Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука з дійсним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 25.04.2015 року між ним та ФОП [PERSON] був укладений договір про виготовлення та встановлення ПВХ конструкцій. Вартість виробу складала 9000,00 грн. В день укладання договору 8400,00 грн. були сплачені на рахунок ФОП [PERSON] На даний час залишок за договором в сумі 600,00 грн. ним не сплачений, оскільки він немає наміру продовжувати договірні відносини в виконавцем за договором. Вважає умови укладеного договору про виготовлення та встановлення ПВХ конструкцій несправедливим та такими, що не відповідають положенням законодавства. Просив суд визнати недійсними п.п.2.2, 4.1, 4.3 договору та застосувати наслідки недійсності п.п.2.2, 4.1, а саме стягнути з ФОП [PERSON] на його користь 8400,00 грн. Представник позивача, [PERSON], в судове засідання не з'явилась, надіслала заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача. В заяві зазначила, що вони позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідач, ФОП [PERSON], в судове засідання повторно не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Згідно ст.865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Згідно ст.873 ЦК України, вартість робіт, виконаних за договором побутового підряду, визначається за погодженням сторін, якщо інше не передбачено у встановленому порядку прейскурантами (цінниками), тарифами тощо. Робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі. Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Судом встановлено, що 25.04.2015 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] був укладений договір побутового підряду BF-56, за умовами якого ФОП [PERSON] зобовязується організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій, а замовник зобовязується оплатити та прийняти вироби та роботу відповідно до умов договору. Згідно п.п.2.1, 2.2, 3.1 вказаного договору, вартість виробу складає 9000,00 грн., завдаток складає 8400,00 грн. Замовник зобовязується оплатити вартість виробу, що складає 9000,00 грн. Того ж дня між [PERSON] та ПАТ «Акцент-банк» було укладено кредитний договір, згідно умов якого позичальнику надано кредит на оплату/часткову оплату товару, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок ФОП [PERSON] 25.04.2015 року на рахунок ФОП [PERSON] були перераховані грошові кошти за договором BF-56 від 25.04.2015 року у сумі 8400,00 грн., що підтверджується копією меморіального ордеру № BLFZ00RX91(а.с.9). Відповідно до п. 4.1, 4.3 договору BF-56 від 25.04.2015 року, у разі невиконання замовником п.3.1, дійсний договір вважається розірваним, та всі його додатки недійсними. У разі внесення замовником завдатку, та наступним невиконанням п.3.1 дійсного Договору, завдаток замовнику не повертається. У разі невиконання замовником своїх обовязків за договором, замовник зобовязан сплатити неустойку в розмірі 0,1% від вартості дійсного договору за кожен день прострочення виконання на розсуд Виконавця. Частиною 1\~ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Оскільки в розумінні ст.873 ЦК України сума перерахована за договором BF-56 від 25.04.2015 року у розмірі 8400,00 є авансом, то визначення її в договорі як завдатку суперечить нормам ЦК України і має наслідком визнання пункту 2.2 договору недійсним. Окрім цього, суд відзначає, що відповідно до норм цивільного законодавства грошові кошти внесені як аванс, підлягають поверненню. Також суд зазначає, що встановлення неустойки можливе лише у грошових зобов'язаннях з визначеним строком його виконання. Оскільки виходячи з умов договору сторони не встановлювали кінцевий термін для оплати споживачем виконаних робіт, то п.4.3 договору BF-56 від 25.04.2015 року може бути визнаний судом недійсним, оскільки суперечить положенням ЦК України. Згідно ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Оскільки положення п.п.2.2, 4.1, 4.3 Договору BF-56 від 25.04.2015 року суперечать положенням Цивільного кодексу України, а також є несправедливими у розумінні ЗУ «Про захист прав споживачі», суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання вказаних пунктів договору недійсними підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved