Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON].) звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON].) про стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з відповідачем мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Відповідач надає кошти на утримання сина періодично, домовленості про утримання сина між ними не досягнуто, а тому вона була вимушена звернутися до суду про стягнення аліментів з відповідача у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.02.2018 цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів передано на новий розгляд до Дарницького районного суду м. Києва. Ухвалою суду від 23.03.2018 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 17.04.2018 було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - [PERSON]. Ухвалою суду від 27.07.2018, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. При цьому позивач пояснила, що на даний час вони з відповідачем проживають разом, але в них постійно виникають сварки з приводу утримання їх сина. Вже тривалий час вони не можуть досягнути домовленості щодо участі відповідача в забезпеченні дитини. Зазначила, що з відповідача за рішенням суду стягуються аліменти в розмірі 1/4 частки на утримання іншої дитини - [PERSON]. Крім того, за рішенням суду з відповідача стягувалися аліменти в розмірі 1/4 частки на утримання матері дитини - [PERSON], до досягнення сином трьох років. Таким чином, сума аліментів на її утримання та утримання їх спільного сина була значно меншою, з урахуванням потреб самого відповідача. Вважала, що діти відповідача мають рівні права на утримання, а тому просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, підтвердив обставини, про які зазначила позивач в своїх поясненнях. Третя особа в судове засідання повторно не з'явилася, однак надала пояснення, в яких просила відмовити в задоволені вимог позивача. Вважала позов безпідставним, необґрунтованим, та поданим з метою зменшення розміру аліментів на утримання її сина. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 31.07.2013. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] Відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14.05.2013 позов [PERSON] задоволено; визнано батьком дитини - [PERSON], [INFO], [PERSON]; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.01.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Як вбачається з пояснень сторін, вони проживають разом, однак мають напружені відносини через те, що дитина знаходиться на утриманні матері, а батько періодично надає кошти на утримання їх сина, домовленості між сторонами щодо утримання дитини не досягнуто. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. А частиною 3 цієї статті встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою ВРУ № 789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 8, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків. Аналіз указаних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що праву дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття кореспондує обов'язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, який має бути виконаний батьками з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини. За відсутності домовленості між батьками щодо способів виконання обов'язку утримувати дитину (частина перша статті 181 СК України), передбачене законом право отримання аліментів на дитину одним із подружжя, не залежить від того перебувають батьки дитини у шлюбі чи ні, живуть вони разом чи окремо один від одного. У випадку, коли встановлено, що особа, до якої пред'явлено позов про сплату аліментів на дитину вже сплачує відповідні платежі на іншу дитину, суд, ухвалюючи рішення, має дотриматись вимог чинного законодавства щодо встановлення всіх необхідних обставин справи при визначенні розміру аліментів, виходити при цьому з найкращих інтересів дитини, а також застосувати принцип співмірності інтересів усіх дітей, яких зобов'язана утримувати особа, до якої пред'явлено позов. Суд вважає безпідставними доводи третьої особи стосовно того, що позов подано з метою зменшення розміру аліментів, що стягуються на їх спільну з відповідачем дитину [PERSON] При визначенні розміру аліментів, суд виходить із засад розумності та справедливості, при цьому застосовує принцип співмірності інтересів обох дітей відповідача, який зобов'язаний їх утримувати. Таким чином з відповідача підлягають стягненню на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду (09.11.2015 року) та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Таким чином, враховуючи викладене, обставини, що мають істотне значення при вирішенні даного спору, врахувавши визнання позову відповідачем суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved