Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до Печерського районного суду міста Києва та просив встановити спосіб його участі у спілкуванні з його неповнолітньою донькою - [PERSON] [INFO] шляхом побачення без присутності матері, а саме: кожну суботу або неділю щотижнево з 10.00 годин До 20.00 годин; під час літніх шкільних канікул - два тижні за попередньою домовленістю з матір,ю дитини; - під час осінніх та весняних канікул - від 3 до 7 днів за попередньою домовленістю з матір,ю дитини. Просив зобов,язати [PERSON] не чинити йому перешкод у спілкуванні з його неповнолітньою донькою - [PERSON] [INFO]. Позивач посилався на таке: з 10 грудня 2002 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] [INFO]. Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 30 квітня 2015 року шлюб між ним на відповідачкою розірвано. Дитина залишилася проживати з відповідачкою. З моменту розлучення між ним та відповідачкою почалися непорозуміння щодо прийняття участі його у вихованні доньки, її відвідуванні. З боку відповідача почалися створюватися штучні перешкоди стосовно неможливості його нормального спілкування з донькою. Він позбавлений можливості нормально зустрічатися з донькою. Дитина була оглянута психологом [PERSON] Нею було складено висновок фахівця від 26 листопада 2015 року номер 809-01-18, в якому зазначено, що психоемоційний стан дівчинки є вкрай несприятливим, нестабільним, спостерігаються ознаки тривоги, страху. Ставлення до батька негативне - побоювання. Образа, злість, небажання з ним спілкуватися. Зважаючи на психологічний стан дитини та нестабільність актуального емоційного стану, спілкування дитини з батьком у такому форматі, як це відбувалося раніше, може спричинити погіршення стану дитини. То спеціаліст зазначає, що на даний час спілкування батька з дитиною можливе за бажанням дитини і в присутності матері, оскільки дівчинка сприймає батька, як певну загрозу, не виявляє бажання бачитися з ним.» Як зазначає позивач у позовній заяві, вищевикладене не відповідає дійсним обставинам справи, було зроблено на прохання матері з метою маніпулювання ним за допомогою дитини та його висновку. Таким чином, відповідач обмежила його право спілкуватися з дитиною, обґрунтовуючи це рекомендаціями наукового спеціаліста. З цього приводу він звертався до керівництва Інституту психології імені Г.С.Костюка з проханням провести службове розслідування, на що йому було надано відповідь, що при складанні вищевказаного висновку [PERSON] діяла як незалежний фахівець поза межами Інституту та в неробочий час. У подальшому йому стало відомо, що [PERSON] є подругою матері дитини. З приводу він звертався до Служби у справах дітей з проханням провести профілактичну бесіду з матір,ю дитини; до міського Центру дитини Служби у справах дітей та сім,їд для оцінки психоемоційного стану та батьківського потенціалу, але вищевикладене призвело лише до відписок з боку відповідача та не вирішило даної проблеми. Після чисельних марних спроб вирішити це питання мирними шляхом, він вимушений звернутися до суду з даної позовною заявою. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали вимоги позовної заяви. Відповідач та її представник заперечували проти задоволення позовних вимог з урахуванням наступного: після розлучення з позивачем, їх донька дуже болісно переживала ту подію, що позивач став проживати окремо від них. У дитини почастішали істеричні реакції, під час яких вона билася головою о стіну, душила собаку, ламала предмети та різала фотографії. 26 листопада 2014 року вона вимушена викликати швидку медичну допомогу і донька була оглянута психіатром, який поставив діагноз: «гострий реактивний стан із галюциногенним синдромом» та призначив седативні препарати. Також лікар-психіатр порекомендував звернутися за консультацією до психолога і перебувати постійно під наглядом дитячого психіатра. В листопаді 2014 року вона звернулася до психолога, кандидата психологічних наук, старшого наукового співробітника Інституту психології імені Г.С.Костюка [PERSON], яка провела обстеження психоемоційного стану дитини та встановила, що малюнки дитини, бесіда з нею та її поведінка свідчать про глибокі переживання дитини, гостру реакцію на травму розлучення, високий рівень агресії дитини загалом і агресії, спрямованих на батька. Для дитини характерне від реагування істероїдним типом, що виражається у нападах істерики, галюциногенному синдромі, зниженні концентрації уваги, підвищеному рівні тривожності, формуванні захисних психологічних механізмів, зокрема, намаганні контролювати ситуацію. Щодо взаємодії із батьком, то рекомендується під час гострого періоду, який може тривати 4-6 тижнів, утриматися від зустрічей із батьком, контактів з ним. У разі адаптації дитини до ситуації розлучення батьків немає заперечень щодо спілкування дитина з батьком згідно його домовленістю з матір,ю або рекомендацій з питань захисту прав дитини, проте, враховуючи гостру реакцію дитини на факт розлучення та життєву історію, психолог вважає неприйнятними уведення дівчинки у нову сім,ю батька. Крім того, відповідач зазначає, що позивач особисто спілкувався з психологом та вона надавала йому необхідні рекомендації щодо спілкування із донькою. Вона зі свого боку не чинила жодних перешкод у спілкуванні дитини з батьком, налаштовувала її на спілкування та зустрічі із батьком. Вплинути на дитину та змусити її спілкуватися з позивачем та зустрічатися з ним вона не може. У зв,язку з тим, що між позивачем та дитиною був втрачений психологічний контакт, дитина не бажає спілкуватися з ним, у нього негативне ставлення до позивача. Представник третьої особи органу опіки та піклування вважав, що спір має бути вирішений на розсуд суду. Суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню за наступних підстав: 10 грудня 2002 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] 17 вересня 2006 року, яка є усиновленою та який про це відомо. Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 30 квітня 2015 року шлюб між сторонами розірвано., дитину залишено проживати з матір,ю. На даний час між сторони виникли суперечки стосовно участі батька у вихованні малолітньою дитини [PERSON] [INFO]. У відповідності до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов,язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбу між собою. Розірвання шлюбі муж батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов,язків щодо дитини. У відповідності до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. У відповідності до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов,язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов,язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов,язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку ди тини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов,язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. У відповідності до ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки і піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов,язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов,язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду тому з батьків. Хто проживає окремо від дитини. У судовому засіданні встановлено, що сторони не змогли вирішити питання щодо участі та способу участі батька дитини у спілкуванні та вихованні дитини. У відповідності до ст. 159 СК України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування. Другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд вивчає способи участі одного із батьків у вихованні дитини /періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо/, місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках. Коли це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. під час вирішення спору щодо участі одного із батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх бов,язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров,я та інші обставини. що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров,я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. У судовому засіданні встановлено, що у досудовому порядку сторони не змогли вирішити спір. З матеріалів справи та пояснень сторін у судовому засіданні, вбачається, що після припинення шлюбних відносин сторін дитина отримала психологічну травму, переживала щодо ситуації розлучення батьків. Неодноразові звернення матері дитини до лікарів, психологів підтвердив цю обставину. 11 грудня 2014 року кандидат психологічних наук [PERSON] провела обстеження психоемоційного стану дитини [PERSON] [INFO] та зробила висновок номер 1012-01-12: поведінка дитини свідчить про глибокі переживання дитини. Гостру реакцію на травму розлучення, високий рівень агресії дитини загалом і агресії, спрямованої на батька. Для дитини характерне відреагування істероїдним типом, що виражається у нападах істерики, галюциногенному синдромі, зниженні концентрації уваги, підвищеному рівні тривожності, формуванні захисних психологічних механізмів. Зокрема, намаганні контролювати ситуацію. Щодо взаємодії із батьком, рекомендується під час гострого періоду,який може тривати 4-6 тижнів, утриматися від зустрічей із батьком, контактів з ним. У разі адаптації дитини до ситуації розлучення батьків немає заперечень щодо спілкування дитини з батьком згідно його домовленостей з матір,ю або рекомендацій комісії з питань захисту прав дитини, проте, враховуючи гостру реакцію дитини на факт розлучення та життєву історію, психолог вважає неприйнятним уведення дитини в нову сім,ю батька. Рекомендовано спостереження у психіатра, психокорекцій на робота з психологом. З урахуванням пояснень у судовому засіданні позивача, відповідача та їх представників, суд прийшов до висновку про необхідність поспілкуватися з дитиною, яка вже досягла десяти років, у судовому засіданні у присутності представника третьої особи, органу опіки та піклування. Під час спілкування з дитиною, батьки дитини та їх представники були видалені з зали судового засідання, надалі сторони отримали дисковий запис спілкування суду з дитинкою, після чого спало напруження між сторонами у судовому засіданні. Під час спілкування з дитиною у судовому засіданні встановлено, що дівчинка навчається на «відмінно», дуже цінить сім,ю. Їй відомо про те, що вона є усиновленою. Для неї найвища цінність сім,ї, коли є тато і мама. Вона вважає, що тато пішов з сім,ї, тато зрадив її, вона не хоче чути та спілкуватися з сином позивача, вона дуже переживає, вважає, що тато її кинув, що вона йому не потрібна. На даний час не бажає спілкуватися з ним навіть за допомогою телефону. Відмову від спілкуванням з батьком пояснила тим, що наодинці він її ображає, висловлюючи матерні слова, а на людях веде себе по-іншому. Були випадки, коли вона убігала від нього, зачинялася у квартирі і не бажала з ним спілкуватися. Вона не бажає отримувати від нього подарунки, оскільки вони їй не до вподоби, він купує їй одяг, який вона не хоче носити та про що вона казала татові. У судовому засіданні вона зазначила, що тато два роки тому почав брехати мамі. В чому брехня полягає, вона не зазначила, але судом зроблено висновок про те, що саме ця інформація виходила від відповідача і негативно сказалася на поведінці дитини. Тобто судом зроблено висновок про те, що мати дитини висловлює у присутності дитини або при спілкуванні з нею саме її ставлення до відповідача, звинувачуючи його у розпаді сім,ї. Але, не дивлячись на це, у судовому засіданні позивач не довів, що саме з вини відповідача дитинка не бажає спілкуватися з ним. У судовому засіданні встановлено, що позивач намагається всілякими способами досягти спілкування з дитиною, вважає, що причиною відмовити дитини є поведінка та вплив на дитину матері. Але у судовому засіданні дитина зазначила, що не бажає спілкувати з батьком і під час таких спілкувань вимикає телефон. Вона заявила про те, що мама не відмовляє її від спілкування з татом, зазначивши, що вона має сама вирішити це питання. Одним словом, відмову від спілкування з татом на даний час вона висловила, що він її зрадив. Вона не виключає, що у подальшому може така напруга спасти, але на даний час вона не бажає спілкуватися з татом у будь-який спосіб. З урахуванням висновку спеціаліста-психолога, з урахуванням пояснень сторін у судовому засіданні, з урахуванням ставлення дитини до кожного з батьків, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині встановлення способу участі батька у вихованні дитини та спілкування з нею, має відбуватися у будь-якому випадку без участі матері. Суд вважає, що, оскільки дитина на даний час переживає страх перед батьком, переживає стрес розлучення батьків, переживає велику образу, спілкування дитинки з позивачем можливо у даний період часу /часу адаптації дитини після розлучення батьків/ за згодою самої дитини та у присутності психолога у той самий час, який просить встановити позивач, а під час канікул - за попередньою домовленістю з мамою дитини. У подальшому, з урахуванням стану здоров,я дитини, зміни її відношення до вказаних подій в сім,ї, зміни її відношення до батька, можливий перегляд часу та способу спілкування позивача з дитиною а її виховання. На підставі ст.ст. 141, 151?153 СК України,

Outcome: partial