Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, у якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис за №6688 від 20.12.2016 року вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] На обгрунтування вимог у позові зазначив, що 24.12.2003 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі по тексту Банк) було укладено кредитний договір на суму 1630 грн., який повністю погашений ще 23.09.2004 року, про що мається відповідна відмітка на договорі. Проте, 23.05.2017 року із повідомлення державного виконавця Конотопського ВДВС МРУЮ ГТУЮ у Сумській області, стало відомо, що відкрито виконавче провадження про стягнення з позивача на користь Банка боргу в сумі 12460,28 грн. на підставі виконавчого напису №6688 від 20.12.2016 року вчиненого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] Не погоджуючись з цим [PERSON], з посиланням на норми ст.ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат», просить визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки крім повного погашення заборгованості по кредитному договору, вже минуло більше трьох років з дня права вимоги. [PERSON] подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не з»явився третій раз, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.54), поважність причин неявки не сповістив, заяви про відкладення розгляду справи не надходило. Третя особа: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] просить розглядати справу за його відсутності (а.с.23). На вимогу суду надіслав документи, на підставі яких було вчинено виконавчий напис. Суд, дослідивши представлені докази, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи із такого. Судом встановлено, що 24.12.2003 року між [PERSON] та Банком було укладено кредитний договір SUK0R000430162 (далі по тексту Договір) за умовами якого Банк надав позивачу кредит у розмірі 1630 грн. (а.с.12-14, 28-29). На представленій позивачем копії договору, оргінал якого попередньо був оглянутий судом, стоїть відмітка про повне погашення боргу 23.09.2004 року зі штампом Сумської філії 21 КБ «ПРИВАБАНК» (а.с.12, 48-49). Крім того, на підтвердження виконання умов договору і відсутності заборгованості [PERSON] надав квитанції (а.с.5-8). Проте, із представлених приватним нотаріусом [PERSON] документів, на підставі яких вчинявся виконавчий напис №6688 від 20.12.2016 року про стягнення з [PERSON] на користь Банка 12460,28 грн., який є предметом судової перевірки, вбачається наявність заборгованості (а.с.24-41). 23.05.2017 року державним виконавцем Конотопського ВДВС МРУЮ ГТУЮ в Сумській області Внучковою А.А. відкрито виконавче провадження з виконання зазначеного виконавчого напису нотаріуса (а.с. 19). Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», Інтрукцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5. Відповідно до п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. За приписом ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Пунктом 2 ст.284 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року №20/5 визначено, що заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. За положенням ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.п. 3.1, 3.2, 3.5, п.3 Глави 16 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів. Згідно з п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. №1172, для одержання виконавчого напису по нотаріально посвідченим угодам, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. За положенням п.2 вищезазначеного Переліку для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими допущено прострочення платежів, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Проте, із представлених нотаріусом документів до заяви про вчинення виконавчого напису не долучена засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгулу цивільних і кримінальних справ роз'яснено, що однією з об'єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред'явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з'ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Слід пам'ятати, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а перевіряє безспірність заборгованості в контексті наявності документів з урахуванням положень Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Розрахунок банку не є документом, який підтверджує безспірність вимог банку. Належними доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, могли бути первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України від 16 липня 1999 року «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Матеріали справи свідчать, що Банком на ім'я позивача було направлено вимогу про усунення порушень (а.с.27). Даною вимогою банк повідомив позивача, що станом на 29.09.2016 року у нього утворилася заборгованість, з урахуванням тіла кредиту 173,18 грн., відсотків 2280,26 грн. та пені і комісії - 10006,84 грн., а всього 12460,28 грн. (а.с.27). 12.12.2016 року Банк звернувся до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису та надав розрахунок, в якому зазначено, що станом на 29.09.2016 року сума заборгованості складає 12460,28 грн., при цьому зовсім не відображені платежі здійснені позивачем на погашення позики (а.с.26). Виконавчий напис приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] вчинений на суму 12460,28 грн. та вказано, що дана заборгованість утворилася за період з 24.12.2003 року по 29.09.2016 року (а.с.24). Разом з тим, позивач надав суду докази про належне виконання своїх зобов»язань по Договору і погашення суми кредиту, про що зроблена відмітка предстаником Банка на примірнику Договору позивача (а.с.5-8,12). Отже, заборгованість, яка банком була запропонована погасити позивачу не є безспірною. Крім того, як встановлено судом, здійснюючи виконавчий напис приватний нотаріус не отримав ні від відповідача, ні від позивача первинних бухгалтерських документів про видачу кредиту і здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позичальника перед банком, а також суми нарахованих процентів за користування кредитом, зазначені у виконавчому написі, є безспірними. Здійснений працівником Банку розрахунок заборгованості за кредитним договором є лише відображенням одностороннього арифметичного розрахунку стягувача. Незважаючи на це, всупереч вимогам ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» приватний нотаріус вважав розрахунок заборгованості, здійснений Банком, документом, який підтверджує безспірність заборгованості позичальника. Вказане свідчить про наявність спору та обставин, які перешкоджали вчиненню виконавчого напису, відповідно до вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Також слід зазначити, що в тексті виконавчого напису вказано про стягнення заборгованості за період з 24.12.2003 року по 29.09.2016 року, тобто майже за 13 років. Відповідно до п. 3.1 Порядку вчинення нотаріальних дій, нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Згідно правової позиції ВСУ у справі №6-154цс15 - у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. В той же час, як встановлено судом виконавчий напис вчинено за договором, за яким стягнуто заборгованість що утворилася за період понад три роки, що свідчить про порушення Порядку вчинення нотаріальних дій, оскільки відповідачем пропущений строк, на протязі якого він міг звернутися із заявою про вчинення оскаржуваного виконавчого напису. За положенням ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказів, які б спростовували позов відповідач не надав, хоча судом пропонувалось це зробити. З урахуванням наведених обставин, суд вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням діючого законодавства, а тому вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 640 грн.

Outcome: approved