Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області з дійсним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що у 2012 році він підтримував близькі стосунки з [PERSON]. 17.04.2013 року [PERSON] народила доньку [PERSON], вказуючи на те, що вона є їх спільною дитиною. Враховуючи, що [PERSON] на момент народження доньки перебувала у шлюбі з [PERSON], саме він у свідоцтві про народження дитини був зазначений батьком. 17.04.2015 року [PERSON] отримав висновок генетичного дослідження, який підтвердив те, що він є біологічним батьком [PERSON]. Посилаючись на вказані обставини просив суд визнати його біологічним батьком дитини [PERSON]. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили задовольнити. Позивач зазначив, що він припускав, що [PERSON] є його донькою, піклувався про неї, приймав участь у її лікуванні, однак достеменно впевнився у тому, що є батьком [PERSON] лише в квітні 2015 року, отримавши висновок генетичного дослідження. Відповідач та його представник заперечували проти задоволення позову. Зазначили, що батьком [PERSON] є [PERSON]. У нього та [PERSON] міцна родина, вони виховують та піклуються про їх спільну доньку. Представник відповідача звертала увагу суду на те, що позивач пропустив строк позовної давності, оскільки в судовому засіданні він стверджував, що від народження [PERSON] здогадувався, що вона є його донькою. Третя особа, [PERSON], в судове засідання повторно не зявилась, про причини неявки суд не повідомляла. Відповідач, [PERSON], який є її чоловіком, повідомив суд, що [PERSON] відомо про судове засідання. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, приходить до таких висновків. 17.04.2013 року у м.Львові, Львівської області, народилась [PERSON]. Реєстрація її народження була проведена Автозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області 15.05.2013 року. Батьками [PERSON], відповідно до свідоцтва про народження серії І-КЕ №180365, зазначені [PERSON] та [PERSON], які на момент народження дитини перебували в зареєстрованому шлюбі. [PERSON] заперечує факт батьківства [PERSON], посилаючись на те, що саме він є біологічним батьком [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст. 129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. В судовому засіданні встановлено факт знайомства [PERSON] та [PERSON]. Також сторонами не заперечувався той факт, що [PERSON] неодноразово приходив до помешкання [PERSON] для спілкування з [PERSON] і [PERSON] дозволяла останньому брати доньку на прогулянки. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. На підтвердження своїх позовних вимог позивач надав суду висновок спеціаліста №143 від 10.04.2015 року, відповідно до якого вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON], [INFO], і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних звязків, за результатами даного дослідження складає не менше 99,9999%. Судом приймає до уваги ту обставину, що для проведення дослідження [PERSON] разом з донькою, [PERSON], їздили до м.Дніпропетровська, що свідчить про її зацікавленість у встановленні експертним шляхом біологічного батьківства її доньки. Наданий позивачем висновок спеціаліста суд вважає належним доказом, підтверджуючим факт того, що він є біологічним батьком [PERSON] і зауважує, що він не був спростований відповідачем. Суд наголошує на тому, що відповідачу було розяснено його право заявити клопотання про призначення по справі судово-генетичної експертизи, однак відповідач та його представник відмовились заявити таке клопотання посилаючись на відсутність підстав для призначення такої експертизи. Звертаючись з позовом про визнання батьківства [PERSON] наполягає на тому, що лише після отримання висновку генетичного дослідження в квітні 2015 року він упевнився в тому, що є батьком [PERSON], після чого в межах строку позовної давності звернувся до суду. Згідно ч.2 ст.129 СК України, до вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Враховуючи те, що документальне підтвердження свого батьківства, а саме висновок спеціаліста №143 від 10.04.2015 року, позивач отримав після 14.04.2015 року, про що свідчить супроводжувальний лист КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи»(а.с.11), суд приходить до висновку, що саме з цього часу розпочався перебіг позовної давності. Оскільки з позовом про визнання батьківства [PERSON] звернувся 12.04.2016 року, суд приходить до висновку, що останній не пропустив визначений законом строк звернення до суду за захистом своїх прав. Таким чином, проаналізувавши і співставивши доводи сторін та надані суду докази у їх системному зв'язку, суд приходить до висновку, що факт того, що [PERSON] є біологічним батьком [PERSON], [INFO], знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору у розмірі 551,20 грн..

Outcome: approved