Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до Добропільського міськрайонного суду з позовною заявою про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: квартира [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано між ними на підставі рішення Добропільського міськрайсуду від 17.01.2019р. У шлюбі вони проживали у квартирі за вищевказаною адресою, і відповідач зареєстрована в ній, починаючи з 06.09.2016р. Квартира належить на праві спільної часткової власності позивачу та третім особам - [PERSON] та [PERSON] . З 12 липня 2018 року відповідач у цій квартирі не проживає, вивезла усі свої речі та проживає за іншою адресою. Комунальні послуги щодо квартири позивача не вносить, її особистих речей в спірній квартирі немає. Добровільно з реєстрації [PERSON] не знімається, що обмежує права власників, які вимушені додатково нести матеріальні затрати на сплату комунальних платежів, а також їхнє право на вільне володіння, користування та розпорядження належним їм майном. У зв`язку з цим позивач просив визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за вказаною адресою. Відповідач подала зустрічний позов про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення, обґрунтовуючи свою позицію тим, що перебувала у шлюбі з [PERSON] , від якого в них є спільна дитина [PERSON] , [INFO] . Вони сім`єю разом проживали за адресою: [ADDRESS] . Зазначене житло належить на праві сумісної власності [PERSON] та його батькам - третім особам у справі [PERSON] , [PERSON] [INFO] . [PERSON] та її малолітній син [PERSON] не змогли потрапити до зазначеної квартири, так як позивач за первісним позовом [PERSON] змінив замки від вхідних дверей. За вказаним фактом порушення її прав на користування житлом вона звернулась до поліції, але заява не дала результату, доступу до квартири ніхто не надав. Замок вхідних дверей ніхто не відчинив. Речі [PERSON] та її сина самовільно переміщено відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] до гаражу. Наразі [PERSON] та її син змушені мешкати в житлових приміщеннях, наданих друзями та знайомими, тим самим порушується право позивачки та її дитини на користування, а саме проживання в квартирі за місцем їх реєстрації. На теперішній час спірна квартира здається в оренду невідомим особам. При цьому, позивач та її дитина мають право користуватись цією квартирою як особи, зареєстровані в ній у встановленому Законом порядку, тим більше враховуючи, що [PERSON] не має у власності житлову нерухомість. Позивач за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні під час розгляду справи участі не брав, подав заяву про розгляд справи в його відсутність, за участю його представника. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги свого довірителя [PERSON] підтримала, просила їх задовольнити. Зазначила суду, що відповідач за первісним позовом [PERSON] не є членом сім`ї [PERSON] , остання сама добровільно вивезла усі свої речі і звільнила квартиру, належну позивачу [PERSON] та його батькам, оскільки мала стосунки з іншим чоловіком, який також без дозволу власників разом з відповідачкою проживав у спірній квартирі. Суду надані належні докази того, що [PERSON] мешкає в іншому місці. Також вона надала суду неправдиві відомості, що не має житла, хоча має нерухомість у м.Добропілля. Крім цього, просила відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до нього. Треті особи на стороні первісного позивача - [PERSON] та [PERSON] заявлені позовні вимоги про визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування житлом, підтримали, просили їх задовольнити. Відповідач за первісним позовом [PERSON] позов до неї не визнала, підтримала заявлений нею зустрічний позов про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до нього. Суду вона пояснила, що її з малолітнім сином вигнали з квартири [ADDRESS] , де вони зареєстровані та мешкали. Не проживає у спірній квартирі, починаючи з 12 липня 2018 року, коли її не пустили до неї. Вона писала про це заяву у поліцію. Між тим, з приводу вселення у цю квартиру чи з іншим позовом про поновлення її житлових прав до суду чи іншого органу нікуди не зверталась. У липні 2018 року вона особисто вивезла із цієї квартири ліжко, холодильник, кухонний гарнітур, дитяче ліжко та інше необхідне для життя. З [PERSON] у них були припинені фактично шлюбні відносини за 2 місяці до березня 2018 року, коли він з матір`ю поїхали у місто Полтаву . В офіційному шлюбі на той час з [PERSON] ще перебувала. Після виїзду з квартири комунальні послуги не сплачує. Заперечує, що з нею проживав у спірній квартирі позивача її новий молодий чоловік. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову про втрату його довірителькою права на користування житлом, оскільки [PERSON] не мешкала у спірній квартирі з поважних причин, їй в цьому чинились перешкоди, зокрема, їй там не дозволяють проживати. Припинення шлюбних відносин не позбавляє права особи користуватись їхнім житлом. Його довірителька не вибула добровільно до іншого населеного пункту. До того ж, питання не вирішено щодо малолітнього сина, проживання якого визначене разом з матір`ю. Просив відмовити у задоволенні первісного позову і задовольнити зустрічний позов [PERSON] . Допитана судом свідок [PERSON] показала, що знає родину [PERSON] , їх сина [PERSON] та [PERSON] як своїх сусідів. Останні перебували у шлюбі, проживали у сусідній квартирі. Свідку відомо, що [PERSON] , перебуваючи у шлюбі з [PERSON] , почала проживати з іншим чоловіком. Проживала з цим хлопцем 2-3 місяці у 2018 році, особисто їх разом свідок бачила біля 5 раз. Також вона знає, що в цьому ж році [PERSON] вивозила свої речі з квартири, їй в цьому допомагали її рідні. Були при цьому присутні власники квартири, вони були не проти. Вона не чула такого, щоб власники квартири [PERSON] виганяли [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснив, що перебуває у дружніх стосунках з позивачем [PERSON] , після одруження останнього з [PERSON] знає її як його дружину. Вони спілкувались сім`ями, ходили один до одного в гості. Навесні 2018 року з`явився розлад в їх сім`ї. [PERSON] поїхав у м.Полтаву працювати. Навесні 2018 року він допомагав [PERSON] вивозити, як вона пояснила, з квартири «старі речі дитини [PERSON] » до гаражу, однак пізніше він дізнався, що насправді це були речі [PERSON] , що його засмутило. Зі слів людей свідку відомо, що [PERSON] проживала в спірній квартирі з новим молодим чоловіком на ім`я [PERSON] якийсь час. Свідок також був присутній під час виклику і приїзду поліції і співпрацівників МНС, які хотіли зламувати замки на вхідних дверях квартири [PERSON], але він їх відговорив це робити за відсутності згоди на це власників цієї квартири. Свідок [PERSON] в суді заявила, що знає сім`ю [PERSON] і відповідача [PERSON] . ЇЇ чоловік [PERSON] хрестив сина [PERSON] - [PERSON] , [INFO]. Сім`я [PERSON] проживали по сусідству з її свекрухою [PERSON] . У березні 2018 року позивач [PERSON] виїхав працювати у Полтавську область. [PERSON] продовжувала проживала у їхній квартирі в [ADDRESS] . Одного разу, наприкінці березня 2018 року, свідок побачила, як з квартири [PERSON] вийшов невідомий молодий чоловік, зачинив двері ключем і уїхав на таксі. [PERSON] неодноразово бачила, як авто цього чоловіка стояла біля будинку увечері, зранку він уїжджав. Бачила їх також з [PERSON] удвох у під`їзді з пакунками продуктів. До них також приходили додому його знайомі. На запитання до [PERSON] , хто це, остання сказала, що вони з [PERSON] розлучилися. Із розмови вона зрозуміла, що це її новий молодий чоловік, з яким вона проживає. Також свідок підтвердив, що її чоловік [PERSON] вивозив у гараж [PERSON] за проханням [PERSON] нібито «речі [PERSON] », однак насправді це були речі її чоловіка [PERSON] . Зі слів свекрухи їй відомо, що 12 липня 2018 року відповідачка [PERSON] разом зі своєю матір`ю та подругами вивозили речі, які тільки хотіла, з квартири [PERSON] , а саме вивезла ліжко, мультиварку, мікрохвильову піч, кухню, кухонну піч, манеж, комод. З цього часу [PERSON] там не проживає. Як їй відомо, відповідачка після цього проживала на мікрорайоні Сонячному на зйомній квартирі з тим же молодим хлопцем. Цей чоловік гуляє з її сином, забирає його з дитсадку. Свідок [PERSON] суду показала, що знає сторін у справі як сусідів. Одного разу вона зустріла [PERSON] , яка їй поскаржилась, що в неї забрали дитину і вона не може попасти у квартиру, бо змінила замки. Це було влітку, точну дату не пам`ятає. За декілька днів [PERSON] вивозила речі, як вона зрозуміла, вимушена була піти з цієї квартири. Була при цьому її мати. Цей процес вивозу речей свідок бачила з вікна своєї квартири. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, допитавши заявлених сторонами свідків, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне: Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Добропільського міськрайонного суду від 17 січня 2019 року. Позивач [PERSON] наряду з третіми особами у справі - [PERSON] і [PERSON] є співвласниками по 1/3 частці кожний відповідно щодо квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.11), а також свідоцтвом про право власності на це житло (а.с.15) В належній вищевказаним особам квартирі з 06 вересня 2016 року зареєстрована відповідач у справі [PERSON] , [INFO], що підтверджується копією довідки Відділу реєстрації Добропільської міської ради Донецької області від 02.09.2019 (а.с. 9) та відповіддю на запит суду про місце реєстрації (а.с.23). Між тим, згідно акту від 02.09.2019р., складеного за участю жильців будинку [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO]., не проживає у спірній квартирі [ADDRESS] , починаючи з 12 липня 2018 року, її особисті речі у квартирі відсутні, вона їх вивозила 12.07.2018р., з цього часу в квартирі не появлялась (а.с.17) Також з акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 10.08.2018 року суд вбачає, що [PERSON] разом з сином [PERSON] , [INFO]., та [PERSON] , [INFO]., проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16). Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-709цс16. Відповідач [PERSON] вселилась у спірну квартиру в якості члена сім`ї власників житла і набула право користування цим майном. Наразі вона не являється членом сім`ї власників житла, спільним побутом із позивачем не пов`язана, особисто вивезла свої речі зі спірної квартири, проживає окремою сім`єю за іншою адресою, що підтверджено дослідженими судом письмовими доказами і показами свідків, має частку житла згідно довідки БТІ від 26.11.2019р. №1837 (а.с.67), тому її право на користування чужим житлом підлягає припиненню на вимогу власника цього майна. Крім того, виходячи із прямих приписів ст.405 ч.2 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Факт реєстрації відповідача у належній позивачу та третім особам квартирі обмежує їхнє права як співвласників розпоряджатись цим майном на свій власний розсуд. Позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування належним йому житлом. Ці позовні вимоги відповідають також нормам житлового законодавства. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. За ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового чи майнового права або інтересу. Згідно ст.12 ч.3, ст.81 ч.1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Законом. Ці докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, що передбачено ст.83 цього Кодексу. Суд робить оцінку наданих доказів за правилами, встановленими ст.89 ЦПК України. Так, доводи відповідача про недопущення до квартири спростовується дослідженими судом доказами про те, що відповідач [PERSON] добровільно покинула житло за місцем реєстрації і вивезла усі свої речі без якихось перешкод з боку власників, і ніхто з них їй в цьому опір не чинив. Суд не приймає до уваги як доказ чинення перешкод [PERSON] у праві користування спірним житлом надані відповідачем документи, оскільки з їх змісту ці обставини не підтверджуються (а.с.69, 88) Доказів звернення [PERSON] до державних органів чи суду з приводу порушення її житлових прав, яке мало місце, починаючи з липня 2018 року по теперішній час, або з інших підстав з метою поновлення її житлових прав, суду не представлено. З урахуванням сукупності досліджених доказів, суд приходить до висновку, що [PERSON] втратила право користування житловим приміщенням, оскільки не є членом сім`ї позивача та третіх осіб, фактично в ньому не проживає понад один рік, не бере участі в утриманні квартири шляхом оплати комунальних послуг, що нею особисто визнається. Вказане безсумнівно порушує права позивача та інших співвласників цього житла. Тому заявлені первісні позовні вимоги [PERSON] підлягають повному задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] на підставі вищевикладених судом мотивів слід відмовити.

Outcome: approved