Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду за захистом порушених трудових прав, в якому просить стягнути з Відповідача належну заробітну плату з 05.11.2020 року в розмірі не нижче 8355 грн. з відповідним відрахуванням податків та соціальних внесків згідно закону та ст. 34 Закону України «Про оплату праці»; стягнути з Відповідача матеріальну відповідальність у формі середньомісячного заробітку за відповідним видом економічної діяльності у регіоні, згідно розрахунку Головного управління статистики у Львівській області за весь період затримки виплати зарплати по день фактичного розрахунку з відповідними відрахуваннями податків та соціальних внесків згідно закону, як належну компенсацію; стягнути з Відповідача 2000 грн моральної шкоди; застосувати до Відповідача санкції ст. 265 КЗпП з підстав порушень оформлення трудових відносин з Позивачем, протиправного та безпідставного відсторонення від роботи, не виплати зарплати, а також санкції ст. 188-39 КпАП з підстав надання незаконного доступу до персональних даних Позивача та їх розповсюдження Відповідачем в мережі інтернет. Свої вимоги мотивує тим, що 01.11.2020 року на сайті work.ua він знайшов вакансію менеджера по роботі з клієнтами з окладом від 10000 (десять тисяч) грн до 14000 (чотирнадцять тисяч) грн в ТОВ «УКР ЕНЕРГО ПРОМ» (ЄДРПОУ 43582075), куди запропонував свою кандидатуру та відіслав резюме. 03.11.2020 року Позивачу зателефонували з офісу Відповідача та в ході розмови було обумовлено призначення співбесіди. 05.11.2020 року Відповідач в своєму офісі повідомив, що згідно поданої заяви [PERSON] прийнято на посаду менеджера по роботі з клієнтами з окладом 13000 грн. Позивач зазначає, що добросовісно виконував покладені на нього обов`язки менеджера по роботі з клієнтами. Кожного дня [PERSON] прибував в офіс Відповідача на ранкові збори. Після цього його та всіх менеджерів розвозили по районах Львівської області, де вони збирали дані мешканців і перепідключали цих мешканців до нового постачальника газу, а саме etg.ua, згідно типової заявки та відправляли ці зібрані дані Відповідачу через месенджер «Вайбер», а також продавали даним мешканцям страхівки на нерухомість від СК «ВОНА». Кожен день приблизно о 17 год 30 хв всі менеджери прибували в офіс Відповідача, де складали звіт за робочий день та залишали довірені їм Відповідачем документи. Позивач зазначає, що з 09.11.2020 по 13.11.2020 роки, виконуючи обов`язки менеджера по роботі з клієнтами, він простудився і Відповідач запропонував йому працювати в його офісі. Позивач вказує, що з 13.11.2020 року по 30.11.2020 року він добросовісно виконував всі покладені на нього службові обов`язки менеджера в офісі, в які входило ведення службових журналів, сканування та копіювання документів та відповіді на телефонні дзвінки клієнтів та інше. Крім того, 25.11.2020 року ГУ Держпраці у Львівській області в офісі Відповідача було проведено перевірку, в ході якої виявлено порушення ч.1 та ч.3 КЗпП та застосовані санкції з підстав допущення Позивача та ще 10 осіб до виконання трудових функцій без укладення трудового договору. 30.11.2020 року, виключно за власною ініціативою, Відповідач в особі Романа Борисовича зазначив, що [PERSON] є автором негативних відгуків про роботу ТОВ «УКР ЕНЕРГО ПРОМ» в інтернеті на тему того, що Відповідач не платить зарплату своїм працівникам, після чого відсторонив Позивача від роботи без дотримання належної процедури, не провівши жодного розрахунку щодо оплати праці. У зв`язку з цим, позивач просить позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав з підстав, зазначених в ньому. Представник відповідача Сидор В.