Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] і [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення магазину по [ADDRESS] Городенківського району Івано-Франківської області від 03.04.2012 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], що посвідчений нотаріусом Городенківського районного нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 546. В позові зазначив, що в судовому засіданні під час розгляду Городенківським районним судом цивільної справи № 342/2022/13-ц за його позовом до [PERSON] про поділ майна колишнього подружжя, з поданої 26.01.2014 року представником відповідачки копії договору купівлі-продажу дізнався про те, що колишня дружина незаконно, без його згоди, 03.04.2012 року продала спірне приміщення магазину [PERSON]. Укладену відповідачами угоду позивач вважає незаконною та такою, що грубо порушує вимоги цивільного законодавства та його права і охоронювані законом інтереси, при цьому зазначає, що з 09 березня 1991 року перебував у шлюбі відповідачкою [PERSON], рішенням Городенківського районного суду у 2010 році за ініціативою останньої шлюб розірваний. Не знаючи про те, що шлюб розірваний, позивач спільно з відповідачкою проживав до листопада 2012 року, господарював, їздив на заробітки, зароблені гроші вкладав у покращення майна. В листопаді 2012 року від знайомої дізнався, що шлюб між ним та відповідачкою [PERSON] розірваний ще у 2010 році. Перебуваючи в шлюбі, 31.10.2003 року разом з дружиною [PERSON] купили нежитлове приміщення магазину по [ADDRESS] Городенківського району площею 59,1 кв. м, 03.11.2003 року було прийняте рішення про реєстрацію права власності на магазин за [PERSON] Після придбання магазину позивач провів ремонтні роботи всередині приміщення: зробив драпіровку стін тканинною оббивкою, побілив підсобні приміщення, зробив дерев'яні стелажі, столики, стільці. Кошти, які привозив із заробітків, теж вкладав у цей магазин. Без згоди позивача відповідачка [PERSON] продала спільно нажите майно. Покликаючись на ст. 369 ЦК України, позивач [PERSON] зазначає, що відповідачка без передбаченої законом письмової нотаріально посвідченої згоди здійснила продаж приміщення магазину, що був придбаний, коли вони перебували у зареєстрованому шлюбі. [PERSON] не попередила покупця приміщення магазину про всі права третіх осіб на предмет договору, чим ввела в оману відповідачку [PERSON] та нотаріуса, який посвідчував договір. Вважаючи, що правочин купівлі-продажу нежитлового приміщення магазину по [ADDRESS] Городенківського району Івано-Франківської від 03.04.2012 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], суперечить вимогам Цивільного кодексу України, [PERSON] просить задовольнити його позов. [PERSON], відповідачка за первісним позовом, звернулась в суд з позовом до [PERSON] про припинення права власності на його частку нежилого приміщення магазину, розташованого по [ADDRESS] Городенківського району Івано-Франківської області та про зобов'язання отримати компенсацію за частку нежитлового приміщення магазину. Свої вимоги мотивує тим, що в лютому 2010 року на підставі усної домовленості, у зв'язку із скрутним матеріальним становищем, продала [PERSON] магазин, розташований [ADDRESS], Городенківського району, Івано-Франківської області за 17000 грн. Офіційно переоформити право власності на нежитлове приміщення було неможливо у зв'язку з відсутністю документів на земельну ділянку під даним магазином. Нова власниця магазину [PERSON] в період з лютого 2010 року до квітня 2012 року провела капітальний внутрішній і зовнішній ремонт нежитлового приміщення, поставила нові пластикові вікна та двері, завезла в магазин нові меблі та прилавки. Договір купівлі-продажу нежитлового приміщення магазину був підписаний 03 квітня 2012 року, вартість оцінювалась як на відремонтований магазин на час підписання договору. Провести переобладнання приміщень у нежитловому приміщенні магазину неможливо, оскільки його власником є відповідачка за первісним позовом - добросовісний набувач [PERSON] Наявна в матеріалах справи нотаріально засвідчена заява [PERSON] свідчить про те, що він немає жодних претензій до власниці магазину [PERSON] Покликаючись на ст. 365 ЦК України, яка передбачає припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників, приймаючи до уваги те, що вона внесла на депозитний рахунок суду (розрахунковий рахунок №37316005000355 ТУ ДСА України в Івано-Франківській області) грошові кошти в розмірі половини вартості проданого нежитлового приміщення магазину в сумі 8000 грн. та 500 грн. в рахунок компенсації судових витрат, просить задовольнити її позов. Ухвалою суду від 05 червня 2014 року вказані справи об'єднані в одне провадження. В судовому засіданні [PERSON] та його представник підтримали позовні вимоги [PERSON] з підстав, викладених в позовній заяві. [PERSON] уточнив, що з відповідачкою [PERSON] спільно не проживає з листопада 2011 р., а не з 2012 р., як вказано в позові. Підприємницькою діяльністю в магазині займалась його колишня дружина, інколи він завозив товар. Заробляв він тим, що виїздив до Польщі на роботу. Згідно з відмітками в закордонному паспорті він перебував у Польщі з 01.06.2009р. по 28.11.2009 р., з 18.06.2010 р. по 20.12.2010 р., з 18.06.2011 р. по 31.10.2011р . Пояснив, що з того часу як він в 2010 р. мав виїздити на роботу в Польщу, йому стало відомо про те, що в магазині [PERSON] робить ремонт, тому подумав, що вона орендує приміщення магазину в його дружини. У [PERSON] він запитував, скільки вона платила дружині за магазин, маючи на увазі орендну плату. Про те, що магазин був проданий, йому не було відомо, дізнався тільки 14.06.2013 р. Розписку про те, що він не має претензій до колишньої дружини [PERSON] щодо спільно нажитого майна писав 02.11.2011 р., оскільки вважав що частину майна він забрав, а за майно, яке залишилось: телевізор, стінку, газову плиту, - колишня дружина дала йому 5000 грн. З приводу вимог, викладених в позові [PERSON], позивач/відповідач [PERSON] пояснень суду не надавав, так як неодноразово не з'являвся в судові засідання, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник позивача/відповідача вважає, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню, оскільки частка його в майні не є незначною, річ не є неподільною, спільне користування майном не є неможливим, а припинення частки завдасть істотної шкоди інтересам [PERSON], згідно експертної оцінки магазин був проданий приблизно за 42400 грн. чи за 43068 грн., а не за 16 чи 17 тис. грн. Крім того, згідно ч.2 ст. 364 ЦК України компенсація співвласникові може бути надана тільки за його згодою, а такої згоди [PERSON] не давав. Відповідач/позивач [PERSON], відповідач [PERSON] та їх представник позов [PERSON] не визнали. Суду [PERSON] пояснила, що на придбання магазину вона позичала гроші в декількох банках. В той час, коли ще перебувала в шлюбі з [PERSON], в 2009 р., говорила йому про те, що має борги і що треба продати магазин. У відповідь почула, що це не його проблеми. В лютому 2010 р. вона поговорила із [PERSON], яка погодилась на те, що зразу оплачує за магазин 16000 грн., а вона ще деякий час торгує в магазині. Оформити договір купівлі-продажу в нотаріуса не було можливості, так як були відсутні документи на земельну ділянку, на якій знаходиться магазин. [PERSON] зробила ремонт в магазині, а вона займалась оформленням документів на землю. Після їх отримання була проведена експертна оцінка магазину, на час її проведення ремонтні роботи були завершені. В нотаріуса договір був оформлений в 2012 р. Шлюб з [PERSON] був розірваний в 2010 р. Свій позов [PERSON] підтримує, про що вказала в поданій до суду заяві про розгляд справи в її відсутності. Відповідач [PERSON] позов не визнала, суду пояснила, що в лютому 2010 р. домовились з [PERSON] про продаж магазину, так як тій дуже були потрібні гроші, а для оформлення документів треба було ще деякий час, тому гроші за магазин в сумі 16000 грн. були передані зразу. Після того вона проводила ремонт в магазині, починаючи від штукатурки стін всередині магазину. Весною 2010 р. [PERSON] запитував її, чи вона дала його дружині гроші за магазин. Також [PERSON] ствердила, що підготовкою документів, необхідних для оформленням договору купівлі-продажу магазину займалась [PERSON], експертна оцінка проводилась після закінчення ремонту магазину. Представник відповідачки/позивачки [PERSON] та відповідачки [PERSON] звертає увагу на подані до суду заяви [PERSON]: 23.04.2014 р. про закриття провадження в справі за його позовом, 25.04.2014 р. про відкликання попередньої заяви, в якій вказано, що йому були незрозумілі наслідки подання заяви, при цьому вказує, що при обговоренні умов мирової угоди між сторонами їм були роз'яснені наслідки, які настають при закритті провадження в справі. Крім того, як в судому засіданні, так і в заяві [PERSON] від 23.04.2014 р., де його підпис нотаріально засвідчений, зазначено, що він не має будь-яких претензій до відповідачки [PERSON], підстави подання позову до набувача магазину відсутні. Позов [PERSON] представник просить задовольнити з наведених в ньому підстав. Заслухавши осіб, які беруть участь в справі, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно ст. 60 ЦПК України обов'язки доказування і подання доказів покладені на сторони, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Ч.3 статті 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Городенківського районного суду по справі № 2-83/2010р. від 01.06.2010 р. розірваний шлюб між [PERSON] та [PERSON], який був зареєстрований 09.03.1991 р. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 11.11.2010 р. після реєстрації розірвання шлюбу дружині присвоєне прізвище [PERSON]. Перебуваючи в шлюбі, [PERSON] згідно Договору купівлі-продажу від 31.10.2003 р. придбала нежитлове приміщення магазину площею 59,1 кв. м, розташоване по [ADDRESS] Городенківського району Івано-Франківської області. Оскільки [PERSON] мала борги перед іншими особами, виникла необхідність продати приміщення магазину. Згідно зі ст. 627 ЦК України - відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Домовившись в лютому 2010 р. з покупцем [PERSON] про істотні умови договору купівлі-продажу приміщення магазину [PERSON] в рахунок оплати по договору купівлі-продажу отримала 16000 грн. Після того [PERSON] за свої кошти здійснила ремонт магазину. Свідок [PERSON] суду показала, що вона з 2005 р. працює продавцем підприємця [PERSON], яка в 2010 р. зробила ідеальний ремонт магазину по [ADDRESS], який був у жахливому стані; в цьому приміщенні магазину вона працює з 2010 р. Після припинення спільного проживання з [PERSON], 02.11.2011 р., в присутності [PERSON], сільського голови Виноградської сільської ради, [PERSON] дав розписку про те, що він не має ніяких претензій до своєї колишньої дружини [PERSON] щодо спільного нажитого майна, зазначивши, що частку свого майна він забрав, а іншу частку в розмірі 5000 грн. йому колишня дружина сплатила. Допитаний в якості свідка [PERSON], сільський голова Виноградської сільської ради ствердив, що гроші в сумі 5000 грн. в одній з кімнат сільської ради в його присутності житель с. Хвалибога [PERSON] отримав від [PERSON]; була написана розписка про те, що [PERSON] не має претензій з приводу їх спільного майна до колишньої дружини, в той час [PERSON] проживав з іншою дружиною на ім'я [PERSON]. Коли був оформлений продаж магазину, йому не відомо. Також пояснив, що [PERSON] у своєму магазині торгувала сама, продавців у неї не було. 03.04.2012 року між [PERSON] та [PERSON] в письмовій формі був укладений договір купівлі-продажу нежитлового приміщення магазину по [ADDRESS] Городенківського району Івано-Франківської області площею 59,1 кв. м, що знаходиться на земельній ділянці площею 0,0629 га, кадастровий номер 2621680202020010012. Згідно договору продаж здійснюється за 43368 грн., які покупець повністю сплатив продавцю до підписання договору. Договір нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Городенківського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 546. Допитаний судом як свідок [PERSON] показав про обставини укладення згаданого договору та надав для огляду справу № 0204 т.2, де наявні матеріали, які стосуються укладення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, зареєстрованого в реєстрі за № 546. Стаття 215 ЦК України розмежовує види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом, та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Ст. 203 Цивільного кодексу визначає, що: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч.1), особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2), волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3), правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5), правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч.6). Позивач [PERSON] покликається на те, що без його згоди відповідачка [PERSON] продала майно,спільно нажите подружжям за час шлюбу чим порушила вимоги ст. 369 ЦК України. Згідно з ч.2. ст. 369 ЦК - розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. За ч.4 згаданої статті правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Оскільки [PERSON], укладаючи 03.04.2012 р. з [PERSON] договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, перебувала в розірваному шлюбі з [PERSON], за домовленістю між останнім та [PERSON], вираженій в розписці від 02.11.2011 р., він не мав претензій до своєї колишньої дружини щодо спільного нажитого майна, в заяві [PERSON] з нотаріально засвідченою справжністю підпису від 23.04.2014 р. він зазначає про те, що не має будь-яких претензій до відповідачки [PERSON] і що підстави подання позову щодо договору купівлі-продажу до набувача магазину відсутні, тому суд приходить до висновку, що відсутні підстави для визнання недійсним укладеного правочину з підстав відсутності у співвласника необхідних повноважень. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON], суд виходить з того, що станом на лютий 2010 р. [PERSON] та [PERSON] були подружжям, отже вони були співвласниками нежитлового приміщення магазину по [ADDRESS] Городенківського району. В цьому приміщенні дружина [PERSON] здійснювала підприємницьку діяльність. Згідно домовленості між нею та [PERSON] в лютому 2010 р. приміщення магазину було передане останній, яка сплатила 16000 грн. [PERSON], що стверджено ними в судовому засіданні. Згідно ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. За змістом зазначеної норми для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 - 3 ч. 1 ст. 365 ЦК за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Саме ця умова є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Вказані висновки висловлені в постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 р. у справі № 6-81цс11 та від 02 липня 2014 р. у справі № 6-68цс14 та прийняті за наслідками розгляду заяв про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах і згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів України. Судом встановлено, що [PERSON] не здійснював підприємницьку діяльність в сфері торгівлі, не використовував приміщення магазину для здійснення роздрібної торгівлі, так як підприємницькою діяльністю (торгівлею) займалась його дружина. Задовольняючи позов про припинення права власності [PERSON] на частку нежитлового приміщення магазину по [ADDRESS] суд виходить із того, спільне володіння і користування майном з новим власником є неможливим і що таке припинення (пункт 4 частини першої статті 365 ЦК України) не завдасть істотної шкоди його інтересам, оскільки [PERSON] ніколи не займався підприємницькою діяльністю, не здійснював роздрібну торгівлю, не використовував спірну власність. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до переконання, що слід зобов'язати [PERSON] отримати з депозитного рахунку суду компенсацію вартості 1/ 2 частки в спільному майні - нежитловому приміщенні магазину по [ADDRESS] в розмірі вісім тисяч грн., виходячи з розміру коштів, отриманих колишньою дружиною від [PERSON] Вирішуючи питання про судові витрати, суд враховує клопотання відповідачки/ позивачки [PERSON] про виплату [PERSON] 500 грн. в рахунок компенсації судових витрат. На підставі ст.ст. ст. ст. 16, 203,215,365, 369 ЦК України,

Outcome: approved