Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - Позивач) звернувся до суду з позовом до ПАТ «АКБ «Київ» (далі по тексту - Відповідач) про стягнення заборгованості за Договором № 143405 банківського строкового вкладу від 27.09.2013 року в розмірі 220 000 грн. та стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.09.2013р. між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір № 143405 банківського строкового вкладу, відповідно до умов якого Позивач розмістив у Відповідача на вкладний депозитний рахунок № [NUMBER] грошові кошти в сумі 220 000 грн., процентна ставка за користування депозитом - 18, 50 % річних, строком на 370 календарних днів із кінцевою датою повернення депозиту - 02 жовтня 2014 року. Також 27.09.2013 року між сторонами було укладено Договір № ІD8230389 банківського рахунку Фізичної особи та Договір № 0100081197 банківського рахунку та видачі банківської платіжної карти типу Visa Instant. Позивач виконав умови Договору, вніс грошові кошти на вкладний депозитний рахунок. 02.10.2014р. Позивач звернувся до Відповідача з вимогою повернути кредит, разом з тим Відповідач умови Договору не виконав, кошти Позивачу не повернув. У зв'язку із незаконною відмовою Відповідача повернути вклад Позивачу, останньому було завдано моральну шкоду, яку Позивач визначив в розмірі 10 000 грн. У зв'язку з вище викладеним, Позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Позивач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився. Судом вживалися заходи щодо повідомлення Відповідача про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 27 вересня 2013 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір № 143405 банківського строкового вкладу «ВАГОМИЙ ВНЕСОК». Відповідно до умов вказаного Договору, Вкладник розміщує в Банку тимчасово вільні грошові кошти в сумі 220 000 грн. на вкладний (депозитний) рахунок № [NUMBER] на умовах цього Договору (п. 1.1. Договору). Строк розміщення депозиту складає 370 календарних днів, дата повернення депозиту - 02 жовтня 2014р., процентна ставка за користування депозитом складає 18, 50 % річних (пп. 1.2.,1.3. Договору). Відповідно до п. 3.4. Договору, Банк зобов'язується після закінчення строку, на який був залучений депозит, повернути Вкладнику суму депозиту та нараховані несплачені проценти згідно з умовами цього Договору. Судом також встановлено, що 27 вересня 2013 року між сторонами було укладено Договір ІD8230389 банківського рахунку Фізичної особи, відповідно до умов якого (п. 1.1 Договору) для зберігання грошових коштів (в національній валюті України та/або в іноземних валютах) та надання послуг з розрахунково-касового обслуговування у відповідності з чинним законодавством, Банк відкриває Клієнту поточний рахунок в національній валюті України та/або в іноземних валютах для розмахування сум вкладу та нарахованих процентів, а саме: [NUMBER], які обслуговуються відповідно до умов цього Договору. Крім того, 27 вересня 2013 року між сторонами було укладено Договір № 0100081197 банківського рахунку та видачі банківської платіжної картки типу Visa Instant, відповідно до умов якого для зберігання грошових коштів (в національній валюті України та/або в іноземних валютах) та здійснення усіх видів операцій у відповідності з чинним законодавством України, з використання Банківської платіжної картки, Банк відкриває Клієнту поточний картковий рахунок в національній валюті України та/або в іноземних валютах, а саме: [NUMBER]. Позивач умови Договору № 143405 банківського строкового вкладу «ВАГОМИЙ ВНЕСОК» від 27.09.2013р. виконав, вніс кошти в сумі 220 000 грн. Разом з тим, коли Позивач 02.10.2013р. звернувся до Відповідача з вимогою про повернення вкладу, Відповідач належним чином умови Договору не виконав, грошові кошти не повернув, листом від 02.10.2014р. повідомив Позивача про те, що повернення банківського вкладу здійснюється у касі Банку в межах наявних коштів. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Також, ч.ч. 1, 2, ст. 319 та ч. 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно із ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Також, слід зазначити, що згідно вимог ч. 3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. При цьому, положеннями ст. 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Проте, представником відповідача не надано до суду жодних доказів, з яких би вбачалося, що фінансові операції щодо видачі належних позивачу коштів обмежені за рішенням суду або зупинені в порядку, визначеному ст. 17 Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму», як такі, що можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Разом з тим, відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 1 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995р., відповідно до яких розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації. Разом з тим, Позивачем не доведено та в ході судового розгляду справи не підтвердився факт заподіяння Позивачу моральної шкоди. Тому суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з Відповідача моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, у зв'язку з невиконанням Відповідачем своїх зобов'язань по поверненню вкладу в строки, встановлені у договорі, з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню сума в розмірі 220 000 грн. Відповідно до положень ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за необхідне стягнути з Відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 2 200 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial