Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства (далі [PERSON] ВУВКГ) про стягнення невиплаченої заробітної плати у розмірі 140 832грн.19 коп. Свої вимоги мотивує тим, що він з 12 червня 2001 р. по 22 грудня 2017 р. працював електромонтером 5-го розряду в [PERSON] ВУВКГ. Відповідач, з квітня 2010 по грудень 2016 року, проводив нарахування заробітної плати із порушенням ст. 43 Конституції, ст. 97 КЗпП Ук раїни, ст.ст.5, 6 Закону України «Про оплату праці», Колективного договору [PERSON] ВУВКГ на 2010-2012 рр. із розрахунку нижче встановленої мінімальної тарифної ставки робітника першого розряду, зокрема позивачу при встановленні місячного посадового окладу проводився розрахунок нижче законодавчовстановленої відповідними Законами України «Про державний бюджет»мінімальної заробітної плати.Крім того, позивачу [PERSON] ВУВКГ не проводилося донарахування до мінімальної тарифної ставки робітника першого розряду коефіцієнта співвідношення 1.2 до мінімальної тарифної ставки встановленої територіальною угодою між Львівською ОДА і обєднанням роботодавців та профспілковими обєднаннями Львівської області на 2012-2014 рр. Відповідно, позивач також недоотримував заробітну плату по лікарняних листках, відпускних, 20% надбавки до зарплати за роботу розширення зони обслуговування, вечірній, нічний та надурочний час. Вказані порушення законодавства про працю були виявлені територіальною державною інспекцією з питань праці у Львівській області Державної інспекції з питань праці України. Позивач та його представник в судове засідання не зявилися, надіслали до суду письмову заяву, в якій просили розгляд справи проводити у їх відсутності, позов підтримали. Представник відповідача адвокат [PERSON] в судове засідання не зявилася, надіслала до суду письмовий відзив на позов, в якому позов визнала частково в сумі 43 906 грн. 36 коп., в іншій частині позовних вимог просила відмовити, з тих підстав, що розрахунки невиплаченої заробітної плати та відпускних, здійснені позивачем за період 2015-2016 рр. на підставі територіальної угоди між Львівською ОДА і обєднанням роботодавців та профспілковими обєднаннями Львівської області на 2012-2014 рр., строк якої закінчився у 2014 р.; вважає неправильним розрахунок невиплаченої зарплати проведений позивачем та представила інший (альтернативний) розрахунок невиплаченої позивачу зарплати за квітень 2011- квітень 2014 рр. ; просиларозгляд справи проводити у їх відсутності. Дослідивши письмові докази в справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 43 Конституції України,кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч.1 ст.2 КЗпП України, право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Частиною 3 ст.6 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі: тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати; міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). Згідно з ч.3 ст. 96 КЗпП України, формування тарифної сітки (схеми посадових окладів) провадиться на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про оплату праці», організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на національному рівні;галузевих (міжгалузевих), територіальних угод; колективних договорів; трудових договорів. Як встановлено ч.2 ст.97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Згідно із ч.4 ст.97 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Судом встановлено, що [PERSON] з 12 червня 2001 р. по 22 грудня 2017 р. працював електромонтером 5-го розряду в [PERSON] ВУВКГ, що підтверджується записами №21 від 12.06.2001 р. та №22 від 22.12.2017 р. в його трудовій книжці. 15 квітня 2010 року на зборах трудового колективу [PERSON] ВУВКГ був укладений за участю керівника ВУВКГ та погоджений головою профкому даного підприємства колективний договір на 2010-2012 рр. П.1 розділу «Оплата праці» колективного договору [PERSON] ВУВКГ на 2010-2012 рр. встановлено здійснювати оплату праці робітників на основі тарифної системи: погодинних тарифних ставок згідно з Додатком 1 Тарифної частини Регіональної угоди. Місячних посадових окладів для керівників, професіоналів, фахівців, техніків усіх спеціальностей згідно Додатку 6 Тарифної частини Регіональної угоди. 30 жовтня 2012 року між Львівською обласною державною адміністрацією, обєднаннями роботодавців та профспілковими обєднаннями Львівської області укладена територіальна угода на 2012-2014 роки. Даними угодами визначені умови оплати праці працівників [PERSON] ВУВКГ і працівників підприємств житлово-комунального господарства області та встановлені відповідні коефіцієнти співвідношень мінімальної тарифної ставки. Зміни до колективного договору [PERSON] ВУВКГ в 2010-2012 роках не вносилось. Відповідач з квітня 2010 року при визначенні місячного посадового окладу робітника першого розряду проводив оплату заробітної плати позивачу з розрахунку нижче законодавчо-встановленої мінімальної заробітної плати, що вбачається із нарахованих сум, довідки про заробітну плату та розміру мінімальної заробітної плати встановленої Законами України «Про державний бюджет» на 2010-2016 рр. Крім того, позивачу не проводилось нарахування співвідношення коефіцієнта 1.3 до мінімальної тарифної ставки робітника першого розряду за галузями та видами робіт «експлуатація устаткування системи водопостачання та водовідведення», визначеної територіальною угодою між Львівською обласною державною адміністрацією, обєднаннями роботодавців та профспілковими обєднаннями Львівської області на 2012-2014 рр. Вказані обставини підтверджуються копіями колективного договору [PERSON] ВУВКГ на 2010-2012 рр., територіальної угоди на 2012-2014 рр., довідками відповідача про заробітну плату позивача на займаній посаді, частково листом територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області № 02-3206/07, постановою головного державного інспектора працітериторіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області від 24.02.2014 р. про накладення адміністративного стягнення на [PERSON] начальника [PERSON] ВУВКГ, по ст. 188-6 КУпАП штраф в розмірі 1003 грн. 00 коп., постановою судді Самбірського міськрайонного суду від 27.02.2014 р., якою [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП, та на нього накладено адмінстягненя - штраф в розмірі 510 грн.00 коп. (згідно платіжних доручень - штрафи керівником [PERSON] ВУВКГ оплачені), актом перевірки територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області від 20.01 22.01.2014 р. Суд вважає безпідставним та не приймає до уваги твердження представника відповідача у відзиві на позов від 03.05.2018 р., щодо того, що Колективний договір в 2012 р. припинив дію і тому всі розрахунки невиплаченої заробітної плати та відпускних, здійснені позивачем за період 2015-2016 рр., є необґрунтованими, оскільки воно суперечить вимогам ч.2 ст.17 КЗпП України, якою встановлено : «Після закінчення строку чинності колективний договір продовжує діяти до того часу, поки сторони не укладуть новий або не переглянуть чинний, якщо інше не передбачено договором», та п.п.1.5 абз.4 Колективного договору [PERSON] ВУВКГ. Покликання на неправильність розрахунку невиплаченої зарплати проведеного позивачем та представлення іншого (альтернативного) розрахунку невиплаченої позивачу зарплати за квітень 2011- квітень 2014 рр. як підставу для відмови у позові частково, суд відхиляє, так якрозрахунки відповідача є некоректними, проведені без врахування періоду роботи позивача з квітня 2010 р. по березень 2011 р.; без врахування коефіцієнту 1.30 співвідношення мінімальної тарифної ставки робітника 1 розряду за підгалузями та видами робіт до встановленої галузевою угодою мінімальної тарифної ставки робітника 1 розряду (експлуатація устаткування систем водопостачання та водовідведення), передбаченого в Територіальній угоді, а також без врахування непроведених виплат за перебування позивача на лікарняних та у відпустках, 20% надбавки до зарплати за роботу розширення зони обслуговування, вечірній, нічний та надурочний час. Враховуючи встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що відповідачем при нарахуванні заробітної плати позивачу в період з квітня 2010 року по 31 грудня 2016 рокубули грубо порушені вимоги ст. 43 Конституції України, ст.ст. 2, 95-97 КЗпП України, ст.ст.5, 6 Закону України «Про оплату праці», тому з відповідача, згідно умов оплати праці визначених колективним договором [PERSON] ВУВКГ на 2010-2012 рр. та територіальною угодою між Львівською обласною державною адміністрацією, обєднанням роботодавців та профспілковими обєднаннями Львівської області на 2012-2014 роки, зареєстрованою в Міністерстві соціальної політики України 30 жовтня 2012 року за № 30, слід стягнути в користь позивача невиплачену заробітну плату, яка згідно розрахунків, наданих позивачем та досліджених в судовому засіданні, за період з квітня 2010 року по 31 грудня 2016 року (як зазначав в позові [PERSON]А.), становить 140 832 грн. 19 коп., а тому позов є підставним і його слід задовольнити. Крім того, відповідно до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства в користь держави судові витрати, які складаються з судового збору, в сумі 1 408 грн. 33 коп.

Outcome: approved