Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Волинської обласної дирекції про визнання недійсними та зміни умов договору. Позовні вимоги мотивує тим, що 04.10.2013 року між відповідачем, як кредитором, та ним, як позичальником, було укладено договір про припинення зобов'язань за кредитним договором № 014/1101/82/35908 від 30.05.2007 року. Відповідно до умов даного договору, з дати його укладення припинилися боргові зобов'язання за кредитним договором № 014/1101/82/35908 від 30.05.2007 року в розмірі 403 513,67 грн., а кредитний договір вважається розірваним. Договір про припинення було укладено у зв'язку з погашенням третьою особою - ТОВ «ТРК «Третій регіон» до підписання цього договору зобов'язань, що випливають з кредитного договору. Позивач вказує, що в п. 1 договору про припинення неправильно було розраховано пеню за порушення строків повернення заборгованості за кредитним договором, яка значно перевищує розмір заборгованості. Тому, вважає, що такий розрахунок пені є несправедливим, проведеним всупереч вимогам діючого законодавства, оскільки даним пунктом встановлено вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) за невиконання зобов'язань по кредитному договору. Вважає, що встановлення пені в розмірі, яка 2,29 рази перевищує розмір заборгованості по кредитному договору, є несправедливим та суперечить принципам розумності та добросовісності, та є наслідком дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки дана умова договору встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання зобов'язань за спірним договором. Просить суд визнати недійсною умову п. 1 договору про припинення зобов'язань за кредитним договором № 014/1101/82/35908 від 30.05.2007 року, що був укладений 04.10.2013 року, в частині визначення розміру непогашеної позичальником заборгованості в розмірі 403 513,67 грн., пені за порушення строків розрахунків в розмірі 280 885,05 грн. та змінити умови п. 1 договору про припинення зобов'язань за кредитним договором № 014/1101/82/35908 від 30.05.2007 року, що був укладений 04.10.2013 року, встановивши розмір непогашеної позичальником заборгованості в розмірі 183 942,93 грн., а пеню за порушення строків розрахунків в розмірі 61 314,31 грн. В судове засідання позивач [PERSON] подав заяву про розгляд справи без його участі за наявними матеріалами справи та просив позов задовольнити. В судове засідання представник відповідача Марченко І.І. подала заяву про розгляд справи без її участі за наявними матеріалами справи. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності осіб, які не з'явились за наявними матеріалами справи. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 04.10.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» в особі Волинської обласної дирекції, як кредитором, та [PERSON], як позичальником, було укладено договір про припинення зобов'язань за кредитним договором № 014/1101/82/35908 від 30.05.2007 року. Відповідно до умов даного договору, з дати його укладення припинилися боргові зобов'язання за кредитним договором № 014/1101/82/35908 від 30.05.2007 року в розмірі 403 513,67 грн., а кредитний договір вважається розірваним. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків. Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Відповідно до п. 5 ч. З ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Пунктом 1 Договору про припинення визначено, що розмір непогашеної позичальником заборгованості за Кредитним договором складає 403 513,67 грн., в тому числі: основна сума боргу кредиту - 36 588,90 грн.; проценти нараховані за користування кредитом - 86 039,72 грн.; розрахована пеня за порушення строків повернення заборгованості за Кредитним договором - 280 885,05 грн. Отже, пункт 1 Договору про припинення встановлено пеню за порушення строків повернення заборгованості в розмірі, що більш як в 2,29 рази перевищує розмір самої заборгованості (сума заборгованості по кредиту = основна сума боргу + проценти за користування кредитом = 36 588,90 + 86 039,72 = 122 628,62 грн.; пеня за порушення строків розрахунків за кредитом/суму заборгованості по кредиту = 280 885,05/122 628,62 = 2,29 рази). Таким чином, на підставі наведеного, суд приходить до висновку, що положення Договору про припинення, яке містить умови про розмір пені за порушення строків повернення заборгованості є несправедливим, а тому, це є підставою для визнання такого положення недійсним. Враховуючи ту обставину, що встановлення пені у розмірі, яка в 2,29 рази перевищує розмір заборгованості по Кредитному договору, суд приходить до висновку, що розмір пені слід встановити 50% від суми заборгованості, що складає 61 314,31 грн. (сума заборгованості по кредиту 122 628,62 х 50% = 61 314,31 грн.). Отже, на дату укладення договору про припинення розмір непогашеної заборгованості становитиме 183 942,93 грн. (36 588,90 + 86 039,72 + 61 314,31). На стягненні судових витрат позивач не наполягає.

Outcome: approved