Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення 66446,46 грн. боргу за договором позики від 24.09.2018р. та 908грн. судового збору. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 24.09.2018р. він позичив відповідачу 56120грн., про що уклали нотаріально завірений договір. Згідно даного договору відповідач зобов`язався повернути борг до 24.09.2019р. Однак у встановлений термін борг повернуто не було, на неодноразові прохання повернути борг відповідач не реагує, ухиляється від мирного вирішення спору. Оскільки на даний час сума боргу не повернута відповідачем, тому позивач змушений звернутись до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, дав пояснення аналогічні заявленому позову та просить стягнути з відповідача боргу за договором позики з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків за час прострочення суми виплати. В судовому засіданні відповідач [PERSON] проти позову заперечив, пояснив що повернув 500 доларів США та перереєстрував на позивача рушниці, а тому боргу немає. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він бачив як позивач брав у відповідача ручницю, але по якій причині йому не відомо. З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості У відповідності до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст.ст.526,530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У відповідності до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Судом встановлено, що згідно договору позики посвідченого 24.09.2018р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу слідує, що [PERSON] позичив [PERSON] 56120 грн., що еквівалентно 2000 доларів США. [PERSON] зобов`язався повернути позику в строк до 24.09.2019р. У встановлений договором строк відповідач не повернув позивачу гроші. На день пред`явлення позову і на час ухвалення судом рішення відповідач обов`язок щодо повернення коштів за договором позики не виконав. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно п.8 Договору позики від 24.09.2018р. слідує, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Таким чином, сума інфляційних збитків за весь час прострочення становить 6986,94грн., три відсотки річних за весь час прострочення становить 3339,52грн. Загальна сума боргу становить 66446,46грн. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов підставний, підлягає задоволенню. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у сумі 908 грн. 00 к.

Outcome: approved