Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] районної стоматологічної поліклініки та головного лікаря [PERSON] районної стоматологічної поліклініки [PERSON] про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 04.08.1989 року його прийнято на роботу на посаду зубного техніка [PERSON] районної стоматологічної поліклініки. Наказом головного лікаря [PERSON] стоматологічної поліклініки за №130-к від 02.11.20015 року із займаної посади його звільнено на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Відповідного запису про звільнення у його трудовій книжці до сьогоднішнього дня не зроблено. Позивач вважає його звільнення з посади техніка зубного ортопедичного відділення [PERSON] районної стоматологічної поліклініки незаконним та безпідставним. Посилається на те, що наказ про його звільнення виданий на підставі штатного розпису на 2015 рік, затвердженого 01.07.2015 року начальником відділу охорони здоровя [PERSON] РДА, яким скорочені посади зубних техніків і який визнаний недійсним на підставі розпорядження голови [PERSON] РДА від 27.08.2015 року № 339 «Про приведення у відповідність чинного законодавства штатного розпису [PERSON] районної стоматологічної поліклініки». Відповідно до п.7.3.11. Статуту [PERSON] районної стоматологічної поліклініки, який затверджено розпорядженням голови [PERSON] районної державної адміністрації від 18.06.2014 року № 205 головний лікар стоматполіклініки розробляє штатний розпис і подає його на погодження відділу охорони здоровя [PERSON] районної державної адміністрації, а отже відділ охорони здоровя [PERSON] РДА не має повноважень на затвердження штатного розпису [PERSON] районної стоматологічної поліклініки. Крім цього, на його думку відповідачем порушено чинне законодавство про працю, не отримано згоди на його звільнення від профспілкового органу, та не отримано погодження від вище стоячої профспілкової організації, оскільки він є членом ПК первинної профспілкової організації [PERSON] районної стоматологічної поліклініки. Позивач вважає його звільнення незаконним, проведеним з порушенням норм трудового законодавства, оскільки звільнено його на підставі штатного розпису за 2015 рік, затвердженого 01 липня 2015 року начальником відділу охорони здоровя [PERSON] РДА, яким скорочено посади зубних техніків і який визнано недійсним на підставі розпорядження голови [PERSON] РДА від 27.08.2015 року №339 «Про приведення у відповідність чинного законодавства штатного розпису [PERSON] районної стоматологічної поліклініки. Просив визнати недійсним та скасувати наказ головного лікаря [PERSON] районної стоматологічної поліклініки від 30.10.2014 року №130-к, поновити його на посаді зубного техніка та стягнути з [PERSON] районної стоматологічної поліклініки середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 03.11.2015 року та допустити негайне виконання рішення у частині поновлення його на роботі і стягнення зарплати, але не більше чим за один місяць. Позивач [PERSON] в судовому засідання позов підтримав, просив його задовольнити з мотивів, наведених у заяві. Представник відповідача [PERSON] РСП, відповідач головний лікар [PERSON] РСП [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання 18.06.2016 року не зявились, подали до суду заяву 16.06.2016 року про перенесення розгляду справи на інший термін у звязку з відпусткою та виїздом на лікування за межі області. Відповідно до вимог ст.169 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в межах строків, передбачених ст.157 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового засідання, якщо вони повідомили про причини, які судом визнано поважними. Згідно з вимогами ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутності або якщо повідомлені ним причин неявки визнані неповажними, суд може ухвалити рішення на підставі наявних доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] подали до суду заяву про відкладення розгляду справи у звязку з відпусткою та виїздом за межі області на лікування. При цьому до заяви не додано жодного доказу на підтвердження обставин вказаних в заяві. В ході розгляду справи представник відповідача [PERSON] РСП, відповідач [PERSON] висловив свої міркування щодо предмету спору, вимоги позовної заяви не визнав, виклав власну позицію та позицію [PERSON] РСП в запереченнях на позов, а також судом приєднано до матеріалів справи докази надані відповідачем. Розгляд даної справи триває з листопада 2015 року, судові засідання неодноразово відкладалися судом з різних причин, в більшості випадків за клопотанням відповідача. За наведених вище обставин, а саме: відсутності доказів, щодо перебування у відпустці відповідача та його представника, а також перебування на лікуванні в день розгляду справи, суд ухвалив відхилити клопотання відповідача та його представника, щодо перенесення розгляду справи, визнавши причини її перенесення неповажними. Зясувавши думку позивача, який не заперечив щодо проведення заочного розгляду справи, суд ухвалив у порядку ст. 224 ЦПК України провести заочний розгляд даної справи. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] прийнятий на посаду зубного техніка в [PERSON] стоматологічну поліклініку 04.08.1989 року, згідно наказу № 52. В трудових відносинах з відповідачем, позивач перебував до часу звільнення-30.10.2015 року. Отже, за встановлених фактичних обставин справи, суд приходить висновку, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Кодексом законів про працю, а також Статутом підприємства. При цьому у спорах про поновлення на роботі з урахуванням положень ЦПК України та КЗпП України, доведення правомірності звільнення працівника покладено на роботодавця. Вирішуючи даний спір, суд виходить з того, що згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, зазначених у п.19 Постанови від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» ( з наступними змінами та доповненнями), розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва та праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва та праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу, або що власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення. Так, судом встановлено, що з врахуванням листа фінансового управління [PERSON] РДА № 359 від 06.06.2015 року з метою економії кошторису, недопущення перевищення виплат із кошторису, уникнення неплатоспроможності розрахункового ортопедичного відділення [PERSON] районної стоматологічної поліклініки, адміністрацією відповідача ініційовано процедуру скорочення чисельності штату працівників ортопедичного відділення і подано районному відділу охорони здоровя [PERSON] РДА на затвердження розроблений проект штатного розпису про внесення змін у чинний штатний розпис. Станом на 01 січня 2005 року штатним розписом медичного персоналу госпрозрахункового відділення [PERSON] РСП було визначено кількість штатних одиниць техніків зубного ортопедичного відділення у кількості 8.5 посад і новим штатним розписом з 01мвересня 2015 року визначено 4 посади зубних техніків, заплановано таким чином скоротити 4,5 посад зубних техніків. Наказом адміністрації [PERSON] районної стоматологічної поліклініки № 9 від 30.06.2015 року внесено зміни до штатного розпису. Начальником відділу охорони здоровя [PERSON] районної державної адміністрації 01 липня 2015 року, затверджено новий штатний розпис, яким зменшено кількість посад зубних техніків до 4 чоловік. Розпорядженням голови [PERSON] районної державної адміністрації від 27 серпня 2015 року №339 штатний розпис медичного персоналу [PERSON] районної державної зубопротезної поліклініки, затверджений з 01.07.2015 року визнано недійсним у звязку з порушенням порядку погодження та затвердження, передбаченого п.п.7.3.11 Статуту [PERSON] стоматологічної поліклініки, Постановою КМУ від 28.02.2002 року № 228 та ст.6 Закону України «Про місцеві адміністрації», оскільки головний лікар стоматполіклініки розробляє штатний розпис і подає на погодження відділу охорони здоровя, і після погодження відділом охорони здоровя, штатний розпис подається на затвердження голові [PERSON] районної державної адміністрації. Дана процедура відповідачем відділом охорони здоровя дотримана не була. Не зважаючи на скасування розпорядження голови [PERSON] РДА від 27 серпня 2015 року №339, відповідачем змінений та затверджений штатний розпис від 01 липня 2015 року та без отримання згоди профспілки продовжено процедуру звільнення працівників не за чинним штатним розписом. На підставі ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. За таких обставин, відповідач повинен був попередньо погодити з профспілковим комітетом працівників [PERSON] РСП, членом якої є позивач [PERSON], питання щодо розірвання з ним трудового договору на підставі п. 1 ст. 40 КЗпПУ. Як вбачається з протоколу № 21 від 05.10.2015 року, протоколу № 1 від 26.01.2016 року та листа голови профспілкового комітету [PERSON] РСП, профспілковий комітет [PERSON] РСП відмовив у наданні згоди на звільнення [PERSON], оскільки скорочення у госпрозрахунковому відділенні [PERSON] РСП є безпідставним та не може вважатися законним. Дані обставини підтвердили допитані в судовому засіданні в якості свідків голова та члени профспілкового комітету [PERSON] районної стоматологічної поліклініки. Наказом адміністрації відповідача № 130-к від 30.10.2015 року. Позивача звільнено з посади техніка зубного ортопедичного відділення з 02 листопада у звязку зі скороченням штату працівників відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України. Підставою для звільнення стали наказ [PERSON] РСП № 9о від 30.06.2015 року, письмове попередження про скорочення, штатний розпис від 01.07.2015 року. Згідно з наказом управління охорони здоровя Закарпатської обласної державної адміністрації від 10.11.2015 року №554-0 створено комісію по проведенню службової перевірки за скаргою позивача на дії відповідача. Даною комісією встановлено факти порушення адміністрацією та відділом охорони здоровя [PERSON] РДА процедури скорочення та вивільнення працівників, яка проведена з порушенням норм КЗпП України. З матеріалів справи також вбачається (а.с. 53), що на засіданні профспілкового комітету від 05.10.2015 року, не розглядалося питання щодо звільнення позивача, оскільки той брав участь у виборчій кампанії. Таким чином суд не бере до уваги твердження відповідача [PERSON], викладені ним у запереченнях на позов, про наявність мовчазної згоди профспілкового комітету на момент звільнення позивача. Таким чином суд приходить до висновку, що при звільнені позивача з роботи відповідачем не було дотримано вимоги ст. 43 КЗпП України, щодо одержання згоди первинної профспілкової організації на звільнення позивача за а.1 ст.40 КЗпП України. Виходячи з вищенаведеного суд приходить до переконання, що звільнення позивача було проведено відповідачем без дотримання вимог п. 1 ст. 40 та ч. 1 ст. 43 КЗпП України, а тому такі дії відповідачів слід визнати незаконними і наказ № 130-к від 30.10.2015 року таким, що підлягає скасуванню, оскільки відповідач звільнив позивача без дотримання порядку, встановленого законом, а тому, відповідно до положень ст. 235 КЗпП України зобов'язаний поновити його на попередній роботі. Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. У відповідності до ч. 2 ст. 235 КЗпП, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно із положеннями п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарних місяці роботи. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (пункти 2,4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, з подальшими змінами та доповненнями). Як вбачається з довідки про заробітну плату і план виконання УОП зубного техніка [PERSON] за останні два місяці перед звільненням його заробітна плата становила: Вересень 2015 року 0 грн; Жовтень 2015 року 821,89 грн. Сумарний заробіток [PERSON] за вересень та жовтень 2015 року складає (00,00 + 821,89 = 821,89 (грн.); кількість відпрацьованих робочих днів, що припадають на розрахунковий період: 22 +21 = 43 дні Середньоденна заробітна плата: 821,89 : 43 = 19,11 (грн.) Середня заробітна плата за час вимушеного прогулу (з 03 листопада 2015 року по 17 червня 2016 року): 19,11 грн. х (20 + 23 + 19 + 21 +22 + 21 + 19 + 13) = 19,11 грн. х 158 = 3019,38 грн., де 20- кількість робочих днів листопада 2015 року (з 03 листопада 2015 року по 30 листопада 2015 року); 23- кількість робочих днів грудня 2015 року; 19- кількість робочих днів січня 2016 року; 21- кількість робочих днів лютого 2016 року; 22 - кількість робочих днів березня 2016 року; 21- кількість робочих днів квітня 2016 року; 19 - кількість робочих днів травня 2016 року; 13 - кількість робочих днів червня 2016 року (з 01 червня по17 червня 2016 року) До стягнення 3019 грн.38 коп. Виходячи з наведеного підрахунку, з [PERSON] РСП на користь позивача слід стягнути 3019 грн.38 коп. як середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03.11. 2015 року по 17.06. 2016 року без податків. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] РСП слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі п. 2, п. 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині поновлення [PERSON] на роботі та виплату місячного заробітку.

Outcome: approved