Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, вказуючи, що 31.08.1979 р. між ним та відповідачкою у Київському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб, актовий запис № 741. З листопада 2014р. вони разом не проживають через часті сварки та втрати поваги один до одного. За час перебування у шлюбі, ними було придбано 29\\100 частина житлового будинку із надвірними будівлями [ADDRESS] та легковий автомобіль ВАЗ-2106, 1985 р.в. д.н.з. [NUMBER]. Враховуючи вищевикладене, просить суд розірвати шлюб з відповідачкою та здійснити поділ майна. Представник позивача в судовому засіданні декілька разів уточнював позовні вимоги та остаточно просив суд, розірвати укладений між сторонами шлюб та поділити спільне майно, наступним чином. Визнати за позивачем та відповідачкою по 29\\200 частини у будинку [ADDRESS]. Присудити відповідачці грошові кошти які внесені позивачем на депозитний рахунок ТУ ДСА у Харківській області в розмірі 7750 грн. в рахунок компенсації 1\\2 частини автомобіля ВАЗ-2106. Визнати за позивачем право власності на автомобіль ВАЗ-2106, а судові витрати покласти на відповідачку. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача та відповідачка частково заперечували проти задоволення позовних вимог в частині поділу 29\\100 частин в [ADDRESS] вказуючи на те, що відповідачка є власником вказаного домоволодіння. Протягом 2008-2009рр. [PERSON] за власні кошти зробила прибудову до житлового будинку та сарай. Згідно рішення Ленінського районного суду м. Харкова за [PERSON] визнане право власності на вказані прибудови. Будівництво сараю та прибудови до житлового будинку проводилось відповідачкою за особисті кошти. Позивач ніякої допомоги у будуванні, реконструкції не здійснював, грошові кошти на будівництво не надавав. В частині поділу автомобіля та розірвання шлюбу не заперечували. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що з 31 серпня 1979 року між сторонами був укладений шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії І-ВЛ № 259787 (а.с.9). Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом другої Харківської нотаріальної контори від 09 січня 1991 року відповідачкою [PERSON] було придбано та посвідчено в КП «БТІ» 29\\100 частин будинку [ADDRESS] Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 14.12.2012р. (а.с.69-71) за [PERSON] визнане право власності на прибудову літ. «а6», до житлового будинку літ. «А-1», та сарай літ. «Н» у домоволодінні [ADDRESS] Частки співвласників у вказаному домоволодінні залишені без змін. Згідно відповіді заст. начальника УДАІ ГУМВС України в Харківській області від 26.06.2015р. № 6330 наданої на адвокатський запит (а.с.14) вбачається, що автомобіль ВАЗ - 2106, 1985р.в. державний номерний знак [NUMBER], кузов ЗТА [NUMBER], двигун [NUMBER], 09.10.2004р. зареєстровано ВРЕВ № 1ГУМВС України в Харківській області на ім'я [PERSON]. Як убачається із матеріалів справи договір купівлі-продажу спірного домоволодіння був оформлений на відповідачку [PERSON], з позовом до суду про визнання особистою власністю спірного будинку вона не зверталася. Відповідно до положень ст. 60 СК України вбачається, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Однак, ані відповідачкою ані її представником не надано суду доказів що відповідачці спірне майно було подароване або придбавалось за її кошти, а тому позовні в частині поділу будинку підлягають задоволенню в повному об'ємі. Судом встановлено, що 31.08.1979 р. в Київському відділі реєстрації актів громадянського стану Харківського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що зроблено актовий запис № 741. У листопаді 2014 сторони припинили шлюбно-сімейні відносини, проживають окремо, спроб до примирення між сторонами не було, сім'я існує формально, а тому шлюб необхідно розірвати, так як причини які спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї стали неможливими. Норма частини п'ятої статті 71 СК забезпечує матеріальні права того з подружжя, якому другий з подружжя повинен сплатити компенсацію за одержане майно в порядку поділу. Згідно Пленуму Верховного Суду України п. 25 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року надане пояснення: «Вирішуючи питання про поділ майна, Що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Так, представником позивача надано до суду квитанцію про внесення на депозитний рахунок ТУ ДСА в Харківській області 1\\2 частини грошової компенсації вартості спірного автомобіля. Згідно висновку про вартість майна (а.с.18), вартість спірного автомобіля встановлено у розмірі 15500,00 грн. В судовому засіданні відповідачка та її представник погодились на вказану вартість спірного автомобіля та не заперечували проти отримання компенсації вартості 1\\2 частини автомобіля, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати по справі покладаються на відповідачку відповідно до положень ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved