Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до Барського районного суду Вінницької області суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди. Позовні вимоги мотивовано тим, що 24 лютого 2010 року позивач уклав з Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком в особі керуючого філією «Відділення Промінвестбанку в м. Жмеринка Вінницької області», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» договір №352571/23/--ОГ-37 про відкриття та обслуговування депозиту. Того ж дня позивач вніс на рахунок за договором №ОГ-37 суму коштів в розмірі 50000,00 грн. Згодом, 05 травня 2010 року на депозитний рахунок за договором №ОГ-37 позивач вніс додатково 30000,00 грн. Після спливу чотирьох місяців, а саме на початку червня 2010 року, позивач звернувся в банк з метою отримати відсотки від вкладених грошових коштів та на його звернення [PERSON] видала позивачу проценти за вкладом в сумі 2600,00 грн. Основну суму вкладу позивач не знімав та мав намір продовжити дію договору на депозитне обслуговування. В серпні 2010 року позивач дізнався, що Жмеринська філія ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» закривається та звернувся у відділення з метою отримання своїх вкладених коштів та процентів за вкладом, де йому повідомили, що на рахунку позивача грошові кошти відсутні і, що позивач начебто всі свої вкладені кошти зняв ще у червні 2010 року. Згодом позивач дізнався, що порушено кримінальне провадження відносно [PERSON] за частиною 2 статі 191 КК України та дізнався, що [PERSON] самостійно, без згоди позивача 07 червня 2010 року зняла грошові кошти у розмірі 82647,59 грн. з рахунку позивача та без згоди позивача відкрила новий депозитний рахунок на суму 70000,00 грн., вчинивши злочин передбачений ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України. 21 квітня 2011 року банком повернуто позивачу 70000,00 грн., однак на думку позивача повернута сума коштів є недостатньою та не покрила понесених позивачем збитків. Таким чином, з посиланням на положення статей 22 та 1172 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь збитки заподіяні внаслідок вчинення злочину в сумі 21924,37 грн., з яких 10000,00 грн. основного вкладу та 11924,37 грн. збитків у формі упущеної вигоди. Вказана цивільна справа перебувала в провадженні Барського районного суду Вінницької області та передана до Вінницького міського суду Вінницької області за підсудністю, згідно з ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 17.05.2016р. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позовній заяві, просили їх задовольнити та додатково пояснили, що позивач перебуває у родинних відносинах з третьою особою [PERSON] та повністю їй довіряючи в лютому 2010 року передав їй кошти в сумі 50000,00 грн. для відкриття депозитного рахунку, в подальшому позивач передав [PERSON] ще 30000,00 грн. для поповнення уже відкритого депозитного рахунку. Оформленням всіх документів займалася [PERSON] та у позивача немає жодного документа на підтвердження укладення та обслуговування договору про відкриття та обслуговування депозиту та жодного доказу на підтвердження внесення позивачем 80000,00 грн. на вказаний рахунок. Однак, на думку позивача та його представника вказані обставини встановлені вироком апеляційного суду Вінницької області від 24 квітня 2016 року та не підлягаю доказуванню. Представник відповідача [PERSON] у запереченнях проти позовних вимог №07-9/2 від 15.07.2016р. та в судовому засіданні з позовними вимогами не погодилася, просила у задоволенні позову відмовити, зазначивши про те, що [PERSON] був укладений депозит терміном на 3 місяці, суму внесених коштів в розмірі 70000,00 грн. позивач отримав від банку 21.04.2011р. за його заявою, в якій зазначив, що наявні зобовязання щодо відшкодування шкоди припинені шляхом оплати ПАТ Промінвестбанк як цивільним відповідачем повністю. Суму нарахованих процентів позивач також отримав, як він вказує у позовній заяві. Нарахування процентів після закінчення строку дії депозиту, тобто 3-х місяців, договором не передбачено, а іншого договору він не укладав і не підписував, а тому, на думку представника відповідача, вимоги позивача про нарахування процентів за ставкою 13% за весь термін після закінчення строку вкладу безпідставні. (а.с. 116) Допитана в судовому засіданні 01.12.2016р. в режимі відеоконференції, в якості свідка, [PERSON], яка відбуває покарання в Чорноморській виправній колонії УДПтС України в Одеській області (№74) суду пояснила що вона не памятає обставин при яких укладалися договори банківського вкладу з [PERSON], однак такі договори укладалися та банк заборгував позивачу 10000,00 грн. Заслухавши пояснення позивача, його представника та представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 24 лютого 2010 року позивачем та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком в особі керуючого філією «Відділення Промінвестбанку в м. Жмеринка Вінницької області», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір №352571/23/--ОГ-37 про відкриття та обслуговування депозиту. Ні оригіналу, ні копії зазначено договору матеріали справи не містять, оскільки як пояснив позивач в судовому засіданні при його укладанні він цілком та повністю довірився [PERSON], яка самостійно займалася оформленням документів та у нього не залишилося свого примірника договору. В свою чергу, представник відповідача пояснила, що ні оригіналу, ні копії зазначено договору банк надати не має можливості, у звязку з тим, що такі документи у банку відсутні. Однак, як вбачається з наданої відповідачем виписки операцій по рахунку №300012/023/--ОГ 37 по вкладнику [PERSON], сформованої 27.10.2016р., 24.02.2010р. банком було відкрито [PERSON] рахунок №300012/023/--ОГ 37, на який позивачем 24.02.2010р. внесено 50000,00 грн., а 05.05.2010р. позивачем внесено ще 30000,00 грн. (а.с. 187) Зі вказаної виписки також вбачається, що рахунок №300012/023/--ОГ 37 закрито 07.06.2010р. та на момент його закриття сума наявних коштів становила 82647,59 грн. (а.с. 187) Однак, згідно поданої заяви на видачу готівки №302322/01/--ОГ 37 від 07.06.2010р. 82647,59 грн. того ж дня було видано [PERSON] та рахунок закрито. (а.с. 186) Цього ж дня, 07.06.2010р., позивачем та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком в особі керуючого філією «Відділення Промінвестбанку в м. Жмеринка Вінницької області», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір №--ОГ 97 про відкриття фізичній особі банківського рахунку «Депозитний 3 міс. ОГ у національній валюті з капіталізацією процентів» відповідно до якого позивачу було відкрито рахунок №302322/01/--ОГ 97, на який було внесено 70000,00 грн. (а.с. 147-148) В подальшому, згідно поданої заяви на видачу готівки №302322/01/--ОГ 37 від 10.08.2010р. 70472,15 грн. було видано [PERSON] та рахунок закрито. (а.с. 186) В той же час, як вбачається з копії протоколу виїмки від 16.12.2011р., старшим оперуповноваженим СДСБЕЗ Жмеринського РВ УМВС України у Вінницькій області старшим лейтенантом міліції [PERSON] проведено виїмку документів в приміщенні філії «Відділення ПАТ «Промінвестбанк у м. Вінниці» та проведено виїмку договорів укладених між філією «Відділення ПАТ «Промінвестбанк» у м. Жмеринка Вінницької області» та громадянами, в тому числі [PERSON] номер рахунку №302322/01/ОГ-97. (а.с. 180-185) В судовому засіданні позивач пояснив, що заяви на видачу готівки №302322/01/--ОГ 37 від 07.06.2010р. він не підписував, до банку з такою заявою не звертався та відповідно 82647,59 грн. не знімав зі свого рахунку; договір №302322/01/--ОГ 97 від 07.06.2010р. він не підписував та відповідно 70000,00 грн. не вносив на рахунок; заяву на видачу готівки №302322/01/--ОГ 37 від 10.08.2010р. він також не підписував, до банку з такою заявою не звертався та відповідно 70472,15 грн. не знімав зі свого рахунку. Так , з матеріалів справи вбачається, що вироком Барського районного суду Вінницької області від 20.08.2014 року [PERSON] визнано винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч.ч. 1,2,3 ст. 358 та призначено покарання: - за ч. 4 ст. 190 КК України у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна; - за ч. 1 ст. 190 КК України у виді 2 років обмеження волі. У відповідності до вимог ч.5 ст.74 КК України звільнено від покарання, на підставі ст.49 КК України; - за ч. 2 ст. 358 КК України у виді 3 років позбавлення волі; - за ч. 3 ст. 358 КК України у виді 2 років обмеження волі. У відповідності до вимог ч. 5 ст. 74 КК України звільнено від покарання на підставі ст. 49 КК України; - за ч. 1 ст. 358 КК України у виді 1 року обмеження волі. У відповідності до вимог ч. 5 ст. 74 КК України звільнено від покарання на підставі ст. 49 КК України. Згідно ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно покарання [PERSON] визначено у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна. Цим же вироком стягнуто з ПАТ «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк», в тому рахунку на користь [PERSON] 10000 грн. суми основного боргу, 11924 грн. 37 коп. відсотків річних, а загалом 21 924 грн. 27 коп. (а.с. 216-234) В подальшому, вироком апеляційного суду Вінницької області від 21 квітня 2016 року\~вирок Барського районного суду Вінницької області від 20.08.2014 року щодо [PERSON], скасовано через істотні порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність та ухвалено: - Вважати винною [PERSON] та призначено покарання:\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ - за ч. 1 ст. 190 КК України у виді штрафу в розмірі 50 (пятидесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень та у відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 КК України звільнити від покарання на підставі ст. 49 КК України; - за ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в дохід держави в розмірі 50 (пятидесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень та у відповідності до вимог ч. 5 ст. 74 КК України звільнити від покарання на підставі ст. 49 КК України; - за ч. 2 ст. 358 КК України у виді