Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

[PERSON] , звернувся в суд з даним позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким, визначити йому, як спадкоємцю першої черги за законом, додатковий трьохмісячний строк для прийняття спадщини, після смерті, [PERSON] , яка [INFO] померла. Позов обгрунтовує тим, що [INFO] в с. Війтівка, Бершадського району Вінницької області померла його мати [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі на 1/3 частину житлових будинку, розташованого по [ADDRESS] . Маючи намір отримати свідоцтво про право на спадщину, позивач звернувся з відповідною заявою до приватного нотаріуса, однак йому було відмовлено у його видачі, оскільки ним було пропущено встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини, внаслідок чого він позбавлений можливості набути право на спадкування майна. Вищевказані обставини і стали причиною звернення до суду за захистом свого порушеного права. Дана позовна заява надійшла до сулу 19.11.2020 року та відповідно до автоматизованого розподілу судових справ між суддями була передана на розгляд судді Хмель Р.В.. Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 19.11.2020 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду. Позивач та його представник, в судове засідання не з`явилися, через канцелярію суду подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідачка, [PERSON] , також в судове засідання не з`явилася. через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що [INFO] , у віці 75 років, в с. Війтівка Бершадського району Вінницької області, померла [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданий виконавчим комітетом Війтівської сільської ради Бершадського району Вінницької області. Після смерті [PERSON] , відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі на 1/3 частину житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , що підтверджено довідкою №775 від 26.11.2019 року Маючи намір отримати свідоцтво про право на спадщину позивач звернувся з відповідною заявою до приватного нотаріуса, проте постановою від 10.01.2020 року йому було відмовлено у його видачі, у зв`язку з тим, що він не прийняв спадщину належним чином та пропустив встановлений законом шестимісячний строк. Зі змісту позову вбачається, що позивач пропустив встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини, оскільки на час відкриття спадщини він проживав з матір`ю, в одному житловому будинку, розташованому по [ADDRESS] , але перебуваючи у скрутних сімейних обставинах немав можливості звернутися до нотаріальної контори, з відповідною заявою у шестимісячний строк. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно вимог ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. В п. 24 Постанови № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України висловив наступну правову позицію, що у випадку, коли особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, переглядаючи 6 червня 2018 року судові рішення справі № 592/9058/17-ц (касаційне провадження № 61-200 св 18), вказав на те, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ст. 15 ЦК України). Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. За змістом цієї статті, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, які має оцінити суд з урахуванням доводів і заперечень учасників справи та її фактичних обставин. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Аналізуючи вищевказані норми, судом критично оцінено посилання позивача, як на причину пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , своє скрутне становище, так як дані обставини ніяким чином не впливають на звернення позивача до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, оскільки не потребують матеріальних витрат. Також, суд бере до уваги тривалість пропуску строку для прийняття спадщини, що становить 16 років. Крім того, у своєму позові [PERSON] вказує, що проживав разом з померлою мітр`ю на момент відкриття спадщини, однак як вбачається з долученої довідки №41 від 11.02.2020 року, [PERSON] , на день смерті, в житловому будинку за адресою [ADDRESS] , була зареєстрована одна, тоді як з довідки №20 від 10.01.2020 року вбачається, що позивач без реєстрації проживає за адресою [ADDRESS] . Прецедентна практика Європейського суду з прав людини встановила, зокрема, правило, юридичної визначеності (певності), котре, з-поміж іншого, є складовою законного права можливого правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування юридичної визначеності має на меті забезпечення остаточності так званих юридичних станів, захист потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Враховуючи встановлені у справі обставини: не ініціювання спадкоємцем питання прийняття спадщини за законом чи за заповітом протягом 6-місячного строку після смерті спадкодавця, незважаючи на обізнаність про смерть спадкодавця та наявності спадкового майна, суд робить висновок, що позивач не надав до суду достатніх доказів того, що у нього були непереборні труднощі у своєчасній подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Отже, суд вважає, що звертаючись до суду з позовом, позивач не надав належних та допустимих доказів того, що його незвернення із заявою про прийняття спадщини у визначений законодавством строк було пов`язано з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на вчинення дій щодо прийняття спадщини у встановлений законом строк, у зв`язку із чим позивач не виконав свій процесуальний обов`язок із доведення тих обставин, на які посилалася як на підставу своїх вимог і заперечень. Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин, при відсутності будь-яких перешкод і труднощів для подання заяви не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed