Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням квартирою №11 в будинку № 8а по вул. Дорошенка у м. Тернополі. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є власником квартири за вищевказаною адресою. У цьому житлі була зареєстрована його сестра - відповідач по справі [PERSON], яка з 2014 року фактично не проживає за місцем своєї реєстрації. З 2015 року відповідач переїхала в м. Маріуполь, де проживає з матірю [PERSON] За вказаних обставин, [PERSON] просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням квартирою №11 в будинку № 8а по вул. Дорошенка у м. Тернополі. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 березня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Поставлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася завчасно та належним чином, відзиву на позовну заяву до суду не подала. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, з урахуванням змісту статей 223, 280 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що він знайомий із сімєю позивача, проживає по сусідству по вул. Деповська,14 в м. Тернопіль. Також він знає відповідача сестру позивача [PERSON], яка є зареєстрованою у квартирі [PERSON], однак не проживає у цьому житлі, приїздить лише на свята. Свідок у квартирі позивача буває часто, особистих речей відповідача у ній немає. Жодних перешкод зі сторони [PERSON] щодо проживання у вказаній квартирі [PERSON] не чиниться. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, покази свідка, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне. Позивач [PERSON] є власником квартири №11, розташованої в м. Тернополі по вул. Дорошенка,8а, про що свідчить договір дарування квартири, посвідчений 04 грудня 2013 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON], та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності, сформований 04 грудня 2013 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] Як слідує із довідки № 45 від 06 березня 2019 року, виданої Приватним підприємством «Альянс Ком-Плюс», [PERSON] дійсно зареєстрована в [INFO], але за даною адресою не проживає з січня 2018 року по даний час (06 березня 2019 року). Відтак, в судовому засіданні були підтверджені доводи позивача про те, що відповідач [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживає більше року, оплату комунальних послуг та інших обов'язкових платежів не проводить. Будь-яких перешкод, які б чинилися відповідачу у користуванні цим майном в судовому засіданні не встановлено. За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. Статтею 41 Конституції України закріплено право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується\~та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що у даному випадку мають місце порушення з вини відповідача прав позивача, які підлягають захисту шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою №11 в будинку № 8а по вул. Дорошенка у м. Тернополі, оскільки остання не проживала у вказаній квартирі більше року. На підставі наведеного,

Outcome: approved