Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, просив стягнути з відповідача на свою користь кошти за договором позики в сумі 785 000 грн. та понесені судові витрати по справі. 28 березня 2014 року позивач надав заяву про зменшення позовних вимог (а.с.69) та остаточно просив стягнути з відповідача на свою користь кошти за договором позики в сумі 600 000 грн. В обґрунтування позовних вимог у позові зазначено, що позивач 25.07.2013 року за угодою позики передав [PERSON] у власність гроші в сумі 785000 грн., які останній зобов'язався повернути до 31.12.2013 року. При фактичному одержанні вказаної суми відповідач надав розписку від 25.07.2013 року. Починаючи з 15.12.2013 року позивач постійно в усній формі вимагав повернення боргу, але відповідач не виконував взяті на себе зобов'язання. Позивач та його представник в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні, посилаючись на обставини вказані в позовній заяві та заяві про зменшення розміру позовних вимог. Представник позивача зазначав, що допомагав в написанні розписки, саме з цією метою йому 25.07.2013 року подзвонив позивач коли він повертався до смт. Компаніївка із судового засідання, що відбувалось в м. Кіровограді. Відповідач та його представник в судовому засіданні посилаючись на зміст письмових заперечень ( а.с.47) вказували, що позов не визнають, грошові кошти насправді не були ним одержані від позивача, розписка написана під впливом морального тиску зі сторони позивача та є підтвердженням того, що між ним, позивачем та третьою особою існують взаємовідносини, пов'язані з виконанням посередницьких послуг. Зазначали, що розписка написана відповідачем є безгрошовою, так на час її написання директором на його фірмі був [PERSON], який є чоловіком його племінниці. В свій час він фіктивно оформив на нього нежитлове приміщення, розташоване по вулиці Пацаєва, буд. 3 в м. Кіровограді, шляхом укладення договору купівлі - продажу. [PERSON] виступив посередником між позивачем і Миколаївським підприємством «Креатив» з приводу поставки насіння. Вказана фірма повинна була розрахуватись з [PERSON] через [PERSON], проте виникла затримка в розрахунку. Позивач почав тиснути на [PERSON], і той поставив умову відповідачу, що не поверне зареєстровану на ньому нерухомість доки той не напише розписку. На період написання розписки від Миколаївського «Креативу» надійшли кошти в розмірі 50 000 грн., які він передав позивачу. Також, в подальшому надійшло ще 200 000 грн., які він також передав позивачу. Сума у 785 000 грн. зазначена у розписці і є борг Миколаївської фірми перед позивачем. Також, обставини написання розписки може підтвердити здійснений ним аудіо запис. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 25.07.2013 року [PERSON] позичив кошти у [PERSON] в сумі 785000 грн. та зобов'язався розрахуватися з останнім в повному обсязі до 31.12.2013 року. Розписка підписана [PERSON], свідками [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Згідно показів, допитаного в судовому засіданні свідка, [PERSON] встановлено, що він був керівником ТОВ «Кіровограднафтопостачплюс», в її засновником є відповідач. 25.07.2013 року він прийшов на офіс, де вже були позивач, відповідач, одна невідома йому людина та юрист. Вони обговорювали якесь питання. Гроші він не бачив. Вищевказані особи сиділи щось писали. Що стосується нежитлового приміщення, то після розірвання трудових відносин, він передав його [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, те що така передача відбула на наступний день після написання розписки, збіг обставин, оскільки необхідні для цього документи готувались вже давно. Бесіда в офісі була спокійна, не напружена. Повністю заперечив будь-які стосунки з позивачем, та виконання для нього посередницьких послуг. Допитаний в судовому засіданні свідок, [PERSON] підпис якого міститься в розписці як свідка, показав, що він приїхав до відповідача на офіс 25.07.2013 року, саме з метою виступити свідком передачі коштів від позивача відповідачу. Був свідком, коли позивач передавав кошти в сумі 785 000 грн. відповідачу, які в їх присутності були перераховані, сума озвучена в голос та складена розписка. Під час передачі коштів та складання розписки були присутні чотири особи, пізніше під'їхав чоловік на ім'я [PERSON]. Спілкування між присутніми було дружнім, пили каву, при передачі коштів були присутні: він, [PERSON] та [PERSON], потім під'їхали юрист Гольфіндер С.К. та [PERSON]. В судовому засіданні був прослуханий аудіо запис розмов осіб присутніх при написанні розписки від 25.07.2013 року. Представник позивача заперечуючи проти даного доказу вказав, що запис змонтовано, оскільки події відбувались не в хронологічному порядку, між учасниками написання розписки було оговорено багато тем, частину з яких відповідач намагається віднести до обставин написання розписки, відповідач навмисно акцентує декілька раз увагу щодо невідповідності змісту написання розписки, з метою в подальшому уникнення обов'язку по виконанню цього правочину. Доводи представника позивача стороною відповідача спростовані не були, сторони одна на одну поклали вирішення питання призначення відповідної експертизи, проте таке клопотання так озвучено і не було. Відтак, у суду відсутні законодавчо визначені підстави для задоволення позову. Ст.60 ЦПК України на кожну зі сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором ( ч. 1 ст. 10510 ЦК України). При цьому, за змістом ч. 2 ст. 1051 ЦК України, при укладені договору позики в письмовій формі( крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини) безгрошовість такого договору не може ґрунтуватись на пояснення свідків, а може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами ( ч. 2 ст. 58, ст. 59 ЦПК України). Відповідачем розписка оспорена не була, її безгрошовість матеріалами справи не доведена. Тобто, вимога позивача про стягнення коштів по зазначеній розписці з відповідача, відповідає вимогам ст.ст. 1046, 1047 ЦК України і тому підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 509, 525-527, 610, 629, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved