Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-18 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до Ужгородського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про зняття арешту з майна. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у зв`язку з врегулюванням боргових зобов`язань зі стягувачем 16.09.2019 року позивачем було направлено на адресу Ужгородського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області письмову заяву про надання копій постанов про відкриття та завершення виконавчих проваджень № 4467735 від 10.09.2014 року, № 44677435 ввід 19.09.2014 року; № 48962060 від 09.10.2015 року; № 52321933 від 26.09.2016 року, які були відкриті на виконання виконавчого листа № 712/22934/12 від 15.10.2013 року, виданого Ужгородським міськрайонним судом на виконання рішення суду за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору № 014/4041/73/39688 від 01.07.2008 року в розмірі 233077, 79 грн. Також позивачем ставиться питання про скасування арешту та розшуку майна у даному виконавчому провадженні. Листом начальника вказаного відділу №60865 від 04.10.2019 року позивачу відмовлено у знятті арешту з належного майна, з мотивів того, що ним не сплачено виконавчий збір та витрати виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №712/22934/12 від 15.10.2013 року. Позивач вважає, що дії та рішення Ужгородського міського відділу держави виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Закарпатській області, як суб`єкта владних повноважень, у частині відмови наданні вказаних вище документів, а також у відмові в знятті арешту належного майна є неправомірними. З огляду на те, що відповідачем не було вчиненої жодної дії по примусовому виконанню виконавчого документу №712/22934/12 (тобто відсутнє фактичне стягнення за виконавчим документом), то у державного виконавця не було законних підстав ставити питання про сплату виконавчого збору. На підставі зазначеного позивач просить суд звільнити з-під арешту нерухоме майно, зняти арешт із всього належногойому майна, яке було здійснено на підставі постанови відповідача від 25.10.2016, винесеної у виконавчому провадженні №52321933 від 26.09.2016, у тому числі з автомобіля марки Шкода-Фабія державний номерний знак [NUMBER] , що належить позивачу на праві власності. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.09.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів надіслано учасникам справи. За правилами ч. ч. 1, 2, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Представник позивача у судове засідання не з`явився, хоч був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача та представник третьої особи у судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов до наступного висновку. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 30.04. 2013 року у справі №712/22934/12 за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» від імені якого діє Закарпатська обласна дирекція ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] та [PERSON] , судом постановлено задоволено вимоги позивача та стягнуто з відповідачів заборгованість по кредитному договору № 014/4041/73/39688 від 01.07.2008 року в розмірі 233077,79 грн. На виконання вищезазначеного рішення Ужгородським міськрайонним судом видано виконавчий лист у справі №712/22934/12 від 15.10.2013 року. Вищевказаний виконавчий лист було надіслано для виконання до Ужгородського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, в результаті чого було відкрито декілька виконавчих проваджень, зокрема № 4467735 від 10.09.2014 року, № 44677435 ввід 19.09.2014 року; № 48962060 від 09.10.2015 року; № 52321933 від 26.09.2016 року. У виконавчому провадженні № 52321933 від 26.09.2016 року 25.10.2016 державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна (коштів) боржника ( а. с. 12). 29.09.2017 року, державним виконавцем, на підставі п.2 ч.І ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», було винесено постанову про повернення виконавчого документу №712/22934/12 стягувачу ( а.с. 13). Зі змісту позову слідує, що у зв`язку з врегулюванням боргових зобов`язань зі стягувачем 16.09.2019 року позивачем було направлено на адресу Ужгородського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області письмову заяву про надання копій постанов про відкриття та завершення виконавчих проваджень № 4467735 від 10.09.2014 року, № 44677435 ввід 19.09.2014 року; № 48962060 від 09.10.2015 року; № 52321933 від 26.09.2016 року, які були відкриті на виконання виконавчого листа № 712/22934/12 від 15.10.2013 року, а також ставиться питання про скасування арешту майна. З доданої до матеріалів справи копії листа начальника вказаного відділу №60865 від 04.10.2019 року ( а. с. 11) вбачається, що позивачу відмовлено у знятті арешту з належного майна, з мотивів того, що ним не сплачено виконавчий збір та витрати виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №712/22934/12 від 15.10.2013 року. Вказані дії державного виконавця позивач вважає неправомірними, що слугувало підставою для звренення до суду з даним позовом. Відповідно до ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки їх порушення. Перелік способів захисту прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. За приписами ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ст. ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За приписами ст. ст. 13, 76, 80, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 89 ЦПК України). Як вбачається, з матеріалів справи стягувач по виконавому листу№712/22934/12 від 15.10.2013 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» 25.07.2019 року подав до до РВ ДВС ГТУЮ заяву про порвенення виконавчого документу без виконання ( а.с. 14). Стороною позивача також надана копія довідки, якою такий підтверджує, що станом на 29.08.2019 рік АТ «Райффайзен Банк Аваль» не має будь-яких претензій до [PERSON] за кредитним договором № 014/4041/73/39688 від 01.08.2008 року. Позивач вважає, що відмова державного виконавця у скасуванні арешту на майно є необґрунтована, оскільки державним виконавцем не здійснювали будь-які заходи з примусового виконання рішень Положеннями ст. 10 ЗУ «Про виконавче провадження», регламентовано, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до переконання, що такі не містять жодних даних сприводу вжиття заходів примусового виконання виконавчого листа №712/22934/12 від 15.10.2013 року. Представником третьої особи також не надано суду жодних посненяь з цього приводу, такий не зявився в судове засідання та не подав до суду жодних заперечень по суті позову. Відповідно до п. 5 ст.13 ЗУ «Про виконавче провадження» постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Положеннями ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом. З матеріалів справи вбачається, що такі не містять жодних відомостей щодо винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору з виконання виконавчого листа №712/22934/12. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна.

Outcome: approved