Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Кредитної спілки «Форум-Кредит» про визнання припинення договору поруки. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 16.07.2012 року з метою забезпечення виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором № 22 від 09.02.2015 року, між ним та Кредитною спілкою «Форум-Кредит» укладено договір поруки. 17.07.2012 року між позичальником та відповідачем укладено додатковий договір № 22/1 до кредитного договору № 22 від 09.02.2012 року на суму 5000,00 грн. Крім того, 10.09.2012 року між позичальником та відповідачем укладено додатковий договір № 22/2 до кредитного договору № 22 від 09.02.2012 року на суму 3000,00 грн. Вказує, що дані додаткові договори були укладені між [PERSON] та Кредитною спілкою «Форум-Кредит» без його згоди як поручителя. Враховуючи, що даними договорами було збільшено розмір кредиту відповідно і обсяг його відповідальності як поручителя по вищевказаному кредитному договору, позивач просить суд визнати недійсним та розірвати договір поруки № 26 від 16.07.2012 року. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача в його користь понесені судові витрати по справі. Представники позивача [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовну заяву з підстав в ній зазначених. Просили суд позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засідання позов не визнав. Просив суд відмовити в задоволенні позову за безпідставністю вимог. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов безпідставний та не підлягає до задоволення. Як вбачається з матеріалів справи, 09.02.2012 року між КС «ФОРУМ-КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 22, відповідно до умов якого спілка надає позичальнику кредит в сумі 21400 грн. на споживчі потреби на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобовязується повернути кредити та сплатити відсотки за його користування спілці на умовах, що передбачені договором. П.п. 2.1., 3.1. кредитного договору передбачено, що строк дії договору становить 31 місяців з 09.02.2012 року по 09.09.2014 року, а плата за користування кредитом встановлюється виходячи з процентної ставки в розмірі 46 % річних, від основної суми наданого кредиту (від фактичного залишку суми виданого кредиту(а.с.6, 7). 16.07.2012 року з метою забезпечення виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором № 22 від 09.02.2015 року, між [PERSON] та Кредитною спілкою «Форум-Кредит» укладено договір поруки. Згідно з п. 1.2. договору поруки позивач зобовязувався в разі невиконання позичальником - [PERSON] - умов вищевказаного кредитного договору солідарно відповідати з позичальником перед кредитором за виконання зобовязань за цим кредитним договором. У відповідності до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Разом з тим, згідно з п. 4.1. договору поруки позивач зобовязувався виконати за позичальника зобовязання останнього перед кредитором на умовах, в порядку та в терміни, що встановлені умовами вищевказаного кредитного договору, додаткових угод до даного договору. За п. 3.1. договору поруки поручитель зобовязувався відповідати перед кредитором за виконання позичальником усіх зобовязань за кредитним договором в сумі кредиту 21400 грн., а також за відшкодування кредитору збитків за неналежне виконання позичальником умов кредитного договору та сплати відсотків за користування кредитом. П. 2.1. договору поруки встановлено, що підставою настання виконання зобовязання, забезпеченого порукою за даним договором, є невиконання позичальником умов вищевказаного кредитного договору та всіх інших додаткових угод до даного кредитного договору, які можуть укладатися в майбутньому між кредитором та позичальником. 17.07.2012 року між КС «ФОРУМ-КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено додатковий договір № 22/1 до кредитного договору № 22 від 09.02.2012 року та погоджено суму виданого кредиту 25000 грн., строк повернення кредитних коштів до 17.02.2016 року. За вказаною додатковою угодою, відповідач [PERSON] доотримав 5000 грн. кредитних коштів, що вбачається із видаткового касового ордеру. 10.09.2012 року між КС «ФОРУМ-КРЕДИТ» та [PERSON] були погоджені зміни до вищевказаного кредитного договору щодо суми видачі кредиту -28000 грн., змінено строк повернення кредитних коштів до 31.12.2015 року. За додатковим договором № 22/2, позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 3000 грн. Станом на дату укладення додаткової угоди залишок основної суми кредиту становив 23973,81 грн. Позивач вказує на те, що обидва додаткових договори укладені без його згоди, внаслідок їх укладення збільшився обсяг його відповідальності по кредитному договору, що з огляду на вимоги ч. 1 ст. 559 ЦК України означає припинення поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Зі змісту даної норми вбачається, що до припинення поруки призводять не будь-які зміни умов основного зобов'язання, а лише такі, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя, та які при цьому проведені без його згоди. При цьому, цією нормою не визначена форма надання поручителем своєї згоди, через що вона не обов'язково повинна бути письмовою. Допустимою є також попередня згода поручителя на зміну умов основного договору, в тому числі виражена в договорі поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. Згідно з ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. П. 9.2. кредитного договору визначено, що зміни до нього можуть бути внесені за взаємною згодою сторін та оформляються додатковими договорами, що є невід'ємними частинами даного договору. Взявши на себе зобовязання, визначені п.п.4.1. та 2.1. договору поруки, позивач надав згоду на можливу зміну в майбутньому сторонами кредитного договору будь-яких його умов з укладенням додаткових договорів про це. При цьому, згідно з п.3.1. договору поруки його порука є частковою і в частині виконання позичальником усіх зобовязань за кредитним договором обмежується 21400 грн. Таким чином, спростовується твердження позивача щодо відсутності його згоди на зміну умов кредитного договору, що означає відсутність підстав для припинення поруки, яка виникла в звязку з укладенням договору поруки. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Таким чином, недійсність правочину означає відсутність у його сторін взаємних прав і обовязків, крім тих, які виникають в звязку з його недійсністю. Наслідки недійсності правочину передбачені ст. 216 ЦК України та іншими законами України. Так, підставою для визнання правочину недійсним є його невідповідність вимогам закону, а підставою розірвання правочину-договору - неналежне виконання чи невиконання його умов чи умов, встановлених для такого договору законом. В останньому випадку договір на момент його укладення не містить порушень закону. В той же час, визнання правочину недійсним необхідно чітко розмежовувати від розірвання договору. Враховуючи вищенаведене, заявлені позивачем до задоволення не підлягають, оскільки визнання недійсним договору поруки означає неможливість його розірвання через відсутність між сторонами в звязку з недійсністю даного договору зобовязань поруки. При цьому, розірвання цього договору унеможливлює визнання його недійсним, оскільки в такому разі цей договір є правомірним (ст. 204 ЦК України), і існуючі між його сторонами зобовязання відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України мають припинятись в звязку з розірванням договору. Крім того, посилання позивача на ту обставину, що оспорюваний договір укладено всупереч ст.65 СК України без згоди його дружини, як підставу для задоволення позову суд не приймає до уваги, оскільки вказаний договір поруки не є договором щодо розпорядження спільним майном подружжя та відносно його укладення не встановлена законом нотаріальна форма посвідчення та державна реєстрація, які вимагають письмової згоди другого з подружжя при посвідченні таких договорів. Ст. 553 -559 ЦК України не містять вимог щодо обовязкової згоди третьої особи (в тому числі дружини) на підписання поручителем договору поруки. За таких обставин суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю вимог.

Outcome: dismissed