Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

[PERSON] , звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , з позовом в якому просив визнати недійсним правочин від 25 червня 2014 року, укладений між [PERSON] , та [PERSON] , за змістом, якого позивачем було передано відповідачу 100000 (сто тисяч) гривень, як передоплату за комбайн Нью-Холанд та застосувати наслідки недійсності правочину укладеного між [PERSON] , та [PERSON] . В обгрунтування позовних вимог позивач [PERSON] , зазначив, що 25 червня 2014 року між ним та [PERSON] , був укладений правочин за змістом, якого позивачем було передано відповідачу 100000 (сто тисяч) гривень, як передоплату за комбайн Нью-Холанд. Укладання вищезазначеного правочину підтверджується розпискою. Оригінал розписки позивач надав суду. З часу укладання, даного правочину між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини. Але договір купівлі-продажу комбайну так і не був укладений, незважаючи на звернення позивача до відповідача. Так 25.05.2017 року, [PERSON] , звернувся до [PERSON] , з листом, в якому пропонував з метою, укладання договору купівлі-продажу комбайну Нью-Холанд у строк до 7 червня 2017 року надати йому проект договору визначивши у ньому зокрема (договорну ціну (вартість комбайну), строки дії договору, порядок розрахунків за договором, предмет договору (марку комбайну, рік випуску, його стан, інші істотні умови, які є істотними згідно з нормами діючого законодавства), а у випадку втрати інтересу до договору повернути передоплату. Позивач вважає, що правочин від 25 червня 2014 року, укладений між ним та [PERSON] , за яким було передано відповідачу 100000 (сто тисяч) гривень, як передоплату за комбайн Нью-Холанд, є таким, що не відповідає вимогам законодавства України, зокрема частині 1 ст. 203 ЦК України, і може бути визнаний судом недійсним та просить застосувати наслідки недійсності правочину. Позивач [PERSON] , в судове засідання не зявився, доручив представляти його інтереси своєму представнику - адвокату Гнатченко П.М. Представник [PERSON] , у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити, з підстав. на які посилається у позовній заяві. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, доручив представляти його інтереси в судовому засіданні своєму представнику - адвокату Гулієву І.М . Предстаник відповідача [PERSON] , в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити в повному обсязі, з підстав зазначених у відзиві поданому 18.01.2019, в якому вказано, що зазначений комбайн не міг бути предметом правочину, оскільки ніколи не перебував у власності відповідача, та крім того, вказував на те, що розписка не містить умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що 25 червня 2014 року [PERSON] передав [PERSON] , 100000 (сто тисяч) гривень, як передоплату за комбайн Нью-Холанд. Вказаний факт не зважаючи не заперечення у відзиві на позовну заяву, підтверджений поясненнями представника відповідача [PERSON] , який у судовому засіданні 12.06.2019 надав пояснення про те, що за повідомленням відповідача [PERSON] , він дійсно отримував грошові кошти в розмірі 100 000 грн., як предоплату за комбайн Нью-Холанд, однак оскільки він не зміг виконати договірних зобов`язань, приблизно через рік він повернув отриманні кошти позивачу. Підтверджень повернення вказаних коштів він не має, оскільки розписка про повернення коштів не складалась. Таким чином , суд приходить до висновку, що в судовому засіданні встановленні істотні умови правочину, а саме, що грошові кошти у розмірі 100 000 грн., [PERSON] , отримав саме від позивача [PERSON] , як предоплату за комбайн Нью-Холнад. Також у зв`язку з встановленими обставинами, суд зазначає про кретичне ставлення до письмових пояснень представника відповідача від 03.07.2019, оскільки вони протилежні поясненням наданими представником у судовому засіданні 12.06.2019. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч. 3 ст. 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Укладання вищезазначеного правочину підтверджується розпискою. Оригінал розписки позивач надав суду. Але договір купівлі-продажу комбайну так і не був укладений, незважаючи на звернення позивача до відповідача. 25.05.2017 року, позивач звернувся до відповідача з листом, в якому пропонував з метою, укладання договору купівлі-продажу комбайну Нью-Холанд, у строк до 7 червня 2017 року, надати йому проект договору визначивши у ньому зокрема (договірну ціну (вартість комбайну), строки дії договору, порядок розрахунків за договором, предмет договору (марку комбайну, рік випуску, його стан, інші істотні умови, які є істотними згідно з нормами діючого законодавства), а у випадку втрати інтересу до договору повернути передоплату. (а.с. 9-10) Жодної відповіді на свій лист позивач не отримав. Тобто, позивач звертаючись з вищевказаним листом до відповідача, намагався укласти договір купівлі-продажу комбайну або повернути передані ним кошти. Тож між сторонами так і не був укладений договір купівлі-продажу комбайну, оскільки сторони не дійшли згоди про вартість комбайну, строки дії договору, порядок розрахунків за договором, про марку комбайну, рік випуску, його стан, інші істотні умови, які є істотними згідно з нормами діючого законодавства. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин, оформлений розпискою від 25.06.2014 року, між позивачем і відповідачем не є ні попереднім договором, ні договором позики в розумінні приписів ст. ст. 635, 1046, 1047 ЦК України. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Однак правочин, оформлений розпискою від 25.06.2014 року між позивачем і відповідачем, не відповідає вимогам глави 54 ЦК України, в аспекті визначення предмету договору купівлі-продажу, обов`язків сторін, строків виконання зобов`язань, якості товару, гарантій якості товару, комплектності товару, ціни товару, строків оплати товару. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України). Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним. За таких обставин суд дійшов висновку, що правочин, оформлений розпискою від 25.06.2014 року між позивачем і відповідачем є недійсним Частиною 1 статті 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 6 листопада 2009 року, реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення. В Узагальненнях Верховного суду України від 24.11.2008 року «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що визнані недійсними правочини не створюють для сторін тих прав і обов`язків, які вони мають встановлювати, а породжують наслідки, передбачені законом. І хоча реституція не передбачена у ст. 16 ЦК як один із способів захисту, проте норма ч. 1 ст. 216 ЦК є імперативною і суд має забезпечити зазначені в ній правові наслідки. Реституцію цілком можна вважати окремим способом захисту цивільних прав, які порушуються у зв`язку з недійсністю правочину, оскільки у ст. 16 ЦК немає вичерпного переліку способів захисту цивільних прав.

Outcome: approved