Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що йому на праві приватної власності належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Попередніми власниками вищевказаної квартири були відповідачі [PERSON] (1/4 частка), [PERSON] (1/4 частка) та [PERSON] (1/2 частка). Продавцем квартири за договором купівлі - продажу був [PERSON], який діяв від свого імені та від імені відповідачів. На момент укладення договору купівлі продажу квартири у ній були зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON], які згідно умов договору (абз. 2 п. 6) зобовязані були знятися з реєстрації місця проживання за адресою: [INFO], у строк до 13.11.2017 року. Відповідачі зобовязання щодо зняття з реєстрації місця проживання у вищевказаній квартирі не виконали і на даний час зареєстровані у цій квартирі. На підставі вищенаведеного, позивач просив суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS], оскільки реєстрація сторонніх осіб у належній позивачу квартирі порушує його права як власника квартири на володіння, користування та розпорядження своїм майном, зокрема, є перешкодою для оформлення субсидії для оплати комунальних послуг. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутністі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, проти вирішення справи при заочному розгляді не заперечував (а.с. 24). Відповідачі - [PERSON], [PERSON] відзиви на позовну заяву не подали, у судове засідання не з`явились, про причину неявки суд не повідомили, хоча були належним чином сповіщені про дату, час та місце судового засідання шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України (https://na.lg.court.gov.ua/sud1218/inshe/adv/477162/ ; а.с.23). Відповідно до\~ст.\~280\~ЦПК України\~суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов: відповідач\~належним чином\~повідомлений про\~дату,\~час і\~місце судового\~засідання; відповідач\~не зявився\~в судове\~засідання без\~поважних причин\~або без\~повідомлення причин; відповідач\~не подав\~відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Положеннями ст. ст. 319 ЦК України, 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 383 ЦК України, будинок використовується власником для власного проживання та проживання членів його сімї. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі продажу квартири від 03.11.2017 року, посвідченого 03.11.2017 року приватним нотаріусом Новоайдарського районного нотаріального округу Луганської області [PERSON], реєстровий № 687 (а.с.4-6). Попередніми власниками вищевказаної квартири були відповідачі [PERSON] (1/4 частка), [PERSON] (1/4 частка) та [PERSON] (1/2 частка). Продавцем квартири за договором купівлі продажу був [PERSON], який діяв від свого імені та від імені відповідачів. На момент укладення договору купівлі продажу квартири у ній були зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON], які згідно умов договору (абз. 2 п. 6) зобовязані були знятися з реєстрації місця проживання за адресою: [INFO], у строк до 13.11.2017 року (а.с.4-6). Відповідачі зобовязання щодо зняття з реєстрації місця проживання у вищевказаній квартирі не виконали і на даний час зареєстровані у цій квартирі, що підтверджується довідкою № 1327, виданою 28.03.2018 року ЖКГ КП «Жилбудсервіс» (а.с.7). Незважаючи на реєстрацію місця проживання, [PERSON] та [PERSON] у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], фактично не проживають з 30.05.2015 року, що підтверджується актами про фактичне непроживання від 27.03.2018 року (а.с.8, 9). Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до п. 1 ст.\~8\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції. Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.). Статтею 41\~Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.\~15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.\~317\~ЦК України власникові належить право володіти, користуватися та розпоряджатися своїх майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України). Відповідно до ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.\~\~\~ Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.\~\~\~\~\~\~\~ \~Частинами 2, 3 ст.\~386\~ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом достовірно встановлено, що відповідачі не користуються житлом за місцем реєстрації з 30.05.2015 року, не є членами родини позивача, що дає суду законні підстави для задоволення позову та визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. На підставі ст. ст. 319, 355, 369, 383 ЦК України, ст. ст. 71, 150 ЖК України,

Outcome: approved