Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів доходу, починаючи з дня подання позову. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] перебувала в шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу у подружжя народився син - [PERSON] . Разом з тим, чоловік позивача помер. Позивач є людиною похилого віку, отримує невелику пенсію та не має змоги сплачувати комунальні платежі та прогодувати себе, потребує матеріальної допомоги. Син позивача наразі останній не допомагає. З врахуванням наведеного, позивач звернулась до суду з вказаним позовом на підставі ст. 202, 205 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України). Відповідач надав до суду відзив, відповідно до якого пояснив, що наразі працює на посаді головного інженера ТОВ «ИКТекбуд» та може виплачувати аліменти матері в розмірі 500 грн. 13.12.2018 ухвалою суду по справі відкрито провадження та призначено до розгляду в спрощеному позовному порядку. Встановлено сторонам строки на надання заяв по суті справи. 03.01.2019 від позивача надійшла заява про відмову від позовних вимог. 12.02.2019 від відповідача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. 12.02.2019 від позивача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів. 19.03.2019 від відповідача надійшов відзив та заява про розгляд справи за його відсутності. 19.03.2019 від [PERSON] надійшла заява про визнання третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. 20.03.2019 ухвалою суду відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] про визнання третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі. Також надав до матеріалів справи нотаріально завірену заяву позивача, згідно з якою остання від позовних вимог не відмовляється, підтримує їх та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Судом вживалися заходи щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи належним чином, а саме на його адресу направлялись судові повістки. Разом з тим, в своїх заявах та відзиві справу просив розглядати за його відсутності. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. В судовому за садінні встановлено, що позивач, [PERSON] , [INFO] , є рідною матір`ю відповідача, [PERSON] (Свідоцтво про народження [NUMBER] , актовий запис 682). Відповідно до Довідки ГУ ПФ України в м. Києві від 05.02.2019 № 1462 позивач знаходиться на обліку в ГУ ПФ України м. Києва та отримує пенсію за віком в розмірі 1625, 55 грн. За період з вересня 2018 року по лютий 2019 року позивач отримав пенсію на загальну суму 9618, 30 грн. (згідно Довідки від 05.02.2019 № 1464 ГУ ПФУ в м. Києві). Відповідно до Довідки ТОВ «ИКТекбуд» від 21.01.2019 вих. № 210119/1, відповідач обіймає посаду головного інженера Товариства, посадовий оклад становить 4000, 00 грн., за листопад 2018 та грудень 2018 року відповідач отримав заробітну плату на загальну суму 6320, 00 грн. Так, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними особами, зокрема, є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами. Згідно ч.1 ст. 202 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно ч.1 ст. 205 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Як роз`яснено в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3, обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК). Згідно з ч. 2 ст. 205 СК при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків. Тобто, виходячи із зазначених норм, обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів:1) походження дитини від матері, батька 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних обставин. З огляду на вищевикладене вбачається, що право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. А необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Таким чином, сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання. Стан непрацездатності повинен супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Так, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. В той же час, позивачем суду не було надано належних та достовірних доказів, в розумінні Цивільного процесуального кодексу України, на підтвердження необхідності в отриманні матеріальної допомоги з боку відповідача. При цьому, факт непрацездатності позивача та отримання останньою пенсійних виплат, у незначному, на думку позивача розмірі, не є підставою для стягнення аліментів на її утримання. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed