Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому посилається на те, що на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 жовтня 2010 року по справі № 2-6950/2010 з нього на користь [PERSON] щомісячно стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей, а саме: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини з усіх його видів заробітку (доходів), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, [PERSON] вважає, що на теперішній час змінились обставини щодо стягнення з нього аліментів, оскільки з серпня 2013 року по теперішній час [PERSON], [INFO], проживає разом з ним. Крім того, [PERSON] зазначає, що станом на січень 2014 року у нього є заборгованість по сплаті аліментів за п'ять місяців. Тому [PERSON] просить суд звільнити його з 01 вересня 2013 року щомісячно сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей, а саме: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини з усіх його видів заробітку (доходів), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також просить суд звільнити його від сплати заборгованості по цим аліментам. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову в частині звільнення від сплати аліментів, які стягуються на утримання неповнолітньої [PERSON], [INFO], оскільки вона проживає разом з нею. Крім того, [PERSON] підтвердила суду, що [PERSON], [INFO], дійсно проживає разом зі своїм батьком, тобто з позивачем [PERSON], з серпня 2013 року за адресою: [ADDRESS]. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 14 жовтня 2010 року Київський районний суд м. Одеси постановив рішення по справі № 2-6950/2010, яким присудив щомісячно стягувати [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей, а саме: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини з усіх його видів заробітку (доходів), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 вересня 2010 року по 10 серпня 2016 року, а після аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини з усіх його видів заробітку (доходів), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до 04 серпня 2019 року. Рішення набрало законної сили. Відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Однак, з серпня 2013 року старша донька - [PERSON], [INFO], добровільно перейшла проживати до позивача [PERSON] за адресою: [ADDRESS], на цей момент їй виповнилося 15 років. Крім того, факт проживання [PERSON], [INFO], разом з позивачем [PERSON], з серпня 2013 року підтвердила сама відповідачка [PERSON]. Більш того, в матеріалах справи є заява [PERSON] від 24 січня 2014 року, а також є акт від 22 січня 2014 року, який складений сусідами позивача та затверджений КП «Житлово-комунальний сервіс «Чорноморський», які свідчать про те, що дійсно з серпня 2013 року [PERSON], [INFO], проживає разом з батьком. Таким чином, суд вважає, що після переселення [PERSON] до свого батька [PERSON] (позивача), вона постійно знаходиться на його утриманні, тому з серпня 2013 року відпали підстави для стягнення на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON], оскільки з серпня 2013 року вона з матір'ю не проживає. З огляду на вищевказане, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині звільнення [PERSON] з 01 вересня 2013 року щомісячно сплачувати [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] підлягають задоволенню. Однак, в частині звільнення від щомісячної сплати аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON], [INFO], суд вважає, що слід відмовити, оскільки вона продовжує проживати разом з матір'ю (відповідачкою) [PERSON], а [PERSON] в свою чергу зобов'язаний її утримувати до досягненням нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. В даному випадку заборгованість за аліментами у [PERSON] виникла у зв'язку із істотною обставиною, тому суд вважає, що позовні вимоги в цій частині необхідно задовольнити частково шляхом визначення нового розміру аліментів, які будуть стягуватися з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої [PERSON], [INFO], починаючи з 01 вересня 2013 року та до досягнення нею повноліття, тобто до [INFO]. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] працездатний та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], розмір якої визначає суд, а саме у розмірі 1/4 частини з усіх його видів заробітку (доходів), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з вересня 2013 року та до досягнення нею повноліття, тобто до [INFO]. Отже, з урахуванням вищевказаного, оцінивши всі доводи у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, які підлягають частковому задоволенню з підстав, викладених у мотивований частині цього рішення.

Outcome: partial