Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просив стягнути з [PERSON] на його користь матеріальну шкоду в розмірі 23500 доларів США, в гривневому еквіваленті; стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 13894 гривні, з них: 1740 гривень судових витрат, 6000 гривень моральної шкоди, 2500 гривень витрат на правову допомогу, 3654 гривні судового збору, стягнутих з нього на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 18.06.2015 року по справі № 487/8915/14-ц та додаткового рішення від 25.06.2015 року; стягнути в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на його користь витрати на правову допомогу, посилаючись на те, що 31.08.2010 року він придбав квартиру [ADDRESS] у [PERSON] за 23500 доларів США. 22.03.2011 року він продав дану квартиру [PERSON] Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 26.06.2012 року визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого 27.04.2010 року, визнано недійсними: договір купівлі-продажу даної квартири, укладений 26.08.2010 року між [PERSON] та [PERSON]; договір купівлі-продажу, укладений 31.08.2010 року між [PERSON] та ним ([PERSON]А.); договір купівлі-продажу, укладений 22.03.2011 року між ним ([PERSON]А.) та [PERSON] Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 09.11.2012 року рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 26.06.2012 року в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного 31.08.2010 року між [PERSON] та ним ([PERSON]А.), визнання недійсним договору купівлі-продажу цієї квартири, укладеного 22.03.2011 року між ним ([PERSON]А.) та [PERSON] і в частині розподілу судових витрат скасовано та ухвалено нове рішення. Відмовлено [PERSON] у задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного 31.08.2010 року між [PERSON] та ним ([PERSON]А.) та про визнання недійсним договору купівлі-продажу цієї ж квартири, укладеного 22.03.2011 року між ним ([PERSON]А.) та [PERSON] Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 18.06.2015 року та додатковим рішенням від 25.06.2015 року стягнуто з нього ([PERSON]А.) на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 577581 гривень 21 копійку, з яких: 575841,21 гривні сплачених за договором купівлі-продажу спірної квартири, 1700 гривень судового збору та 40 гривень ІТЗ, стягнутих з [PERSON] за рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 09.11.2012 року, стягнуто з нього ([PERSON]А.) на користь [PERSON] та [PERSON] моральну шкоду по 3000 гривень на кожного, стягнуто з нього ([PERSON]А.) на користь [PERSON] та [PERSON] витрати на правову допомогу по 1250 гривень на кожного, стягнуто з нього ([PERSON]А.) у дохід держави судовий збір у розмірі 3654 гривні. Таким чином, з моменту вступу вище вказаного рішення суду в силу, кошти, передані ним [PERSON] є такими, що передані йому без достатньої правової підстави. [PERSON] засуджений за ч.3 ст.190 КК України на підстві вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.07.2012 року, злочинні дії [PERSON] стали підставою для визнання договору купівлі-продажу спірної квартири від 09.04.2008 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], недійсним та витребування вказаної квартири у [PERSON], як у добросовісного набувача, а згодом стягнення з нього як з добросовісного набувача коштів, сплачених йому [PERSON] за спірну квартиру та інших матеріальних збитків. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені у ньому. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те, що у діях [PERSON] немає злочинних дій. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заперечення на позовну заяву, у якому посилався на те, що він є неналежним відповідачем по справі, так як позивач [PERSON] не надав суду жодного доказу на підтвердження того, що саме ним ([PERSON]А.) порушені права позивача. Заслухавши пояснення сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. 31.08.2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області та зареєстровано в реєстрі № 1679 (а.с.37-39). [PERSON] отримав від [PERSON] 23500 доларів США за квартиру [ADDRESS], про що свідчить ксерокопія розписки від 31.08.2010 року (а.а.40). 22.03.2011 року між [PERSON] та [PERSON] кладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області та зареєстровано в реєстрі № 781 (а.с.45-46). Згідно рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 26.06.2012 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 09.11.2012 року право власності на квартиру [ADDRESS], було визнано за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом (а.с.47-52). 25.06.2013 року при здійсненні виконавчих дій спірна квартира була вилучена у [PERSON] та передана іншому власнику. Судом також встановлено, що спірна квартира до придбання її у власність [PERSON] у [PERSON] декілька разів перепродувалась, підстави її вибуття від добросовісного набувача були предметом судового розгляду (а.с.47-52). Згідно ч.1 ст.661 ЦК України, у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Відповідно до положень ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. На підставі вищезазначеного, позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної шкоди у розмірі 23500 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 22.09.2016 року, еквівалентно 610295 гривень, підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача судових витрат, суд приходить до наступного. Згідно ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, у тому числі, витрати на правову допомогу. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що позивачем було заявлено вимогу про відшкодування витрат на правову допомогу, пов'язаних із складанням позовної заяви, участю у судових засіданнях, що підтверджено актом виконаних робіт від 22.07.2016 року. Представник позивача [PERSON] має право на заняття адвокатською діяльністю, що підтверджено ксерокопією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 668, виданого на підставі рішення Миколаївської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 09.04.2011 року. Згідно пунктів 47 та 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17.10.2014 року, право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076 VI Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК України). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. З огляду на викладене, у зв'язку із належним документальним підтвердженням витрат на правову допомогу, наданих особою, яка є фахівцем у галузі права, та пов'язаних із складанням позовної заяви, вказані витрати, згідно ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача. Крім того, з відповідача [PERSON] в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 6102,95 гривень. Що стосується позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної та моральної шкоди, суд приходить до наступного. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не доведено, що [PERSON] порушив його права та своїми діями завдав йому моральної шкоди, а тому у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної та моральної шкоди слід відмовити.

Outcome: partial