Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна» (далі по тексту - третя особа 1), [PERSON] (далі по тексту - третя особа 2), відповідно до якого просив стягнути з відповідача на свою користь завдану шкоду в розмірі 41 893, 70 грн. /41 093, 70 грн. - матеріальна шкода, 800, 00 грн. - вартість послуг з визначення матеріального збитку/, та судові витрати. 1.Стислий виклад позиції сторін Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу належить на праві власності транспортний засіб автомобіль марки «Mazda 3», 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. 07.06.2015р. на 10 км. + 800 м. а/д Київ-Десна-Чернігів , відбулась ДТП за участю автомобіля позивача «Mazda 3», д.н.з. [NUMBER]. під керуванням [PERSON] та автомобіля «Skoda», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 06.07.2015р. у справі № 363/2642/15-п встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення відповідачем ПДР України, останнього притягнуто до адміністративної відповідальності. Внаслідок ДТП, автомобіль позивача отримав механічні ушкодження. На момент ДТП цивільну відповідальність відповідача був застрахований в ПрАТ «СК «Україна», згідно поліса ОСЦПВВНТЗ № АІ5610685. Позивач через [PERSON] (керував ТЗ в момент ДТП) мав намір провести врегулювання завданих йому збитків відповідачем в межах дії ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», проте жодних виплат від страховика не отримано. Крім того, страхова компанія фактично не здійснює господарську діяльність, М(Т)СБУ позбавила ПрАТ «СК «Україна» права укладати договори страхування, проти страховика відкрито ряд виконавчих проваджень, які не виконуються, а 14.03.2018р. судовим рішенням Господарського суду м. Києва у справі № 910/842/18 від 02.03.2018р. проти третьої особи 1 порушено справу про банкрутство. Відтак, позивач вважає, що не повинен страждати через невиконання договірних зобов'язань між відповідачем та його страховиком. Позивач як постраждала особа внаслідок дій відповідача має повне право на відшкодування завданих йому збитків безпосередньо із відповідача, що підтверджується чинним законодавством і судовою практикою. Так, згідно Звіту про визначення вартості матеріального збитку № 11983 від 25.07.2015р., проведеного TOB «ЕАК «Довіра» вартість відновлювального ремонту транспортного засобу автомобіля марки «Mazda» модель З, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] складає 41093, 70 грн. За надання відповідних послуг по визначенню збитку позивачем сплачено 800, 00 грн. Отже, загальний розмір збитків, що підлягають відшкодуванню із Відповідача на користь Позивача становить 41893, 70 грн. У зв'язку з чим позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, вказав, що позивачем завищена вартість відновлюваного ремонту. Вказав, що між відповідачем та ПрАТ «СК «Україна» було укладено договір страхування - Поліс № АІ5610685 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована, ліміт відповідальності - 50 000, 00 грн. Вказаних коштів вистачило б покрити всі витрати позивача, разом з тим останній не звертався до Страхової компанії з повідомленням про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. Зазначена обставина, на думку представника відповідача, є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки позивач мав би спочатку звернутись до Страховика. При цьому, покладення обов'язку відшкодувати шкоду в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник третьої особи 1 ПрАТ «СК «Україна» в своїх поясненнях зазначив, що відносно Страховика визнано банкрутом та розпочато ліквідаційну процедуру. Вказав також, що суд, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує всі майнові спори з вимогами до боржника. Зазначає, що вимоги позивача мають бути розглянуті в межах розгляду спору про банкрутство. Вказані обставини просив прийняти до відома, а справу розглянути за відсутності представника третьої особи. Третя особа 2 [PERSON] в своїх поясненнях зазначив, що позовні вимоги підтримує, вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. 2.Процесуальні дії у справі. Заяви, клопотання. 09.07.2018 ухвалою суду відкрито провадження по справі. 15.11.2018 ухвалою суду відмовлено в задоволення клопотання представника позивача про витребування доказів. 15.11.2018 ухвалою суду залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ПрАТ «СК «Україна». 24.12.2018 від представника третьої особи 1 ПрАТ «СК «Україна» надійшли письмові пояснення та клопотання про розгляд справи за відсутності представника третьої особи 1. 16.01.2019 від представника відповідача надійшли письмові пояснення. 21.01.2019 від третьої особи 2 [PERSON] на дійшла заява про розгляд справи за його відсутності та письмові пояснення. 21.01.2019 ухвалою суду закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Представник третьої особи 1 в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. В своїх письмових поясненнях справу просив розглядати за його відсутності. Третя особа 2 в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. 3.Фактичні обставини справи, встановлені судом, які підтверджені наданими доказами по справі, зміст спірних правовідносин. Оцінка доказів. В судовому засіданні встановлено, що позивачу на праві власності належить транспортний засіб автомобіль марки «Mazda 3», 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] (а.с. 8). 07.06.2015р. об 11 год. 30 хв. на 10 км. + 800 м. а/д Київ-Десна-Чернігів , сталась ДТП за участю автомобіля позивача «Mazda 3», д.н.з. [NUMBER] та автомобіля «Skoda», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 06.07.2015р. у справі № 363/2642/15-п встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення відповідачем ПДР України, останнього притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с. 10). Згідно положень ч.6 ст.82 ЦПК України вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відтак, постановою Вишгородського районного суду Київської області від 06.07.2015р. встановлено вину відповідача у вчиненні зазначеного ДТП. При цьому, постановою також встановлено, що автомобіль позивача, в тому числі, отримав механічні пошкодження. Згідно Звіту про визначення вартості матеріального збитку № 11983 від 25.07.2015р., проведеного TOB «ЕАК «Довіра» вартість відновлювального ремонту транспортного засобу автомобіля марки «Mazda» модель З, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] складає 41093, 70 грн. (а.с. 15-32). За надання відповідних послуг по визначенню збитку позивачем сплачено 800, 00 грн. (квитанція до прибуткового ордеру № 11983 від 25.07.2015). На момент ДТП цивільна відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «СК «Україна», згідно поліса ОСЦПВВНТЗ № АІ5610685, термін дії з 04.02.2015 по 03.06.2016, ліміт відповідальності - 50 000, 00 грн. Відповідач 09.06.2015 звернувся до Страховика із Повідомленням про ДТП. В матеріалах справи також наявне Повідомлення про ДТП від 08.06.2015, підписане третьою особою 2 [PERSON] та заява про виплату страхового відшкодування від 08.06.2014, адресовані ПрАТ «СК «Україна», при цьому доказів того, що вказана заява направлялась третій особі 1 засобами поштового зв'язку чи подавалась страховику безпосередньо, до матеріалів справи не надано, відповідних відміток на повідомленні та заяві третьою особою 1 не проставлено. Доказів того, що позивач звертався до ПрАТ «СК «Україна» із повідомленням про ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування до матеріалів справи не надано. З 01.07.2015 Страховик позбавлений права укладати договори страхування ОСЦПВВНТЗ (а.с. 34). Відповідно до постанови Господарського суду м. Києва від 07.09.2018 по справі № 910/842/18, ПрАТ «СК «Україна» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру (а.с. 108-109). 4.Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування. Так, положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України). При цьому, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно вимог п.п. 34.2, 34.3 ст. 34 Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). При цьому, згідно п. 36.2 ст. 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови). А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідний правовий висновок зробив ВС в своїй постанові від 04.07.2018 по справі № 755/18006/15-ц. 5.Висновки суду. З врахуванням наведеного, в судовому засіданні встановлено, що внаслідок ДТП, яка сталась 07.06.2015, майну позивача була завдана матеріальна шкода, розмір якої визначено позивачем в сумі 41 093, 70 грн. Цивільно-правова відповідальність завдавача шкоди - відповідача на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Україна» на підставі договору страхування - Поліс № АІ5610685 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована, ліміт відповідальності - 50 000, 00 грн. Разом з тим, метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Позивачем не надано доказів того, що останній звертався до Страхової компанії відповідача з вимогою щодо виплати страхового відшкодування, не надано доказів відмови Страховика у здійсненні такої виплати. Враховуючи вище викладене, а також ту обставину, що покладення обов'язку відшкодувати шкоду в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Виходячи з наведеного та

Outcome: dismissed