Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивував тим, що житловий будинок, розташований за вищевказаною адресою, належав колгоспному двору, головою якого була його бабка [PERSON] . Для будівництва та обслуговування житлового будинку була виділена земельна ділянка площею 0,06 га. Згідно технічного паспорта житлове господарство складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою А, загальною площею 42.7 кв. м, літньої кухні, сараю, стайні, комори, навісу, двох гаражів, погребу, вбиральні та огорожі. Будівництво житлового будинку здійснено у 1956 році, господарські будівлі зведені у 1979 - 1990 роках. Відповідно до звіту про оцінку майна суб`єкта оціночної діяльності [PERSON] ринкова вартість житлового господарства по [ADDRESS] становить 82 333 грн. За результатами проведення технічного обстеження житлового будинку встановлено його відповідність вимогам надійності та можливість безпечної експлуатації. 06 грудня 2002 року [PERSON] вчинила на користь позивача заповіт, яким заповіла йому все своє майно, де б воно не знаходилося, з чого б воно не складалося і на що за законом вона матиме право. Заповіт ніким не скасовувався та не оскаржувався. [PERSON] померла [INFO] . З метою реалізації своїх спадкових прав, у межах передбаченого ст.1270 ЦК України строку, позивач подав до Городенківської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, проте державний нотаріус відмовила йому у видачі документів на спадщину на житлове господарство через реєстрацію господарства як колгоспного двору без виділу часток його членів. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Станом на 15.04.1991 у житловому господарстві проживали: [PERSON] (померла [INFO] ), [PERSON] , [PERSON] та позивач. Ніхто з них не звертався з заявами про прийняття спадщини чи про виділ частки у колгоспному дворі. Після смерті бабки позивач фактично вступив в управління спадщиною - звернувся до нотаріальної контори, де була заведена спадкова справа, постійно проживає у житловому господарстві та користується спадковим майном на власний розсуд, оплачує комунальні послуги, обробляє земельну ділянку, виготовив технічну документацію за власні кошти, тобто своїми діями фактично прийняв спадщину, однак оформити свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі не може через неналежно оформлені правовстановлюючі документи. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з наведених в позові підстав, просить позов задовольнити. Відповідачі: [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, та зазначили, що позовні вимоги визнають в повному обсязі, на частку у спадковому майні не претендують. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності відповідачів. Суд, заслухавши вступне слово позивача, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. З копії Свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння від 13 вересня 1989 р., виданого виконкомом Городенківської районної Ради народних депутатів на підставі рішення цього ж виконкому № 141 від 09 серпня 1989 р., слідує, що в цілому будинковолодіння, яке складається з житлового будинку, службових будівель і споруд, розташоване в [ADDRESS] дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Те, що в [ADDRESS] , підтверджується довідкою № 192, виданою 06.05.2019 виконкомом Семаківської сільської ради Городенківського району. Станом на 15.04.1991 в [ADDRESS] ) були зареєстровані та проживали: член господарства записний першим [PERSON] , 1923 р.н., дочка [PERSON] , 1952 р.н., внук [PERSON] , 1973 р.н., внук [PERSON] , 1975 р.н., що стверджується довідкою № 756, виданою 21.12.2016 виконкомом Семаківської сільської ради згідно погосподарської книги № 2 за 1991-1995 роки. За заповітом, посвідченим 06 грудня 2002 р. секретарем Семаківської сільської ради, зареєстрованим в книзі нотаріальних дій під № 4, [PERSON] , 1923 року народження, жителька с. Семаківці, на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, все те, що належатиме їй на день її смерті і на що вона за законом матиме право, а також земельний пай, - заповіла своєму внукові [PERSON] , 1973 року народження, жителю с. Семаківці Городенківського району Івано-Франківської області. Заповіт зареєстрований у спадковому реєстрі за № 42143579, що доводиться копією Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 46236780, виданої 20.12.2016 Першою Снятинською державною нотаріальною конторою. [PERSON] померла [INFO] у віці 93 роки в с. Семаківці Городенківського району, актовий запис № 9 від 19 жовтня 2016 р., про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 19 жовтня 2016 року виконкомом Семаківської сільської ради Городенківського району. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1273 ЦК спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. На день смерті ([INFO]) [PERSON] , 1923 року народження, проживала та була зареєстрована по [ADDRESS] ; в будинку за вказаною адресою був зареєстрований внук [PERSON] , 1973 р.н., який проводив похорон бабусі за власні кошти, що стверджується довідкою № 190, виданою 06.05.2019 виконкомом Семаківської сільської ради. Про те, що позивач [PERSON] , [INFO] , є онуком спадкодавця [PERSON] свідчать: копія свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] , виданого 14 липня 1973 року Семаківською сільською радою, де зазначено, що його батьками є [PERSON] та [PERSON] , запис за № 21 від 14 липня 1973 р. в книзі реєстрації актів про народження; копія свідоцтва про народження матері позивача серії [NUMBER] , виданого 20 червня 1969 року, де зазначено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , запис за № 12 від 13 червня 1952 р. в книзі записів актів громадянського стану про народження. Наведене свідчить, що спадкоємцем майна померлої [PERSON] за заповітом є її онук - позивач [PERSON] . До складу спадщини [PERSON] входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Із копії спадкової справи № 402/2016, наданої суду Городенківською районною державною нотаріальною конторою, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину після смерті баби [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та у строк, визначений ч.1 ст.1270 ЦК України, подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини за заповітом (21.12.2016). Копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 46236825, виданого 20.12.2016 Першою Снятинською державною нотаріальною конторою, підтверджується, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 60013000 (номер у нотаріуса 402/2016), спадкодавець - [PERSON] , дата смерті: [INFO] . Відповідачка [PERSON] , [INFO] , як повнолітня непрацездатна дочка спадкодавця, маючи, відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України, право на обов`язкову частку у спадщині, до спливу шести місяців з часу відкриття спадщини (10.03.2017) подала нотаріусу заяву про відмову від одержання обов`язкової частки у спадщині після смерті матері [PERSON] Постановою державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 701/02-31 від 14 травня 2019 р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті баби [PERSON] , померлої [INFO] , на житловий будинок [ADDRESS] з посиланням на те, що вищезгадане господарство, головою якого була [PERSON] , відносилось до колгоспного двору, кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 року, належить відповідна частка житлового будинку, проте частки в спадковому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені. З копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , виготовленого 03.05.2017, встановлено, що житловий будинок збудований в 1956 р., господарські будівлі та споруди - в 1970, 1979, 1990 роках. Їх ринкова вартість станом на 02.05.2019 становить 82 333 грн., що стверджується копією звіту про оцінку житлового будинку № 02052019_00528, складеного ФОП « [PERSON] ». За згаданим господарством закріплена земельна ділянка в розмірі 0,14 га, в т.ч.: для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель - 0,0600 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,0800 га, що підтверджується довідкою № 191, виданою 06.05.2019 виконкомом Семаківської сільської ради. Судом встановлено, що позивач, як спадкоємець за заповітом після смерті баби, фактично став власником вищезгаданого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, користується ними. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] судом не встановлено, колишні члени колгоспного двору - відповідачі не заперечують відносно задоволення позову, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог. На підставі ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1233, 1241, 1268-1270, 1273, 1296-1297 ЦК України,

Outcome: approved