штрафу в дохід держави у розмірі 50 (пятидесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень та у відповідності до вимог ч. 5 ст. 74 КК України звільнити від покарання на підставі ст. 49 КК України; - за ч. 3 ст. 358 КК України до 2 років позбавлення волі з та у відповідності до вимог ч. 5 ст. 74 КК України звільнити від покарання на підставі ст. 49 КК України. - Вважати винною [PERSON] та призначено покарання за ч. 5 ст. 191 КК України у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією всього особисто їй належного майна та позбавленням права займатись діяльністю повязаною із наданням банківських послуг терміном на 3 роки. В частині вирішення цивільного позову [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», про стягнення грошових коштів, вирок скасовано. Цивільний позов [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про стягнення грошових коштів залишено без розгляду. (а.с. 36-58) Вищезазначеним вироком Барського районного суду Вінницької області від 20.08.2014 року, з урахуванням вироку апеляційного суду Вінницької області від 21 квітня 2016 року у справі №125/1238/13-ц, встановлено, що \~[PERSON], працюючи на посаді касира-контролера відділу вкладних операцій філії «Відділення ПАТ Промінвестбанк» м. Жмеринка у Вінницькій області, будучи уповноваженою відповідно до своїх посадових обовязків здійснювати документальне оформлення операцій відкриття, закриття, обслуговування рахунків, безготівкових зарахувань та перерахувань з рахунків, переказу коштів фізичних осіб, оформлювати договори банківського вкладу (рахунку), вносити записи в ощадні книжки, підписувати всі документи в межах наданих повноважень, після оформлення готівкових операцій по рахунку фізичної особи, передавати внутрішнім порядком касиру ощадну книжку, заяву на переказ (видачу) готівки та квитанцію до неї для підписання та подальшого здійснення операції, діючи умисно, всупереч наданих їй повноважень, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, протягом 2005 2010 років, маючи доступ до рахунків клієнтів банку, шляхом підробки заяв на видачу готівки від їх імені, отримувала в касі грошові кошти, відповідно до оформлених нею заяв на видачу (переказ) готівки, та в подальшому обертала отримані кошти на свою користь, тобто заволоділа чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, повторно, чим задала вищевказаним вкладникам матеріальної шкоди, а саме: [PERSON] по рахунку №302322/01/ОГ-97 на суму 80472,15 грн. Крім того, [PERSON], займаючи посаду старшого контролера-касира сектору вкладних операцій філії «Відділення Промінвестбанку» в м. Жмеринка Вінницької області, тобто, використовуючи надані їй повноваження, діючи умисно, у власних інтересах, з корисливих мотивів, з метою привласнення коштів клієнтів банку, маючи доступ до відомостей про стан рахунків та інших персональних даних клієнтів, зокрема до зразків особистих підписів, підробила у заявах на видачу (переказ) готівки, їх особисті підписи в графі «підпис отримувача», в тому числі: по рахунку №302322/01/-ОГ37 від 07.06.2010 року на суму 82 647,59 грн., по рахунку №302322/01/-ОГ97 від 07.06.2010 року на суму 70 000 грн., по рахунку №302322/01/-ОГ97 від 10.08.2010 року на суму 70 472,15 грн. вкладника [PERSON].\~\~ Отже, вироком у вищевказаній кримінальній справі, з урахуванням висновку експерта №237-П від 24.06.2012р. (а.с. 150-169), встановлено, що позивач [PERSON] не підписував заяви на видачу готівки\~№302322/01/--ОГ 37 від 07.06.2010р., до банку з такою заявою не звертався та відповідно 82647,59 грн. не знімав зі свого рахунку; договір №302322/01/--ОГ 97 від 07.06.2010р. він не підписував та відповідно 70000,00 грн. не вносив на рахунок; заяву на видачу готівки №302322/01/--ОГ 37 від 10.08.2010р. він також не підписував, до банку з такою заявою не звертався та відповідно 70472,15 грн. не знімав зі свого рахунку. Зазначені дії були вчинені [PERSON], яка на даний час відбуває покарання в Чорноморській виправній колонії УДПтС України в Одеській області (№74). Відповідно до частини 4 статті 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. В подальшому, відповідачем повернуто позивачу 70000,00 грн., що підтверджується заявою позивача від 21.04.2011р. та останнім в судовому засіданні не заперечувалося. (а.с. 188) Таким чином, судом встановлено, що позивачем при укладанні 24.02.2010р. договору з відповідачем про відкриття та обслуговування депозиту було внесено 80000,00 грн., а повернуто відповідачем позивачу лише 70000,00 грн., різниця становить 10000,00 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає про завдання йому відповідачем збитків внаслідок вчинення злочину в сумі 21924,37 грн., в тому числі 10000,00 грн. основного вкладу та 11924,37 грн. у формі упущеної вигоди. Згідно із частиною першою 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до частини першої 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516 передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174 передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Виходячи з положень статті 1059 ЦК України, п. 1.4. Положення, п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов'язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника з'являється право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обов'язок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобовязальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника). З аналізу вищенаведених норм слідує висновок про те, що з моменту передачі грошових коштів уповноваженій особі банку саме банк є їх власником, а тому саме банку, а не вкладнику спричинена шкода вищезазначеним злочином. В свою чергу вкладник має право вимоги до банку про повернення вкладу за договором банківського вкладу з урахуванням нарахованих процентів згідно умов укладеного договору та застосуванням наслідків, передбачених договором та законом, у разі порушення банком своїх зобовязань за договором. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 06.04.2016 року при розгляді справи №6-352цс16. Відповідно до частини 2 статті 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено, що між сторонами 24.02.2010р. було укладено договір №352571/23/--ОГ-37 про відкриття та обслуговування депозиту та внесено позивачем на депозит 80000,00 грн., з яких банком повернуто лише 70000,00 грн., вимоги позивача про стягнення 10000,00 грн. заборгованості за договором про відкриття та обслуговування депозиту підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог в частині стягнення 11924,37 грн. збитків у формі упущеної вигоди то такі вимоги задоволенню не підлягаю з огляду на таке. Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Як зазначено вище, Верховним Судом України у постанові від 06.04.2016 року при розгляді справи №6-352цс16 висловлено правову позицію про те, що з моменту передачі грошових коштів уповноваженій особі банку саме банк є їх власником, а тому саме банку, а не вкладнику спричинена шкода вищезазначеним злочином. Вкладник має право вимоги до банку про повернення вкладу за договором банківського вкладу з урахуванням нарахованих процентів згідно умов укладеного договору та застосуванням наслідків, передбачених договором та законом, у разі порушення банком своїх зобовязань за договором. Так, згідно з частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таким чином, з урахуванням правової позиції Верховного суду України, вимоги позивача про стягнення з відповідача 11924,37 грн. збитків у формі упущеної вигоди не ґрунтуються на законі та заявлені безпідставно. Що стосується нарахування процентів згідно умов укладеного договору та застосуванням наслідків, передбачених договором та законом, у разі порушення банком своїх зобовязань за договором, то позивачем не надано обґрунтованого розрахунку таких процентів, інфляційних втрат та 3% річних, а відтак не доведено належними засобами доказування правомірності заявлених вимог. При цьому, суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять тексту договору №352571/23/--ОГ-37 від 24.02.2010р. про відкриття та обслуговування депозиту, що позбавляє суд можливості встановити обставини щодо умов договору, а саме терміну його дії, відсоткової ставки, тощо, та відповідно самостійно проводити розрахунки процентів. В той же час договір №--ОГ 97від 07.06.2010р. було укладено терміном лише на три місяці, з 07.06.2010р. по 07.09.2010р., а відтак нарахування відсотків на суму вкладу поза межами дії договору виходячи зі ставки 13% є безпідставним. Крім того, як пояснював позивач в позовній заяві та в судовому засіданні частина коштів в сумі 2600 грн. була повернута позивачу [PERSON] ще в червні 2010 року. Згідно зі статтею 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Положеннями статей 10, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо та в їх сукупності суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову в частині стягнення 10000,00 грн. заборгованості за договором про відкриття та обслуговування депозиту, та про відмову в задоволенні решти позовних вимог. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», (в редакції на час звернення позивача до суду з даним позовом 29.05.2015р.) за подання до суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. При цьому, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», в редакції на час звернення позивача до суду з даним позовом 29.05.2015р.) від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Положеннями частини 3 статті 88 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, враховуючи те, що позивач при зверненні до суду з позовною заявою судового збору не сплачував, оскільки був звільнений від його сплати, а також беручи до уваги те, що необхідний розмір судового збору з майнових вимог позивача на час звернення до суду з позовом складав 243,60 грн. (станом на 29.05.2015р.), з відповідача з дохід держави слід стягнути 111,11 грн. судового збору, тобто пропорційно до задоволених вимог. (10000*243,6/21924,37=111,11) На підставі наведеного та

Outcome: partial