Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - заявник) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою, відповідно до якої просила встановити факт смерті [PERSON], який помер [INFO] в м. Кіровськ Луганської області, заінтересована особа - Відділ реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в м. Києві (далі по тексту - заінтересована особа). Заява обґрунтована тим, що [INFO] на території зони проведення антитерористичної операції в м. Кіровськ помер бать заявника - [PERSON]. Заявник звернувся до заінтересованої особи з метою отримання Свідоцтва про смерть, разом з тим Заявнику було відмовлено. У зв'язку з вище викладеним Заявник звернувся до суду із вказаною заявою. Встановлення вказаного факту потрібно заявнику з метою отримання Свідоцтва про смерть. У судовому засіданні заявник вимоги підтримала, просила заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав письмові пояснення, відповідно до яких зазначив, що заперечень з боку заінтересованої особи до вимог заявника немає, справу просив розглядати за його відсутності. Суд, заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що заявник, [PERSON] є рідною донькою [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження, виданого 07.09.1962, актовий запис № 669 (а.с. 5). 14.04.1990 заявник уклала шлюб та змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]», що підтверджується Свідоцтвом про одруження, виданого 14.04.1990 (а.с. 6). Згідно паспорта громадянина України, серія та № [NUMBER], виданого 26 травня 1998 року Кіровським МВ УМВС України в Луганській області, [PERSON] народився [INFO] в селі Прутівка Довбишського району Житомирської області. Згідно відміток у паспорті щодо місця проживання, останній був зареєстрований в [ADDRESS] (а.с. 12). Відповідно до Довідки від 17.11.2014 №3010002195, [PERSON] було взято на облік, як особу, переміщену з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО. Зокрема, з вказаної Довідки вбачається, що [PERSON] постійно проживав за адресою: [ADDRESS] та перемістився в [ADDRESS] (а.с. 14). Заявник в судовому засіданні пояснила, що батько помер [INFO] в місті Кіровськ Луганської області. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є подругою [PERSON] вже майже 20 років, вони проживають в одному будинку, спілкуються. Батько заявника також проживав разом із заявницею, вони спілкувались із свекром свідка. Останній раз свідок бачила батька заявника у вересні. Потім заявник повідомила, що батько поїхав на лікування до м. Кірова, оскільки там саме там знаходяться лікарі, які спостерігали за його станом здоров'я. Пізніше свідок дізналась від заявника, що батько останньої помер. Відповідно до листа від 01.12.2017 № 13077/16.12-73, Шевченківським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON], який помер [INFO], оскільки заявником для підтвердження факту смерті її батька пред'явлено неналежної форми документ, який виданий на території, на якій органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234, ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом вони породжують юридичні наслідки. Пунктом 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 256 ЦПК України). Відповідно до положень ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Зокрема, додатком 1 до вищезазначеного розпорядження таким населеним пунктом визначено м. Кіровськ. Згідно положень Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 № 52/5 у зв'язку з неможливістю виконувати повноваження відділами державної реєстрації актів цивільного стану Автономної Республіки Крим, міста Севастополя та на тимчасово окупованих територіях, та території проведення АТО, проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення, анулювання здійснюються відділами державної реєстрації актів цивільного стану за межами цієї території за місцем звернення заявника. Пунктом 1 розділу 5 зазначених вище Правил визначені підстави для державної реєстрації смерті, однією з підстав є рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Стаття 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина. Частинами 2, 3, 4 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Відповідно до роз'яснень, викладених у листі Верховного Суду України від 01 січня 2012 року, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - встановлення факту не пов'язується з подальшим вирішенням спору про право; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Отже, судом встановлено, що встановлення факту смерті має для заявника юридичне значення, оскільки безпосередньо породжує юридичні наслідки, зокрема, надасть можливість здійснити державну реєстрацію смерті його дружини та отримати відповідне свідоцтво про смерть, а також в подальшому прийняти спадщину після померлої дружини, встановлення вказаного факту в позасудовому порядку за вищевказаних обставин неможливе. Враховуючи все вище викладене, а також досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Згідно положень ч. 4 ст. 257-1 ЦКП України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved