Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги мотивує тим, що 27.07.2009 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики від 27.07.2009 року, який посвідчено приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 987. Зазначає, що відповідно до п. 1 договору позикодавець передав у власність позичальникові кошти у сумі 50004 (пятдесят тисяч чотири) гривні, а позичальник зобовязався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів готівкою до 27.01.2010 року на умовах визначених договором. Вказує, що відповідно до п. 2 договору відповідач вказав, що отримав вказані кошти до підписання договору, на підтвердження цього поставив свій підпис під договором. Всупереч того, що сторони домовилися погашати борг згідно зі встановленими у договорі умовами, відповідач свій обовязок щодо повернення позики не виконав, у звязку з чим у [PERSON] виникла заборгованість перед ним, яка становить 60059,16 грн. та складається з 50004,00 грн. сума боргу за договором; 2433,32 грн. розмір інфляційних витрат; 7621,84 грн. 3 % річних. Враховуючи вищенаведене, просить суд стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики у розмірі 50004,00 грн., інфляційні витрати у розмірі 2433,32 грн., 3 % річних у розмірі 7621,84 грн., а також судові витрати у справі. В судове засідання представник позивач [PERSON] [PERSON] не з'явився, однак подав через канцелярію суду заяву від 13.05.2016 року, у якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надіслання судових повісток рекомендованими поштовими відправленнями, що підтверджується оригіналом рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу (штрихкодовий ідентифікатор 88000 1701270 9), що повернулося на адресу суду 30.03.2016 року з довідкою, що за даною адресою він не проживає, оригіналом рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу (штрихкодовий ідентифікатор 88000 1723677 1), що повернулося на адресу суду 25.04.2016 року з довідкою про причини повернення за закінченням терміну зберігання, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. Згідно з ч. 1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. За приписами ч. 5 ст. 74 ЦПК України в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їй належним чином. Оскільки відповідачу судові повістки направлені судом на його ім'я за адресою, за якою зареєстровано його місце проживання, не одержані, внаслідок чого повернуті суду за закінченням терміну зберігання через відсутність адресата, суд вважає відповідача таким, що був належним чином повідомленим по час та місце судового розгляду, відтак, розгляд справи здійснюється на підставі наявних у справі матеріалах відповідно до ст. 169 ЦПК України . Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 27.07.2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики від 27.07.2009 року, який посвідчено приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 987. Відповідно до п. 1 договору позичкодавець передає у власність позичальникові кошти у сумі 50004 (пятдесят тисяч чотири) гривні, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів готівкою до 27.01.2010 року на умовах, визначених цим договором. Сторони узгодили, що повернення грошових коштів буде проводитися щомісячно до 15 числа кожного місяця рівними частинами, тобто готівкою в сумі 8334 грн. 00 коп. Відповідно до п. 2 договору грошові кошти, які є предметом цього договорі, передані позикодавцем та одержані позичальником до його підписання. На підтвердження цього відповідач [PERSON] поставив свій підпис під договором. Судом встановлено, що [PERSON] взяті на себе зобовязання не виконав, грошові кошти до цього часу не повернув, а тому у [PERSON] виникла заборгованість перед [PERSON], у сумі боргу за договором 50004,00 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За положеннями ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається па рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У ст. 610 ЦК України зазначено, що порушення зобовязання є його невиконання або не належне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно з приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розмір інфляційних втрат, що підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] за період з 27.01.2010 року по 30.11.2014 року, становить 2433,32 грн. Розмір трьох процентів річних, що підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] за період 16.08.2009 року по 30.11.2014 року, становить 7621,84 грн. Окрім того у ст. 629 ЦК України зазначено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] заборгованість в розмірі 60059,16 грн. Крім того, у процесу розгляду представником позивача подано заяву про стягнення судових витрат від 17.04.2015 року, у якій просить стягнути з відповідача витрати з оплати правової допомоги в розмірі 2000,00 грн. На підтвердження надання таких послуг та їх оплати надано договір №1-х/14 про надання юридичних послуг (правової допомоги) від 10.12.2014 року, розрахунок вартості надання юридичних послуг, квитанцію до прибуткового касового ордера №1-х/14 від 10.12.2014 року на суму 2000,00 грн., виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АВ №978994, свідоцтво платника єдиного податку серії Б №561787, видане субєкту господарювання [PERSON], диплом про перепідготовку ДСК №04584 від 27.12.2003, що підтверджує присвоєння кваліфікації юрист. Відповідно до ч. 1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат повязаних з розглядом справи. Частина 3 ст.79 ЦПК України відносить до витрат, повязаних з розглядом справи витрати на правову допомогу. Частиною 1 ст. 84 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Частиною 2 ст. 84 ЦПК України визначено, шо граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до п. 47, п. 48 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року N 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Згідно з положеннями ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати, з яких судовий збір в сумі 600,60 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 2000,00 грн.

Outcome: approved