Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

[PERSON] ,\~діючи в\~інтересах неповнолітньої\~ [PERSON] ,\~зазначивши заінтересованими\~особами:\~ [PERSON] ,\~службу у\~справах дітей\~Саксаганської районної\~у місті\~ради,\~Саксаганський ВП\~КВП ГУНП\~в Дніпропетровській\~області звернулася\~до суду\~з заявою\~ про\~видачу обмежувального\~припису,\~в якому\~первісно просила: усунути перешкоди у користуванні майном, що є особистою приватною власністю постраждалої дитини [PERSON] , а саме її речей (теплого одягу), які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , шляхом зобов`язання [PERSON] надати доступ до квартири з метою забрати особисті речі неповнолітньої дитини; обмежити спілкування з постраждалою дитиною [PERSON] ; заборону наближатися на відстань 50 метрів до постраждалої дитини [PERSON] до місця її перебування за адресою: [ADDRESS] ; заборонити вести листування, телефонні переговори з постраждалою дитиною [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб. В обґрунтування заяви зазначила наступне. [PERSON] , [INFO] є її, заявниці, молодшою рідною сестрою. У них спільна мати [PERSON] . Вона, заявниця, фізично проживає та працює у м. Львові, однак з 14 вересня 2020 року проживає разом із сестрою у Кривому Розі, оскільки сестра, не витримавши знущань з боку матері, вчинення нею систематичного домашнього насильства, залишила самостійно квартиру, в якій вона проживала разом з матір`ю та звернулась про допомогу до служби у справах дітей Саксаганської районної у місті ради та Саксаганського відділення поліції Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області. Наразі триває розгляд її заяв та повідомлень з приводу вчинення матір`ю домашнього насильства, а так само невиконання нею батьківських обов`язків. Вважає, що на даний час є необхідність у винесенні судом обмежувального припису стосовно [PERSON] та застосування до неї заходів тимчасового обмеження її прав, що відповідає інтересам неповнолітньої дитини, оскільки мати вчинювала щодо сестри систематичне домашнє насильство. Зазначає, що психологічне насильство полягає у здійсненні постійного психологічного тиску на сестру, криках, словесних образах, приниженні сестри, обмеженні її волевиявлення, вимаганні, щоб сестра постійно просила грошові кошти у неї, заявниці, погрозах віддати сестру до дитячого будинку, якщо вона відмовиться йти разом з матір`ю в монастир, погрозах відлупити сестру, висловлювання в адресу сестри нецензурними словами, погрозах та залякуванні відмовою від дитини. При цьому мати погрожує, що віддасть сестру до інтернату, реабілітаційного центру, дитячої кімнати у поліції, мати забороняє сестрі спілкуватися з найближчими родичами, повідомляти родичам та третім особам про дії матері щодо домашнього насильства та просити захисту. Також, мати забороняє сестрі кричати, коли виникає небезпека щодо неї (мати збирається відлучити дитину). Вказує, що мати нехтує особистим простором сестри, при цьому змушує сестру спати з нею в одному ліжку, в цей час нехтує потребами дитини відпочивати в належних умовах: лишає ввімкненим світло, голосно слухає або переглядає відео-контент, голосно розмовляє по телефону, перебуваючи поруч з сестрою в одному ліжку, будить сестру серед ночі та вчинює психологічне насильство серед ночі, коли сестра затиснута у просторі. Вказує, що фізичне насильство полягає в постійному нанесенні ляпасів і ударів по тілу дитини (зокрема по рукам та ногам). Мав місце випадок, коли мати вдарила сестру у живіт, незаконному позбавлення волі, часто мати забороняла сестрі виходити з квартири і закривала. Вказує, що економічне насильство полягає в ненаданні належного догляду та піклування. Квартира, в якій проживали мати з сестрою, знаходиться в антисанітарних умовах, в якій не забезпечені належні умови для фізичного та духовного розвитку дитини. Зазначає, що вчинення вищезазначеного домашнього насильства з боку [PERSON] по відношенню до сестри, підтверджується записами на мобільний телефон, який робила сестра. Вказує, що слова сестри підтверджується інформацією щодо проведення опитування останньої, яке проводилось фахівцями Криворізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді: ФСР [PERSON] , практичними психологами [PERSON] та [PERSON] . За результатами опитування був наданий наступний висновок: «Вивчаючи матеріали психодіагностичного обстеження, коментарі, спостерігаючи за поведінкою та емоційним станом неповнолітньої [PERSON] встановлено наступне. Дівчинка продемонструвала страх перед появою материнського об`єкту та повернення її до матері. Така поведінка дівчинки може свідчити про наявність психологічного насильства з боку їх біологічної матері. Можна припустити, що на фоні постійних конфліктів в родині, у неповнолітньої [PERSON] простежується порушення психоемоційного стану, яке проявляється у вигляді підвищеного рівня тривожності, хвилювань, страхів, які обумовлені наслідками складних взаємостосунків між матір`ю та її доньками, можливого домашнього насильства. Також слід зазначити, що на фоні даних обставин у Емілії стали проявлятися психосоматичні реакції (висипання на шкірі), як підтвердження факту психоемоційного порушення у дівчинки». Зазначає, що їхня мати звинувачує її, [PERSON] , у тому, що вона утримує сестру, що не відповідає дійсності. Факт того, що сестра може бути повернута до матері, вже негативно впливає на самопочуття сестри, оскільки вона боїться, що мати знову буде чинити домашнє насильство і зараз ще з більшою жорстокістю, оскільки сестра наважилась розказати про факти домашнього насильства з боку матері різним органам і службам. Навіть сам факт спілкування з матір`ю, негативно впливає на психологічний стан сестри, яка боїться матері. А тому вважає, що є нагальна потреба у винесенні обмежувального припису стосовно [PERSON] . Зазначає, що наразі потрапити до квартири за адресою: [ADDRESS] , щоб забрати особисті речі сестри, не є можливим. Служба у справах дітей намагались тричі (17.09.2020, 28.09.2020 та 15.10.2020) потрапити до квартири та зробити акт обстеження житлово-побутових умов. Однак [PERSON] не надала їм можливості доступу до квартири (копії актів обстеження житлово-побутових умов додаються). Вказує, що приймаючи рішення про задоволення заяви про видачу обмежувального припису, суд має врахувати наступне: є загроза життю та здоров`ю сестри; остання, як постраждала від домашнього насильства психологічної, фізичної та економічної форми з боку матері, потребує належного захисту та підтримки з боку Держави в особі представників органів державної влади та, зокрема, суду; наведені обставини та записи, зроблені сестрою на її мобільний телефон, доводять схильність матері до вчинення домашнього насильства; є висока вірогідність продовження чи повторення вчинення домашнього насильства відносно сестри з боку матері, коли останній раз мати дзвонила сестрі по телефону, вона сказала сестрі: «Я відмовлюсь від тебе за твою поведінку і будеш сидіти в реабілітаційному центрі». Вважає, що таке відношення матері вчергове свідчить про її намір продовжувати вчинювати домашнє насильство щодо сестри та нанести їй психологічну та фізичну шкоду; сестра має продовжувати дистанційне навчання та не відчувати постійний психологічний тиск з боку матері, так само сестра потребує психологічної підтримки; винесення обмежувального припису надасть можливість спокійно вирішити всі питання, що стосуються безпечного влаштування дитини та подолання наслідків вчиненого відносно неї домашнього насильства з боку матері. \~ \~ \~ \~Зазначає, що враховуючи складність ситуації, наявність великої кількості питань, які потребують час для їх вирішення, просить суд винести обмежувальний припис стосовно [PERSON] на максимальний строк, тобто 6 (шість) місяців. Зазначає, що на даний час службою у справах дітей Саксаганської районної у місті ради та Саксаганським відділенням поліції Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється розгляд заяв з приводу фактів домашнього насильства відносно її сестри з боку матері, а так само невиконання матір`ю батьківських обов`язків, вважає за необхідне залучити відповідні органи у якості заінтересованих осіб. Зазначає, що 07.01.2018 року набрав чинності\~Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», за допомогою якого, держава, декларуючи нульову толерантність до домашнього насильства і визнаючи його суспільну небезпечність, впровадила нові підходи до протидії цьому соціальному явищу; був запроваджений такий новий юридичний інструмент, як обмежувальний припис. Відповідно до пояснювальної записки суб`єкта законодавчої ініціативи до проекту Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», прийняття акту зумовлена підготовкою до ратифікації Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (Стамбульська конвенція). Незважаючи на те, що Стамбульська конвенція ще не ратифікована Україною, новели\~ЦПК України, внесені\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», щодо видачі обмежувальних приписів, необхідно розглядати в контексті норм Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (надалі по тексту Конвенція/Стамбульська конвенція), яким вони відповідають за своєю суттю, для гармонізації з якими були прийняті. Так, ст. 26 Стамбульської конвенції передбачено, що: Сторони вживають необхідних законодавчих або інших заходів для забезпечення того, щоб під час надання захисту та послуг з підтримки жертв належно враховувалися права та потреби дітей-свідків усіх форм насильства, які підпадають під сферу застосування цієї Конвенції. Ст.53 Стамбульської конвенції передбачено, що: Сторони вживають необхідних законодавчих або інших заходів для забезпечення того, щоб належні обмежувальні або захисні приписи були доступними для жертв усіх форм насильства, які підпадають під сферу застосування цієї Конвенції. Сторони вживають необхідних законодавчих або інших заходів для забезпечення того, щоб обмежувальні або захисні приписи, зазначені в пункті 1, були: доступними для невідкладного захисту та без покладення неналежного фінансового або адміністративного тягаря на жертву; виданими на певний період або до їхньої зміни чи зняття; у разі необхідності виданими на основі ex parte, що має негайну дію; оступними незалежно від іншого правового провадження або на додаток до нього; дозволеними бути представленими в подальшому правовому провадженні; Сторони вживають необхідних законодавчих або інших заходів для забезпечення того, щоб порушення обмежувальних або захисних приписів, виданих відповідно до пункту 1, підлягало ефективним, пропорційним та переконливим кримінальним або іншим юридичним санкціям. Відповідно до п.п. 5,7 ч.1\~ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються. Закон визначає, що дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала дитина), - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства (п. 2 ч. 1 ст.1). Гарантування постраждалим особам безпеки та захисту основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини; належна увага до кожного факту домашнього насильства під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; визнання суспільної небезпеки домашнього насильства та забезпечення нетерпимого ставлення до будь-яких проявів домашнього насильства; повага та неупереджене і небайдуже ставлення до постраждалих осіб з боку суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, забезпечення пріоритетності прав, законних інтересів та безпеки постраждалих осіб під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству;врахування особливих потреб та інтересів постраждалих осіб, зокрема осіб з інвалідністю, вагітних жінок, дітей, недієздатних осіб, осіб похилого віку є основними засадами запобігання та протидії домашньому насильству, що визначені у ст. 4 Закону. