Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним вище позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі з Публічного акціонерного товариства «ФІНБАНК». Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. 15 жовтня 2008 року між ним та Публічним акціонерним товариством «ФІНБАНК» було укладено трудовий контракт, згідно умов пункту 3.1 якого позивач приймається на роботу до відповідача на посаду радника голови правління. В пункті 8.2 трудового контракту від 15.10.2008 року сторони погодили, що на дату його підписання розмір заробітної плати позивача після вирахування всіх податків та зборів становитиме гривневий еквівалент 200.000,00 (двохсот тисяч) доларів США на рік, що становить гривневий еквівалент 16.666,67 доларів США на місяць. Умовами пункту 8.3 трудового контракту від 15.10.2008 року передбачено, що відповідач зобов'язаний виплачувати позивачу заробітну плату один раз на місяць в гривні, відповідно до офіційного курсу Національного Банку України на дату виплати. 29 травня 2009 року позивача було звільнено із займаної посади на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, у зв'язку з скороченням чисельності та штату працівників Публічного акціонерного товариства «ФІНБАНК». За вказаний період роботи позивача, а саме з листопада 2008 року по травень 2009 року, відповідач виплачував йому лише гривневий еквівалент 3 000,00 (трьох тисяч) доларів США заробітної плати на місяць, у зв'язку із чим різниця між належною та фактично виплачуваною [PERSON] заробітною платою складала гривневий еквівалент 13 666,67 доларів США на місяць. Посилаючись на викладене, представник [PERSON] просив суд позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача вказану заборгованість за заробітною платою, яка згідно перерахунку курсу долара США на гривню на дату виплати складає 722429 (сімсот двадцять дві тисячі чотириста двадцять дев'ять) гривень 39 (тридцять девять) копійок. 14.10.2011 року Публічне акціонерне товариство «ФІНБАНК» звернулося до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання трудового контракту від 17.10.2008 року недійсним. 30.11.2011 року ухвалою суду було прийнято вищезазначений зустрічний позов Публічного акціонерного товариства «ФІНБАНК» до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «ФІНБАНК» про стягнення заборгованості по заробітній платі. Публічне акціонерне товариство «ФІНБАНК» обґрунтовує свої вимоги тим, що 17 жовтня 2008 року у місті Одесі між АКБ «ФІНБАНК» з однієї сторони, який в подальшому, у зв'язку зі зміною найменування, став ПАТ «ФІНБАНК» в особі голови правління [PERSON] та [PERSON] з іншої сторони, укладено трудовий контракт, відповідно до умов якого відповідача (позивача за первісним позовом) було прийнято на посаду радника голови правління ПАТ «ФІНБАНК». Вказаний трудовий контракт від 17.10.2008 року представник позивача за зустрічним позовом (відповідача за первісним позовом) просить суд визнати недійсним виходячи з такого. Відповідно до пункту 7.2.1 Статуту Публічного акціонерного товариства «ФІНБАНК» встановлено, що загальними зборами акціонерів з числа акціонерів або їх представників обирається наглядова рада банку, а пунктом 7.2.2 Статуту встановлюються функції наглядової ради банку, до яких віднесено призначення та звільнення голови правління, заступників голови правління та членів правління банку, затвердження їх посадових інструкцій та визначення кількісного складу. Згідно штатного розкладу АКБ «ФІНБАНК», введеного в дію 01.10.2008 року та затвердженого рішенням наглядової ради АКБ «ФІНБАНК», радник голови правління входить до складу правління АКБ «ФІНБАНК», тобто має призначатися та звільнятися з посади не інакше як наглядовою радою. Беручи до уваги зазначене, представник позивача за зустрічним позовом (відповідача за первісним позовом) вважає, що голова правління Публічного акціонерного товариства «ФІНБАНК» [PERSON] діючи всупереч положенням Статуту та Закону України «Про банки та банківську діяльність» та не маючи достатніх повноважень уклав з відповідачем (позивачем за первісним позовом) трудовий контракт від 17.10.2008 року, самостійно встановивши в ньому всі суттєві умови. На підставі викладеного, представник позивача за зустрічним позовом (відповідача за первісним позовом) просить суд визнати недійсним трудовий контракт від 17.10.2008 року на підставі статті 203 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом позовні вимоги, викладені в первісному позові підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, зустрічний позов просив залишити без задоволення, представник відповідача за первісним позовом заперечував проти задоволення первісного позову, просив суд відмовити в його задоволенні, зустрічний позов підтримав та просив суд його задовольнити у повному обсязі. З'ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, та правовідносини сторін, що випливають з таких обставин, вислухавши учасників цивільного процесу, перевіривши їх доводи наявними в справі доказами, дослідивши матеріали справи, надавши їм правову оцінку, суд вважає первісний позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав. В судових засіданнях представником відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) визнано факт трудових відносин між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «ФІНБАНК», які мали місце з жовтня 2008 року по травень 2009 року. Частиною 1 статті 4 КЗпП України встановлено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Частиною 1 статті 3 КЗпП України встановлено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Згідно частини 3 статті 21 КЗпП України, особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. В матеріалах справи містяться два трудових контракти від 15.10.2008 року та від 17.10.2008 року, що містять підписи [PERSON] як працівника та [PERSON] в особі голови правління Публічного акціонерного товариства «ФІНБАНК» як роботодавця і скріплені печаткою останнього. Дослідивши зміст трудового контракту від 15.10.2008 року та трудового контракту від 17.10.2008 року, суд доходить висновку про їх розбіжність лише щодо місця роботи працівника та терміну дії договору. За трудовим контрактом від 15.10.2008 року місцем роботи працівника є офісне приміщення банку у місті Києві, а сам договір укладено терміном на п'ять років (пункти 7.1 та 14.1 трудового контракту). За трудовим контрактом від 17.10.2008 року місцем роботи працівника є офісне приміщення банку у місті Одесі, а сам договір укладено на один рік (пункти 7.1 та 14.1 трудового контракту). З інших питань умови обох трудових контрактів є однаковими. Ухвалою суду від 14 травня 2012 року було задоволено заяву представника позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовм) про призначення судової почеркознавчої експертизи в цивільній справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «ФІНБАНК» про стягнення заборгованості по заробітній платі, зустрічному позові Публічного акціонерного товариства «ФІНБАНК» до [PERSON] про визнання трудового контракту від 17.10.2008 року недійсним, провадження у справі зупинено. На вирішення судової почеркознавчої експертизи поставлені наступні питання: Чи виконані підписи на трудовому контракті, датованому 15.10.2008 року, від імені [PERSON] ним особисто чи іншою особою? Чи виконані підписи на трудовому контракті, датованому 17.10.2008 року, від імені [PERSON] ним особисто чи іншою особою? Чи виконані підписи на трудовому контракті, датованому 15.10.2008 року, від імені [PERSON] ним особисто чи іншою особою? Чи виконані підписи на трудовому контракті, датованому 17.10.2008 року, від імені [PERSON] ним особисто чи іншою особою? Чи виконані підписи на Додатковій угоді №1 до трудового контракту від 15.10.2008 року, від імені [PERSON] ним особисто чи іншою особою? Чи виконані підписи на Додатковій угоді №1 до трудового контракту від 15.10.2008 року, від імені [PERSON] ним особисто чи іншою особою? Згідно висновку №2455/02 судово-почеркознавчої експертизи від 27.06.2013 року підписи від імені [PERSON] у наданих на експертизу трудовому контракті від 15.10.2008 року та Додатковій угоді №1 до нього, виконані самим [PERSON]. Вирішити питання про те, чи виконані досліджувані підписи на зазначеному трудовому контракті від 15.10.2008 року та Додатковій угоді №1 до нього від імені [PERSON] самим [PERSON] або іншою особою не виявилось можливим з причин викладених в п.2 досліджуваної частини. В п.2 досліджуваної частини висновку №2455/02 судово-почеркознавчої експертизи від 27.06.2013 року зазначено, що при порівнянні досліджуваних підписів зі зразками підписів [PERSON] в кожному порівнянні встановлені збіги всіх загальних, а також окремих ознак, приведених в пункті 2 таблиці №1 результатів порівняльного дослідження. Одночасно зі збігами були встановлені розбіжності окремих ознак, приведених в пункті 1 таблиці №2 результатів порівняльного дослідження. Оцінкою результатів проведеного дослідження встановлено, що ні збіжні, ні розбіжні ознаки не утворюють сукупності, достатньої для якого-небудь (позитивного або негативного) висновку про виконання досліджуваних підписів від імені [PERSON] ним самим. За таких обстави, суд приходить до переконання, що висновком №2455/02 судово-почеркознавчої експертизи від 27.06.2013 року не зроблено категоричного (позитивного або негативного) висновку про виконання досліджуваних підписів від імені [PERSON] на трудовому контракті від 15.10.2008 року та Додатковій угоді №1 до нього ним самим або іншою особою. Ухвалою суду від 16 січня 2014 року було задоволено клопотання представника позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) про виклик та допит в судовому засіданні у якості свідка [PERSON]. 14.05.2014 року через канцелярію Приморського районного суду м. Одеси надійшли письмові покази свідка - [PERSON], завірені нотаріусом міста Москви, [PERSON] та зареєстровані в реєстрі під №1-681. В зазначених письмових показах [PERSON] повідомив суду, що він з 04 березня 2008 року по 06 липня 2009 року працював у Публічному акціонерному товаристві «ФІНБАНК» на посаді голови правління. Також, [PERSON] повідомив, що ним, як головою правління ПАТ «ФІНБАНК» був укладений з [PERSON] один трудовий контракт від 15.10.2008 року, підписи на сторінках якого вчинені [PERSON] власноручно. Будь-яких сумнівів у достовірності підписів на трудовому контракті від 15.10.2008 року у [PERSON] немає. Відповідно до статті 63 ЦПК України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. В пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року N2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», судам надано роз'яснення, що не можуть бути використані як показання свідків їх письмові пояснення, тому у відповідних випадках (наприклад, якщо пояснення таких осіб мають значення для справи і допитати їх неможливо) вони приймаються судом як письмові докази (стаття 64 ЦПК). Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи (частина 1 статті 64 ЦПК України). Крім того, в матеріалах справи міститься пояснення [PERSON] та [PERSON], які у відповідний період працювали в Публічному акціонерному товаристві «ФІНБАНК» разом із [PERSON], в яких зазначено, що місцем роботи [PERSON] було офісне приміщення ВАТ «АКБ «ФІНБАНК» у Печерському районі міста Києва, розташоване у провулку Музейному в будинку №4. Трудові відносини [PERSON] та [PERSON] з ВАТ «АКБ «ФІНБАНК» підтверджується копіями їх трудових книжок. Умовами пункту 8.2 трудового контракту від 15.10.2008 року встановлено, що на дату його підписання розмір заробітної плати [PERSON] після вирахування всіх податків та зборів становитиме гривневий еквівалент 200.000,00 (двохсот тисяч) доларів США на рік, що становить гривневий еквівалент 16.666,67 доларів США на місяць. Згідно статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Пунктом 8.3 трудового контракту від 15.10.2008 року передбачено виплату заробітної плати один раз на місяць в гривні, відповідно до офіційного обмінного курсу Національного Банку України на дату виплати. В матеріалах справи містяться виписки по рахунках/виписки про рух коштів по виплаті заробітної плати, з яких вбачається, що за період роботи [PERSON], а саме з листопада 2008 року по травень 2009 року, в Публічному акціонерному товаристві «ФІНБАНК» йому виплачувався гривневий еквівалент 3 000,00 (трьох тисяч) доларів США заробітної плати на місяць. В судових засіданнях представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) підтвердив, що за вказаний період роботи [PERSON] фактично виплачувався гривневий еквівалент 3 000,00 (трьох тисяч) доларів США заробітної плати на місяць. 29 травня 2009 року [PERSON] було звільнено із займаної посади радника голови правління на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, у зв'язку з скороченням чисельності та штату працівників Публічного акціонерного товариства «ФІНБАНК». Відповідно до статті 115 КЗпП України та статті 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівнику виплачується регулярно. Відповідно до статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) вимоги закону не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість по заробітній платі, яка складає різницю між належною до виплати та фактично виплаченою заробітною платою та становить гривневий еквівалент 13 666,67 доларів США на місяць за період з листопада 2008 року по травень 2009 року. З таблиці-розрахунку заборгованості, яка міститься в первісному позові вбачається, що заборгованість по заробітній платі становить 13 666,67 доларів США на місяць за період з листопада 2008 року по травень 2009 року, що за офіційним обмінним курсом НБУ на відповідні дати виплати еквівалентно 722.429,39 грн. Перевіривши зазначені розрахунки, суд визнав їх арифметично вірними, а офіційні обмінні курси НБУ на відповідні дати виплати такими, що відповідають дійсності. Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Як роз'яснено в пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», якщо зі змісту конституційної норми випливає необхідність додаткової регламентації її положень законом, суд при розгляді справи повинен застосувати тільки той закон, який ґрунтується на Конституції і не суперечить їй. Згідно зі статтею 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Статтею 233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За таких обставин, первісний позов визнається судом доведеним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Що стосується зустрічного позову Публічного акціонерного товариства «ФІНБАНК» до [PERSON] про визнання трудового контракту від 17.10.2008 року недійсним, то слід зазначити наступне. Згідно статей 3-4 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно до частини 3 статті 21 КЗпП України, особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Пункт 4 частини 1 статті 36 КЗпП України передбачає, що трудовий договір між власником та працівником може бути розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в порядку, передбаченому ст. ст. 40, 41 КЗпП України, разом із тим нормами чинного трудового законодавства не передбачена можливість визнання трудового контракту недійсними з підстав, визначених статтями 203, 215 ЦК України. У розумінні статті 202 ЦК України такий контракт не є тим правочином, на який поширюються передбачені статтею 203 ЦК України вимоги чинності правочину та який може бути визнаний недійсним із передбачених ЦК України підстав. Така правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду України від 08.09.2010р. по справі №6-4684св10, в резолютивній частині якого зазначено, що воно є остаточним та оскарженню не підлягає. Отже, висновок Верховного Суду України, викладений в наведеному рішенні, з приводу застосування законодавства у спірних правовідносинах, відповідно до частини 1 статті 360-7ЦПК України є обов'язковим для врахування судом при розгляді даної справи. Також, слід зазначити, що висновком №2455/02 судово-почеркознавчої експертизи від 27.06.2013 року вирішити питання про те чи виконані досліджувані підписи від імені [PERSON] у наданому на експертизу трудовому контракті від 17.10.2008 року самим [PERSON] або іншою особою не виявилось можливим з причин викладених в п.3 досліджуваної частини. В п.3 досліджуваної частини висновку №2455/02 судово-почеркознавчої експертизи від 27.06.2013 року зазначено, що при порівнянні досліджуваних підписів зі зразками підписів [PERSON] в кожному порівнянні встановлені розбіжності транскрипції (в зразках - «Монограма АК + безбуквенні штрихи + розчерк»), розгону (в зразках - великий), форми основи підписів (в зразках звивиста) та окремих ознак, приведених в пункті 3 таблиці №1 результатів порівняльного дослідження. Одночасно з розбіжностями були встановлені збіги ступеня виробленості, будови рухів, розмірів елементу підпису, нахилу, напряму лінії підпису та окремих ознак, приведених в пункті 2 таблиці №2 результатів порівняльного дослідження. Оцінкою результатів проведеного дослідження встановлено, що ні збіжні, ні розбіжні ознаки не утворюють сукупності, достатньої для якого-небудь (позитивного або негативного) висновку про виконання досліджуваних підписів самим [PERSON] або іншою особою (особами). Так само висновком №2455/02 судово-почеркознавчої експертизи від 27.06.2013 року вирішити питання про те чи виконані досліджувані підписи від імені [PERSON] у наданому на експертизу трудовому контракті від 17.10.2008 року самим [PERSON] або іншою особою не виявилось можливим з причин викладених в п.4 досліджуваної частини. В п.4 досліджуваної частини висновку №2455/02 судово-почеркознавчої експертизи від 27.06.2013 року зазначено, що при порівнянні досліджуваних підписів зі зразками підписів [PERSON] в кожному порівнянні встановлені збіги всіх загальних (окрім транскрипції) та окремих ознак, приведених в пункті 4 таблиці №1 результатів порівняльного дослідження. Одночасно зі збігами були встановлені розбіжності в транскрипції (в зразках «Е-Д + розчерк») окремих ознак, приведених в пункті 3 таблиці №2 результатів порівняльного дослідження. Оцінкою результатів проведеного дослідження встановлено, що ні збіжні, ні розбіжні ознаки не утворюють сукупності, достатньої для якого-небудь (позитивного або негативного) висновку про виконання досліджуваних підписів від імені [PERSON] ним самим. За таких обстави, суд приходить до переконання, що висновком №2455/02 судово-почеркознавчої експертизи від 27.06.2013 року не зроблено категоричного (позитивного або негативного) висновку про виконання досліджуваних підписів від імені [PERSON] та [PERSON] на трудовому контракті від 17.10.2008 року ними самими або іншими особами. Позивач за зустрічним позовом (відповідач за первісним позовом) не скористався наданим правом та не надав суду доказів, які б підтверджували факт укладення та виконання сторонами трудового контракту від 17.10.2008 року. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд приходить до висновку, що зустрічний позов Публічного акціонерного товариства «ФІНБАНК» до [PERSON] про визнання трудового контракту від 17.10.2008 року недійсним задоволенню не підлягають із вище викладених підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved