Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом в якому просить стягнути з ДП морський торговельний порт «Чорноморськ» на користь [PERSON] невиплачену заробітну плату починаючи з 03.07.2014р. по 07.05.2015р. в розмірі 7912,62 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Рішенням апеляційного суду Одеської області від 04.02.2016 р. наказ директора ДП «ІМТП» №322-0 від 03.07.2014р. в частині його постійного переміщення старшим майстром житлово-експлуатаційного сектору Служби побуту з оплатою за штатним розкладом та з 32-х годинним робочим тижнем визнано незаконним та скасовано. 28.04.2015р. наказом директора ДП МТП «Чорноморськ» №245-О, він був поновлений в правах з поверненням повної тарифної ставки, з 40-ка годинним робочим тижнем, з оплатою за штатним розписом, але без нарахування частини заробітної плати якої він був позбавлений в результаті незаконного зменшення відповідачем робочого тижня на один день. Позивач звертався до відповідача з відповідною заявою про проведення в добровільному порядку перерахунку та доплату заробітної плати яка була йому зменшена у звязку з незаконними діями відповідача, але відповідач відмовив у перерахунку, що стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов. Представник відповідача проти вимог позову заперечувала з підстав, викладених в письмових запереченнях (а.с.20-22). Представник третьої особи підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та перевіривши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працює в ДП «МТП «Чорноморськ» (в минулому ДП «Іллічівський морський торговий порт) на посаді старшого майстра житлово-експлуатаційного сектору Служби побуту. Директором ДП «Іллічівський морський торговельний порт» 09.02.2014 р. було видано наказ №110 «Про зміни в організації виробництва і праці служби побуту». Вказаним наказом з 01.06.2014р. було ліквідовано структурний підрозділ «Служба побуту» та створено структурний підрозділ «Відділ побуту», а вивільнення працівників, робочі місця яких підлягають скороченню здійснювалося у відповідності до ст. 49-2 КЗПП України. Після цього, директором ДП «Іллічівський морський торговельний порт» було видано наказ №322-0 від 03.07.2014р., згідно якого [PERSON] було примусово переведено на неповний робочий час з 32 годинним робочим тижнем, що призвело до не правомірного зменшення заробітної плати. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 04.02.2016 р. (справа №501/4826/14-ц), наказ директора ДП «ІМТП» №322-0 від 03.07.2014р. в частині постійного переміщення [PERSON] старшим майстром житлово-експлуатаційного сектору Служби побуту з оплатою за штатним розкладом та з 32-х годинним робочим тижнем визнано незаконним та скасовано (а.с.4-5). 28.04.2015р. наказом директора ДП «ІМТП» за №245-О, позивач був поновлений в правах з поверненням повної тарифної ставки, з 40-ка годинним робочим тижнем, з оплатою за штатним розписом (а.с.26), але без нарахування частини заробітної плати якої позивач був позбавлений в результаті незаконного зменшення відповідачем робочого тижня. Позивач звертався до відповідача з відповідною заявою про проведення в добровільному порядку перерахунку та доплату заробітної плати яка була йому зменшена у звязку з незаконними діями відповідача, але в задоволені його заяви відповідачем було відмовлено (а.с.6). Згідно з ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч.1 ст.21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно з ст.22 Закону України «Про оплату праці» та ч.4 ст.97 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Запроваджуючи в дію наказ №322-0 від 03.07.2014р. та зменшуючи робочий тиждень позивача на один робочий день, відповідач в порушення законодавства про оплату праці, в односторонньому порядку допустив погіршення умов оплати праці які були обумовлені умовами трудового договору та неправомірно позбавив позивача частини заробітної плати. Згідно з п.3 ч.1 ст.38 Закону України «Про профспілки їх права та гарантії діяльності», виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі або організації разом з роботодавцем вирішує питання оплати праці працівників підприємства, форм і систем оплати праці, розцінок, тарифних сіток, схем посадових окладів, умов запровадження та розмірів надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних виплат. Відповідач, в односторонньому порядку погіршуючи умови оплати праці, не вирішував та не узгоджував ці зміни з профспілкою членом якої є позивач, що ще раз підтверджує факт неправомірності дій відповідача та порушення ним законодавства про оплату праці. Відповідно до ст.238 КЗпП України, при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком. За період з 03.07.2014р. по 28.04.2015р. в ДП «ІМТП» (нині ДП «МТП «Чорноморськ»), часова ставка позивача складала 27,64 грн. Заробітна плата за один робочий день складає 27,64 х 8 = 221,12 грн. З урахуванням наданої довідки централізованої бухгалтерії Порту (а.с.27) сума загальної невиплаченої заробітної плати [PERSON] складає 7800,73 грн. Таким чином, у звязку з неправомірною зміною відповідачем умов оплати праці, невиплачена позивачеві заробітна плата становить 7800,73 грн. Таким чином, враховуючи обов'язок відповідача виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, суд вважає вимоги позивача правомірними та основаними на законі, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: partial