Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до місцевого суду із позовною заявою про визнання недійсним Державного акта на право приватної власності на землю та визнання права власності на спадкове майно. У підтвердження позовних вимог посилається на те, що 16.01.2012 року померла його баба [PERSON], котра мала право власності на земельну частку (пай) на території Купновицької сільської ради Самбірського району Львівської області згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку загальною площею 2,2144га, серії ЛВ №039111, виданого [PERSON] районною державною адміністрацією 14.09.2004 року на підставі розпорядження голови [PERSON] райдержадміністрації №496 від 31.08.2004 року. При житті 06.10.2008 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого вищевказану земельну частку (пай) згідно Державного ату серії ЛВ №039111 від 14.09.2004 року, заповіла [PERSON]. Після смерті [PERSON] [PERSON] звернувся до Пятої Львівської державної нотаріальної контори для видачі свідоцтва про право на спадщину. Завідувач нотаріальної контори в свою чергу звернувся із запитом до управління Держгеокадастру у [PERSON] районі Львівської області для отримання витягу з Державного земельного кадастру про реєстрацію земельних ділянок; однак у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру про вищевказані земельні ділянки позивачу було відмовлено рішенням державного кадастрового реєстратора від 12.11.2015 року, оскільки головою [PERSON] райдержадміністрації було прийнято розпорядження №528 від 11.10.2010 року яким визнано таким, що втратило чинність розпорядження голови [PERSON] райдержадміністрації від 31.08.2004 року №496, яким спадкодавцю [PERSON] було надано дозвіл на складання проекту відведення земельної частки (паю) та безоплатну передачу у власність земельних ділянок по Купновицькій сільській раді площею 2,2144га. Так як розпорядження голови [PERSON] райдержадміністрації №496 від 31.08.2005 року було відмінено, то Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №039111 виданий на підставі цього розпорядження, вважається протиправним і таким, що також повинен бути визнаний недійсним. Спадкодавець [PERSON] мала право на земельну частку (пай) у Купновицькій спілці власників селянських господарств розміром 2,52ум.кад.га без визначення меж цієї частки в натурі на підставі розпорядження голови [PERSON] райдержадміністрації від 25.03.1998 року №216. Сертифікат, який посвідчував її право на земельну частку (пай) серії ЛВ №047925 був у [PERSON] вилучений взамін отриманого Державного акту на право власності на земельну ділянку; тому [PERSON] у судовому порядку просить визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю та визнання за ним право власності на спадкове майно. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги та посилався на обставини, зазначені в позовній заяві; просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації Львівської області на виклик у суд не зявився; хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку; із заявою про розгляд справи у його відсутності чи про відкладення до суду не звертався, - тому суд вважає за можливе розглядати справу на підставі наявних даних про права та взаємовідносини сторін у заочному провадженні, про що не заперечив позивач. У письмових клопотаннях просили залучити у справі до участі як третю особу Купновицьку сільську раду Самбірського району та відмовити у позові через застосування строку позовної давності. Представник третьої особи Купновицької сільської ради Самбірського району Львівської області на виклик у суд не зявився; хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку; із заявою про розгляд справи у його відсутності чи про відкладення до суду не звертався. Однаково на виклик до суду не зявився представник третьої особи управління Держгеокадастру у [PERSON] районі. Зясувавши обставини справи та заслухавши пояснення позивача, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав: У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Главою 5 Цивільного-процесуального Закону регламентовано поняття доказів, їх належність та допустимість; обовязок доказування і подання доказів. Відповідно до передбачених Цивільним Законом засад захисту права власності держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів прав власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню; також власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно ст. 391 ЦК України у спосіб захисту права власності від порушень, не повязаних із позбавленням володіння, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Однаково є регламентованим у Земельному кодексі України про захист субєктивного права на землю, що має конституційну природу та існує у межах відносин держави субєкта; ЗК України гарантує і забезпечує фізичним і юридичним особам рівні умови і способи захисту права власності і права користування на конкретні земельні ділянки. Стаття 13 Конституції України передбачає, що держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності і господарювання. Вона також закріплює рівність перед законом усіх без винятку субєктів права власності і гарантує кожному захист його прав і свобод. Ці принципові положення мають визначальне значення і для субєктів земельних правовідносин. Власник земельної ділянки чи землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав на землю здійснюється в адміністративному та судовому порядку. Також суд відмічає у спірних правовідносинах, що згідно з Конституцією України права і свободи людини і громадянина захищаються виключно судом; кожному гарантується право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, у тому числі й при порушенні земельних справ. Судом установлено, що згідно свідоцтва про смерть серії І-СГ №270712 [PERSON] померла 16 січня 2012 року. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №039111, виданого [PERSON] районною державною адміністрацією 14.09.2004 року на підставі розпорядження голови [PERSON] райдержадміністрації №496 від 31.08.2004 року, [PERSON] при житті належали земельні ділянки загальною площею 2,2144га, розташовані на території Купновицької сільської ради, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно розпорядження голови [PERSON] райдержадміністрації №528 від 11.10.2010 року визнано таким, що втратило чинність розпорядження голови [PERSON] райдержадміністрації від 31.08.2004 року №496. Із копії розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації від 25.03.1998 року №216 [PERSON] мала право на середню земельну частку по Купновицькій сільській раді у СВСГ «Купновицька» розміром 2,52 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. Згідно витягу з книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по Купновицькій сільській раді від 16.06.2016 року №29-1304-0.3-2715/2-16, [PERSON] при житті належала земельна частка (пай) площею 2,52 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, на території Купновицької сільської ради Самбірського району Львівської області, відповідно до сертифікату серії ЛВ №047925, виданого на підставі розпорядження голови [PERSON] райдержадміністрації від 25.03.1998 року №216. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). У відповідності до п. п. 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Із заповіту від 06.10.2008 року відомо, що [PERSON] на випадок своєї смерті розпорядилася про все своє майно, а саме земельну частку (пай) згідно Державного ату серії ЛВ №039111 від 14.09.2004 року, заповіла [PERSON]. Із приводу спадкування [PERSON] звертався до нотаріальної контори, однак йому було відмовлено в оформленні права власності на спадкове майно через рішення державного кадастрового реєстратора від 12.11.2015 року. Відповідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1233 ЦК України [PERSON] являється спадкоємцем по заповіту майна [PERSON]. Ураховуючи вище наведені норми законів у сукупності з поясненнями позивача, суд прийшов до переконання, що позов [PERSON] є підставний та підлягає до задоволення.

Outcome: approved