Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до [PERSON] та просить суд визнати за ним право власності на ? частку квартири [ADDRESS], обґрунтовуючи свою вимогу тим, що він є батьком [PERSON], [INFO], тому, з метою утримання доньки та задоволення її потреб, він щомісяця надає грошові кошти матері доньки - [PERSON], з якою мешкає донька в вищезазначеній квартирі, яка на праві власності належить [PERSON] На думку [PERSON], у зв'язку з понесеними витратами на утримання доньки, у нього виникло право заявити позовні вимоги щодо визнання за ним права спільної сумісної власності в межах ? частки даної квартири. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Відповідачка у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що спірна квартира належить їй на праві приватної власності на підставі договору дарування 2001 року та договору дарування 2004 року. В належній їй квартирі вона проживає з трьома дітьми, з позивачем вони шлюб не укладали, разом не проживають, спільного побуту та господарства не мають. Тобто, [PERSON] виконує виключно свої обов'язки батька по утриманню дитини, що не призводить до виникнення у нього права спільної сумісної власності на нерухоме майно відповідачки. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, надавши правову оцінку представленим доказам та встановивши характер і особливості правовідносин, що склалися між сторонами, суд приходить до висновку про неможливість задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що 13 квітня 2016 року у сторін народилась донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], актовий запис № 308. Сторони у зареєстрованому шлюбі не перебувають, спільний бюджет, спільне господарство, спільний побут не ведуть, проживають окремо. Так, відповідачка з їхньою спільною донькою та ще двома дітьми проживає в належній їй квартирі [ADDRESS], а позивач проживає [ADDRESS]. Такі обставини сторонами визнаються та не заперечуються. Належних та допустимих доказів на підтвердження факту ведення сторонами спільного господарства, побуту, спільного бюджету позивачем суду не надано. Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На утримання доньки [PERSON] позивач щомісячно надає відповідачці грошові кошти. Проте, матеріальне забезпечення дитини не створює для одного з батьків право на поділ майна, що належить іншому. На підставі договору дарування серії ВАВ № 737475, реєстровий № 5611, реєстраційний номер 7677981, та договору дарування серії ВВМ № 862939 від 10.11.2004 року, реєстраційний номер 7677981, відповідачці належить квартира [ADDRESS]. Так, згідно з ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя - ч.1 ст. 36 СК України. Відповідно до ч.1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Разом з тим, сторони не перебували та не перебувають у шлюбі, як жінка та чоловік однією сім'єю не проживають, що свідчить про те, що вони не є подружжям. Відсутність подружніх відносин не може створювати для чоловіка та жінки, навіть якщо вони мають спільну дитину, право на майно набуте особисто одним з них. Крім того, суд звертає увагу позивача на те, що право власності на спірну квартиру було набуте відповідачкою ще в 2001 році та в 2004 році, за довго до народження їхньою доньки та виникнення в них будь-яких відносин. Підставою набуття речового права є договір дарування, що також виключає можливість віднесення майна до спільно нажитого. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Таким чином, діючим законодавством чітко встановлений порядок та умови поділу майна, що було придбане подружжям під час шлюбу чи перебування в шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. Положення ст.60 СК України є імперативними та чітко встановлюють порядок та умови віднесення майна до категорії спільно нажитого. В даному випадку, обставини справи свідчать про відсутність будь-яких підстав для віднесення спірної квартири до спільно нажитого майна подружжя та задоволення позовних вимог [PERSON]

Outcome: dismissed