Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], про стягнення коштів. 20.05.2015 р. Позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої просив стягнути з відповідача заборгованість на підставі договору позики грошових коштів № 4/11/2013 від 26 листопада 2013 року з врахуванням встановленого індексу інфляції за період з 01 грудня 2014 року по 30 квітня 2015 року; стягнути з відповідача на користь позивача 9000 гривень штрафу на підставі пункту 5.1 договору позики грошових коштів № 4/11/2013 від 26 листопада 2013 року; стягнути з відповідача на користь позивача 1113,90 гривень (за обліковою ставкою НБУ на рівні 6,5 процентів річних) за період з 26 листопада 2013 року по 14 квітня 2014 року; стягнути з відповідача на користь позивача 1089,25 гривень (за обліковою ставкою НБУ на рівні 9,5 процентів річних) за період з 15 квітня 2014 року по 16 липня 2014 року; стягнути з відповідача на користь позивача 1833,90 гривень (за обліковою ставкою НБУ на рівні 12,5 процентів річних) за період з 17 липня 2014 року по 12 листопада 2014 року; стягнути з відповідача на користь позивача 327,95 гривень (за обліковою ставкою НБУ на рівні 14 процентів річних) за період з 13 листопада 2014 року по 01 грудня 2014 року; стягнути з відповідача на користь позивача 5547 гривень (за ставкою 30 процентів річних, яка передбачена пунктом 5.2 договору позики) за період з 02 грудня 2014 року по 30 квітня 2015 року; стягнути з відповідача на користь позивача 825,00 гривень судового збору. Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що 26 листопада 2013 року між сторонами даної справи було укладено договір позики грошових коштів №4/11/2013. Відповідно до договору позики позивач надав у позику відповідачу грошові кошти у сумі 45000 гривень. Станом на дату подання позовної заяви відповідач не виконав свої зобов'язання, передбаченні пунктом 3.2 договору позики, та не повернув позику. Позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступне. 26 листопада 2013 р. між сторонами було укладено договір позики, за умовами якого позивач передав, а відповідач прийняв та зобов'язався повернути позивачу позику трьома траншами по 15000 гривень шляхом банківського переказу з банківського рахунку позичальника на банківський рахунок позикодавця за наступним графіком: 01 жовтня 2014 року - 15000 гривень; 01 листопада 2014 року - 15000 гривень; 01 грудня 2014 року - 15000 гривень. Відповідно до ст. 1048 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позивач зазначає, що Відповідач не повернув одержані у позику кошти за договором позики. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Крім того, ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов'язання за договорами позики виконав. Проте відповідач, в порушення умов договору, суму заборгованості не сплачує. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При укладенні договору позики сторони на власний розсуд визначили спеціальну договірну умову про застосування штрафу, яка мала застосовуватися у випадку порушення відповідачем свого основного зобов'язання - вчасно повернути надану позику. Відповідно до 5.1 договору позики передбачено, що у випадку порушення позичальником своїх зобов'язань повернути грошові кошти, позичальник буде зобов'язаний сплатити позикодавцю штраф у розмірі 20 відсотків від суми, яка не повернута вчасно. Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості, виплату штрафу та процентів за договором позики грошових коштів, підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 825 грн. На підставі викладеного, ст. ст. 524, 525, 526, 612, 625, 1048, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved