Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовною заявою до Рубіжанської міської ради Луганської області, про визнання право власності в порядку спадкування за законом, на квартиру [ADDRESS] . Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 24 лютого 2021 року суд відкрив провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Рубіжанської міської ради Луганської області про визнання права власності. Справу вирішено розглянути за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 18 березня 2021 року, о 09 годині 30 хвилин, у приміщенні зали судових засідань Рубіжанського міського суду Луганської області. Вісімнадцятого березня 2021 року, в підготовче судове засідання сторони не з`явились, але у поданих заявах просили справу розглянути без їх участі. У зв`язку із чим, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Позиції учасників у справі. Позиція позивача полягала у тому, що 15.05.1992 року державним нотаріусом Рубіжанської нотаріальної контори був зареєстрований заповіт [PERSON] , спадкоємцем якої був зазначений позивач. І після смерті [PERSON] , він отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яка складалась з квартири [ADDRESS] . Пізніше він зареєстрував своє право власності на нерухоме майно у державному комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації» Рубіжанської міської ради. А 15 грудня 2020 року, втративши оригінал свідоцтва про право на спадщину за заповітом, він звернувся до нотаріуса із заявою про видачу дублікату вказаного свідоцтва, але отримав відмову, оскільки оригінал зазначеного свідоцтва було передано на зберігання до Луганського державного нотаріального архіву, який знаходиться на тимчасово окупованій території, де органи державної влади України не здійснюють свої повноваження. І оскільки позивач втратив оригінал правовстановлюючого документа, а отримати його дублікат можливості не має, він просить суд визнати за ним право власності на отримане ним у спадок майно. Відповідач в особі міського голови Рубіжанської міської ради Луганської області, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Оцінка суду щодо фактів, з оцінкою доказів та аргументів сторін. 15 лютого 1992 року держаним нотаріусом Рубіжанської нотаріальної контори був зареєстрований заповіт [PERSON] , спадкоємцем в якому, спадкового майна, яке складалось з квартири [ADDRESS] , був зазначений [PERSON] (а.с.1-2). 29 грудня 1995 року, на ім`я [PERSON] , державним нотаріусом Рубіжанської державної нотаріальної контори, було видано свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] , яка складалась з квартири [ADDRESS] , за заповітом зареєстрованим в реєстрі 15 травня 1992 року за номером 3651 та посвідченим Рубіжанською державною нотаріальною конторою (а.с. 7). За даними Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Рубіжанської міської ради, власником квартири [ADDRESS] , дійсно є [PERSON] , на підставі вказаного свідоцтва (а.с.8). Але у зв`язку із втратою оригіналу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, 15 грудня 2020 року [PERSON] звернувся із заявою до Державного нотаріуса Рубіжанської державної нотаріальної контори, про видачу дублікату свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Рубіжанської державної нотаріальної контори 29 грудня 1995 року, зареєстрованим в реєстрі за №3727. Проте постановою від 15 грудня 2020 року, державний нотаріус Рубіжанської державної нотаріальної контори, відмовив [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, яка полягає у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки оригінал зазначеного свідоцтва було передано на зберігання до Луганського державного нотаріального архіву, який знаходиться на тимчасово окупованій території, де органи державної влади України не здійснюють свої повноваження (а.с. 6). І 23 лютого 2021 року, [PERSON] звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області до Рубіжанської міської ради Луганської області із позовом про визнання права власності (а.с.1-2). Оцінка суду щодо змісту спірних правовідносин. Із встановлених обставин вбачається вступ позивача у цивільно-правові відносини у сфері власності в межах яких, через втрату ним оригіналу документа, який засвідчує його право приватної власності на нерухоме майно, він потрапив в умови правової невизначеності, у яких повною мірою реалізувати правомочності власника не може. Оцінка суду щодо права. Положеннями статті 41 Конституції України гарантується право кожного володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (який набув чинності для України 11 вересня 1997 року) також передбачає право кожної фізичної особи мирно володіти своїм майном. З огляду на положення частини першої статті 181 та 182 Цивільного кодексу України, квартира [ADDRESS] , слід розглядати як нерухому річ, право власності та інші речові права на які, а також їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Законом, який регулює відносини пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень є Закон України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 01 липня 2004 року №1952-IV. Статтею третьою цього закону передбачено, що державна реєстрація прав є обов`язковою, інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Проте, частиною четвертою цієї статті гарантується, що права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим законом за умов, що реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Положеннями частини першої статті 4 Цивільного кодексу Української Радянської Соціалістичної Республіки (який діяв на території нинішньої України з 01 січня 1964 року до 01 січня 2004 року, а тому підлягає застосуванню) було передбачено, що цивільні права та обов`язки виникали з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Так, статтею 4 Основ цивільного законодавства Союзу РСР та його республік передбачалось, що об`єктами цивільних прав є, у тому числі, право на нерухоме майно, особливості набуття та припинення якого встановлюється законодавчими актами. Поряд з цим частиною першою статті 51 цього ж закону, було передбачено, що громадянину можуть належати на праві власності - квартири, як нерухоме майно. Цивільне право власності, з огляду на положення частини четвертої статті 86 Цивільного кодексу Української Радянської Соціалістичної Республіки, існувало у чотирьох формах, серед яких була і приватна власність. Законом, який тлумачив право власності як суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном, та регулював їх на території нинішньої України є Закон України Про власність, положеннями статті 12 якого було передбачено, що громадянин набуває права власності на майно, одержане внаслідок успадкування. І з огляду на копію свідоцтва про право на спадщину за заповітом, складеним [PERSON] (а.с.7), квартиру [ADDRESS] , вона заповіла єдиній людині: [PERSON] , який прийняв спадщину та якому було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом. За таких обставин, [PERSON] слід визнати таким, що набув право приватної власності на зазначену квартиру, по праву спадкування. У розпорядженні суду є відомості, отримані від комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Рубіжанської міської ради Луганської області про те, що власником квартири [ADDRESS] , є [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (зареєстрований у реєстрі 15.05.1992 року за № 3651) виданого Рубіжанською державною нотаріальною конторою 29.12.1995 року (реєстр № 3727), (а.с. 8). Таким чином суд погоджується із тим, що [PERSON] дійсно набув право приватної власності на квартиру [ADDRESS] , і, що правовстановлюючим документом, який підтверджував набуте ним право власності на квартиру, був оригінал свідоцтва про право на спадщину за заповітом, який він втратив. І вказана обставина (втрата правовстановлюючого документу) дійсно створює для позивача умови правової невизначеності через, що існує необхідність захисту права власності позивача у судовому порядку. З огляду на положення частини третьої статті 8, частини четвертої статті 13 та частини першої статті 55 Конституції України, держава гарантує будь-якому суб`єкту права власності звернутись до суду за захистом цього права. Відповідно до положень частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При цьому, згідно зі статтею 5 цього ж кодексу здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Положеннями пункту 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що способом захисту цивільного права може бути його визнання судом. При цьому, з огляду на положення статті 392 цього ж кодексу, позов про визнання права власності може бути подано власником майна у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Висновок суду по суті позовних вимог. Тому враховуючи все вищевикладене, суд приймає визнання відповідачем позову та відзначає, що позовні вимоги дійсно є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Отже,

Outcome: approved