Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

[PERSON]. звернувся до суду з вищевказаним позовом, який мотивовано тим, що шлюб між сторонами розірвано Вінницьким міським судом Вінницької області від 23.06.2009 року. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], який після розлучення залишився проживати з відповідачем. Позивач виплачує на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частки з усіх видів свого заробітку (доходу) та виплачував на утримання [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 150 гривень щомісячно до досягнення сином трирічного віку. На час призначення аліментів його доходи дозволяли утримувати дитину, виплачуючи вказану в рішенні суду суму аліментів на утримання сина у розмірі 1/4 частки з усіх видів свого заробітку (доходу). 09.01.2014 року позивач уклав шлюб з [PERSON]. Від шлюбу з нею позивач має дочку - [PERSON], [INFO]. Утримання нової сім'ї з дитиною більше не дозволяє позивачу сплачувати аліменти в попередньому розмірі оскільки він має на утриманні іншу неповнолітню дитину та дружину, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку та не працює, тому стягнення аліментів на користь сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини доходу ставить інших утриманців в гірше становище щодо матеріального утримання з його боку. Наведене змусило позивача звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та просив суд його задоволити . Відповідач та адвокат Гнатенко О.І. в судовому засіданні позов не визнали, надали суду письмові заперечення проти позову та просили суд відмовити в його задоволенні. Дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Як було встановлено в ході розгляду справи, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі та їх шлюб згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 04.12.2013 року було розірвано 23.06.2009 року. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 16.07.2007 року, батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Староміського районного суду м.Вінниці було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - сина [PERSON] в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно починаючи з 29.02.2008 року до досягнення сином повноліття, а також стягнуто на утримання [PERSON] аліменти в в тердій сумі в розмірі 150 гривень щомісячно та до досягнення сином трирічного віку. На підставі даного рішення було виписано виконавчий лист 06.06.2008 року по якому і проводиться вищевказане стягнення. Частиною 1 статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, і відповідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В частині 3 статті 181 СК України зазначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд враховує п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, в якому судам роз'яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі міною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Суд, критично відноситься до твердження позивача про те, що утримання нової сім»ї з дитиною не дозволяє йому сплачувати аліменти в розмірі встановленому рішенням Староміського суду м.Вінниці на утримання сина [PERSON], [INFO], оскільки дане спростовується довідкою № 124 від 16.06.2015 року виданою ПМП ВФ «Панда» згідно якої заробітна плата позивача є досить значною, а саме за грудень 2014 року становить 9 525,74 гривень, січень 2015 - 7 992,48 гривень, лютий 2015 - 5538,00 гривень, березень 2015 року 11361,31 гривень, квітень 2015 року - 7613,85 гривень, травень 2015 року 8795,33 гривень, що на думку суду дає можливість позивачу утримувати нову сім»ю та сплачувати аліменти на утримання сина від попереднього шлюбу в розмірі встановленому рішенням Староміського суду м.Вінниці. Таким чином, суд не вбачає підстав для зміни розміру аліментів та вважає, що розмір аліментів визначений за рішенням Староміського районного суду м.Вінниці, є достатнім для утримання дитини, адже утримання дитини у відповідності до ст. 180 СК України є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Суд, прийшов до висновку, враховуючи положення ч. 1 ст. 192 СК України, що підстави для зміни розміру аліментів - відсутні. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed