Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовною заявою до Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області, в якій просить встановити йому додатковий строк три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що [INFO] померла його мати - [PERSON] , після смерті якої залишилась спадщина. Позивач мав намір прийняти спадщину у встановлений законом шестимісячний строк наприкінці лютого 2019 року, але в зв`язку з погіршенням стану здоров`я з 07 лютого 2019 року по 14 лютого 2019 року був вимушений перебувати на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві «Міська клінічна багатопрофільна лікарня №17», а потім з 15 лютого 2019 року по 23 лютого 2019 року знаходився на лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві «Міська поліклініка №3». Звернувшись до державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через те, що спадкоємець у встановлений законом шестимісячний строк не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 12 липня 2019 року позовну заяву [PERSON] до Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. 23 вересня 2019 року Нововодолазьким районним судом Харківської області постановлено ухвалу про задоволення клопотання позивача та витребування від Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області інформації щодо наявності відкритої спадкової справи після смерті [PERSON] , а також інформацію про наявність заповітів, складених за життя останньою. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської областівід 19 листопада 2019 року за клопотанням позивача, відповідно до положень частини 1 статті 51 Цивільного процесуального кодексу України, було залучено до участі у справі в якостіспіввідповідачів [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 11 грудня 2019 року закрите підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Інших процесуальних дій (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) у справі за позовом [PERSON] до Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області, [PERSON] , [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, судом не вживалось. Позивач, [PERSON] , у судове засідання не з`явився, про місце, дату і час судового засідання був повідомлений відповідно до положень статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись своїм правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, через канцелярію суду [PERSON] надав заяву від 11 грудня 2019 року, що була зареєстрована за вхідним № 8774/19-вх, відповідно до якої просив розгляд справи провести за його відсутності (а. с. 60). Уповноважений представник Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області у судове засідання теж не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Через канцелярію суду селищний голова Єсін О. С. надав заяву від 26 липня 2019 року, що була зареєстрована за вхідним № 5164/19-вх, відповідно до якої зазначив, що селищна рада проти задоволення позову [PERSON] не заперечує, розгляд справи просив провести за відсутності відповідача по справі (а. с. 18). Відповідач, [PERSON] , у судове засідання також не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись своїм правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України,через канцелярію суду [PERSON] надав заяву від 11 грудня 2019 року, що була зареєстрована за вхідним № 8773/19-вх, відповідно до якої проти задоволення позову [PERSON] не заперечував, розгляд справи просив провести за його відсутності (а. с. 58). Також у судове засідання, будучи належним чином повідомленим відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, не з`явився відповідач, [PERSON] . Скориставшись своїм правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України,через канцелярію суду [PERSON] надав заяву, що була зареєстрована за вхідним № 8757/19-вх від 11 грудня 2019 року, відповідно до якої проти задоволення позову [PERSON] не заперечував, розгляд справи просив провести за його відсутності, зазначивши, що від спадщини після смерті матері - [PERSON] відмовився (а. с. 54). Відповідно до частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь - якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у сторін свідчать їх відповідні заяви, долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, при цьому відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши доводи позовної заяви, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно - правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. За приписами статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність. Із матеріалів справи судом встановлено, [INFO] у віці 85 років померла [PERSON] , про що складений відповідний актовий запис за № 12334 від 21 серпня 2018 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області (а. с.5). Відповідно до частин 1 та 2 статті 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). При цьому, спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 Цивільного кодексу України). Факт родинних відносин між позивачем - [PERSON] та померлою [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] , виданого 13 травня 1958 року Бюро ЗАГС Червонозаводського району міста Харкова, актовий запис № 693, (а. с. 4), з якого вбачається, що батьками [PERSON] зазначено російською мовою: батько - « [PERSON] », мати - « [PERSON] ». З матеріалів справи вбачається, що за життя [PERSON] визначила своїх спадкоємців шляхом складання заповіту. Так, згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти спадкові справи) № 58576834, сформованої 03 грудня 2019 року о 15 годині 03 хвилин та наданої Нововодолазькою державною нотаріальною конторою Харківської області листом від 04 грудня 2019 року за № 882/01-16, встановлено, що [PERSON] за життя склала заповіт, який був посвідчений 01 лютого 2010 року Ордівською сільською радою Нововодолазького району Харківської області, зареєстрований у спадковому реєстрі за № 49134583, номер у реєстрі нотаріальних дій 24, та є чинним (а. с. 51). З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 58576877, сформованої 03 грудня 2019 року о 15 годині 04 хвилин та наданої Нововодолазькою державною нотаріальною конторою Харківської області листом від 04 грудня 2019 року за № 882/01-16, вбачається, що 22 травня 2019 року о 14 годині 05 хвилин Нововодолазькою державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , номер у нотаріуса 83, номер у спадковому реєстрі 64216878 (а. с. 50). Перевіривши матеріали спадкової справи № 83/2019, заведеної після смерті [PERSON] , що були направлені на адресу суду Нововодолазькою державною нотаріальною конторою Харківської області листом від 16 жовтня 2019 року за № 729/01 - 16 встановлено, що згідно заповіту, посвідченого 01 лютого 2010 року секретарем Ордівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області Горбатенко Тетяною Олексіївною та зареєстрованого в реєстрі за № 24, [PERSON] належний їй житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , а також все майно і взагалі все те, що належало їй на день смерті і на що вона по закону мала право заповіла внуку [PERSON] , [INFO] , проживає: [ADDRESS] (зворотній бік а. с. 38). Статтею 1223 Цивільного кодексу України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. 22 травня 2019 року [PERSON] звернувся до Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області з заявою відповідно до якої повідомив, що спадщину після смерті бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] , не прийняв і не претендує на неї та в майбутньому претендувати не буде, до суду з питання отримання спадкового майна згідно вищевказаного заповіту звертатись не буде (зворотній бік а. с. 39). Із заяви, поданою [PERSON] та посвідченої 02 травня 2019 року старостою Ордівського старостинського округу № 4 Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області Беліба Л. П. та зареєстрованою в реєстрі за № 4 - 24, вбачається, що [INFO] померла його мати - [PERSON] , яка за життя склала заповіт на користь [PERSON] , зміст якого спадкоємцю відомий. Цією заявою [PERSON] повідомив нотаріальну контору, що від належної частки спадщини, він відмовляється та не має права на обов`язкову частку майна згідно заповіту (а. с. 39). Крім того, з матеріалів спадкової справи встановлено, що 22 травня 2019 року до Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, що залишилась після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , а саме на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] звернувся син спадкодавця - позивач по справі [PERSON] (а. с. 38). Постановою державного нотаріуса Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Змієвської Т. М. від 23 травня 2019 року було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме - у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке належить [PERSON] , яка померла [INFO] , через те, що у встановлений законом шестимісячний строк [PERSON] не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (а. с. 6). Положеннями статті 1221 Цивільного кодексу України передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Із наданої Ордівським старостинським округом № 4 Нововодолазької селищної ради Харківської області довідки від 10 грудня 2019 року № 17 - 39/203 за підписом старости Л. Беліба встановлено, що померла [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 12 грудня 1998 року. На день смерті - [INFO] була зареєстрована одна (а. с. 61). Згідно статті 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в його прийнятті іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина 1 статті 1269 Цивільного кодексу України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Оскільки з матеріалів справи встановлено, що [PERSON] із померлою (спадкодавцем) були зареєстровані за різними адресами, останній мав подати нотаріусу впродовж шести місяців з дня смерті [PERSON] заяву про прийняття спадщини за законом, проте вказаних дій не вчинив. Частиною 3 статті 1272 Цивільного кодексу України передбачено, що за позовом спадкоємця, що пропустив строк для прийняття спадщини із поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно пункту 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску. Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини 3 статті 1272 Цивільного кодексу України можуть бути застосовані, якщо, по-перше, у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; по-друге, ці обставини можливо визнати поважними. Вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного положеннями статті 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини, суд враховує той факт, що позивач [PERSON] , [INFO] , з 07 лютого 2019 року по 14 лютого 2019 року перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві «Міська клінічна багатопрофільна лікарня № 17», що підтверджено копією виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 2186 (а. с. 7 - 8). Крім того, з 15 лютого 2019 року по 23 лютого 2019 року, спадкоємець знаходився на лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві «Міська поліклініка № 3», що також підтверджуються медичною документацією, а саме: довідкою вищевказаного закладу від 31 травня 2019 року (а. с. 9). Також суд бере до уваги, що інших спадкоємців, які в установлений законом строк та порядок прийняли б спадщину після смерті [PERSON] та могли б надати згоду на прийняття спадщини [PERSON] , не встановлено. Спадщина після померлої [PERSON] на даний час залишилась відкритою та ніким не прийнята, заяв про відмову від спадщини позивач не подавав, а факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування. Окрім зазначеного, суд також бере до уваги, що шестимісячний строк подання позивачем заяви про прийняття спадщини після смерті матері позивача - [PERSON] сплив 19 лютого 2019 року, до нотаріуса Туник Ігор Вікторович звернувся 22 травня 2019 року, а позов до суду було пред`явлено позивачем 09 липня 2019 року, тобто пропущений позивачем строк для подання заяви про прийняття спадщини є незначним. Зазначені обставини, на думку суду, є поважними причинами пропуску строку, який, як вже зазначалося є незначним. Аналогічний висновок щодо незначного часового проміжку між закінченням строку для прийняття спадщини та звернення до суду з відповідним позовом зроблений Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року по справі № 681/203/17-ц (провадження № 61 - 26164св18). У цій постанові Верховний Суд зазначив, що принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Крім того, з аналізу приведених вище норм Цивільного кодексу України необхідно прийти до висновку, що, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини із поважних причин, закон гарантує йому право для звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши в силу положень статей 76 - 80 Цивільного процесуального кодексу України надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що оскільки позивач в інший спосіб, окрім як звернутися з позовом до суду про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, захистити своє порушене право не може, порушення позивачем строку звернення до нотаріальної контори є незначним та не дотриманий з поважної причини, відповідачі проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечують, тому наявні усі підстави для задоволення позову у повному обсязі та визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини своєї матері тривалістю у три місяці з дня набрання даним рішенням законної сили. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved