4,7 та 7,8 кв.м., комори - 0,6 кв.м., при цьому вказана квартира обладнана лоджіями - 4,2 і 2,9 кв.м., які розташовані в кімнатах 17,0 та 12, 2 кв.м. Просив визнати за ним, [PERSON], [INFO], частку у спільній сумісній власності в розмірі 1/2 частини квартири № 49 що знаходиться за адресою: м. Рівне вул. И. Драганчука, будинок №9. Визнати за ним , [PERSON], [INFO], право власності на частку у спільній сумісній власності в розмірі ? частини квартири №49 що знаходиться за адресою: м. Рівне вул. Й. Драганчука, будинок № 9. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] згідно угоди-доручення від 19.06.2017р., підтримав позов в межах доводів позовної заяви та просив позов задовольнити. Відповідач, будучи попередженою про день, час та місце слухання справи рекомендованю кореспонденцією, в судове засідання не з'явилася повторно. Письмових заперечень на позов до суду не подала, з заявою щодо розгляду справи у її відсутність не заверталася, та про причини неявки до суду, суд не повідомила. За наведених обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі матеріалів з постановленням заочного рішення відповідно до ст.ст. 224-228 ЦПК України, про що не заперечує представник позивача. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку що позовна заява підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 12 листопада 1996 року, реєстраційний номер 10622 , посвідченого приватним нотаріусом рівненського міського нотаріального округу [PERSON], належить на праві приватної власність чотирикімнатна квартира [ADDRESS] (на даний час [PERSON]) у м. Рівному, яке зареєстроване в РМБТІ у реєстровій книзі за № 41-95-7433, інвентарна справа за 11037 від 20.11.1996р. З оглянутого судом свідоцтва про розірвання шлюбу вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що 16.05.2017р. складено відповідний актовий запис № 75, зареєстрований Рівненським міським відділом ДРАЦСГТ управління юстиції у рівненській області. Таким чином , суд прийшов до висновку, що квартира [ADDRESS] була придбана в період шлюбу, а відтак є спільним майном подружжя. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах , що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна сумісна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частиною 1 ст. 357 ЦК України передбачено, що частки у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю власників або законом. Частиною 2 ст. 372 цього Кодексу передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Таким чином, оцінивши в сукупності достовірно встановлені судом докази, суд прийшов до висновку, що вимога в частині визначення частки [PERSON] у спірній квартирі в розмірі ? частки є доведеною, узгоджується з вимогами діючого законодавства, а тому підлягає до задоволення та визначення його частки в розмірі 1\\2 частки у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] . Вимога в частині стягнення з відповідачки понесених судових витрат, сплачений судовий збір в сумі 640,00 грн., 2499,27 грн. підлягає до задоволення частково. Так, вимога в частині визнання за позивачем права власності на ? частку в спірній квартирі є зайвою, оскільки дублює вимогу по п.1 позовної заяви, та вже існуюче право власності на квартиру, яке підтверджується договором купівлі-продажу, зареєстрованому згідно вимог діючого законодавства, та до задоволення не підлягає. Відтак, підлягають до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial