Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі - Відповідач) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивує тим, що їй на праві приватної власності належить ? житлового будинку по вул. Шевченка, 93/2 смт Чернігівка Чернігівського району Запорізької області, що підтверджується договором купівлі-продажу ? житлового будинку від 02 липня 1992 року. Позивач вказує, що вона дала згоду на реєстрацію відповідача у власному будинку за вищезазначеною адресою після укладення шлюбу між ним та її донькою [PERSON] На даний час шлюб між її донькою та відповідачем розірваний. З 2009 року відповідач не проживає за вищевказаною адресою, а на теперішній час відбуває покарання в Оріхівській ВК №88, яка розташована в Оріхівському районі Запорізької області. Реєстрація відповідача у будинку позивача порушує її права як власника житлового будинку, оскільки це впливає на призначення їй субсидії. Позивач вважає, що оскільки відповідач у житловому будинку не проживає з 2009 року, то він втратив право користування цим житловим приміщенням. В судове засідання позивач не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. Також під час судового засідання уточнив, що просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою №2 будинку №93 в смт Чернігівка Чернігівського району Запорізької області. Відповідач в судовому засіданні позов визнав повністю та пояснив, що дійсно з 2009 року на проживає в квартирі №2 будинку №93 в смт Чернігівка Чернігівського району Запорізької області і в тому ж році розлучився з донькою позивача - [PERSON] Також пояснив, що 16 вересня 2015 року він був затриманий за підозрою у вчиненні злочину, і на теперішній час відбуває покарання в Оріхівській ВК №88. Допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив, що проживає [INFO]. Відповідача свідок знав як сусіда, який раніше проживав в будинку №93 по цій же вулиці. Свідок пояснив, що відповідач не проживає в [INFO] вже приблизно останні 9 років. Допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив, що проживає в [INFO]. Відповідача свідок знає як колишнього сусіда, який проживав в будинку №93 по цій же вулиці. Приблизно останні 9 років відповідач не проживає у вказаному будинку. В судовому засіданні також були досліджені в якості доказів: копія договору купівлі-продажу ? частини будинку №93 в смт Чернігівка Чернігівського району Запорізької області від 02 липня 1992 року; копія технічного паспорта ? частини будинку №93 в смт Чернігівка Чернігівського району Запорізької області; довідка виконкому Чернігівської селищної ради Чернігівського району Запорізької області від 27.01.2017 №1338; письмове підтвердження факту непроживання [PERSON] в будинку №93 в смт Чернігівка Чернігівського району Запорізької області від 27.01.2017; копія свідоцтва про одруження виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Чернігівського районного управління юстиції Запорізької області серії 1-ЖС №098251 від 05.02.2003; копія свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського районного управління юстиції Запорізької області серії 1-ЖС №069684 від 15.12.2009; лист виконавчого комітету Чернігівської селищної ради Чернігівського району Запорізької області від 30.05.2017 №02-01-31/153. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, відповідача, допитавши свідків, суд приходить до наступних висновків. Позивачу належить на праві власності ? частини будинку №93 в смт Чернігівка Чернігівського району Запорізької області, що підтверджується договором купівлі-продажу від 02 липня 1992 року та технічним паспортом, в якому власником ? частини цього ж будинку зазначена позивач. Згідно листа виконавчого комітету Чернігівської селищної ради Чернігівського району Запорізької області від 30.05.2017 №02-01-31/153 відповідач зареєстрований в квартирі №2 будинку №93 в смт Чернігівка Чернігівського району Запорізької області. В судовому засіданні також представник позивача уточнив, що ? частини будинку №93 в смт Чернігівка Чернігівського району Запорізької області та квартира №2 частини будинку №93 в смт Чернігівка Чернігівського району Запорізької області є одним й тим самим жилим приміщенням. Між відповідачем та донькою позивача [PERSON] 05 лютого 2003 року був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Чернігівського районного управління юстиції Запорізької області серії 1-ЖС №098251 від 05.02.2003. Зазначений шлюб був розірваний 15 грудня 2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського районного управління юстиції Запорізької області серії 1-ЖС №069684 від 15.12.2009. Також встановлено, що з 2009 року відповідач не проживає в квартирі №2 будинку №93 в смт Чернігівка Чернігівського району Запорізької області, що підверджується показами свідків [PERSON]ІВ. та [PERSON], довідкою виконкому Чернігівської селищної ради Чернігівського району Запорізької області від 27.01.2017 №1338; письмовим підтвердження факту непроживання [PERSON] в будинку №93 в смт Чернігівка Чернігівського району Запорізької області, складеним депутатом Чернігівської селищної ради Чернігівського району Запорізької області та двома сусідами від 27.01.2017. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Саме така правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року, справа №6-709цс16. Таким чином, суд вважає, що позивач має право вимагати від відповідача, який з 2009 року вже не є членом його сім'ї, усунення порушень свого права власності, у тому числі шляхом визнання його судом таким, що втратив право користування житловим приміщенням. За таких обставин суд доходить до висновку, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням- квартирою №2 будинку №93 в смт Чернігівка Чернігівського району Запорізької області, а позов підлягає задоволенню повністю. Оскільки суд доходить до висновку про задоволення позову повністю, з відповідача на користь позивача відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, слід стягнути судовий збір у розмірі 640 гривнь 00 копійок. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved