Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі відповідач) про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що вона не може вирішити дане питання в досудовому порядку. Позивач зазначає, що проживала із відповідачем однією сім'єю у зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання вони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], як перебуває на повному її утриманні. Матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач не надає. Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання дитини в розмірі 2500 (дві тисячі пятсот) гривень щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто до 30 січня 2029 року. Позивач в судове засідання не зявилася, направила до суду заяву в якій просила позовну заяв задовольнити, та розглянути справу у її відсутність. Відповідач в судове засідання не зявився, проте надав до суду заяву в якій зазначив, що вимоги стосовно розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини визнає в повному обсязі, а вимогу стосовно стягнення аліментів визнає частково у розмірі 1200 гривень. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних та встановлених судом обставин і визнаних відповідно до них правовідносин. 06 листопада 2010 року сторони уклали шлюб, який зареєстрували у відділі реєстрації актів цивільного стану Іванівського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №39, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 18). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 5). Дитина після розірвання шлюбу залишається проживати разом із матірю. Шлюб сторін виявився невдалим, оскільки їхня сімя розпалася на ґрунті взаємних непорозумінь, у звязку з чим шлюбні відносини між ними фактично припинені. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Дитина перебуває на повному утриманні у матері. Задовольняючи частково вимоги позивача суд виходив з такого. З ч.1 ст.24 СК України вбачається, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з\~ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права\~\~та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно зі\~ст. 160 СК України\~якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При цьому беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, рішення суду підлягає негайному виконанню по справам про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. З ч.1, 3 ст.88 ЦПК України вбачається, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 487 гривні 20 копійок, які суд стягує з відповідача на користь позивача. Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви, яка має в собі вимоги щодо стягнення аліментів, справляється судовий збір в дохід держави в розмірі 243 грн. 60 коп., тому суд констатує про необхідність стягнення судового збору з відповідача. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сімя існує формально, примирення між подружжям неможливе, дитина перебуває на повному утримані позивача, тому є всі підстави для розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з матірю. Визначаючи розмір аліментів суд враховує матеріальне становище відповідача, відсутність у нього постійної роботи, та вважає за необхідне стягнути аліменти у розмірі 1200 гривень.

Outcome: partial