Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 27428,00 грн, інфляційні нарахування у розмірі 4492,83 грн, три проценти річних у розмірі 905,68 грн, а також понесені ним судові витрати у розмірі 640,00 грн, що складаються з судового збору. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 16 вересня 2016 року він передав [PERSON] у позику грошові кошти у сумі 27428,00 грн, які останній зобов'язався повернути йому до 01 жовтня 2016 року і про що власноручно написав розписку. Однак, ні у визначений розпискою строк, ні станом на теперішній час, відповідач кошти не повернув. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] подали суду письмові заяви, в яких позов до [PERSON] про стягнення коштів підтримали та просять його задовольнити у повному обсязі. Розгляд справи просять провести у їх відсутність та не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Заперечення проти позову (відзив) відповідач не подав. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю. Судом встановлено, що у 16 вересня 2016 між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, за яким позивач надав у позику відповідачу грошові кошти у сумі 27428,00 грн, які останній зобов'язався повернути до 01 жовтня 2016 року. Факт отримання позики підтверджується дослідженою судом письмовою розпискою про отримання позики від 16 вересня 2016 року, написаною власноручно відповідачем. Судом також встановлено, що отримані у позику грошові кошти у сумі 27428,00 грн на теперішній час відповідачем позивачу не повернуті. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно частини першої статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Частиною другою статті 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як визначено статтею 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Згідно частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що в порушення умов договору позики та вимог статей 526,527,530 ЦК України, [PERSON] взяті на себе за договором зобов'язання належним чином не виконав і кошти у сумі 27428,00 грн позивачу не повернув. Враховуючи встановлені по справі обставини, вимоги позивача про стягнення, крім основної суми боргу, інфляційних збитків та трьох процентів річних від простроченої суми суд визнає правомірними, обґрунтованими та доведеними. За розрахунками позивача, які проведені відповідно до вимог чинного законодавства, а тому приймаються судом до уваги, три проценти річних від простроченої суми за період з 01 жовтня 2016 року по 06 листопада 2017 року становлять 905,68 грн, а сума інфляційних збитків за цей же період становить 4492,83 грн.

Outcome: approved