Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із вищевказаним позовом, в обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 04.10.2013 року по 05.11.2013 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів», звільнений за згодою сторін на підставі п.1 ст.. 36 КЗпП України. Проте, по даний час з ним не проведено повного розрахунку. На неодноразові звернення до бухгалтерії відповідача провести з ним повний розрахунок - отримує відмову. З таких підстав, для захисту своїх конституційних прав на справедливу винагороду за працю, змушений звертатись до суду. Позивач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позовні вимоги змінили, а саме просять стягнути з відповідача в його користь: заборгованість по заробітній платі в розмірі 1697 грн. 30 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 2000 грн., змінені позовні вимоги просить задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні змінені позовні вимоги визнав та не заперечив щодо їх задоволення. З»ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступного: Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею ст.43 Конституції України встановлено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Матеріалами справи встановлено і сторонами не оспорюється, що позивач працював у відповідача 04.10.2013 року по 05.11.2013 року на ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» на посаді охоронника відділу охорони заводу, що підтверджується копією трудової книжки. (а.с. 6) Згідно довідки ПАТ «Дрогобицького заводу автомобільних кранів» від 16.10.2014 року № 1142 заборгованість відповідача перед позивачем з виплати заробітної плати становить 1697 грн. 30 коп. Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів. Ст. 116 цього ж Кодексу передбачено, що в день звільнення працівника йому проводиться виплата всіх сум, що належить йому від підприємства. Зазначені положення Кодексу відповідачем порушено, так як виплати заробітку та сум, що належать працівнику при звільненні відповідачем не проведена. Згідно ст.12 Конвенції МОП №95 «Про захист заробітної плати» 1994р. та ст.47 КЗпП України у день звільнення роботодавець зобов»язаний провести повний розрахунок із працівником, який звільняється. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У відповідності до розяснень у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Системний аналіз наведених вимог законодавства та зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що позов про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку підставний та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved