Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до Кремінського районного суду Луганської області з позовною заявою до ФГ «Стимул 777» про розірвання договору оренди та витребування майна з чужого незаконного володіння. В обґрунтування позову зазначається, що 01.10.2009 матірю позивача [PERSON] було укладено договір оренди землі з ФГ «Стимул 777», відповідно до якого [PERSON] надала у строкове платне користування належні їй земельні ділянки № 120 з кадастровим номером 4421610100:12:002:0007 площею 3,6024 га та № 121 з кадастровим номером 4421610100:12:002:0008 площею 3,6024 га. Загальна площа зазначених земельних ділянок складає 7,2048 га. Вказаний договір був зареєстрований відповідачем у Відділі Держкомзему Кремінського району 20.07.2012 за № 442160004001902. 22.08.2016 [PERSON] померла, а позивач вступив у спадщину після її смерті, успадкувавши зазначені земельні ділянки та отримавши відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом. 27.12.2017 [PERSON] звернувся до відповідача з повідомленням про розірвання договору оренди землі від 01.10.2009, укладеного між його матірю за час її життя та відповідачем, на підставі п. 40 зазначеного договору, відповідно до якого перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для зміни умов або розірвання договору. Проте відповідач розривати договір оренди землі та повертати земельні ділянки відмовляється, відповіді на повідомлення позивача від 27.12.2017 відповідачем надано не було. Також позивач звертає увагу, що у договорі відсутні істотні умови договору, а саме останній не містить кадастрових номерів земельних ділянок та місце їх розташування, також договір не містить акту приймання-передачі цих земельних ділянок, їх плану або схеми, кадастрові плани з відображенням обмежень (обтяжень) у їх використанні та встановлених земельних сервітутів, акти визначення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), проект відведення земельних ділянок у разі його розроблення згідно із законом. Також на виконання п.п. 33, 34 цього договору відповідач повинен був застрахувати обєкт оренди, однак ним цього зроблено не було. У звязку з цим позивач просив розірвати зазначений договір та зобовязати відповідача повернути позивачу спірні земельні ділянки, а також стягнути з відповідача судові витрати у вигляді суми судового збору та вартості виготовлення експертної грошової оцінки цих земельних ділянок. Позивач та його представник [PERSON] у судове засідання не зявилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких також зазначили, що позовні вимоги підтримують. Крім того, представник позивача надав заперечення проти відзиву на позов, в якому наголосив, що позивач, як новий власник земельної ділянки, скористався своїм правом на розірвання договору оренди, передбаченим п. 40 договору, оскільки не бажає продовжувати дію цього договору, у той час як згідно з діючим цивільним законодавством сторони є вільними в укладенні договору та виборі контрагентів. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Первісно представник відповідача [PERSON] надала відзив на позов, в якому зазначила, що відповідачем у 2010 році за власні кошти була розроблена технічна документація із землеустрою щодо складення документів, які посвідчують право оренди на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в якій вказано номер земельної ділянки, площа угідь, кадастровий номер та оглядова схема земельних ділянок. На той час договір оренди землі не передбачав пункту про кадастровий номер земельних ділянок та додатків до договору, зокрема акту приймання-передачі. Також на той час у страхових компаній не було механізму щодо страхування земельних ділянок приватної власності. Орендна плата відповідачем нараховувалася та виплачувалася у повному розмірі та вчасно. Крім того, [PERSON] із заявою про розірвання договору особисто не звертався, зверталася його донька [PERSON] без документів, що посвідчують її право діяти від імені позивача. Сам позивач у приватній розмові з головою ФГ «Стимул 777» [PERSON] погодився продовжити діючий договір оренди. У звязку з цим представник просив відмовити у задоволенні вимоги про сплату на користь позивача судового збору та вартості виготовлення експертної грошової оцінки земельних ділянок. У подальшому представником відповідача [PERSON] було надано доповнення до відзиву, в якому останній зазначив, що у позові міститься посилання на недійсність правочину в момент його укладення, у той час як у прохальній частині міститься вимога про розірвання договору оренди землі, що суперечить один одному. Також з матеріалів справи вбачається, що позивач став власником земельної ділянки 19.10.2017, а отже повідомлення про розірвання договору оренди він направив відповідачу з порушенням місячного строку, визначеного ч. 3 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» та ч. 3 ст. 1481 Земельного кодексу України. При цьому повідомлення позивача не відповідає вимогам закону, оскільки в ньому відсутні платіжні реквізити на оплату грошових коштів у розмірі 3% грошової оцінки землі за користування земельною ділянкою, а така оплата передбачена договором оренди землі. У звязку з цим відповідач мав право взагалі не розглядати повідомлення позивача. Крім того, до позивача як нового власника земельної ділянки перейшли права і обовязки орендодавця за вказаним договором оренди землі. У звязку з цим представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову за недоведеністю та необґрунтованістю. Розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та обєктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням докази, що містяться в матеріалах справи, як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 01 жовтня 2009 року між [PERSON] та Фермерським господарством «Стимул 777» в особі директора [PERSON] було укладено договір оренди землі, відповідно до якого [PERSON] надала ФГ «Стимул 777» строком на десять років у платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 7,2048 га, яка знаходиться на території Кремінської міської ради Луганської області. Вказаний договір був зареєстрований відповідачем у Відділі Держкомзему Кремінського району 20.07.2012 за № 442160004001902 (а.с. 8-9). Згідно зі свідоцтвами про право на спадщину за законом від 19.10.2017, посвідченими приватним нотаріусом Кремінського районного нотаріального округу Луганської області [PERSON], спадкоємцем [PERSON], яка померла 22 серпня 2016 року, є її син [PERSON], який успадкував земельну ділянку № 120 з кадастровим номером 4421610100:12:002:0007 площею 3,6024 га та земельну ділянку № 121 з кадастровим номером 4421610100:12:002:0008 площею 3,6024 га, що розташовані на території Кремінської міської ради Луганської області (а.с. 10, 12). Зазначені обставини також підтверджуються витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 100800587 та № 10080359 від 19.10.2017 (а.с. 11, 13). За змістом ст.ст. 1216-1218 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавець), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За приписами ч. 1 ст.ст. 1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. З матеріалів справи судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] мала у власності спірні земельні ділянки, а після її смерті їх у спадщину прийняв позивач [PERSON], що підтверджується відповідними свідоцтвами про право на спадщину за законом. В той же час, спірні земельні ділянки на підставі договору оренди землі від 01.10.2009 перебувають в оренді у ФГ «Стимул 777». З часу прийняття спадщини після смерті [PERSON], а саме з 22.08.2016 позивач [PERSON] став стороною спірного договору оренди землі, а саме орендодавцем. Відповідно до ч. 4\~ст. 32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. У пункті 40 зазначеного договору оренди землі від 01.10.2009, укладеному між спадкодавцем [PERSON] та орендарем ФГ «Стимул 777», сторони передбачили, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для зміни або розірвання договору. При цьому зазначений пункт договору будь-ким із його учасників не оспорювався й у встановленому законом порядку недійсним не визнавався. 27 грудня 2017 року позивач [PERSON] надіслав повідомлення директору ФГ «Стимул 777» [PERSON], яке в той жен день було отримано відповідачем, в якому зазначив, що є власником вказаних земельних ділянок, які є предметом договору оренди землі від 01.10.2009, укладеного між [PERSON] та ФГ «Стимул 777» строком на 10 років. На підставі п. 40 вказаного договору [PERSON] зазначив, що не має наміру залишати належні йому земельні ділянки в оренді відповідача, а також просив розірвати договір оренди землі та повернути йому ці земельні ділянки для подальшого розпорядження ними на власний розсуд (а.с. 14). Зміст пункту 40 спірного договору оренди землі від 01.10.2009 у повній мірі відповідає пункту 40 Типового договору оренди землі, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 220 від 03.03.2004, та ніякого двозначного тлумачення не містить. У звязку з цим позивач [PERSON], як новий власник орендованих відповідачем земельних ділянок, обґрунтовано скористався своїм правом та ініціював питання про одностороннє дострокове розірвання договору оренди земельних ділянок на підставі п. 40 цього договору. Суд критично оцінює позицію представника відповідача [PERSON], яка у відзиві на позов зазначає, що не отримувала письмового повідомлення позивача, оскільки таке отримання підтверджується підписом представника відповідача на повідомленні позивача, а також доповненням до відзиву на позов представника відповідача [PERSON], в якому останній не заперечує факту отримання відповідачем такого повідомлення, однак вказує на недотримання вимог щодо його змісту та строку надіслання. Крім того, якщо у відзиві на позов представник відповідача [PERSON] не заперечує проти позову, а лише проти стягнення з відповідача судових витрат, у звязку з чим її позиція щодо позовних вимог узгоджувалася з її посиланням на те, що письмового повідомлення позивача про розірвання договору вона раніше не отримувала, то у доповненні до відзиву представник відповідача [PERSON] ставить питання про відмову в задоволенні позову, що підтверджує відмову відповідача розірвати договір із вказаних позивачем підстав. Таким чином, після оформлення свого права власності на успадковані земельні ділянки позивач [PERSON] направив на адресу ФГ«Стимул 777» листа, в якому повідомив орендаря, що є спадкоємцем та правонаступником після смерті [PERSON] зазначених земельних ділянок, а також з посиланням на п. 40 зазначеного договору оренди землі від 01.10.2009 просив відповідача розірвати договір та повернути йому земельні ділянки. Однак, не зважаючи на це, відповідач ФГ «Стимул 777» продовжує використовувати спірні земельні ділянки у своїх інтересах.\~ Посилання у доповненні на відзив представника відповідача [PERSON] на ту обставину, що позивач звернувся з відповідним повідомленням на адресу відповідача лише 19.10.2017, а тому відповідач мав право не розглядати повідомлення позивача, суд вважає необґрунтованими, оскільки передбачений ч. 3 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» та ч. 3 ст. 1481 Земельного кодексу України місячний строк встановлюється щодо обовязку повідомлення новим власником орендаря про державну реєстрацію прав власності, і жодним чином не впливає на право позивача розірвати договір з передбачених у спірному договорі підстав. Із зазначених підстав суд також вважає необґрунтованим посилання представника відповідача [PERSON] на невідповідність змісту повідомлення позивача вимогам закону. Більше того, закон не визначає жодних наслідків недотримання вимог щодо змісту такого повідомлення та строку його направлення. Суд також не може погодитися із посиланням у доповненні на відзив представника відповідача [PERSON] на невідповідність прохальної частини позову його змісту, оскільки позовні вимоги позивача чітко сформульовані, а саме розірвання спірного договору оренди землі та витребування майна (переданих в оренду земельних ділянок) із чужого незаконного володіння. Також у позові зазначаються підстави розірвання договору з посиланням на його пункти та відповідні норми закону. Також суд не бере до уваги посилання позивача на відсутність істотних умов у зазначеному договорі оренди землі, оскільки вказані обставини можуть бути підставою для визнання договору недійсним, у той час як позивач заявляє вимогу про розірвання договору оренди землі. В той же час, розірвання договору та визнання його недійсним мають різну правову природу, оскільки розірвати можливо лише дійсний договір. Відповідно до п. г) ч. 1 ст. 81, п. б) ч. 1 ст. 90 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі прийняття спадщини та мають право самостійно господарювати на землі. Згідно зі\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Статтею 17 Загальної декларації прав людини передбачено, що ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до змісту\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п. 12\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі»\~№ 14 від 18.12.2009 зазначається, що в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно із\~Законом № 3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суд уз прав людини»\~є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою розяснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у звязку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді рішень Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні ЄСПЛ у справі\~«[PERSON] Девелопментс ЛТД\~проти Ірландії» від 29.11.1991\~та у справі «Пресос Компанія [PERSON] проти Бельгії» від 20.11.1995 зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання фактично користуватися своєю власністю. Зазначені сподівання, тобто те, на що розраховував позивач, відповідачем порушено. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Наслідки припинення або розірвання договору оренди землі передбачені у ст. 34 Закону України «Про оренду землі», згідно з якою у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобовязаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. Оскільки позивач\~набув права\~власності на\~спірні земельні\~ділянки в\~установленому законом\~порядку,\~як новий\~власник спірних\~земельних ділянок\~не бажає\~продовжувати дію\~договору оренди\~землі,\~укладеного з\~попереднім власником,\~а умовами\~договору оренди\~землі передбачено\~його розірвання\~у разі\~переходу права\~власності на\~орендовані земельні\~ділянки до\~іншої особи,\~припинення оспорюваного\~договору оренди\~землі шляхом\~його розірвання\~за заявою\~нового власника\~ позивача\~у справі,\~а також\~повернення йому\~цих земельних\~ділянок суд\~вважає обґрунтованими\~вимогами з\~огляду на\~те,\~що відповідно\~достатті\~627\~ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 647/1460/17, який суд першої інстанції враховує під час розгляду та вирішення цієї цивільної справи в силу приписів ч. 4\~ст. 263 ЦПК України. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до ФГ «Стимул 777» підлягають задоволенню у повному обсязі, а отже суд вважає за необхідне розірвати зазначений договір оренди землі та зобовязати відповідача повернути позивачу земельні ділянки, які були передані йому за цим договором оренди [PERSON] Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Cудові витрати повязані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Оскільки позов підлягає повному задоволенню, суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати у справі у вигляді суми судового збору в розмірі 1699,06 грн (704,80 грн за позовну вимогу немайного характеру та 994,26 грн за позовну вимогу майнового характеру) та вартості виготовлення експертної грошової оцінки земельних ділянок у розмірі 1200 грн (а.с. 2, 20-25, 26). На підставі викладеного,

Outcome: approved