Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовною заявою до [PERSON] підприємства «Вінницький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» у якому просив: визнати незаконним та скасувати наказ № 36-ос від 04.06.2018 року голови комісії з припинення(реорганізації) філії «Вінницький райавтодор» ДП «Вінницький облавтодор» про звільнення з 04.04.2018 року [PERSON] з посади головного інженера філії «Вінницький райавтодор» ДП «Вінницький облавтодор»; визнати незаконним та скасувати наказ №24-к від 04.06.2018 року керівника філії «Вінницька ДЕД» ДП «Вінницький облавтодор» про звільнення з 04.04.2018 року [PERSON] з посади головного інженера філії «Вінницький райавтодор» ДП «Вінницький облавтодор»; поновити його в ДП «Вінницький облавтодор» ПАТ ДАК «Автомобільні дороги України» на посаді головного інженера; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 6900,00 грн. та 10000,00 відшкодування завданої моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що ні у ПАТ «Державна акціонерна компанія» «Автомобільні дороги України» ні у ДП «Вінницький облавтодор» не мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, реорганізація або перепрофілювання підприємства не проводились. Відповідачем не надано доказів прийняття рішень ДП «Вінницький облавтодор» за погодженням з ПАТ «ДАК» «Автомобільні дороги України» щодо скорочення чисельності або штату зазначених юридичних осіб. Відповідачем не надано відомостей про прийняте відповідачем рішення щодо скорочення штату або чисельності працівників ПАТ «Державна акціонерна компанія» «Автомобільні дороги України» або ДП «Вінницький облавтодор», а також відомостей про те, чи було завчасно у встановленому законом порядку повідомлено його про таке скорочення. При цьому позивач зазначає, що рішення(накази) власника, з якими позивач був ознайомлений, стосувались реорганізації обєднання (злиття) філій, які не є юридичними особами. Відповідач позбавив позивача переважного права залишення на роботі та не запропонував йому посади головного інженера у філії «Вінницька ДЕД» ДП «Вінницький облавтодор», оскільки він має довготривалий час роботи на підприємстві, відповідну освіту та кваліфікацію, є інвалідом 3-ї групи, має на утриманні 3-х неповнолітніх дітей. При звільненні з посади позивачу не запропоновано інших посад, а відтак не переведено, за його згодою, на іншу роботу, яка б відповідала професії чи спеціальності. З врахуванням цього просив наказ про його звільнення визнати незаконним та скасувати, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду, завдану незаконним звільненням. Представником відповідача у встановлений судом строк подано відзив на позов, у якому він просив провадження у справі в частині вимог про визнання незаконним та скасування наказу №24-к від 04.06.2018 року керівника філії «Вінницька ДЕД» про звільнення позивача з 04.06.2018 року з посади головного інженера філії «Вінницький райавтодор» ДП «Вінницький облавтодор» закрити в звязку з відсутністю предмета спору, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, а в задоволені решти позовних вимог відмовити повністю. Свою позицію обґрунтував тим, що наказ №24-к від 04.06.2018 року скасований наказом керівника філії «Вінницька ДЕД» №25-к від 04.06.2018 року. Щодо підстав для відмови у позові представник відповідача зазначив, що за існуючих обставин єдиною законною підставою для звільнення позивача могла бути підстава передбачена п. 1 ст. 40 КЗпП України з підстав скорочення чисельності або штату працівників. При цьому зазначив, що ПАТ ДАК «Автомобільні дороги України» як засновником [PERSON] підприємства, прийнято наказ №26 від 29.01.2018 року про оптимізацію внутрішньої структури відповідача, пунктом 1 якого визначено припинити філію «Вінницький райавтодор» шляхом приєднання її до філії «Вінницька дорожня експлуатаційна дільниця». На виконання цього наказу директором ДП «Вінницький облавтодор» видано наказ №14 від 06.02.2018 року, пунктом 1 якого визначено припинити (реорганізувати) філію «Вінницький райавтодор» шляхом приєднання її до філії «Вінницька дорожня експлуатаційна дільниця». Наказом ДП «Вінницький облавтодор» №28/1 від 21.03.2018 року внесено доповнення до наказу №14, яким визначено поіменний склад комісії. 23.03.2018 року ДП «Вінницький облавтодор» видано наказ №14-К «Про попередження працівників філії «Вінницький райавтодор» ДП «Вінницький облавтодор» про майбутнє звільнення в звязку із скороченням чисельності та штату філії. На виконання вищенаведених наказів 02.04.2018 року [PERSON] попереджено про те, що 31.05.2018 року його буде звільнено у звязку із скороченням чисельності та штату підприємства за пунктом 1 статті 40 КЗпП України. Також, даним попередженням повідомлено позивача про відсутність на той момент вакантних посад, які могли б бути запропоновані йому для подальшого працевлаштування. Однак, від підпису, який би підтверджував ознайомлення з цим попередженням позивач відмовився. Профспілковим комітетом філії «Вінницький райавтодор» надано згоду адміністрації на звільнення працівників в звязку зі скороченням чисельності згідно з їх відмовою працювати на новій посаді. Крім того, з метою працевлаштування [PERSON] головою комісії з припинення 01.06.2018 року останньому запропоновано посаду майстра Вінницького ДРП філії «Вінницька ДЕД» з посадовим окладом 5000,00 грн., проте на переведення на запропоновану посаду позивач згоди не дав в звязку з чим і був звільнений по п. 1 ст. 40 КЗпП України. Крім того, відповідач вважає, що до спірних відносин підстав застосування до відповідача ст. 42 КЗпП України, яка гарантує переважне право на залишення на роботі є необґрунтованим. Вищенаведені обставини свідчать про законність дій відповідача та як наслідок необґрунтованість вимог про поновлення позивача на посаді та відсутності підстав для стягнення середнього заробітку та моральної шкоди. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09 липня 2018 року за вказаною позовною заявою відкрито провадження та призначено підготовче засідання на 21.09.2018 року об 11 год. В підготовчому засіданні представник відповідача звернувся до суду з клопотанням про залишення позовної заяви без руху з підстав невідповідності позовної заяви вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України. Ухвалою суду від 21.09.2018 року клопотання представника відповідача задоволено, позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення виявлених недоліків. У судовому засіданні, що відбулось 19.10.2018 року представником позивача подано заяву про відмову від позовної вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 10000 грн. та просив вирішити питання про повернення позивачу 50% сплаченого судового збору. Представник відповідача [PERSON] підприємства «Вінницький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» просив вирішити клопотання про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу №24-к від 04.06.2018 р. керівника філії «Вінницька дорожня експлуатаційна дільниця» про звільнення позивача з 04.06.2018 р. з посади головного інженера філії «Вінницький райавтодор» дочірнього підприємства «Вінницький облавтодор» у звязку з відсутністю предмета спору на підставі п. 2 ч. 1\~ст. 255 ЦПК України. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19.10.2018 року прийнято відмову представника позивача від позовної вимоги до [PERSON] підприємства «Вінницький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про відшкодування моральної шкоди і в цій частині закрито провадження в справі та закрито провадження у справі щодо позовної вимоги про визнання незаконним та скасування наказу №24-к від 04.06.2018 р. керівника філії «Вінницька дорожня експлуатаційна дільниця» про звільнення позивача з 04.06.2018 р. з посади головного інженера філії «Вінницький райавтодор» дочірнього підприємства «Вінницький облавтодор» у звязку з відсутністю предмета спору. В решті позовних вимог розгляд справи продовжено. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, в його задоволенні просив відмовити з підстав, зазначених у відзиві. Заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.01.2018 р. ПАТ ДАК «Автомобільні дороги України» видало наказ №26 «Про припинення (реорганізацію) філій ДП «Вінницький облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України». Пунктом 1 цього наказу визначено припинити Філію «Вінницький райавтодор» шляхом приєднання її до Філії «Вінницька дорожня експлуатаційна дільниця». Згідно з п. 3 наказано директору [PERSON] підприємства «Вінницький облавтодор» утворити комісію з припинення(реорганізації) філії та передати повноваження з управління справами філії утвореній комісії з припинення (реорганізації) з припинення на період здійснення припинення (реорганізації) (п.