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи і особливо дитини, яка не має зазнавати насильства у жодному випадку. Вказує, що з огляду на викладене, враховуючи положення\~Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у\~КУпАП\~та\~КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Постраждала дитина має всі права постраждалої особи, реалізація яких забезпечується з урахуванням найкращих інтересів дитини, її віку, статі, стану здоров`я, інтелектуального та фізичного розвитку. Захист прав та інтересів постраждалої дитини, у тому числі звернення до суду, представництво її прав та інтересів у суді, крім батьків та інших законних представників дитини, можуть здійснювати родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, якщо вони не є кривдниками дитини, а також орган опіки та піклування (ст. 20 Закону). Обмежувальний припис, з урахуванням положень\~ст.350-4 ЦПК України\~та\~ст.16 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», не потребує наявність судового рішення чи вироку суду у відношенні кривдника, у якості преюдиції, і може бути виданий і у випадках, коли кривдника ще взагалі не притягнуто до адмінвідповідальності та не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, на підставі інших доказів у їх сукупності, не заміняє провадження у справах про адміністративне правопорушення та/або кримінальне провадження та не потребує застосування презумпції невинуватості при розгляді справи в порядку\~ЦПК України. Законом встановлені максимально стислі строки розгляду заяв такої категорії, які є, у більшості випадків, недостатніми до притягнення кривдника навіть до адміністративної відповідальності. Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~(ч.3,5 ст.26 Закону) пов`язує видачу та продовження обмежувального припису з оцінкою ризиків - оцінюванням вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п.9 ч.1 ст.1). Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (ратифікована Україною 27.02.1991 р., дата набуття чинності для України 27.09.1991 р.) визначено, що «в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини». Статтею 19 Конвенції про права дитини передбачено, зокрема, що держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. У разі якщо постраждалою особою є дитина, будь-які дії, що вчиняються щодо неї, базуються на принципах, визначених Конвенцією ООН про права дитини, Конвенцією Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства, Європейською конвенцією про здійснення прав дітей та законодавчими актами України у сфері захисту прав дитини (ч. 2 ст. 4 Закону). Статтею 8 Конвенції гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя. (пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»). Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей. Окрім цього, оцінюючи загальну пропорційність будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, потрібно ретельно оцінювати низки факторів. Зокрема, в даній конкретні ситуації суд повинен виходити з «найкращих інтересів дитини». Європейський Суд з прав людини в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 згадуваного вище рішення у справі «Мамчур проти України»). Таким чином, оцінка найкращих інтересів дитини повинна здійснюватися з врахування усіх вищенаведених елементів з оцінкою значимості кожного з них в порівнянні з іншими. Просить надати безпеці постраждалої дитини першочерговий пріоритет перед батьківськими правами [PERSON] , з огляду на те, що вона вчинює домашнє насильство щодо своєї неповнолітньої доньки, яка є її, заявниці, рідною сестрою та є високий ризик того, що домашнє насильство по відношенню до сестри з боку матері буде здійснюватись у майбутньому. Відповідно до ст. 3 Конституції України: «Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави». За змістом п.3 ч.1 ст.1\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» (надалі по тексту Закон): «домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Положеннями ст.4\~вказаного Закону передбачено, що діяльність, спрямована на запобігання та протидію домашньому насильству, ґрунтується, в тому числі на засадах: гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини; належної уваги до кожного факту домашнього насильства під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; визнання суспільної небезпеки домашнього насильства та забезпечення нетерпимого ставлення до будь-яких проявів домашнього насильства; поваги та неупередженого і небайдужого ставлення до постраждалих осіб з боку суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, забезпечення пріоритетності прав, законних інтересів та безпеки постраждалих осіб під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; врахування особливих потреб та інтересів постраждалих осіб, зокрема осіб з інвалідністю, вагітних жінок, дітей, недієздатних осіб, осіб похилого віку. Згідно з положеннями ст.24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належатьобмежувальний припис стосовно кривдника. Пунктами 6, 7 ч.1 ст.1 Закону передбачено, що: кривдником визнається особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи». Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону, обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладання на нього певних обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місті, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Вказує, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків». За п.9 ч.1\~ст.1 цього ж Закону, оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи». Зазначає, що аналіз вищевказаних положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дає підстави вважати, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим спеціальним заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Приписами частини 8 ст.26 Закону передбачено, що порядок видачі судом обмежувального припису визначається ЦПК України. Уточнивши заяву в частині викладення фактів вчинення домашнього насильства [PERSON] щодо [PERSON] вказує наступне. 26.05.2020 року [PERSON] за адресою проживання: [ADDRESS] назвала своїх дітей, у тому числі неповнолітню [PERSON] , «щенями» та вчинювала психологічне насильство щодо своєї неповнолітньої доньки, яке виражалось у образах нецензурними словами, психологічному тиску, вживаючи у томі числі, такі слова як, троє дітей і всі ненормальні скотини. Надалі [PERSON] , звертаючись до [PERSON] , сказала: «Вставай, що це красиво, що ти так дивишся на мене, це що общага тобі». Дану розмову неповнолітня [PERSON] записала 26.05.2020 року на диктофон свого мобільного телефону, оригінал запису зберігається у мобільному телефоні неповнолітньої [PERSON] , тривалість запису складає 1 хв. 13 сек. 26.05.2020 року за адресою проживання: [ADDRESS] відбулась розмова між [PERSON] та неповнолітньою [PERSON] , під час якої [PERSON] вчинювала психологічне насильство щодо неповнолітньої доньки, а саме кричала: «У людини працює мозок з асоціаціями, в мене існує блакитне плаття? Воно просто сіре з крапинками блакитного, в мене існує блакитне плаття?» Дану розмову [PERSON] записала 26.05.2020 року на диктофон свого мобільного телефону, оригінал запису зберігається у мобільному телефоні неповнолітньої [PERSON] , тривалість запису складає 2 хв. 44 сек. 31.08.2020 року, коли [PERSON] приїхала до м. Львова, щоб забрати насильно [PERSON] до м. Кривого Рогу. Спілкуючись по телефону з [PERSON] , вчинювала психологічне насильство щодо своєї неповнолітньої доньки, а саме застосовувала тиск та погрози, ігнорувала думку дитини та кричала на неї, ображала дитину та виражалась на її адресу нецензурними словами, що виражалось у наступних її словах: «Якщо не зробиш цього, будуть невозвратні процеси для всіх». Погрожуючи своїй неповнолітній донці, сказала: «Мене запитували, я їду писати заяву у відділення поліції, я сказала, що ще раз буду розмовляти з донькою». На прохання неповнолітньої дитини, мати почала кричати: «Ти мене чуєш. Швидко. Номер будинку та вулицю, інакше поліція зараз подивиться номер вашого будинку, ти що оглухнула, а нести відповідальність я повинна, зараз будете нести відповідальність за те, що ти не виходиш до мене, за те, що ховалася у школі, за все це будете всі разом відповідати і ти в першу чергу, чотирнадцять років, комісія в справаї неповнолітніх, давай, вперед, починай своє нове життя, але врахуй, бажаєш стати як [PERSON] , давай, станеш, це в першу чергу». Надалі на фразу неповнолітньої [PERSON] «мама», [PERSON] почала кричати: «Я сказала номер будику і [ADDRESS] сказала негайно! Я сказала!». На прохання неповнолітньої [PERSON] : « [PERSON] , не потрібно, я тебе прошу», [PERSON] відповіла: «Ти наволочь труслива, я стою на вокзалі, а тобі начхати. Ти боягузка. З твоєї трусості ти підняла проти мене [PERSON] і [PERSON] . Я сказала ти моя дочка, і ти повинна бути дома зі мною за місцем прописки по законодавству. Любий поліцейський це скаже». На прохання неповнолітної дитини: «Мама, не кричи, будь ласка», [PERSON] авторитарним тоном почала вимагати від неповнолітньої доньки, щоб вона назвала номер дома та вулицю, де вона зараз знаходиться. Надалі неповнолітня [PERSON] зазначила: « [PERSON] , а мені було погано в школі. Нічого, що я теж боялася». Надалі [PERSON] \~запитала кричати: «Боялася чого?», на що неповнолітня [PERSON] відповіла: «Того, як було минулого разу», та [PERSON] почала кричати: «Послухай, минулого разу, що було, тебе хтось бив минулого разу, я тебе забрала з табору, я тебе била? Чого ти боялася? [PERSON] , я тебе била? [PERSON] забрала тебе та ми поїхали додому, що визначає минулого разу, хто тебе торкався минулого разу, тебе заспокоїли, нагодували та привезли додому. У чому справа? А ти цілий рік валялася на дивані та не навчалася. В мене нема взагалі слів. Ти маленька боягузка, дрянь, яка шукає вигоду. В мене взагалі нема слів, щоб описати хто ти взагалі. Ти продовжуєш мене терзати». При цьому вжила нецензурне слово. Дану розмову між [PERSON] та неповнолітньою [PERSON] записала на камеру свого мобільного телефону [PERSON] . Оригінал відео зберігається у мобільному телефоні [PERSON] , тривалість відео складає 5 хв. 42 сек. 06.09.2020 року за адресою проживання: [ADDRESS] відбулась розмова між [PERSON] та неповнолітньою [PERSON] , під час якої [PERSON] вчинювала психологічне насильство щодо своєї малолітньої доньки, а саме застосовувала тиск та погрози, ігнорувала думку дитини та кричала на неї, ображала дитину та виражалась на її адресу нецензурними словами, що виражалось у наступних її словах: «Ти можеш помовчати, коли мати розмовляє. Я тобі забороняю мене перебивати». Надалі [PERSON] назвала назву школи, де навчається неповнолітня [PERSON] «Ангстрем» та підтвердила, що у неї немає коштів її оплачувати. Так само, [PERSON] підтвердила, що [PERSON] оплачувала квартиру, в якій проживає вона разом з неповнолітньою дитиною, так само, що у неї є борги за комунальні послуги і комунальні послуги вона не сплачує, що вона має грошові проблеми, при цьому зазначивши: «Я залишилась без грошей, у боргах, я і так розумію, що всі бажають, щоб мене не було на цьому світі, я ходяча проблема, вся у боргах. Я у боргах, тому що розраховувала на допомогу, а мене дурять мої рідні діти. Розповідаю тобі, або ми разом уходимо у монастир, або я пишу відмову від тебе і ти йдеш у дитячий будинок. Даші я тебе не віддам. Перекрещу і підеш у дитячий будинок. В мене немає більше сил боротися з вами, зі всіма трьома. Це якась дивна боротьба. Тобі я більше не довіряю. Да, я б хотіла задати тобі питання, щоб ти поклала руку на Біблію та відповідала мені чесно. Ситуація, коли я відвозила тебе до м. Києва була дуже для мене дивна, перед початком навчального року, ми не визначилися ще де ти будеш навчатися і ти уїхала до м. Львову, дуже дивно [PERSON] швидко забрала тебе від мене, я бажала тебе забрати на той майстер-клас, ти не побажала. Коли був фестиваль, я їздила на фестиваль без тебе, тому що ти не захотіла, в мене було бажання тебе просто відлупцювати, знаєш давно не били тебе, ось якщо б я тебе лупцювала, ти б просила пробачення і мабуть включалась би твоя совість. В тебе совість мовчить, ти її там закрила за сьома замками. Значить я зараз принесу Біблію, покладеш руки на Біблію і будеш відповідати на мої питання, тому що я тобі вже не довіряю, ти брешеш постійно». Неповнолітня [PERSON] відповіла, що вона може сама принести Біблію, на що [PERSON] почала погрожувати фізичною розправою зазначивши: «Я тобі серйозно кажу, дві секунди залишилось до того, як я візьму та почну тебе лупити», на що дитина запитала: «За що?» та почула відповідь: «За твою зухвалість, за те як ти зараз зі мною розмовляєш». Надалі чути ляпас та слова [PERSON] : «Ти зараз наволочь почула, що ви зі мною зробили, а я не почула у відповідь «мама, пробач». Надалі чути як мати б`є неповнолітню доньку, а дитина просить: «Не потрібно, мама. Не потрібно» (чути плач дитини) та [PERSON] зазначила: «Що ти ореш, щоб всі там чули. Це знов твоя боягузість, ти будеш кричати щоб всі чули. Ти ж прокричала при відкритому вікні» та додала « [PERSON] мене запитував про те, чи б`ю я тебе чи не б`ю, я тебе так часто б`ю, ти взагалі поняття не маєш (дуже сильно кричить), що аж [PERSON] сказав про те, що вас потрібно лупити. Я тебе настільки рідко б`ю, і настільки ти так страшно боїшся, начеб-то я тебе ногами тут б`ю. А те, що ви робите з моєю душею, можна робити? (дуже сильно кричить), я запитую: «З моєю душею можна це робити, довести мене до крайнього ступеню злиднів, маючи купу грошей, це правильно? Знаючи про те, що я покинута з дитиною, це не шантаж я запитую (кричить). Кожного разу я отримую ці довбані гроші від [PERSON] , і кожного разу мене від них нудить, тільки тому що я повинна їх очікувати. Надалі у розмові [PERSON] продовжує принижувати доньку, абсолютно не звертає увагу на її стан, при цьому вона кричить на доньку, здійснює тиск, застосовує маніпуляції, принижує доньку, застосовує фізичне насильство, при цьому знову ж таки не звертаючи уваги на стан дитини та те, що дитина плаче. [PERSON] не контролювала свою агресивну поведінку щодо неповнолітньої дитини та не надавала оцінці агресивності своїх дій та кричала: «Ви хоча б сказали мені одне добре слово». Надалі [PERSON] пригрозила задушити свою неповнолітню доньку та сказала: «Значить так, якщо зараз мені будеш брехати, я тебе задушу на місці просто і сяду у тюрьму, тому що довести мене до такого ступеню мук, потрібно бути крайніми уродами. В тебе крім боягузтва, взагалі нічого більш не залишилось, душі в тебе немає, любові до матері немає. Мені не те, що немає про що з тобою розмовляти, я не знаю, мені дуже важко спати з тобою поряд в ліжку, тобі теж до речі. Ти забиваєшься до куту, від мене подалі (звучить погроза «я зараз розіб`ю це»). Надалі [PERSON] говорить: (нецензурне слово) «Я заради неї усілякі приниження терпіла, а вона мене зрадила просто так, за якісь «шмотки» та забезпечене життя. Навіщо я тебе взагалі забирала, кому ти потрібна за таку нікчему боротися». Надалі [PERSON] застосовує знову психологічний тиск: «Ти мені начальник?» (чути, як неповнолітня [PERSON] плаче та говорить «Не потрібно»). [PERSON] починає дуже сильно кричати: «Так з матір`ю розмовляють? Я тобі подружка? [PERSON] , ти (нецензурне слово), ти зі мною домовилася? Ти мені просто сказала: «Не дзвони», а я не казала, що з цим згодна, де написано, що я з цим згодна. А ти у курсі, що якщо немає діалогу між людьми, то це вже злочин. І ніхто не давав тобі, [PERSON] , [PERSON] позбавляти мене можливості дзвонити та розмовляти. Позбавляють лише злочинців, позбавляють такого права, спілкування з людьми. Я злочинець ? За яким правом ви мені таке писали? І ти, якій лише 14 років. За яким правом? Ти бажаєш написати від мене відмову? Я тобі таке влаштую. В понеділок підемо до нотаріуса, в торгівельному, їздити не потрібно, о 10 годині ранку. [PERSON] від мене відмову, а я напишу від тебе. Давай, і починай своє нове життя. Але май на увазі, що до [PERSON] ти не поїдеш. Як тільки я напишу від тебе відмову, я сама викличу поліцію і віддам тебе, хай вони розбираються далі. Я сама викличу. Ти зі мною спілкуєшся так, що мене це не влаштовує. Або ми зараз їдемо до отця [PERSON] . Якщо я почую хоча б одне слово про м. Львів, я буду тебе нещадно бити, тому що на цей Львів я стільки здоров`я витратила, ти мене там принизила разом з [PERSON] , тому що [PERSON] обіцяла оплачувати ту квартиру, в якій ми жили, а гроші давала невчасно і не оплачувала. Ви всі злочинці, не я, а ви. Тому що я поклала своє життя на вас, ходила з протягнутою рукою до своїх друзів, а ви ще перед моїми друзями мене зробили наволоччю. Ви ніколи не підніметесь у моїх очах, ніколи в житті, зрозуміло? І якщо я назву суми які мені потрібні, щоб покрити оці банки, віддати моїм друзям гроші. Я назву ці суми, і якщо вони не прийдуть, я продам цю квартиру разом з тобою наволочь, тому що ні до кого іншого я не відносилась як до тебе, я тобі довіряла. Вони не просто тебе там залишать, щоб тобі було гарно навчатися, а ще вони збиралися, щоб ти підписала папірці відмови від мене, що ти бажаєш жити з сестрою, вони не збиралися зі мною укладати договір, щоб я їм надала довіреність, вони збиралися мене позбавити батьківських прав і забрати тебе назовсім і позбавити мене права з тобою спілкуватися, тому що ти вважала, що в мене методи не ті, не педагогічні. Ти розумієш яку, особисто ти, гру розпочала? Негайно дзвони [PERSON] та кажи, що з мене вимагають гроші, я домовлялася на тиждень, це зрозуміло? Негайно, тому що в мене будуть великі неприємності. Дану розмову неповнолітня [PERSON] записала 06.09.2020 року на диктофон свого мобільного телефону. Оригінал запису зберігається у мобільному телефоні неповнолітньої [PERSON] , тривалість запису складає 25 хв. 18 сек. 08.09.2020 року за адресою проживання: [ADDRESS] відбулась розмова між [PERSON] та неповнолітньою [PERSON] , під час якої [PERSON] вчинювала психологічне насильство щодо неповнолітньої доньки, а саме кричала, принижувала доньку, ображала її, у тому числі нецензурними словами, що виражалось у наступних її словах: «А чого ходити переді мною. А можна було б за барну стійку зайти, а не тріпати мені нерви і ходити переді мною обличчям туди сюди. Яка різниця куди я уїду. Я стала бідною. А потім я з-за тебе стала бідною, в мене була робота у м. Москва. Мені прийшлося залишити і повернутися до м. Кривого Рогу, тому що в мене тут квартира та виховувати дитину (нецензурне слово). Ви тварі, ненавиджу вас усіх, хоча б уїхати від вас куди далі, я позбавляю права вас мене поховати, не дай Боже хтось з вас буде мене ховати, я напишу заповіт щоб ви не були присутні коли мене будуть ховати. Які ж ви наволочі. Я на вас сподівалася, а ти погань. Я нічого не пам`ятаю, я бажаю все розбити та зникнути, ніхто з вас мене ховати не буде, три урода. Дану розмову неповнолітня [PERSON] записала 08.09.2020 року на диктофон свого мобільного телефону. Оригінал запису зберігається у мобільному телефоні неповнолітньої [PERSON] , тривалість запису складає 06 хв. 56 сек. 09.09.2020 року за адресою проживання: [ADDRESS] відбулась розмова між [PERSON] та неповнолітньою [PERSON] , під час якої [PERSON] здійснювала черговий психологічний тиск щодо своєї неповнолітньої доньки, що виражалось у наступних її словах, які вона прокричала: «Ви усі злочинці, усі втрьох, проти закону та матері». Дану розмову неповнолітня [PERSON] записала 09.09.2020 року на диктофон свого мобільного телефону. Оригінал запису зберігається у мобільному телефоні неповнолітньої [PERSON] , тривалість запису складає 0 хв. 30 сек. Зазначає, що наявність ризиків вчинення та продовження домашнього насильства підтверджується: записами розмов з матір`ю від 26.05.2020, 31.08.2020, 06.09.2020, 08.09.2020 (оригінали розмов містяться в мобільних телефонах неповнолітньої [PERSON] та [PERSON] ); загроз життю та здоров`ю неповнолітньої дитини, так як сестра проживала в антисанітарних умовах, що підтверджується фотографіями квартири за адресою: [ADDRESS] . Вважає, що суд має врахувати, що [PERSON] не надає доступ соціальним службам та представникам поліції перевірити умови, в яких проживала її сестра. Вважає, що вчинення систематичного домашнього насильства з боку матері впливає на психологічний та емоційний стан її сестри, завдає їй психологічної шкоди, відповідно до інформації щодо проведення опитування неповнолітньої [PERSON] , 2006 р.н., яке проводилось фахівцями Криворізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді ФСР [PERSON] , практичними психологами [PERSON] та [PERSON] : «Вивчаючи матеріали психодіагностичного обстеження, коментарі, спостерігаючи за поведінкою та емоційним станом неповнолітньої [PERSON] встановлено наступне. Дівчинка продемонструвала старх перед появою материнського об`єкту та повернення її до матері. Така поведінка дівчинки може свідчити про наявність психологічного насильства з боку їх біологічної матері. Можна припустити, що на фоні постійних конфліктів в родині у неповнолітньої [PERSON] простежується порушення психоемоційного стану, яке проявляється у вигляді підвищеного рівня тривожності, хвилювань, страхів, які обумовлені наслідками складних взаємостосунків між матір`ю та її доньками, можливого домашнього насильства. Також слід зазначити, що на фоні даних обставин у Емілії стали проявлятися психосоматичні реакції (висипання на шкірі), як підтвердження факту психоемоційного порушення у дівчинки». Вказує, що наведені обставини та записи, зроблені сестрою на її мобільний телефон та її поведінка після того, як сестра самостійно пішла з дому та звернулась до служби у справах дітей та поліції, доводять схильність матері до вчинення домашнього насильства. Наполягає, що є висока вірогідність продовження та повторення вчинення домашнього насильства щодо сестри з боку матері: 12.10.2020 року під час розмови з неповнолітньою донькою, [PERSON] сказала: « [PERSON] відмовлюсь від тебе за твою поведінку, ти будеш сидіті у центрі реабілітації». Дану розмову між [PERSON] та неповнолітньою [PERSON] записала на диктофон свого мобільного телефону [PERSON] . 14.09.2020 року під час розмови з неповнолітньою донькою, [PERSON] сказала: «Те, що ти вирішила, ми будемо розглядати у суді. Передай бідь ласка Даші і Стасу, що я подаю заяву про те, що ви так вирішили втрьох, без мене. Вони вкрали тебе, немає довіреності, ти відібрала всі мої документи. Слухай мене уважно, дорога дівчинка, якщо не повернешся додому по доброму, я тільки з [PERSON] розмовляла з юристом, яка [PERSON] забирала, аж не розраховуй, що ти залишишся з [PERSON] , спочатку тебе заберуть у приют-розподільник, я тобі це обіцяю. Якщо на протязі двох днів не повернешся додому, я подаю у розшук і подаю звинувачення, що в мене вкрали дитину і мої друзі це доведуть, ти не посміхайся. Дану розмову між [PERSON] та неповнолітньою [PERSON] записала на диктофон свого мобільного телефону [PERSON] . 16.09.2020 року під час розмови з неповнолітньою донькою, [PERSON] сказала: « [PERSON] давала тобі два дні, в такому разі я іду в поліцію і той хто тебе забрав буде відповідати за законом, мене ніхто не позбавляв батьківських прав, усі питання вирішуються у суді, тому я зараз іду у поліцію, конкретно і той хто тебе забрав і особисто ти, ви усі будете відповідати за те, що тебе немає дома. Кримінальна відповідальність за крадіжку дітей, вона існує і для родичів. Це просто без варіантів, кінець зв`язку. Мила, кінець зв`язку, будеш у колонії». Дану розмову між [PERSON] та неповнолітньою [PERSON] записала на диктофон свого мобільного телефону [PERSON] . Вважає, що таке відношення матері вчергове свідчить про її намір продовжувати вчинювати домашнє насильство щодо сестри та нанести їй психологічну та фізичну шкоду за першої можливості. Сестра має продовжувати дистанційне навчання та не відчувати постійний психологічний тиск з боку матері, так само сестра потребує психологічної підтримки. Остаточно уточнивши\~вимоги заяви,\~просить: видати відносно [PERSON] обмежувальний припис на 6 (шість) місяців, яким покласти на неї наступні заходи тимчасового обмеження її прав та покладання на неї обов`язків, а саме: усунути перешкоди у користуванні майном, що є особистою приватною власністю постраждалої дитини [PERSON] , а саме її речей (зокрема, теплого одягу), які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , шляхом зобов`язання [PERSON] передати повний комплект ключів від квартири за адресою: [ADDRESS] та надати доступ до квартири, щоб дитина могла забрати свої особисті речі; обмежити спілкування з постраждалою дитиною [PERSON] ; заборонити наближатися на відстань 50 метрів до постраждалої дитини [PERSON] до місця її перебування за адресою: [ADDRESS] ; заборонити вести листування, телефонні переговори з постраждалою дитиною [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб. У судовому засіданні заявлялися клопотання: про відкладення розгляду справи, долучення доказів, допит свідків, поновлення процесуального строку, ознайомлення з матеріалами справи, розгяд справи в режимі вілеоконференції, які задоволені. У судовому засіданні заявниця [PERSON] заяву підтримала та підтвердила її зміст. Крім того, пояснила наступне. На протязі декілька років її сестра, [PERSON] , зверталася до неї за допомогою. Вона, [PERSON] , намагалася щоб мати та [PERSON] примилилися. Вона, заявниця, виховувалася в таких саме умовах, як і [PERSON] . 14 вересня 2020 року мати висловлювала погрози віддати в інтернат, вбити, побити [PERSON] . Також додатково пояснила, що [PERSON] виховувала її, дбала, відповідати про те, яка в неї освіта, не бажає. З 2002 року вона проживала у м. Москві, з 2004 року мала постійний дохід, з 2006 року надавала матері добровільно матеріальну допомогу, але мати просила більший розмір допомоги. [PERSON] застосовувала до неї, [PERSON] , погрози про те, що зіпсує її стосунки з чоловіком та інші. Після звернення до суду, 11 листопада 2020 року, [PERSON] намагалася попасти в квартиру, де проживала вона, [PERSON] та [PERSON] , казала, що вони зобов`язані відкрити двері, потім дзвонила [PERSON] та їй, [PERSON] , та казала, що [PERSON] можуть забрати до реабілітаційного центу, щоб вона, [PERSON] , не робила дурниць, пропонувала відмовитися від заяви. 14 вересня 2020 року їй, [PERSON] , зателефонувала [PERSON] та сказала, що бажає піти з дому, просила їй допомогти. Вона, [PERSON] , відповіла, що [PERSON] може розраховувати на її підтримку, в той час їхала до м. Кривого Рогу, щоб допогти сестрі. Приїхала вона у м. Кривий Ріг 14 вересня 2020 року та зустрілася з [PERSON] біля виконкому, з того часу [PERSON] проживає з нею, [PERSON] . Коли вона, [PERSON] , проживала з матір`ю, остання застосовувала до неї як психологічне, так і фізичне насилля. Мати виховувала їхнього брата до віку 16 років, застосовувала до останнього всі форми насилля, крім сексуального. \~ \~ \~ \~Також підтвердила зміст відповіді на заперечння, в якій зазначила наступне. Вказує, що в запереченнях зазначені непідтверджені жодними доказами твердження, що не є фактами, а саме: «Всі дії [PERSON] , якими вона впливає на думки та підсвідомість неповнолітньої [PERSON] , 2006 р.н., запаморочивши мозок дитини мріями про безбідне та заможне життя за кордоном, фактично зводяться до вирішення спору про місце проживання»;« [PERSON] безпідставно та самостійно (без згоди матері) визначила місце проживання неповнолітньої [PERSON] »; « [PERSON] вчиняться шалені перешкоди навіть у спілкуванні дитини з матір`ю брудними засобами, такими як: налаштування дитини проти матері, заборони матері на дзвінки [PERSON] , коли остання перебувала у Львові, змушенні записування розмови з матір`ю на мобільні пристрої саме під час з`ясування взаємовідносин після важкого повернення додому»; « [PERSON] фактично позбавляє [PERSON] її батьківських прав й чинить перешкоди у виконанні останньою її батьківських обов`язків, а також має з [PERSON] невирішений спір щодо місця проживання дитини»;«а електронні докази, якими заявник намагається обґрунтувати ці фактичні обставини є технічно обробленими, оскільки у [PERSON] станом на 26.05.2020 року був інший мобільний телефон, ніж той, на якому за посиланням в заяві, зберігаються відповідні аудіо записи»; «Так, наведені у заяві про видачу обмежувального припису обставини та записи, зроблені [PERSON] на її мобільний телефон, свідчать про те, що її умисно готували у Львові [PERSON] та її чоловік до сьогоднішньої ситуації, яка фактично зводиться до тотального ігнорування, несприйняття в цілому та негативного ставлення Емілії до матері»; «Адже до липня 2020 року у матері та дитини були добрі стосунки»; «Однак, це не є можливим з технічної точки зору, оскільки Емілія після повернення зі Львову (кінець серпня 2020 року) вже мала інший мобільний телефон»; «30» серпня 2020 року [PERSON] зателефонувала заявниця (старша дочка) [PERSON] , повідомивши, що [PERSON] , як матір, є жебрачкою, а вона є заможною, а тому вона збирається забрати від матері її доньку [PERSON] , на що [PERSON] відреагувала шляхом поїздки до Львова, та ледь змогла забрати молодшу доньку»; «що між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (доньками та матір`ю) склалися неприязні відносини, які виникли з різних сімейних питань, в першу чергу зі спору щодо місця проживання [PERSON] , внаслідок чого останню вмовила звернутися в поліцію і Службу у справах дітей [PERSON] » Наполягає, що ці твердження, є непідтвердженими жодними доказами, не є фактами, є виключно суб`єктивною думкою та власною інтерпретацією [PERSON] та її представника, а тому не можуть братись судом до уваги. Вказує, що зазначене у запереченнях твердження «дитину, яку фактично прийшлося розшукувати, придумувати місце зустрічі у школі № 35 через вчительку [PERSON] », «викликати поліцію 05.11.2020 р. при намаганні [PERSON] поспілкуватись з рідною донькою» свідчить про те, що сама неповнолітня [PERSON] не бажає спілкуватись з матір`ю через систематичні прояви домашнього насильства психологічної, фізичної та економічної форми. 14.09.2020 року її, заявниці, сестра самостійно залишила місце свого проживання ( [ADDRESS] ) та звернулась до міської служи у справах дітей, а надалі до служби у справах дітей та відділку поліції Саксаганського району. Вона, заявниця, надавала та зараз надає підтримку своїй сестрі, оскільки вона є неповнолітньою та потребує її. Так само у запереченнях зазначається, що 16 вересня 2020 року [PERSON] «намагалась повернути свою доньку». Наполягає, що насправді [PERSON] вимагала у досить агресивній формі повернути їй [PERSON] . Представники служби у справах дітей, а так само там була представниця ювенальної превенції, спостерігаючи за реакцією Емілії, її страхом перед мамою та небажанням повертатись до неї, захистили її і не виконали вимогу [PERSON] всупереч волі дитини. Дана обставина не свідчить про бездіяльність представників служби та поліції, а навпаки свідчить про їх активну позицію щодо захисту прав та інтересів неповнолітньої, оскільки, якби вони вбачали, що перебування дитини з матір`ю не створює загрози для [PERSON] , вони б сприяли поверненню Емілії до мами. Її, [PERSON] , заява до суду про видачу обмежувального припису не зводиться до зміни місця проживання дитини та являється підґрунтям для виникнення підстав по позбавленню [PERSON] батьківських прав», а подана з метою захисту прав та інтересів сестри, яка не в силах була терпіти більше домашнє насильство з боку матері, є неповнолітньою дитиною та потребує захисту та дорослої підтримки. Зазначає, що твердження у запереченнях, що, дійсно на цих аудіо записах містяться нецензурні висловлювання та погрози в адресу дитини, але в дійсності [PERSON] не бажала і не бажає на сьогодні, і навіть не допускає їх реалізацію у життя і дуже жалкує про те, що взагалі дозволила собі і не втрималась від таких висловлювань, є фактичним визнанням вчинення домашнього насильства психологічної форми відносно неповнолітньої дитини з боку матері. Проявам домашнього насильства не може бути жодних виправдань. Протидія домашньому насильству є одним із важливих напрямків суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а насамперед, як проблема захисту прав людини, і перед за все прав дітей. [PERSON] , вчинюючи домашнє насильство по відношенню до своєї доньки, порушила її права та свободи, що наразі вимагає втручання з боку суду. Зміст розмов, що містяться на мобільному телефоні [PERSON] , а так само її,заявниці, свідчать про те, що [PERSON] не надає належної оцінки агресивності своїх дій та виправдовує свою поведінку «знаходячись, як вона на той час вважала, у безвихідній ситуації», що є неприпустимо. Неповнолітня дитина жодним чином не могла захистити себе у момент, коли мати вчинювала домашнє насильство. Використовуючи асиметрію сил, залежність дитини від матері, [PERSON] свідомо та умисно вчинювала домашнє насильство, оскільки вважає це нормою. Все, що змогла зробити неповнолітня дитина задля свого захисту, звернутись за допомогою до неї, [PERSON] , а так само різних органів та служб. Дорослі особи, тим більше батьки, мають контролювати свої емоції, жодні «емоційно напружені взаємовідносини», «страх», «емоційне перевантаження [PERSON] » не можуть бути виправданням жодним проявам домашнього насильства матері по відношенню до дитини. Вважає, що твердження в запереченнях про те, що «спростовується здійсненням на сьогодні [PERSON] капітального ремонту в квартирі за місцем реєстрації доньки саме з метою забезпечення дитини всіма необхідними та належними умовами проживання» є непідтвердженою заявою [PERSON] про факт. Доступу до даної квартири остання не надає, ані відповідним службам для здійснення перевірки, про що в матеріалах справи наявні акти обстеження, ані їй, заявниці, та [PERSON] , як особам, які володіють по 1/3 частки даної квартири. Однак, у Емілії в квартирі залишились її особисті речі, які вона бажає забрати, однак не може в силу того, що [PERSON] перешкоджає доступу до квартири. 14.09.2020 року, коли [PERSON] самостійно залишила квартиру, вона зробила фотографії стану квартири. Відповідно, дані фотографії підтверджують не ремонтні роботи, вони підтверджують антисанітарні умови, в яких проживала її сестра. Щодо проживання [PERSON] разом з матір`ю з 01.07.2020 року за адресою: [ADDRESS] , вказує, що [PERSON] побачивши фотографії, долучені до матеріалів справи, згадала дану квартиру та повідомила, що вона була в ній приблизно п`ять разів, разом з мамою вони приходили туди помитись, оскільки вдома не було належних умов. Останній раз [PERSON] була в цій квартирі влітку 2019 року та залишалась там ночувати на 2 ночі разом з подругою [PERSON] , [PERSON] , коли мати поїхала в своїх справах. Звертає увагу, що [PERSON] є власницею відповідної квартири, з якою мама заключила договір оренди, так само вона зазначена одна з трьох осіб, які поставили свої підписи в Акті про фактичне проживання від 29.10.2020 року, яким засвідчується недостовірний факт, що [PERSON] з 01.07.2020 року проживала разом з мамою за вказаною адресою. Фактично, [PERSON] до 14.09.2020 року проживала за адресою: [ADDRESS] , що так само підтверджується доданою заявою про зарахування Емілії до СШ № 119, в якій вказана фактична адреса проживання: [ADDRESS] . Вказує, що проведення опитування неповнолітньої [PERSON] практичними психологами Криворізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 15 жовтня 2020 року, які не є експертами, а працівниками соціальної установи, які спілкувались з сестрою відповідно до її потреби в отриманні психологічної підтримки у зв`язку із вчиненням матір`ю домашнього насильства. Практичні психологи не досліджували «психічний стан» сестри, а проводили психологічне обстеження, яке виражалось у психологічній бесіді, спостережені, опитувані, аналізі тестових матеріалів та за результатами психологічного обстеження надали свій висновок, що був наданий суду. Зазначає, що дана інформація за результатами опитування дитини підтверджує психологічний стан неповнолітньої дитини, яка пережила домашнє насильство і має бути взятий судом до уваги при винесені рішення. Стосовно доводу, що будь-яких постанов суду про притягнення [PERSON] до адміністративної чи кримінальної відповідальності суду не надано», звертає увагу, що у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Тому в справах про видачу обмежувального припису не має бути адміністративних протоколів, повідомлень про підозру чи вироків суду, оскільки обмежувальний припис за своєю суттю є тимчасовим заходом, який виконує захисну та запобіжну функцію до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Наполягає, що про невиконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків, нею було про це зазначено у заяві, оскільки такі дії [PERSON] так само свідчать про домашнє насильство щодо Емілії психологічної та економічної форми. Вказує, що бездіяльність [PERSON] щодо несвоєчасного оформлення паспорту для [PERSON] , порушує права [PERSON] та є способом певного контролю щодо неї. І та обставина, що наразі в країні діють карантинні обмеження, не може бути розцінена як виправдання, оскільки [PERSON] відвідує громадські місця, зокрема засідання у справі щодо видачі обмежувального припису, тому вона так само може відвідати і Міграційну службу. Разом з тим, несвоєчасне оформлення паспорту для [PERSON] не є основним аргументом щодо видачі обмежувального припису, а тільки вчергове засвідчує відношення та бездіяльність [PERSON] по відношенню до Емілії. \~ \~ \~ \~ [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримала. Крім того, пояснила, що навчалася за допомогою вчителів, якім платили гроші, знань в неї нема. Навчалася дистанційно, тому що хворіла, а також тому, що до неї погано ставилися діти. Миритися з [PERSON] не бажає. В подальшому пояснила, що її виховувала мати та сестра, більше часу проводила з мамою, яка дбала про її навчання, піклувалася, купляла одяг, годувала її. Вона, [PERSON] , неодноразово на прохання мами просила у [PERSON] гроші, остання надавала гроші. В 2018 році, коли їй було 6 років, одного разу мама закрила її, [PERSON] , вдома. Знайомим мама про неї, [PERSON] , розповідала добрі слова. Вважає, що з мамою погані стосунки були постійно. 1 вересня 2020 року мама нанесла їй удар в живіт за те, що вона відмовилися у м. Львові йти до неї. Вважає, що мама не має права бити дитину. Розуміє, що мама не раділа від того, що вона, [PERSON] , не бажала її бачити. Коли справа розглядалася судом, то мама з метою забрати її, [PERSON] , намагалася вибити двері в квартирі, де проживала вона, [PERSON] , з [PERSON] . Останній раз мама висловлювала по телефону погрози взимку 2021 року. \~ \~ \~ \~Представник заявниці [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримала та підтвердила її зміст. \~ \~ \~ \~Заінтересована особа [PERSON] заперечує проти заяви. При цьому підтвердила доводи, викладені в запереченнях, згідно яких не погоджується з заявою. При цьому зазначила, що у відповідності до п. 1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною,Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно дост.9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог\~ст.55\~Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Зазначає, що вона, [PERSON] , є \~разом з [PERSON] , [PERSON] співвласниками\~квартири, що знаходиться за адресою:\~ [ADDRESS] . Наполягає, що жодних протиправних дій зі своєї сторони, як мати [PERSON] , не вчиняла, все що інтерпретується у заяві про видачу обмежувального припису стосовно «кривдника» як домашнє насилля не знаходить свого жодного законного підґрунтя, оскільки починаючи з 30 серпня 2020 року, їй зателефонувала заявниця (старша дочка) [PERSON] повідомивши, що вона, [PERSON] , як матір, є жебрачкою, а вона є заможною, а тому вона збирається забрати від неї молодшу дочку [PERSON] , на що відреагувала шляхом поїздки до міста Львова та ледь змогла забрати молодшу дочку. 14 вересня 2020 року заявниця, приїхавши до м. Кривого Рогу, про що дізналася ввечері з СМС-повідомлення молодшої дочки, а 16 вересня 2020 року дану обставину підтвердили представники Служби у справах дітей Саксаганської районної у місті Ради. Після, здійснила намагання повернути свою молодшу дочку [PERSON] , а саме, 16 вересня 2020 року, шляхом відвідування Служби у справах дітей Саксаганської районної у місті Ради, де вже знаходилася молодша дочка з заявницею. Однак це не вдалося зробити по причині того, що представники Служби у справах дітей Саксаганської районної у місті Ради замість з`ясування дійсних обставин подій, завадили будь-якому спілкуванню з молодшою дочкою, при цьому відразу сховали останню в туалет. Крім того, в той же день надала наступні документи: свідоцтво про народження молодшої дочки, підтвердження про місце навчання [PERSON] , а також документи свідка, що знаходився разом нею в момент присутності у вказаній вище службі [PERSON] . Згідно з пунктом 3 частини 1\~статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»,\~домашнє насильство\~ діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сімї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сімєю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Пунктом 7 частини 1 вказаної статті визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обовязків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Частиною 2\~ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~закріплено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обовязків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є обєктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби звязку особисто і через третіх осіб. Згідно з частиною 3 статті 26 вищевказаного Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Вказує, що необхідною правовою підставою для застосування щодо особи обмежувального припису є вчинення цією особою домашнього насильства та наявність достатніх ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення. Оцінюючи докази, надані заявницею вказує, що на підтвердження вчинення домашнього насильства, заявником не надано суду жодних доказів. Згідно зі\~статтею 221 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення, передбачені\~статтею 173-2 КУпАП, розглядають судді районних, районних у містах, міських чи міськрайонних судів. Вказує, що проте,\~будь-яких\~постанов суду про притягнення\~ [PERSON] \~до адміністративної та кримінальної відповідальності суду не надано. Наполягає, що враховуючи принцип презумпції невинуватості, закріплений у\~статті 62 Конституції України, який розповсюджується і на справи про адміністративні правопорушення, належні докази вчинення\~\~нею, [PERSON] домашнього насильства, що є необхідною умовою для застосування обмежувального припису, заявником суду не надані. Зазначає, що не може розцінюватись як насильство в сім`ї і бути підставою для видачи обмежувального припису наявність між батьками спору про визначення місця проживання дітей та порядку участі в їх вихованні (ВС/КЦС, справа № 756/2072/18, 21.11.18). Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного, зазначив, зокрема, наступне. Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Частиною 3 ст. 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису\~приймається на підставі оцінки ризиків. Виходячи зі змісту наведених приписів Закону, суди під час розгляду такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав стосовно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Крім того, пояснила наступне. В 2017-2019 роках всі разом проживали у м. Львові, [PERSON] проживала разом з нею, претензій з боку дітей не було, [PERSON] надавала матеріальну допомогу. В серпні 2019 року вона, [PERSON] , забрала Емілію з танцювального табору, остання навчалася в музичній та художній школі. Чоловік [PERSON] казав, що вони заберуть [PERSON] від неї, [PERSON] , [PERSON] називала її жебрачкою. Чоловік [PERSON] казав, що він та [PERSON] дуже заможні, має громадянство РФ. Вона, [PERSON] , вчителька, тривалий час працювала вчителькою, в неї багато учнів, з якими вона перебуває в гарних стосунках. [PERSON] проживає без договору в квартирі, яка не є її власністю. Коли [PERSON] проживала у [PERSON] , то погано ставилася до навчання. Також пояснила, що в спілкування з [PERSON] казала, що її, [PERSON] , зганьбили, так як 31 серпня 2020 року, коли вона намагалася знайти [PERSON] , остання від неї ховалася, викликала [PERSON] , стався прилюдно скандал, не змогла підготувати Емілію до школи. При прослуховуванні в судовому засіданні 23 квітня 2021 року запису пояснила, що на запису її голос, жалкує про свої слова, допустила такі висловлювання тому, що [PERSON] казала, що не віддасть [PERSON] . Додатково пояснила, що виховала трьох дітей. В 21\~році вона\~та [PERSON] поїхали до м. Москва, де вона працювала, а [PERSON] навчалась. Емілія народилася в 2006 році у м. Москва, [PERSON] стала проживати окремо з 2003 року, стала працювати з 2004 року. В 2008-2009 році вона, [PERSON] , з [PERSON] поїхали до м. Кривого Рогу, а [PERSON] залишилася у м. Москва, потім працювала за кордоном, а потім стала жити у м. Львові. Вона, [PERSON] , утримувала [PERSON] , купляла їй одяг, готувала їжу. [PERSON] дійсно надавала допомогу, так як вони одна сім`я. Після повернення до м. Кривого Рогу вона, [PERSON] , офіційно не працювала, мала неофіційний заробіток. Між нею та дітьми були нормальні стосунки, погіршилися в 2019 році. В той рік на прохання [PERSON] остання поїхала до сестри в м. Львів, після чого [PERSON] припинила стосунки, вона, [PERSON] втратила зв`язок з [PERSON] . Тому поїхала до м. Львова, знайшла [PERSON] в таборі та забрала її. В 2020 році [PERSON] знов поїхала до сестри, в живіт вона, [PERSON] , [PERSON] не била. 5 листопада 2020 року двері в квартиру, де проживали [PERSON] та [PERSON] , не вибивала, лише стукала, так як бажала забрати звідти [PERSON] та поспілкуватися з дітьми. Певний час працювала директором недільної школи, допомагала іншим людям, шукала разом з мамою дочку останньої [PERSON] , яку в подальшому влаштували в реабілітаційний центр, в якому умови перебування важкі. Вона, [PERSON] , ніколи насильство до дітей не застосовувала. За час слухання справи не зверталася до психолога, конфліктолога, з останнім зустрічалася один раз. Вважає, що у [PERSON] перебуває за своєю згодою, 21 листопада 2020 року розмовляла з [PERSON] , щоб вирішити справу миром, при цьому не погрожувала. Вона визнає право дитини на спілкування, це право не обмежувала. Представник [PERSON] - [PERSON] , у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви. Крім того, пояснив, що вважає, що спосіб захисту обраний невірно, потрібно б було організувати круглий стіл за участю фахівців, припис не допоможе вирішити проблему. Визнає, що [PERSON] казала на адресу Емілії погані слова, так як не знала де знаходиться її дитина. Також підтвердив письмові заперечення, в яких просить відмовити у задоволенні заяви та при цьому посилається на наступне. Вказує, що всі дії [PERSON] , якими вона впливає на думки та підсвідомість неповнолітньої [PERSON] , запаморочивши мозок дитини мріями про безбідне та заможне життя за кордоном, фактично зводяться до вирішення спору про місце проживання дитини, але не між батьками, а фактично між [PERSON] (сестрою дитини) та її матір`ю [PERSON] . Так, [PERSON] безпідставно та самостійно (без згоди матері дитини) визначила місце проживання неповнолітньої [PERSON] , фактично проживаючи в орендованій квартирі [ADDRESS] разом з дитиною, сама зазначає про цю безспірну обставину в заявах про видачу обмежувального припису, а також у всіх інших заявах, поданих від її імені до Служби у справах дітей, правоохоронних органів і т.д., які містяться в матеріалах справи. Вказує, що [PERSON] вважає візит матері дитини за зазначеною адресою з метою хоча б поспілкуватись з [PERSON] , дуже прикрим випадком, який стався, як заявила про це представник [PERSON] у судовому засіданні 05.11.2020 року. При цьому, [PERSON] чиняться шалені перешкоди навіть у спілкуванні дитини з матір`ю брудними засобами, такими як: налаштування дитини проти матері, змушуванні записувати розмови з матір`ю на мобільні пристрої саме під час з`ясування взаємовідносин по самовільному залишенню дитиною місця свого постійного проживання та під час перебування [PERSON] в жахливому психоемоційному стані після того, як дитину фактично довелося повертати, поїхавши з м. Кривого Рогу у м. Львів та зворотному напрямку, викликанням поліції при першому ж намаганні [PERSON] поспілкуватись з рідною донькою. Відповідно до ст. 153 СК України мати та дитина мають право на безперешкодне спілкування, зокрема якщо хтось з них перебуває у надзвичайній ситуації. Згідно ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Вимоги ст. 150 СК України вимагають від батьків виконання обов`язків по здобуттю дитиною освіти, піклування про її стан здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Наполягає, що [PERSON] фактично позбавляє [PERSON] її батьківських прав й чинить перешкоди у виконанні останньою її батьківських обов`язків, а також має з [PERSON] невирішений спір щодо місця проживання дитини. Зазначає, що задовольнивши заяву [PERSON] , суд визначить на 6 місяців місце проживання дитини за адресою: [ADDRESS] та позбавить можливості [PERSON] виконувати свої прямі батьківські обов`язки, тим самим сприяючи плану [PERSON] по позбавленню батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] . Верховним Судом України (ВС/КЦС, справа № 756-2072/18 від 21.11.2018 року) зроблено наступний висновок: не може розцінюватись як насильство в сім`ї і бути підставою для видачі обмежувального припису наявність спору про визначення місця проживання дітей та порядку в їх вихованні. Згідно фабули цього судового акта, заявниця звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, посилаючись на те, що її чоловік вчиняє домашнє насильство стосовно неї, жорстоко поводиться з дітьми, не забезпечує їх матеріально, переслідує та погрожує фізичною розправою, створює умови, які негативно впливають на емоційний та психологічний стан дітей, заявниця просила суд видати обмежувальний припис, спрямований на забезпечення безпеки постраждалих осіб, строком на шість місяців, яким визначити певні заходи тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, та покладення на неї обов`язків. Як зазначено у судовому рішенні, відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції, зазначив, що вимоги заявниці не підтверджені доказами у справі. Також зазначив, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання, порядку та способу спілкування з дітьми, їх виховання, оскільки заявниця разом з малолітніми дітьми виїхала з постійного місця їх проживання та перешкоджає батькові у спілкуванні з ними. В цьому рішенні вказано, що беззаперечних доказів на підтвердження вчинення домашнього насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» заявниця до суду не надала, а тому підстав вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для заявниці та малолітніх дітей у зв`язку з відмовою суду у видачі обмежувального припису немає. З таким висновком погодився Верховний Суд, зазначивши, що ч. 3 ст. 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Між тим, судом не було встановлено випадків домашнього насильства стосовно заявниці та малолітніх дітей, а також ризиків настання насильства в майбутньому. Натомість судами встановлено наявність між батьками спору про визначення місця проживання дітей та порядку участі в їх вихованні, що не може розцінюватись як насильство в сім`ї. Наполягає, що заява [PERSON] , яка фактично зводиться до зміни постійного місця проживання дитини з матір`ю та являється підґрунтям для виникнення підстав по позбавленню [PERSON] батьківських прав, містить в собі спір про право, у зв`язку з чим повинна бути залишена без розгляду. Вважає, що фактичні обставини справи, викладені у заяві про видачу обмежувального припису, є перекрученими, вирваними із загального контексту, частина з цих обставин не відповідає дійсному часу і місцю відбування цих обставин, а електронні докази, якими заявник намагається обґрунтувати ці фактичні обставини є технічно обробленими, оскільки у [PERSON] станом на 26.05.2020 року був інший мобільний телефон, ніж той, на якому за посиланням в заяві, зберігаються відповідні аудіо записи. Зазначає, що наведені у заяві про видачу обмежувального припису обставини та записи, зроблені [PERSON] на її мобільний телефон, свідчать про те, що її умисно готували у Львові [PERSON] та її чоловік до сьогоднішньої ситуації, яка фактично зводиться до тотального ігнорування, не сприйняття в цілому та негативного ставлення Емілії до матері. Адже до липня 2020 року у матері та дитини були добрі стосунки. В останній уточненій заяві зазначено, що оригінали двох аудіозаписів за 26.05.2020 року (за один день до Дня народження [PERSON] ) зберігається на мобільному телефоні [PERSON] . Однак, вважає це є неможливим з технічної точки зору, оскільки Емілія після повернення з м. Львову (кінець серпеня 2020 р.), вже мала інший мобільний телефон. Зазначає, що наведені у всіх аудіозаписах фрази [PERSON] , хоча формально і можуть свідчити про ознаки застосування з її боку домашнього насильства до Емілії, однак фактично не доводять суб`єктивної сторони, тобто прямого умислу у [PERSON] на застосування домашнього насильства до її доньки, оскільки всі ці розмови (31.08.2020, 06.09.2020, 08.09.2020, 09.09.2020, 12.10.2020, 14.09.2020, 16.09.2020) між [PERSON] та [PERSON] , відбувались або безпосередньо після нервового повернення дитини додому і з`ясування обставини її такої поведінки дитини матір`ю, або безпосередньо при перебуванні Емілії без згоди матері й самовільному залишенні дитиною домівки і знаходження останньої у м. Львові. Наполягає, що всі зазначені аудіозаписи відбувались при жахливому (пригніченому і розгубленому) психоемоційному стані [PERSON] , пов`язаному виключно зі страхом втратити доньку, ці записи провокаційно та цілеспрямовано здійснювались саме у зазначений період та за вказівками дорослих членів сім`ї (старшої сестри [PERSON] , її чоловіка). Перебуваючи в такому стані, [PERSON] емоційно та виключно словесно, не змогла втриматись та знаходячись, як вона та той час вважала, у безвихідній ситуації, почала погрожувати дитині інтернатами, монастирями, дитячими будинками, поліцією та відповідальністю за залишення домівки без згоди матері. Зазначає, що дійсно на цих аудіозаписах містяться нецензурні висловлювання і погрози в адресу дитини, але в дійсності [PERSON] не бажала і не бажає на сьогодні, і навіть не допускає їх реалізацію у життя і дуже жалкує про те, що взагалі дозволила собі і не втрималась від таких висловлювань. Однак, зазначені аудіозаписи, за таких умов жодним чином не доводять наявність ризиків настання для Емілії тяжких наслідків у майбутньому, тобто вірогідності продовження з боку [PERSON] чи повторного вчинення домашнього насильства, яке б привело до тяжких наслідків або смерті постраждалої особи (п.9 ч.1 ст.1 Закону). Вказує, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, як про це зазначено в заявах, систематичного вчинення [PERSON] домашнього насильства відносно [PERSON] в звичайних для обох осіб умовах життєдіяльності, коли вони не перебували в емоційно напружених взаємовідносинах, пов`язаних, з одного боку з обіцянками [PERSON] кращого безбідного життя для [PERSON] , а з другого страхом та емоційним перевантаженням [PERSON] , викликаними фактичною втратою доньки та самовільним залишенням нею домівки. Зазначені в заявах інші обставини вчинення [PERSON] домашнього насильства, такі як: нехтування особистим простором дитини, постійного нанесення ляпасів і ударів по тілу дитини, удар у живіт, незаконне позбавлення волі, не підтверджені будь-якими об`єктивними доказами. Обставини ж економічного насильства у вигляді ненадання належного догляду та піклування, квартири, що знаходиться в антисанітарних умовах, спростовуються здійсненням на сьогодні [PERSON] капітального ремонту в квартирі за місцем реєстрації доньки, саме з метою забезпечення дитини всіма необхідними та належними умовами проживання, договором оренди житла від 01.07.2020 року, а саме квартири [ADDRESS] , яку знімає [PERSON] на період ремонту, Актом обстеження умов проживання у зазначеній квартирі від 28.09.2020 року, складеного службою у справах дітей виконкому Довгинцівської районної у місті ради, Актом про фактичне місце проживання [PERSON] та Емілії від 29.10.2020 року, фотознімками орендованої квартири, особовою справою здобувача загальної середньої освіти Криворізької ЗОШ КМР ДО № 119 (Саксаганський район), заявою [PERSON] про зарахування Емілії до школи № 119 на стаціонарне навчання за проханням самої ж дитини від 03.09.2020 року, табелями навчальних досягнень зі шкіл за 2015-2020 роки, табелями успішності з художньої школи, почесними грамотами на ім`я [PERSON] , фотографіями з позитивними емоціями дитини, які здійсненні матір`ю за період, коли в їх життя не втручались. Також висловлює під сумнів висновок Криворізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, оскільки такий висновок робився в результаті усного опитування виключно неповнолітньої [PERSON] , навіть без окремого опитування матері дитини та на замовлення сестри дитини [PERSON] , яка є заінтересованою особою саме у змісті такого висновку, оскільки намагається відібрати дитину від матері. Вказаний висновок містить недопустимі в розумінні доказування у цивільному процесі вислови, які мають припущення, а саме: може свідчити, можливого домашнього насильства. Спеціалісти, що проводили таке опитування і робили висновок, не попереджались про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а такому таке опитування не є висновком експерта і доказом в розумінні ст. 76 ЦПК України. Зазначає, що фактично у зазначеному висновку описується психічний стан неповнолітньої [PERSON] , а відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 105 ЦПК України призначення експертизи судом є обов`язковим, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи. Згідно ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наполягає, що спеціалісти Криворізького центру соціальних служб, не є лікарями, в тому числі лікарями-дерматологами, для того, щоб давати оцінку будь-яким висипанням на шкірі дитини і тим паче відносити їх виключно до психосоматичних реакцій. Вважає незрозумілим проводити акт обстеження житлово-побутових умов у квартирі, в якій наразі відбувається капітальний ремонт, у зв`язку з чим, [PERSON] не оспорюється наразі неможливість проживання в ній Емілії, для чого і була обстежена інша квартира на предмет можливості проживання в ній неповнолітньої. Наполягає, що все що інтерпретується у заяві про видачу обмежувального припису стосовно «кривдника» як домашнє насилля, не знаходить свого законного підґрунтя, оскільки 30 серпня 2020 року [PERSON] зателефонувала заявниця (старша дочка) [PERSON] , повідомивши, що [PERSON] , як матір, є жебрачкою, а вона є заможною, а тому вона збирається забрати від матері її доньку [PERSON] , на що [PERSON] відреагувала шляхом поїздки до міста Львова та ледь змогла забрати молодшу дочку. 14 вересня 2020 року заявниця [PERSON] , приїхавши до міста Кривого Рогу, про що [PERSON] дізналася ввечері з СМС-повідомлення молодшої дочки [PERSON] , а 16 вересня 2020 року дану обставину підтвердили представники Служби у справах дітей Саксаганської районної у місті ради. Після цього [PERSON] намагалась повернути свою молодшу дочку Емілію, а саме 16 вересня 2020 року шляхом відвідування Служби у правах дітей Саксаганської районної у місті ради. Там вже знаходилася молодша дочка з заявницею (старшою дочкою), однак, це не вдалося зробити по причині того, що представники Служби у справах дітей Саксаганської районної у місті ради, замість з`ясування дійсних обставин подій, завадили будь-якому спілкуванню матері з молодшою дочкою, при цьому відразу сховали останню. Зазначає, що заява, уточнені заяви про видачу обмежувального припису, містять вказівки на пряму загрозу життю і здоров`ю неповнолітньої [PERSON] та на високу вірогідність продовження чи повторення вчинення домашнього насильства без будь-якого об`єктивного обґрунтування таких ризиків. Частиною 3 ст. 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису, приймається на підставі оцінки ризиків. Крім того, п.9 ч. 1 вказаної статті визначено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильств, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Отже, необхідною правовою підставою для застосування щодо особи обмежувального припису є вчинення цією особою домашнього насильства та наявність достатніх ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення. Вказує, що на підтвердження наявності таких достатніх ризиків, заявницею [PERSON] не надано суду достатніх доказів. Так, згідно зі статтею 221 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 173-2 КУпАП, розглядають судді районних, районних у містах, міських чи міськрайонних судів, проте, будь-яких постанов суду про притягнення [PERSON] до адміністративної чи кримінальної відповідальності суду не надано. З думкою відносно того, що відсутність постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КупАП, й навіть наявність кримінального провадження без відповідного оголошення про підозру у застосуванні домашнього насильства, є підставою для визнання недостатності доказів наявності ризиків продовження вчинення домашнього насильства, також погодився Дніпровський апеляційний суд у справі № 199/3840/19, Постанова від 18.12.2019 року та Київський апеляційний суд у справі № 370/580/18, Постанова від 05.06.2019 року. Вказує, що надаючи належну правову оцінку доводам заявниці [PERSON] та поданим на їх підтвердження аудіозаписам, висновку спеціалістів Криворізького соціального центру, можна впевнено стверджувати, що між [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] (доньками та матір`ю), склалися неприязні відносини, які виникли з різних сімейних питань, в першу чергу зі спору щодо місця проживання неповнолітньої [PERSON] , внаслідок чого останню вмовила звернутись в поліцію і Службу в справах дітей [PERSON] щодо нібито наявності ризику для життя і здоров`я дитини. Наполягає, що такі неприязні відносини не можуть підтверджувати факт домашнього насильства, а тим більше факту наявності вищезазначених ризиків, оскільки такі стосунки є наслідком глибокого конфлікту між зазначеними особами, який необхідно вирішувати навпаки шляхом психологічного зближення зазначених осіб, а не відмежовування їх один від іншого. За загальним правилом, закріпленим частиною 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Вважає безпідставними твердження заявниці про невиконання [PERSON] її батьківських обов`язків відносно [PERSON] та зазначає, що невиконання будь-яких батьківських обов`язків не є підставою для застосування обмежувального припису, якщо таке невиконання прямо не загрожує життю та здоров`ю дитини (наприклад несвоєчасне оформлення паспорту в карантин, яке безпідставно закидається заявницею [PERSON] ), а є предметом розгляду щодо позбавлення батьківських прав і не може розглядатись в порядку окремого провадження. Зазначає, що для того, щоб мати змогу виконувати батьківські обов`язки (в тому числі оформляти паспорт дитині) необхідно, щоб дитина не збігала з домівки, а інші дорослі члени сім`ї їй в цьому не сприяли та не допомагали й не налаштовували дитину проти її матері. Вказує, що до моменту виникнення цього конфлікту між матір`ю та дітьми, [PERSON] справно виконувала свої батьківські обов`язки. \~ \~ \~ \~Представник служби в справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради у судовому засіданні пояснила, що при розгляді справи покладається на думку суду. Пояснила, що намагаються провести круглий стіл. Крім того, під час розгляду справи пояснила, що дійсно пропонувала в інтересах дитини влаштувати [PERSON] в реабілітаційний центр. В подальшому подала висновок відповідно до якого вважають, що [PERSON] вчинила домашнє насильство до [PERSON] , а у зв`язку з не проходженням програми для кривдників є підстави вважати, що воно буде вчинятися у подальшому. Представник поліції у судовому засіданні пояснив, що при вирішення справи покладається на думку суду. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що знає всіх учасників тривалий час. Жодного разу не бачила, щоб [PERSON] ображала Емілію, стосунки між ними були добрі, [PERSON] та [PERSON] разом ходили до магазину, гуляли. Зі слів [PERSON] знає, що [PERSON] з вересня 2020 року не проживає з нею, а проживає з [PERSON] , що [PERSON] за телефоном просила дітей, щоб [PERSON] повернулася додому. Знає, що перед початком навчального року [PERSON] забирала Емілію з м. Львова. Вона, свідок, пригощала [PERSON] печивом, цукерками, грошей не давала, [PERSON] гуляла з її, свідка, онукою, останній раз бачила Емілію влітку 2020 року. Як показав у судовому засідання свідок [PERSON] , [PERSON] та її дітей знає приблизно 10 років. За цей час не бачив, щоб мати грубо ставилася до [PERSON] , била останню, ображала. Бачив, що [PERSON] гуляла на вулиці як сама, так і з мамою, остання піклується про дитину. Емілію бачив останній раз влітку 2020 року. В своїй квартирі [PERSON] певний час не проживає, так як робить ремонт. Він, свідок, давав [PERSON] 1-2 рази гроші в борг, вони є сусідами. Від [PERSON] перекази не отримував. Він, свідок, надавав допомогу [PERSON] у зайняттях з інформатики, під час занять не бачив у Емілії синців, остання на мати не скаржилася. Як показала у судовому засідання свідок [PERSON] , вона є психологом соціальної служби, спілкувалася з [PERSON] та [PERSON] , які до неї звернулися. Емілія скаржилася на те, що мати вчиняє психологічний тиск. Вона, свідок, вважає, що [PERSON] завдана шкода. Наданий нею, свідком, висновок, підтверджує. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що у вересні 2020 року до служби в справах дітей звернулися [PERSON] та [PERSON] , які розповідали, що мама чинить домашнє насильство, ображає, нема умов для проживання. Їм були роз`ясненні права, було повідомлено Саксаганський виконком. Пропонували помістити [PERSON] в реабілітаційний центра, але [PERSON] відмовилася. З [PERSON] не спілкувалася. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що знає [PERSON] та Емілію, випадків насильства з боку мами не бачив, між вказаними особами були нормальні стосунки. Одного раз возив їх обох на могилу матері [PERSON] , також возив на дачу. В ці рази [PERSON] та [PERSON] добре ставилися один до одного, сварок не було. В монастир їхати йому [PERSON] не пропонувала. З показань свідка [PERSON] вбачається, що разом [PERSON] працювала в музичній школі, знає її дітей. За всі роки не бачила, щоб мати погано ставилася до [PERSON] , вчиняла насильство, ображала, насильно заставляла щось робити, між ними були гарні стосунки. Влітку [PERSON] та [PERSON] були в неї, свідка, на дачі, гарно спілкувалися. До музичної школи Емілію приводив або брат або мати. Приблизн 2-3 роки вона, свідок, не бачила [PERSON] . Як показала свідок [PERSON] , знає [PERSON] та [PERSON] з 2010 року. Емілія була гарна дитина, мати її дуже любила, надавала можливість займатися корисними справами. Емілія займалася музикою, малюванням, іноземними мовами. [PERSON] та [PERSON] були в неї в гостях, вона, свідок, бувала в них вдома, стосунки між мамою та дитиною були гарні. Емілія знала як готувати салат з таких продуктів, як авокадо, шпинат. При ній, свідку, [PERSON] проявляла турботу про [PERSON] . В 2020 році обидві були в неї, свідка, на дні народження. За весь час, коли знає вказаних осіб, насильства вона, свідок, не бачила. Потім вона побачила вказаних осіб 8 вересня 2020 року, образ ніяких не було, [PERSON] виглядала добре. Вона, свідок, здала свою квартиру [PERSON] , сама поїхала в село. В цій квартирі вона бачила одяг [PERSON] . В 2020 році 2-3 дня [PERSON] ночувала в неї, свідка. Коли [PERSON] розпочала робити ремонт в своїй квартирі не знає, їй відомо, що ремонт створює незручності. [PERSON] раділа тому, що у [PERSON] є успіхи в джазі. Зі слів [PERSON] знає, що перед 1 вересня 2020 року, [PERSON] забрала Емілію з м. Львова, остання не бажала повертатися до м. Кривого Рогу. З показань свідка [PERSON] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] знає приблизно 14 років, вони прихожани одного храму. Він бував в них в гостях, вони в нього, ніколи [PERSON] не ставилася до Емілії жорстко або грубо. Емілія на мати не скаржилася, [PERSON] бувала в храмі добровільно, [PERSON] піклується про [PERSON] . Емілія приймала участь у театральних постановках. Зі слів [PERSON] знає, що остання з великими труднощами повернула Емілію до м. Кривого Рогу, розповідала, що [PERSON] від неї ховали, не бажали віддавати. В квартирі на м-ні Сонячний проживає [PERSON] , там йде ремонт, вона знімає іншу квартиру. В нього, свідка, [PERSON] гроші не позичала. Якось [PERSON] передала через нього [PERSON] гроші. [PERSON] заробляє тим, що дає уроки. Він знає, що [PERSON] дає [PERSON] гроші на ремонт квартири, також давав гроші син останньої. Одного разу Емілія поскаржилася йому на маму, він сказав, що потрібно потерпіти. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що на протязі 31 року знає [PERSON] та її дітей, бачила їх 1-2 рази на місяць. Ніколи на бачила насилля з боку [PERSON] до [PERSON] , між ними були близькі стосунки, як між подругами. Мати свої дітям забезпечувала виховання, водила до музичної школи, діти отримували естетичне виховання. [PERSON] навчалася у м. Москві, син [PERSON] навчався в Харкові. Емілія навчалася в різних школах, вивчала японську мову. Весною-літом 2020 року [PERSON] сказала їй, свідку, що не буде жити в м. Кривому Розі, так як в квартирі йде ремонт, що бажає жити у м. Львові. Емілія розвинута дитина, бажала навчатися у м. Львів. Мати допомагала [PERSON] в навчанні, у останньої були репетитори. [PERSON] обдарована як творча і як викладач людина. [PERSON] готувала для Емілії ту їжу, яку остання бажала. Між [PERSON] та [PERSON] відносини була добрі, [PERSON] купляли ті речі, які бажала [PERSON] . У Емілії були друзі, декілька телефонів, планшет, вона разом з [PERSON] відпочивала в різних місцях, такий відпочинок [PERSON] сприймала з задоволенням. У Емілії був велосипед, вона каталася разом з подругами, мати не обмежувала свободу [PERSON] у пересуванні. Знає, що у Емілії були ключі від квартири. Емілія два роки займалася кінним спортом. Емілія навчалася у м. Кривому Розі в різних школах. Одного разу вона, свідок, на прохання [PERSON] , приїхала до неї до зробила укол, так як [PERSON] не бажала їхати до лікарні. При ній, свідку, [PERSON] не кричала не Емілію. Знає, що в квартирі, належній [PERSON] , йде ремонт, чи спали вони в цей час на одному дивані, не знає. Дала показала, що мати забрала [PERSON] з м. Львова, так як бажала, щоб остання жила з нею. Планшет Емілії купляв її дядя, хто купляв інші речі для Емілії точно не знає. З показань свідка [PERSON] вбачається, що знає [PERSON] з 2015 року, була у останньої вчителькою, знає також мати [PERSON] та сестру. Емілія вихована, гарна дитина. [PERSON] вихована, відповідальна людина, допомагала [PERSON] в її захопленнях. 31 серпні 2020 року вона, свідок, готувалася до початку навчального року. В цей день [PERSON] зателефонувала та запропонували допомогти у зустрічі з [PERSON] , очікувала Емілію біля школи. Пізніше вона, свідок, побачила на вулиці [PERSON] і остання сказала, що [PERSON] втекла, [PERSON] була дуже схвильована, додзвонитися до [PERSON] не змогла. Що відбувалося далі, не знає. Емілія бажала навчатися в їхньому учбовому закладі. В цей заклад Емілію влаштувала [PERSON] , до 31 серпня 2020 року [PERSON] на маму не скаржилася, чому вона не побажала зустрітися з мамою, на знає. [PERSON] в цей день просила викликати поліцію, тому що не змогла побачити [PERSON] . В той день [PERSON] казала, що [PERSON] не бажає, що вона зустрічалася з [PERSON] , а тому просила про зустріч на нейтральній території. В той день поряд з [PERSON] була дівчина на ім`я [PERSON] , яка вийшла разом з [PERSON] до [PERSON] , а потім [PERSON] була схвильована. В той день їй, свідку, дзвонила [PERSON] , яка була роздратована та дорікала, що вона, свідок, сприяла зустрічі [PERSON] та [PERSON] . Як показала свідок [PERSON] , вона навчається разом з [PERSON] , знає [PERSON] та [PERSON] 31 серпня 202 року вона спілкувалася з [PERSON] , остання просила викликати Емілію, взяла її, свідка, телефон та поклала в свою сумку. Далі, на вимогу [PERSON] , вона, свідок, зателефонувала [PERSON] та передала вимогу вийти. [PERSON] казала, що якщо вона, свідок, цього не зробить, та буде звинувачувати її у викраденні дитини. Вона, свідок, телефонувала [PERSON] декілька разів, потім підійшла [PERSON] та забрала її, свідка. [PERSON] поводилася агресивно, вона, свідок, стала плакати після цієї зустрічі. Вона, свідок, чула, як раніше якась особа, подруга [PERSON] , телефонувала [PERSON] , та вимагала приїхати до м. Кривого Рогу, вживши при цьому нецензурне слово. Їй, свідку, [PERSON] розповідала, що бажає навчатися у м. Львові. До 31 серпня 2020 року [PERSON] розповідала, що в неї складні стосунки з мамою, що остання не завжди дозволяє спілкуватися з тим, з ким вона бажає. Після 31 серпні 2020 року [PERSON] розповідала, що мама її била, розмоляла в підвищеному тоні. В 2018 році вона, свідок, та [PERSON] була разом в таборі, куди приїжджала [PERSON] , в той час вона, свідок, нічого агресивного з боку [PERSON] не бачила. З показань свідка [PERSON] вбачається, що [PERSON] вона знає з дев`яностих років 20 сторіччя, остання зверталася до неї як до психолога у зв`язку зі складностями в житті. Після цього вони спілкувалися при зустрічах, розмовляли про дітей та на інші теми. Приблизно три роки тому до неї зверталася [PERSON] , так як в неї були складнощі з чоловіком. Вона, свідок, бачила, що [PERSON] та [PERSON] спілкуються, разом гуляють. В березнем 2020 року вона, свідок, була в квартирі [PERSON] , там була і [PERSON] , яка заходила та виходила. Неодноразово бачила [PERSON] на вулиці, ніколи на бачила, щоб [PERSON] ображала [PERSON] , погано ставилася до неї. Їй, свідку, [PERSON] не скаржилася на [PERSON] . Також показала, що [PERSON] перед судовим засіданням просила, її, свідка, підтвердити, що [PERSON] хоче жити з нею, але вона, свідок, такого від [PERSON] не чула. На її думку, останній час [PERSON] стала менш відверта, вона та [PERSON] висловлювалися неправдиво. Також знає сина [PERSON] , останній ніколи на мати не скаржився. У судовому засіданні безпосередньо також досліджені наступні письмові докази: свідоцтво про народження [PERSON] (Т.1 а.с. 6), свідоцтво про зміну імені [PERSON] (Т.1 а.с. 7), свідоцтво про народження [PERSON] (Т.1 а.с. 8), довідка про реєстрацію місця проживання [PERSON] , що вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (Т.1. а.с. 9), акт обстеження житлово-побутових умов від 17 вересня 2020 року (Т.1. а.с. 10), акт обстеження житлово-побутових умов від 28 вересня 2020 року (Т.1. а.с. 11), акт обстеження житлово-побутових умов від 15 жовтня 2020 року (Т.1. а.с. 12), відповідь від 15.10.2020 року щодо проведення опитування малолітньої [PERSON] (Т.1. а.с. 13), заява [PERSON] від 28.09.2020 року начальнику служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради Сироватці І. на дії своєї матері [PERSON] (Т.1 а.с.14), талон- повідомлення єдиного обліку №26146, про те що 17.09.2020 року до Саксаганського ВП КВП з заявою звернулась [PERSON] , [INFO] , за фактом невиконання батьківських обов`язків у відношенні до неповнолітньої [PERSON] (Т.1 а.с. 15), лист від виконкому Саксаганської районної у місті ради Служби у справах дітей від 16.10.2020 року (Т. 1 а.с. 16), фото квартири [ADDRESS] (Т.1. а.с. 20-25), витяг про державну реєстрацію прав №30752549 від 26.07.2011 року ( Т.1 а.с. 53), свідоцтво на право власності на житло № [NUMBER] від 09.09.2010 року (Т.1 а.с. 54), клопотання про відновлення місця проживання неповнолітньої дитини від [PERSON] (Т.1. а.с. 55), договір оренди житла (Т.1 а.с. 57), акт обстеження умов (Т.1 а.с.58),акт оцінки потреб сім`ї/особи (Т.1. а.с. 85), висновок оцінки потреб сім`ї (Т.1. а.с .86-87),талон-повідомлення єдиного обліку №24280, 26.10.2020 року о 18.55 годині надійшла заява до РУ від [PERSON] з проханням до органів поліції посприяти поверненню додому доньки [PERSON] (Т.1. а.с. 92), заява [PERSON] від 29.10.2020 року до Органу опіки та піклування Саксаганського виконкому у місті ради Служби у справах дітей, про те, що вона де дозволяє прохід будь-яких осіб у помешкання, в якому вона зареєстрована (Т.1. а.с. 104), акт обстеження житлово-побутових умов від 17 вересня 2020 року (Т.1. а.с. 105-105а), акт обстеження житлово-побутових умов від 28 вересня 2020 року (Т.1. а.с. 106-107), акт обстеження житлово-побутових умов від 30 жовтня 2020 року (Т.1. а.с. 108-109), акт обстеження житлово-побутових умов від 12 жовтня 2020 року (Т.1. а.с. 110-111), акт обстеження житлово-побутових умов від 15 жовтня 2020 року (Т.1. а.с. 112-113), акт обстеження житлово-побутових умов від 15 жовтня 2020 року (Т.1. а.с. 114-115), фото квартири [ADDRESS] (Т.1 а.с. 119-134), акт про фактичне проживання (Т.1. а.с.135), характеристика [PERSON] , [INFO] (Т.1. а.с.161), особова справа [PERSON] (Т.1. а.с. 170- 177, 202-214), протокол про адміністративне правопорушення про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч. 1(Т.2 а.с. 12), довідка з Криворізького навчально-виховного комплексу №81 від 11.11.2020 року, яка видана [PERSON] , про те, що вона буде навчатися в цьому закладі (Т.2 а.с. 35), характеристика [PERSON] (Т.2 а.с. 50), витяг з енциклопедії (Т.2, а.с.55-57), фото [PERSON] (Т.2 а.с. 59-69), виписка з SMS повідомлень (Т.2 а.с. 71-79), клопотання [PERSON] про відновлення місця проживання неповнолітньої дитини до Служби у справах дітей Центрально- міської у місті ради, в якому [PERSON] просить повернуть їй [PERSON] , [INFO] , яка не теперішній час знаходиться без її дозволу зі старшою донькою [PERSON] , [INFO] , за місцем фактичного проживання в [ADDRESS] . (Т.2 а. с. 83-84), заява [PERSON] про захист прав та інтересів неповнолітньої дитини, в якій зазначає, що вона самостійно залишила місце свого мешкання 14.09.2020 року, так як не могла більше терпіти домашнє насильство з боку своєї матері. (Т.2 а.с. 131-135), повідомлення про скоєння кримінального правопорушення від [PERSON] , про те, що її старша донька [PERSON] , [INFO] , викрала її молодшу доньку [PERSON] [INFO] (Т.2 а.с. 178), характеристика [PERSON] з музичної школи №3 (Т.2 а.с. 179), академічна довідка (Т.2 а.с. 180), акт про фактичне проживання (а.с. Т.2 а.с. 181), акт обстеження умов проживання (Т.2 а.с. 187), фото [PERSON] та [PERSON] (Т.2 а.с. 186), результати зовнішнього оцінювання (Т.2, а.с.187), заява [PERSON] до академії (Т.2а.с.188), опис особової справи [PERSON] (Т.2 а.с.189), свідоцтва авторського права (Т.2а.с.190-192), дипломи, грамоти про нагородження [PERSON] (Т.2 а.с.193-196), дипломи [PERSON] (Т.2а.с.197-198), грамоти про нагородження [PERSON] (Т.2 а.с.199-201), свідоцтво про розірвання шлюбу між [PERSON] , та [PERSON] (Т2 а.с. 202), витяг з державного реєстру (Т.2. а.с. 203), акт обстеження умов проживання (Т.2 а.с. 244), акт оцінки потреб (Т.2 а.с. 245-246), висновок оцінки потреб (Т.2 а.с. 247), висновок оцінки потреб сім`ї (Т.3 а.с. 88-89), акт оцінки потреб сім`ї (Т.3 а.с. 90-93), довідка від 18.02.2021 року видана [PERSON] , [INFO] , про те, що вона дійсно навчалась в КСШ №107 з 2013 року по 2015 рік. (Т.3 а.с. 132), довідка від 15.02.2021 року, яка видана [PERSON] про те, що вона дійсно навчалася на оркестровому відділенні у КЗ спеціалізованої мистецької освіти «Музична школа №5» (Т.3 а.с. 133), особова справа [PERSON] , [INFO] , з Криворізької загальноосвітньої школи №119 (Т.3 а.с. 134), заява [PERSON] до Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №119 про зарахування до 8-го класу (Т.3 а.с. 135), талон-повідомлення єдиного обліку №25034 про те що 05.11.2020 звернулась громадянка [PERSON] , з повідомленням про те, що за адресою: [ADDRESS] , приїхали працівники поліції та не приймають від неї заяву, бо поліцію викликала її донька [PERSON] (Т.3 а.с. 141), талон-повідомлення єдиного обліку №29099 про те що з письмовим повідомленням звернулась громадянка [PERSON] з проханням вжити заходів до старшої доньки [PERSON] , яка забороняє їй бачитися з молодшою донькою [PERSON] (Т.3 а.с. 142), довідка від 23.02.2018 року видана [PERSON] , про те, що вона навчається у Львівській середній загальноосвітній школі східних мов та східних бойових мистецтв «Будокан» у 5 класі . З 07.02.2018 року переведена на екстернатну форму навчання за станом здоров`я (Т.3 а.с. 151), графік проведення контрольних робіт учня екстерна [PERSON] [INFO] (Т.3 а.с. 152-153), довідка від 26.12.2017 року про те, що [PERSON] отримала травму , впала зі сходів аптеки (Т.3 а.с. 160), довідка про захворювання [PERSON] (Т.2 а.с. 161), заява [PERSON] , про зарахування [PERSON] на проходження підсумкової атестації (Т.3 а.с. 162), медична картка стаціонарного хворого [PERSON] (т.3 А.С. 163), талон-повідомлення єдиного обліку №29099 , про те що з письмовим повідомленням звернулась громадянка [PERSON] з проханням вжити заходів до старшої доньки [PERSON] , яка забороняє їй бачитися з молодшою донькою [PERSON] (Т.3 а.с. 167), характеристика на [PERSON] (Т.3 а.с. 194-195), наказ №16 від 02.02.2021 року про тимчасове влаштування неповнолітньої [PERSON] [INFO] в сім`ю рідної сестри [PERSON] , 1985 р.н. (Т.4 а.с. 29), сертифікат про проходження профілактичного наркологічного огляду [PERSON] від 19.04.2021 року (Т.4 а.с. 32), медична довідка про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних огляді [PERSON] від 19.04.2021 року (Т.4 а.с. 33), свідоцтво про шлюб [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (Т.4 а.с. 102), посвідка на проживання [PERSON] 4 а.с. 103), довідка про легальне проживання в Республіці Кіпр [PERSON] , [INFO] (Т.4 а.с. 104). Також у судовому засіданні досліджені записи, які містяться на електронних носіях (т.1, а.с.26; т.2, а.с.208, т.3, а.с.252). Суд,

Outcome: partial