Д. в судовому засіданні проти позову заперечив. Подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Позивач надає суду неправдиві відомості щодо правових відносин, які виникли між Позивачем та Відповідачем. Зазначає, що у зв`язку з карантином Відповідач взагалі не здійснював жодної діяльності з моменту державної реєстрації до осені 2020 року, а в офісному приміщенні, яке орендує Відповідач, а також в інших офісних приміщеннях на 9 поверсі по [ADDRESS] впродовж кількох років і аж до 20 жовтня 2020 року ніхто не міг працювати, оскільки за вказаною адресою було відсутнє електропостачання. З вересня по жовтень 2020 року Відповідач проводив переговори з Товариством з обмеженою відповідальністю «Енерджі Трейд Груп», яке є постачальником (продавцем) природного газу. В результаті цих переговорів вищезазначеними сторонами був підписаний агентський договір, на виконання умов якого з листопада 2020 року ТОВ «УКР ЕНЕРГО ПРОМ», як Довіритель, почав укладати договори-доручення з фізичними особами (Повіреними), які зобов`язувались проводити пошук та залучення клієнтів з метою укладення останніми договорів постачання природного газу з ТОВ «Енерджі Трейд Груп» (заяв-приєднання, щодо зміни газопостачальника). В тому числі, такий цивільно правовий договір-доручення був укладений між ТОВ «УКР ЕНЕРГО ПРОМ» і [PERSON] . Зазначають, що вищезазначений договір-доручення, укладений Позивачем з Відповідачем, спрямований на кінцевий результат, що характеризує цивільно-правові (договірні) відносини, і не пов`язані із самим процесом праці, що є характерним для трудових функцій. Зазначає, що жодних працівників по трудових договорах Відповідач ніколи не наймав. Звертає увагу, що відносини, які виникають з цивільно-правового договору, не є тотожними з трудовими правовідносинами, та укладання цивільно-правового договору з Позивачем не свідчить про наявність трудових відносин між сторонами і може обумовлюватися свободою договору, визначеною ЦК, а протилежні твердження Позивача є надумані та безпідставні. Також зазначає, що всі персональні дані Позивача для укладення з ним договору-доручення були надані ним Відповідачу добровільно. У зв`язку з наведеним просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позов заперечив. Зазначив, що договори-доручення, які підписуються з агентами, не породжують трудових відносин між ними та ТОВ «УКР ЕНЕРГО ПРОМ». Вислухавши сторони, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «УКР ЕНЕРГО ПРОМ» 31.03.2020 зареєстроване як юридична особа (номер запису в Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи 14151020000050084) (а.с.31-32). Керівником та представником Відповідача з 31.03.2020 р. є його засновник (учасник) [PERSON] , який уповноважений вчиняти дії від імені Відповідача, у тому числі підписувати договори тощо. Дослідженими судом документами встановлено, що 07.11.2020 року між Позивачем та Відповідачем був укладений договір-доручення (а.с.8-9). Відповідно до умов укладеного договору-доручення, а також маршрутного листа відвідування мешканців (а.с.11), позивач збирав дані мешканців і перепідключав цих мешканців до нового постачальника газу, а саме etg.ua, згідно типової заявки на підключення до постачальника газу (а.с.10). З матеріалів справи вбачається, що 30.11.2020 року з ініціативи ТОВ «УКР ЕНЕРГО ПРОМ» було відсторонено [PERSON] від роботи без дотримання належної процедури та будь-якої виплати заробітної плати. Позивач вважає, що між сторонами фактично склались трудові відносини. Крім того, судом встановлено, що 25.11.2020 року ГУ Держпраці у Львівській області проведено інспекційне відвідування у ТзОВ «Укр Енерго Пром». Згідно листа ГУ Держпраці у Львівській області від 28.12.2020 року №20897/4/14-04 В ході інспекційного відвідування виявлено порушення вимог частини 1 та частини З статті 24 КЗпП України та Постанови Кабінету Міністрів України №413 від 17.06.2015. а саме Позивача та ще 10 осіб допущенно до виконання трудової функції без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За результатами інспекційного відвідування складено акт, внесено припис на усунення виявлених порушень. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначені Кодексом законів про працю України. Відповідно до ст.3 КЗпП законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Частиною 1 ст. 21 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Отже, трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва. Аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд, що викладено у постанові від 12.02.2020 року у справі № 607/12476/18 (провадження № 61-10663св19). Згідно зі статтею 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України. Згідно з ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.30 Кодексу законів про працю України, працівник повинен виконувати доручену йому роботу особисто і не має права передоручати її виконання іншій особі, за винятком випадків, передбачених законодавством. Статтею 57 Кодексу законів про працю України передбачено, що час початку і закінчення щоденної роботи (зміни) передбачається правилами внутрішнього трудового розпорядку і графіками змінності у відповідності з законодавством. Поряд з цим, взаємовідносини фізичної особи і роботодавця можуть виникати як на підставі трудового, так і на підставі цивільно-правового договору. При цьому сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами статті 208 Цивільного кодексу України. Стаття 626 ЦК України визначає загальне поняття цивільно-правового договору. Відповідно, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Виконавець робіт, на відміну від найманого працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку. Наказ (розпорядження) про прийом на роботу не видається. Основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання, трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Підрядник, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик. За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо. Крім того, за цивільним договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці не робиться запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами. Підрядник, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує і виконує свою роботу. Таким чином, основними ознаками, що відрізняють трудові та цивільно-правові відносини є: 1) в трудових відносинах важливим є процес трудової діяльності, її організація, а в цивільно-правових - не важливий процес організації праці, натомість важливим є результат роботи; 2) виконавець за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, а сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик; 3) за трудовим договором працівника приймають до штату за певною кваліфікацією, професією, посадою, йому гарантуються заробітна плата, гарантії, пільги, компенсації, тоді як за цивільно-правовим договором оплачується результат роботи і відносини сторін обмежуються лише виконанням роботи та передачею і оплатою її результату. Тобто трудові відносини від цивільно-правових відрізняються тим, що трудове законодавство регулює процес трудової діяльності, її організацію, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається поза його межами, адже метою є отримання матеріального результату. Схожі висновки щодо розмежування трудових відносин та цивільно-правових викладені, зокрема, у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі № 607/12476/18 (провадження № 61-10663св19). Згідно керівних роз`яснень п.7 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудовим спорів» №9 від 06.11.1992 року, фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи відома власника або уповноваженого ним органу. Судом встановлено, що умовами договору-доручення від 07.11.2017 року, укладеного між ТОВ «УКР ЕНЕРГО ПРОМ» та [PERSON] , визначено, що позивач зобов`язується щоденно (окрім святкових та вихідних днів) з 11.00 по 17.00 год здійснювати активний пошук потенційних покупців продукту продавця, проводити переговори з потенційними покупцями по укладенню договорів постачання продукту із покупцем. При цьому ТОВ «УКР ЕНЕРГО ПРОМ» взяв на себе зобов`язання забезпечити Позивача всім необхідним для виконання своїх обов`язків за цим договором належним чином (п.2.2.1 Договору). Так, позивач зазначає, що він добросовісно виконував покладені на нього обов`язки менеджера по роботі з клієнтами та кожен день прибував в офіс ТОВ «УКР ЕНЕРГО ПРОМ» на ранкові збори. Після цього його та всіх менеджерів розвозили по районах Львівської області, де вони збирали дані мешканців і перепідключали цих мешканців до нового постачальника газу - etg.ua, згідно типової заявки та відправляли ці зібрані дані Відповідачу через месенджер «Вайбер», а також продавали даним мешканцям страхівки на нерухомість в СК «ВОНА». Кожен день приблизно о 17 год 30 хв всі менеджери прибували в офіс Відповідача, де складали звіт за робочий день та залишали довірені їм Відповідачем документи. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що він є керівником ТзОВ «Укр Енерго Пром». Свідок підтвердив, що ТОВ «УКР ЕНЕРГО ПРОМ» підписувало договори-доручення з агентами. Щодо оголошень в інтернеті про прийняття на роботу в ТОВ «УКР ЕНЕРГО ПРОМ» та запропонований у вказаних оголошеннях посадовий оклад свідок нічого повідомити не може, оскільки він особисто вказані оголошення не розміщував. З позивачем [PERSON] свідок особисто фактично не спілкувався, а після того як дізнався, що позивач був судимий, він злякався за себе та попросив [PERSON] виставити [PERSON] за двері. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що з позивачем [PERSON] вона бачилась лише на роботі за період спільної праці в ТОВ «УКР ЕНЕРГО ПРОМ». З 02.11.2020 року вона підписала договір-доручення з ТОВ «УКР ЕНЕРГО ПРОМ». Кожного ранку у 8.45 год. в працівників була виробнича нарада і [PERSON] обговорював з працівниками порядок робочого дня та інші робочі моменти. Потім працівників розвозили по селах, де вони повинні були підписувати зі споживачами газу контракти на перепідключення до іншого постачальника газу. Зазначає, що у позивача [PERSON] були аналогічні обов`язки. За період роботи в ТОВ «УКР ЕНЕРГО ПРОМ» вона двічі отримала заробітну плату у готівковій формі. Посада свідка [PERSON] в ТОВ «УКР ЕНЕРГО ПРОМ» називалась «інспектор», а згодом «заступник керівника філії», про що зазначалося у посвідченні, яке видавав на зборах [PERSON] . Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що 16.11.2020 року вона прийшла на роботу в офіс ТОВ «УКР ЕНЕРГО ПРОМ» на вул.Кримська, 28 у м.Львові та підписала договір-доручення. На той час [PERSON] вже працював в ТОВ «УКР ЕНЕРГО ПРОМ». Кожного ранку працівникам необхідно було прийти на роботу в офіс. У випадку запізнення на роботу або відсутність працівника на зборах діяли штрафи. Посада свідка в ТОВ «УКР ЕНЕРГО ПРОМ» називалась «інспектор», а згодом «офіс-менеджер». Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що працював з позивачем [PERSON] в ТОВ «УКР ЕНЕРГО ПРОМ» на вул.Кримська, 28. Прийшов туди на роботу 12.11.2020 року, на той момент позивач вже працював там. 13.11.2020 року був перший робочий день. Відносини з роботодавцем були оформлені на підставі договору-доручення, згідно якого щодня з 11.00 по 17.00 год працівник здійснює діяльність з пошуку нових клієнтів. На роботі в ТОВ «УКР ЕНЕРГО ПРОМ» йому видали посвідчення, в якому було зазначено посаду «заступник керівника філії». Працівників розвозили по різних населених пунктах, де вони пропонували споживачам підписати угоду щодо постачання газу та додатково пропонували людям скласти страхівку. На роботі в ТОВ «УКР ЕНЕРГО ПРОМ» працівникам також проводили різні навчання по роботі з клієнтами. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що в приміщеннях, які належать Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Вона» та знаходяться за адресою: [ADDRESS] , в період з 2017-го року по 20 жовтня 2020 року було відсутнє електропостачання і лише в 20-х числах жовтня 2020 року розпочалась подача електроенергії. Офіс орендувало ТзОВ «Укр Енерго Пром» та почало укладати договори-доручення з агентами, в т.ч. з позивачем [PERSON] . Щодо посвідчень, які видавались працівникам ТОВ «УКР ЕНЕРГО ПРОМ» і в яких вказані їхні посади, свідок нічого повідоити не може, оскільки він їх не підписував, а лише передав їх працівникам на прохання керівника ТОВ «УКР ЕНЕРГО ПРОМ». Свідок [PERSON] зазначає, що будь-якого юридичного відношення ТОВ «УКР ЕНЕРГО ПРОМ» він не має і вся інформація щодо їхньої діяльності та діяльності їх працівників (агентів) йому відома лише зі слів керівництва ТОВ «УКР ЕНЕРГО ПРОМ», яке орендує приміщення по [ADDRESS] . Таким чином, з показів свідків вбачається, що всі працівники приходили на роботу на однаковий час та систематично, що свідчить про те, що робота позивача та свідків регулювалась правилами внутрішнього трудового розпорядку. Більше того, судом встановлено, що 25.11.2020 року ГУ Держпраці у Львівській області проведено інспекційне відвідування у ТзОВ «Укр Енерго Пром». Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю визначається Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 823 «Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю» (далі - Порядок № 823). Абзацом 2 пункту 1 Порядку № 823 встановлено, що заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю, крім заходів з питань виявлення неоформлених трудових відносин, здійснюються відповідно до вимог Закону та з урахуванням пунктів 2- цього Порядку. Відповідно до пункту 2 Порядку № 823 заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю з питань виявлення неоформлених трудових відносин здійснюються у формі інспекційних відвідувань, що проводяться інспекторами праці держпраці та її територіальних органів. Пунктом 5 Порядку № 823 передбачено підстави для здійснення інспекційних відвідувань. Згідно з підпунктом 3 пункту 5 Порядку № 823 підставою для здійснення інспекційного відвідування є, зокрема, рішення керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань, прийняте за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, визначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту. Як вбачається з матеріалів справи, на підставі підпункту 3 пункту 5 Порядку № 823 із змінами, відповідно до наказу від 23.11.2020 № 1523-П та направлення від 23.11.2020 №1509, Головним управлінням Держпраці у Львівській області було проведено позаплановий захід зі здійснення державного контролю у формі інспекційного відвідування на предмет додержання вимог законодавства про працю в частині виявлення неоформлених трудових відносин у ТзОВ «УкрЕнергоПром». В ході проведення інспекційного відвідування 25.11.2020 о 09:10 год. інспекторами вловного управління Держпраці у Львівській області виявлено ряд осіб, які здійснювали трудові функції у ТзОВ «Укр Енерго Пром». З пояснень, наданих цими особами, що фіксувалися засобами фото-відеофіксації та влучені до матеріалів проведеного інспекційного відвідування, зазначені особи повідомили, що вони працюють у ТзОВ «Укр Енерго Пром». З наданих письмових пояснень від 25.11.2020 двоє осіб повідомили, що стажуються в ТзОВ «УкрЕнерго Пром». За інформацією ПФУ вказані особи станом на 10 год. 10 хв. 01.12.2020 не перебувають трудових відносинах з ТзОВ «Укр Енерго Пром». Під час інспекційного відвідування директором ТзОВ «Укр Енерго Пром» не надано будь-яких підтверджуючих документів, які б свідчили про належне оформлення трудових відносин із цими особами. В ході інспекційного відвідування директором ТзОВ «Укр Енерго Пром» [PERSON] здано лист від 03.12.2020 вих. № 54/12, в якому зазначено про те, що жодних трудових здносин ТзОВ «Укр Енерго Пром» не укладало, працівників не працевлаштовувало. Також, директором ТзОВ «Укр Енерго Пром» надано договори-доручення від 18.11.2020, який укладено між ТзОВ «Укр Енерго Пром» та [PERSON] , від 25.11.20 20, який укладено між ТзОВ «Укр Енерго Пром» та [PERSON] , від 19.11.2020, який укладено між ТзОВ «Укр Енерго Пром» та [PERSON] , від 03.11.2020, який укладено між ТзОВ «Укр Енерго Пром» та [PERSON] , від 18.11.2020, який укладено між ТзОВ «Укр Енерго Пром» та [PERSON] , від 11.11.2020. який укладено між ТзОВ «Укр Енерго Пром» та [PERSON] , від 17.11.2020, який укладено між ТзОВ «Укр Енерго Пром» та [PERSON] , від 25.11.2020, який укладено між ТзОВ Укр Енерго Пром» та [PERSON] , від 05.11.2020, який укладено між ТзОВ «Укр Енерго Пром» та [PERSON] , від 03.11.2020, який укладено ТзОВ «Укр Енерго Пром» та [PERSON] , від 25.11.2020, який укладено між ТзОВ «Укр Енерго Пром» та [PERSON] . Враховуючи наведене, судом встановлено, що мав місце неодноразовий допуск 11 працівників до виконання трудової функції без видання наказу (розпорядження) про прийняття на роботу (на посаду) повідомлення ДПС про новоприйнятих працівників, чим порушено вимоги частини першої та третьої статті 24 КЗпП України, постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №413. В порушення вимог частини третьої статгі 24 КЗпП У країни та ПКМУ № 413, директора ТзОВ «Укр Енерго Пром» Іщака В.Я. прийнято на посаду директора ТЮВ «Укр Енерго Пром» з 31.03.2020 згідно наказу від 31.03.2020 № 1/03, однак не надано повідомлення про прийняття на роботу працівника [PERSON] в органи ДПС, що свідчить про його відсутність. На запит Державної служби України з питань праці від 01.12.2020 до ГУ ПФУ, надійшла інформація, відповідно до якої [PERSON] станом на 10 год. 10 хв. 01.12.2020 не перебуває у трудових відносинах із ТзОВ «Укр Енерго Пром». За результатами інспекційного відвідування ТзОВ «Укр Енерго Пром» було складено припис про усунення виявлених порушень від 04.12.2020 № ЛВ26718/1402/АВ/П та Акт інспекційного відвідування від 04.12.2020 № ЛВ26718/1402/ПД/АВ, два примірники яких у в`язку з неможливістю особистого вручення, у відповідності до вимог пункту 23 Порядку №823 було надіслано поштовим зв`язком ТзОВ «Укр Енерго Пром». Відповідач не вчинив жодних дій стосовно виконання вимог припису про усунення виявлених порушень від 04.12.2020 № JIB26718/1402/АВ/П. Таким чином, посадовою особою Управління на підставі акта інспекційного відвідування від 04.12.2020 № ЛВ26718/1402/ПД/АВ розглянуто справу про порушення ТзОВ «Укр Енерго Пром» вимог частин першої та третьої статті 24 КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413, а саме допущення працівника до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зважаючи на те, що мав місце неодноразовий допуск 11 працівників до роботи без укладення трудового договору, було вирішено накласти нп ТзОВ «Укр Енерго Пром» штраф у розмірі 550 000 грн. Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 Держпраці є центральним органом виконавчої влади, який, зокрема, реалізує державну політику у сфері охорони праці, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю. Відповідно до пункту 7 цього ж Положення Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. Головне управління Держпраці у Львівській області (далі - Управління) є територіальним органом Держпраці і було утворене постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 100 «Про утворення територіальних органів Державної служби з питань праці та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України». Відповідно до пункту 1 Положення про Головне управління Держпраці у Львівській області затвердженого наказом Держпраці від 03.08.2018 року № 84 Управління є територіальним органом Держпраці, що їй підпорядковується. Згідно з підпунктом 1 пункту 3 Положення завданням Управління є, зокрема, реалізація державної політики у сфері охорони праці, а також з питань нагляду та контролю за вдержанням законодавства про працю. Відповідно до підпункту 5, підпункту 11, підпункту 14 пункту 4 Положення Управління на виконання покладених на нього завдань, в т.ч. здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами та фізичними особами, які використовують найману працю; здійснює державний контроль за дотриманням підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичними особами, які використовують найману працю, законодавства про зайнятість та працевлаштування інвалідів у- частині: реєстрації у регіональному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів; подання звітів про зайнятість та працевлаштування інвалідів; виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів; здійснює в установленому законодавством порядку державний нагляд (контроль) за дільністю робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України (управління в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відділення в районах і містах обласного значення). Підпунктом 9 пункту 6 Положення встановлено, що Управління Держпраці для виконання покладених на неї завдань має право проводити безперешкодно перевірки в адміністративних приміщеннях робочих органів виконавчих дирекцій Фонду соціального страхування України. Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі - фонди загальнообов`язкового державного соціального страхування) з питань призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб, ознайомлюватися під час проведення перевірок з відповідними інформацією, документами і матеріалами та отримувати від фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування необхідні для виконання повноважень Управління Держпраці копії або витяги з документів. Таким чином, з листа ГУ Держпраці у Львівській області від 28.12.2020 року №20897/4/14-04 вбачається, що в ході інспекційного відвідування виявлено порушення вимог частини 1 та частини З статті 24 КЗпП України та Постанови Кабінету Міністрів України №413 від 17.06.2015, а саме - позивача [PERSON] та ще 10 осіб допущенно до виконання трудової функції без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За результатами інспекційного відвідування складено акт, внесено припис на усунення виявлених порушень та скеровано керівнику Товариства виклик на складення протоколу про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.41 КУпАП. За таких обставин, доводи позивача [PERSON] щодо перебування у трудових відносинах з відповідачем ТОВ «УКР ЕНЕРГО ПРОМ» з 05.11.2020 року по 30.11.2020 року підтверджуються матеріалами справи. Згідно з ч. 6 ст. 235 Кодексу законів про працю України, при винесенні рішення про оформлення трудових відносин з працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу, у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про нарахування та виплату такому працівникові заробітної плати у розмірі не нижче середньої заробітної плати за відповідним видом економічної діяльності у регіоні у відповідному періоді без урахування фактично виплаченої заробітної плати, про нарахування та сплату відповідно до законодавства податку на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за встановлений період роботи. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати, яка складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних і компенсаційних виплат. Статтею 21 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Як зазначає позивач у позовній заяві та підтверджують свідки, заборгованість із заробітної плати виникла за період з 05.11.2020 року по 30.11.2020 року. Оскільки, судом встановлено факт перебування позивача у трудових відносинах з ТОВ «УКР ЕНЕРГО ПРОМ» з 05.11.2020 року по 30.11.2020 року, а також факт невиплати заробітної плати за вказаний час, то за цей період з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по заробітній платі в розмірі у розмірі не нижче середньої заробітної плати за відповідним видом економічної діяльності у регіоні без урахування фактично виплаченої заробітної плати. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як визначено у ст. 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В силу положень п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальним правилом моральну шкоду відшкодовує особа, яка її завдала, за наявності її вини. Аналогічного підходу дотримується і Верховний Суд, що знайшло своє відображення у постанові від 19.09.2019 року у справі № 335/10080/15-ц (провадження № 61-10703св18). У постанові від 23.09.2019 року по справі № 638/10448/14-ц (провадження № 61-23506св18) Верховний Суд зазначає, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Невиплата заробітної плати є посяганням на право на саме життя (позиція Конституційного Суду України, викладена в його Рішенні від 29.01.2008 року №2-рп/2008, за якою право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене (абз. 2 пп. 6.1.1 пп. 6.1 п.6 мотивувальної частини). Судом встановлено, що в результаті дій відповідача позивач був позбавлений матеріальних засобів існування, відчував стрес, приниження і маловартісність, переживаючи невиплату зарплати, та зазнавав психологічні страждання у зв`язку з посяганням на його право заробляти собі на життя та трудові інтереси, що призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків і додаткових зусиль для організації свого життя. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовна вимога в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000 гривень підлягає до задоволення. Як визначено у ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Також Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року). Таким чином, аналізуючи матеріали справи та покази свідків у сукупності із аналізом правових норм, суд вважає за можливе встановити, що між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ «УКР ЕНЕРГО ПРОМ» склалися трудові відносини, які не були оформлені належним чином. ТОВ «УКР ЕНЕРГО ПРОМ» не надав належних, достатніх та допустимих доказів на спростування викладених обставин. На підставі викладеного, відповідно до ст. 43 Конституції України, ст. ст. 11, 15, 16, 23, 837, 1167 Цивільного кодексу України, ст. ст. 21, 24, 30, 57, 235, 237-1 Кодексу законів про працю України, ст. ст. 1, 2, 21 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: approved