Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до Золочівського районного суду Львівської області з позовом до [PERSON] про визнання шлюбу недійсним. В обґрунтування позову вказує, що 10 липня 2014 року між сторонами був укладений шлюб. Від даного шлюбу у них немає дітей. Вказує, що в 2013 році він познайомився з відповідачкою в барі в м. Золочеві, де вона працювала офіціантом. Згодом, проживаючи за межами України, ще деякий час він переписувався з відповідачкою через соціальну мережу. Зазначає, що 14.06.2014 він приїхав на весілля брата, відлучившись з святкування весілля він зустрів відповідачку, з якою продовжував разом проводи час на весіллі. Зазначає, що там же, він перебуваючи в стані сильного алкогольного сп'яніння, запропонував відповідачці вийти заміж. Весь наступний день він перебував в стані алкогольного сп'яніння святкуючи в домі в відповідачки, знайомився з батьками нареченої. Через два-три тижні відповідачка заявила, що вона вагітна, і потрібно негайно укладати шлюб, надала довідку про вагітність. Сторони уклали шлюб 10.07.2014року. Одразу ж через декілька днів після укладення шлюбу він поїхав за межі України, оскільки закінчилася відпустка на роботі. Зазначає, що він став готуватися до весілля, 15.11.2014 року приїхав в Україну, купив 180 пляшок горілки, 20 пляшок шампанського та 37 пляшок вина. Залишив гроші для подальшої організації весілля сестрі. Вислав відповідачці 1 400 євро. На дружину покладався тільки обов'язок організувати вінчання в церкві села Тростянець. 23.11.2014 року сторони виїхали в Німеччину, відповідачка заявила, що втратила дитину і їй дуже важко. Зазначає, що сторони планували весілля на 18.07.2015року в Україні. Він знайшов в Німеччині відповідачці роботу, та виготовив всі необхідні документи для її проживання на 5 років. Через короткий час відповідачка спровокувала конфлікт і зібравши речі пішла проживати до знайомої. Згодом сторони зустрілися в кафе, де відповідачка повідомила, що вона не створена для сімейного життя, тому чоловік та діти їй не потрібні. Після чого повернувшись в Україну він з'ясував також те, що вона з приводу вінчання чи передшлюбного навчання до пароха не зверталася, іншої підготовки до весілля взагалі не проводила. З'ясував, що відповідачка декілька років тому вже виходила заміж, та безпосередньо перед весіллям заявила про відмову від весілля, хоч наречений оплатив та організував весілля. Вказує, що він прийшов до висновку, що відповідачка вийшла за нього заміж, тільки для того, щоб виїхати в Німеччину. Тобто фактично без наміру створення сім'ї. Позивач через свого представника позовні вимоги підтримав. Просив позов задовольнити. Відповідачка в судове засідання з'явилася, позов визнала повністю. Відповідачці судом роз'яснено всі можливі наслідки визнання позову. Однак відповідачка наполягала на його визнанні. Визнанням позову відповідачка підтвердила, що не мала наміру фактично створювати сім'ю з позивачем. Судом встановлено, що визнання позову відповідачкою не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, держави. Тому суд вважає за можливим прийняти рішення на підставі визнання позову відповідачем. Відповідно до статті 40 Сімейного кодексу України Шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя. Таким чином суд приходить до висновку про підставність вимог позивача до їх задоволення. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved