Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим будинком, у зв'язку з відсутністю в ньому понад рік без поважних причин. В обґрунтування позовних вимог вказав, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок № 32 з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. У вище зазначеному будинку проживали також його дружина [PERSON] та діти: дочка [PERSON] та дочка [PERSON]. На даний час однією сім'єю не проживають, спільного господарства не ведуть. Будь-яких речей чи майна відповідачів у будинку немає, оскільки все своє забрали з собою та відбули невідому куди, житловим будинком не користуються, фактично в ньому не проживають. Відсутність відповідачів по місцю проживання понад рік не пов'язана з поважними причинами, передбаченими законодавством. Всі обов'язки по утриманню будинку виконує він, як власник житла. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримав повністю з тих же підстав. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, заперечень проти позову не надали. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала. В обґрунтування заперечень проти позову пояснила, що припинила своє проживання в будинку позивача вимушено. Так-як змушена була працювати в м. Луцьк та заробляти на життя, їздила на заробітки за кордон. Стверджує, що її відсутність та непроживання у будинку є вимушеною, оскільки відповідач перешкоджає їй у доступі до житла. Заслухавши пояснення сторін у справі та дослідивши інші подані сторонами докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла втарчають право користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік. Тобто, з вказаної норми закону випливає, що необхідною умовою втрати особою права корситування житлом є відсутність цієї особи понад один рік без поважних причин. З цього слідує, що відсутність особи понад рік з поважних причин не має наслідком втрати такого права. Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, відповдіачі [PERSON] та [PERSON] дійсно відсутні за місцем проживання позивача у будинку, який належить йому на праві приватної власності більше одного року. Поважності причин їх відсутності відповідачі суду не повідомили та будь-яких пояснень, а також заперечень з приводу цього не надали . Отже, щодо відповідачів [PERSON] та [PERSON] існують обставини, які свідчать про втарту ними права на користування житлом, що належить [PERSON], у зв'язку з чим суд вважає позов у цій частині підставним і таким, що підлягає до задоволення. Разом з тим, в судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснила, що її відсутність за місцем реєстрації її проживання у житловому будинку [PERSON], що знаходиться за адресою [ADDRESS] зумовлена поважними причинами, а саме працевлаштуванням у іншій місцевості , а також поїздками на заробітки за кордон. На даний час вона пороживає у сусідньому селі в своєї сестри і не може повернутися додому, оскільки позивач, який є її батьком, перешкоджає їй в цьому, хоча іншого житла вона не має і не хоче залишитись на вулиці. З приводу наведених відповідачкою [PERSON] заперечень та обставин, які свідчать про поважність причин її відсутності за місцем реєстрації проживання, позивач спростувань ніяких не надав і своїх доводів про те, що остання забрала все своє майно і вибула у невідомому напрямку належними та допустимими доказами не підтвердив. Таким чином, в суді не знайшов свого підтвердження факт відсутності [PERSON] за місцем свого проживання понад рік без будь-яких поважних на те причин, а отже, позовні вимоги [PERSON] в частині втрати [PERSON] права на користування житлом є недоведеними, а тому до задоволення не підлягають. На підставі ст. 405 ЦК України,

Outcome: partial