п. 3.1 наказу). Згідно з п.п. 3.2. та 3.3. наказу здійснити заходи, передбачені чинним законодавством, необхідні для проведення припинення (реорганізації) філій. Працевлаштування працівників, вивільнених у звязку з припиненням (реорганізацією) Філій здійснити відповідно до трудового законодавства. Наказом №14 від 06.02.2018 року директором ДП «Вінницький облавтодор» з метою вдосконалення структури дорожнім господарством у Вінницькій області та на виконання наказу Публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» від 29.01.2018 року №26 наказано, зокрема, припинити (реорганізувати) філію «Вінницький райавтодор» ДП «Вінницький облавтодор» відкритого акціонерного товариства «ДАК «Автомобільні дороги України» шляхом приєднання її до філії «Вінницька дорожня експлуатаційна дільниця». На базі майна, закріпленого за філією «Вінницький райавтодор», утворити Вінницький дорожньо-ремонтний пункт (Вінницький ДРП) (п. 1 наказу). Цим наказом вирішено створити комісію з реорганізації (припинення) філій у відповідному складі під головуванням головного інженера ДП «Вінницький облавтодор». Відповідно до п. 4 наказу №14 повноваження з управління справами філії передано утвореним комісіям. Пунктом 5 наказу №14 визначено термін до 31.05.2018 року для проведення заходів, передбачених чинним законодавством, що повязані з припиненням філій. Підпунктом 8.2. п. 8 наказу №14 наказано начальникам філій, що припиняються разом з відповідальними за кадрову роботу філії попередити працівників, які будуть звільнені в звязку з припиненням (реорганізацією), згідно з діючим законодавством. Наказом ДП «Вінницький облавтодор» №28/1 від 21.03.2018 р. внесено доповнення до наказу №14 та визначено поіменний склад комісії. 23.03.2018 р. ДП «Вінницький облавтодор» видано наказ №14-К «Про попередження працівників філії «Вінницький райавтодор» ДП «Вінницький облавтодор» про майбутнє звільнення в звязку із скороченням чисельності та штату філії. На виконання вищенаведених наказів 02.04.2018 р. [PERSON] попереджено про те, що 31.05.2018 р. його буде звільнено у звязку із скороченням чисельності та штату підприємства за пунктом 1 статті 40 КЗпП України. Також, даним попередженням повідомлено позивача про відсутність на той момент вакантних посад, які б могли бути запропоновані йому для подальшого працевлаштування. Від підпису, який би підтверджував ознайомлення з цим попередженням, позивач відмовився, про що 02.04.2018 р. складено акт, засвідчений підписами членів комісії, присутніх під час ознайомлення. З метою отримання погодження профспілкового комітету Філії «Вінницький райавтодор» на порядок денний засідання, що відбулось 16.05.2018р., було винесено питання про надання згоди на скорочення працівників Філії. За результатами голосування членами профкому одноголосно прийнято рішення, що оформлено протоколом №3, яким надано згоду адміністрації філії на звільнення працівників в звязку зі скороченням чисельності, згідно з їх відмовою працювати на новій посаді. З метою працевлаштування [PERSON] йому головою комісії з припинення 01.06.2018 р. запропоновано посаду майстра Вінницького ДРП філії «Вінницька дорожня експлуатаційна дільниця» ДП «Вінницький облавтодор» з посадовим окладом 5000,00 грн. Проте, на переведення на запропоновану посаду [PERSON] згоди не дав, про що свідчить його підпис та відмітка «не згоден» на пропозицію посади. 04.06.2018 року головою комісії з припинення (реорганізації) філії «Вінницький райавтодор» ДП «Вінницький облавтодор» винесено наказ №36-ос «Про звільнення [PERSON]І.», яким позивача з 04.06.2018 року звільнено у звязку із скороченням чисельності та штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до наказу підставою для його видачі зазначено відмову [PERSON] від переведення на іншу посаду та згоду профспілкового комітету на звільнення [PERSON], оформлену протоколом від 16.05.2018р. №3. Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного. Згідно з ст. 1 Статуту [PERSON] підприємство «Вінницький облавтодор» створене відповідно до наказу Державної служби автомобільних доріг України від 09.04.2002 р. №156 на власності відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України». Пунктом 3.3. Статуту визначено, що засновником Підприємства є Публічне акціонерне товариство «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України». Згідно з п. 3.8. Статуту за рішенням Засновника Підприємство може створювати на території України, а також за її межами філії, представництва та інші відокремлені підрозділи. Філії Підприємства створюються, реорганізуються та ліквідуються Засновником за пропозицією Підприємства і діють на підставі положень, затверджених Підприємством і погоджених Засновником. Згідно з цими положеннями Статуту Засновник самостійно визначає свою організаційну структуру, ліквідує та утворює філії та структурні підрозділи. Статтею 95 ЦК України визначено, що філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру. В свою чергу, з аналізу змісту норм ст. ст. 104, 105, 110 ЦК України ліквідація є такою формою припинення юридичної особи за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами у передбачених ними випадках, у результаті якої вона припиняє свою діяльність (справи і майно) без правонаступництва, тобто без переходу прав та обовязків до інших осіб. Іншою формою припинення юридичної особи є передача всього свого майна, прав та обовязків іншим юридичним особам-правонаступникам у результаті злиття, приєднання, поділу чи перетворення (ст. ст. 104-109 ЦК України). Як наслідок, приєднання це така форма реорганізації, при якій одна юридична особа включається до складу іншої юридичної особи, що продовжує існувати й далі, але в більшому масштабі. Приєднувана ж організація припиняє свою діяльність як самостійна юридична особа. У разі приєднання на підставі передавального (а не ліквідаційного) акта орган, який здійснює державну реєстрацію юридичної особи, виключає юридичну особу, яка припинила діяльність, з державного реєстру. Юридична особа-правонаступник, до якої внаслідок приєднання перейшли майно, права та обовязки припиненої юридичної, несе відповідальність за її зобовязаннями в повному обсязі (ст. 107 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 104 ЦК України юридична є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. З врахуванням вищенаведених положень, припинення філії «Вінницький райавтодор» юридичної особи ДП «Вінницький облавтодор» шляхом приєднання до іншого структурного підрозділу (філії «Вінницька ДЕД») не є ліквідацією або реорганізацією юридичної особи, а є зміною внутрішньої (організаційної) структури юридичної особи, яка потягнула за собою зміну організації праці і відповідно скорочення чисельності та штату припиненої філії. За вищенаведених умов, єдиною законною підставою для звільнення працівників структурного підрозділу може бути підстава, передбачена п. 1 ст. 40 КЗпП України з підстав скорочення чисельності або штату працівників. Судом враховано правову позицію викладену Верховним судом України у постанові від 27.06.2012 року по справі №6-65цс12. Згідно з п.1 ст.\~40\~КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. У ч. 2 ст.\~40\~цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. За приписами ч. 1 та ч.3ст. 49-2 КЗпП України,про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник є таким, що належно виконав наведені вище вимоги КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. У разі відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник підлягає звільненню відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 40 КЗпП України. В пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику\~розгляду судами\~трудових спорів»\~від 6\~листопада 1992\~року №\~9 (зі змінами) роз'яснено, що, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те,що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. В матеріалах справи містяться докази про те, що [PERSON] 18.05.2017 р. призначено на посаду головного інженера філії «Вінницький райавтодор» ДП «Вінницький облавтодор». 02.04.2018 р. [PERSON] попереджено про те, що 31.05.2018 р. його буде звільнено у звязку із скороченням чисельності та штату підприємства за пунктом 1 статті 40 КЗпП України. Також, даним попередженням повідомлено позивача про відсутність на той момент вакантних посад, які б могли бути запропоновані йому для подальшого працевлаштування. Від підпису, який би підтверджував ознайомлення з цим попередженням позивач відмовився, про що 02.04.2018 року складено акт, засвідчений підписами членів комісії, присутніх під час ознайомлення. Відповідач на виконання вимог ч. 2 ст.\~40, ст. 49-2 КЗпП України\~31.05.2018 року пропонував позивачу іншу роботу в філії «Вінницька ДЕД» посаду майстра Вінницького ДРП філії «Вінницька дорожня експлуатаційна дільниця» ДП «Вінницький облавтодор» з посадовим окладом 5000,00 грн. Від переведення на запропоновану вакансію позивач відмовився, про що на пропозиції вакантної посади проставив відмітку «не згоден», що підтверджується підписом позивача. З документів, що наявні в матеріалах справи судом встановлено, що інших вакантних посад на підприємстві не було. За вищевикладених обставин відповідач як роботодавець виконав свої зобовязання, передбачені\~ст. 49-2 КЗпП України, у тому числі\~запропонував всі вакансії,\~які були в наявності на цьому підприємстві. Цим спростовується твердження позивача про те, що йому не було запропоновано інших посад, які існували на підприємстві. Відтак, при наявності відмови працівника [PERSON] від переведення на іншу роботу на підприємстві згідно з запропонованими вакансіями, позивач підлягав звільненню відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 40 КЗпП України. Надаючи оцінку аргументам позивача щодо того, що він мав переважне право на залишенні на роботі суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст.\~42\~КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Проте, посилання позивача за вищевикладених встановлених судом фактичних обставинах на те, що він має\~переважне право на залишення на роботі,\~є безпідставними, оскільки переважне право залишення працівника на роботі враховується лише у разі скорочення однорідних професій та посад, у даному випадку мало місце скорочення посади позивача в звязку з припиненням філії, яка була єдиною на підприємстві. При цьому, суд зазначає, що переважне право на залишення працівника на роботі не тотожне переважному праву його працевлаштування на нову посаду. Перше право за більш кваліфікованими працівниками визначається\~ст. 42 КЗпП України, а друге\~ ні. Таким чином, твердження позивача щодо неналежного виконання відповідачем вимог ч. 2\~ст. 40 КЗпП України\~щодо працевлаштування [PERSON]\~не\~є обґрунтованим, а тому у суду відсутні правові підстави для визнання незаконним та скасування наказу №36-ос від 04.06.2018 року. Окрему увагу суд звертає на положення філії «Вінницький райавтодор», зокрема, статтю 6, якою визначено, що управління філією здійснює начальник, який призначається на посаду директором Підприємства (п.6.1. положення). Начальник у межах компетенції, передбаченої цим Положенням: організує оперативно-господарську діяльність Філії відповідно до завдань підприємства; приймає на роботу і звільняє за погодженням з Підприємством головного інженера, головного бухгалтера та інших працівників. Таким чином, це дає суду підстави для висновку, що філія «Вінницький райавтодор» на час звільнення була наділена самостійною трудовою правоздатністю і відповідно трудові відносини у позивача виникли саме з філією, відтак така обставина є додатковою підставою для відмови у задоволені вимоги про поновлення позивача на посаді головного інженера у ДП «Вінницький облавтодор», тобто в юридичній особі, з якою у позивача трудових відносин не виникало. Відмова в задоволенні позовної вимоги про визнання незаконним та скасування наказу №36-ос від 04.06.2018 року є підставою для відмови у задоволенні похідної позовної вимоги про поновлення позивача на посаді головного інженера ДП «Вінницький облавтодор». Так, за правилами ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Вимога по стягнення середнього заробітку є похідною від вимоги про поновлення на роботі, а відтак відсутність підстав для поновлення позивача на роботі вказує на відсутність вимушеного прогулу позивача. При цьому, вищенаведеними доводами та аргументами підтверджується, що позивача було звільнено правомірно, на законній підставі, з дотриманням процедури і порядку, передбачених чинним законодавством про працю, а тому в цьому випадку позивач не може бути поновленим на роботі та відповідно не має права на отримання заробітної плати за час вимушеного прогулу. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. При вирішенні питання розподілу судових витрат судом враховано, що [PERSON] звільнений від сплати судового збору при подачі вищезазначеного позову відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України,\~у разі відмови позивачу у задоволенні його позову у цій справі у повному обсязі, і в разі якщо сторона звільнена від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed