Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду за правилами окремого провадження цивільного судочинства із заявою, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , мешканця [ADDRESS] , строком на шість місяців з такими заборонами: -заборонити перебувати [PERSON] в місці спільного перебування зі [PERSON] за адресою [ADDRESS] ; -усунути перешкоди (забезпечити допуск до електроенергії та газопостачання домоволодіння), які створює [PERSON] у користування домоволодінням у [ADDRESS] ; -заборонити наближатися на 300 (триста) метрів до місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; -заборонити вести листування, телефонні переговори зі [PERSON] або контактувати з [PERSON] через інші засоби зв`язку і через третіх осіб; -заборонити особисто і через третіх осіб переслідувати [PERSON] та в будь-який спосіб спілкуватися з [PERSON] . Свої вимоги заявник мотивує тим, що він є співвласником домоволодіння по [ADDRESS] . Іншим співвласником вказаного домоволодіння є [PERSON] . Заявник вказує, що протягом останніх півтора року [PERSON] вчиняє домашнє насильство відносно нього та його неповнолітнього сина. На їх адресу постійно лунають приниження, перешкоджання знаходження в будинку та факт протиправної поведінки [PERSON] встановлено постановами Черкаського районного суду Черкаської області. Станом на 03.08.2021 року Черкаське РУП ГУНП в Черкаській області розслідує три кримінальні провадження по факту нанесення [PERSON] . [PERSON] тілесних ушкоджень. У зв`язку з даними обставинами заявник наголошує що виникла термінова необхідність у видачі обмежувального припису строком на 6 місяців з можливістю продовження на 6 місяців. Ухвалою судді від 13 серпня 2021 року у справі відкрито провадження і призначено судовий розгляд. В судове засідання заявник [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] не з`явилися, про поважність причин неявки до суду не повідомили, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку про що є підтвердження у матеріалах справи. Будь які клопотання від учасників справи до суду не надходили. Відповідно до п.2 ч.1 ст.350-5 ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Рестра права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №194878829 від 26.12.2019 року вбачається, що співвласниками по Ѕ частині домоволодіння по [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до Витягів з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 25.05.2020 року, 16.10.2020 року, 06.05.2021 року відкрито кримінальні провадження №12020250270000506, №12020255270000191 та №12021255330000734 відповідно. Дані щодо стадії розгляду даних кримінальних проваджень заявником до суду не надано. Згідно постанов Черкаського районного суду Черкаської області від 12.10.2020 року №707/1679/20, №707/1398/20, №707/1397/20, №707/1677/20 провадження у адміністративній справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч.1 ст.173 КУпАП, а саме вчинення домашнього насильства, закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, у порядку ст.38 КУпАП. Постанови суду набрали законної сили 23.10.2020 року. Порядок розгляду судом справ про видачу обмежувального припису регулюються положеннями глави 13 ЦПК України, а відповідні правовідносини Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до вимог ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». У ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», визначено, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`ю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Вказаною статтею також визначено, що кривдник це особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, а особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Згідно п.14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон) визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). У відповідності до ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Відповідно до ч.3 ст.26 Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовженнячи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливотяжких наслідківйого вчинення, а також смерті постраждалої особи). При цьому, заявником не надано до суду достатніх доказів наявності загрози його життя чи здоров`я протиправними діями [PERSON] . З матеріалів справи вбачається що постійним місцем проживання [PERSON] є [ADDRESS] , є співвласником Ѕ частини якого є [PERSON] . Іншим співвласником Ѕ частини даного домоволодіння є [PERSON] і дані щодо заперечення нею проживання [PERSON] у належному їй домоволодіння у матеріалах справи відсутні. Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постановах Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) та від 20 травня 2020 року у справі № 673/1607/19 (провадження № 61-1432св20) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях». Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (East/West Alliance Limited v. Ukraine, № 19336/04, § 166-168, від 23 січня 2014 року). Суд, проаналізувавши норми діючого законодавства України, прийшов до висновку, що заявником не надано до суду достатніх доказів для наявності підстав для видачі обмежувального припису відносно [PERSON] . Заявником не доведено що протиправна поведінка [PERSON] несе реальну загрозу його фізичного та психологічного здоров`я. Дані щодо розгляду кримінальних проваджень №12020250270000506, №12020255270000191 та №12021255330000734 відкриті за фактом нанесення тілесних ушкоджень [PERSON] своєму сину [PERSON] , у матеріалах справи відсутні., а тому особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Сам факт внесення відомостей про кримінальне провадження до ЄРДР за відсутності інших доказів вчинення домашнього насильства не є безумовною підставою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. І дана позиція узгоджується із висновком Верховного Суду викладеному у постанові 05 березня 2020 року у справі № 755/5273/19 (провадження № 61-13080св19). Згідно постанов Черкаського районного суду Черкаської області від 12.10.2020 року №№707/1679/20, №707/1398/20, №707/1397/20, №707/1677/20 [PERSON] не було визнано винним у вчинені правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства). Провадження у адміністративних справах закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Дані постанови суду набрали законної сили 23.10.2020 року та не були оскаржені потерпілим [PERSON] у строк та порядок встановленим Главою 24 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Крім того, суд враховує наявність у сторін неприязних відносин, які склалися на протязі тривалого часу, що підтверджуються матеріалами справи та наявністю кримінального провадження відносно [PERSON] , яке розглядається по суті, Черкаським районним судом Черкаської області. На підставі вище вказаного, суд прийшов до висновку що заявником не надано до суду достатніх доказів вчинення [PERSON] дій, протиправність яких легітимізує втручання держави, і є пропорційним обмеженню прав. Відповідно до ч.3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, суд відносить на рахунок держави. Згідно вимог ч.4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed