Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні правом приватної власності шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, третя особа Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради, посилаючись на наступне. [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк, пр. Космонавтів, 29/107 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON] № 5401 від 26.10.2007 року. В спірній квартирі зареєстровані колишня дружина та син позивача, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які з червня 2013 року в ній не проживають без поважних причин. Збереження реєстрації відповідачів у належній позивачу квартирі змушує його нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг та перешкоджає вільному користуванню та розпорядженню квартирою. Крім того, у позивача виникла необхідність продажу спірної квартири, яка розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк, пр. Космонавтів, 29/107, підтвердженням якої є укладений договір завдатку від 10.04.2015 року. Позивач та відповідач [PERSON] є співвласниками 1/2 часток квартир, які розташовані за адресою: м. Сєвєродонецьк, пр. Гвардійський, 71-к/1 та вул. Курчатова, 19/110 відповідно. У звязку із викладеним позивач просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою № 107 будинку № 29 по пр. Космонавтів м. Сєвєродонецька Луганської області. Відповідач за первісним позовом [PERSON] надала до суду письмові заперечення проти первісного позову, в яких вказала, що з липня 2013 року вона та її малолітній син [PERSON] не мають можливості проживати у спірній квартирі, адже позивач демонструє агресивну поведінку та чинить перешкоди у користуванні квартирою відповідачам. Обидві квартири, право власності на які було розподілено між нею та позивачем згідно із рішенням Апеляційного суду Луганської області у відповідній справі, не пристосовані для проживання, одна з квартир є комерційною нерухомістю. Також, відповідач за первісним позовом [PERSON] подала до суду зустрічний позов в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON] про вселення до спірного житлового приміщення та зобовязання не чинити перешкод у користуванні спірним житловим приміщенням. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] вказала, що в даний час вона з сином зареєстрована у спірній квартирі, іншого житла у власності вона не має. Починаючи з травня 2013 року [PERSON] почав створювати умови, які унеможливили проживання її та її сина у спірній квартирі: змінив замки на вхідних дверях, привів до квартири іншу жінку, погрожував фізичною розправою. Вказаний зустрічний позов був обєднаний в одне провадження із первісним позовом ухвалою суду від 14.09.2015 року. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, підтвердив доводи, викладені в первісному позові та просив відмовити у задоволенні зустрічного позову. Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом, законний представник малолітнього [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення первісного позову та просила суд задовольнити зустрічний позов. Пояснила, що у спірній квартирі вона та її дитина не проживають внаслідок протиправної та конфліктної поведінки позивача за первісним позовом. Зараз вона та її дитина проживають в квартирі у її батьків по проспекту Гвардійському, 71, домовленості із позивачем щодо користування спірною квартирою вона протягом двох років досягти не може. В спірній квартирі за адресою: м. Сєвєродонецьк, пр. Космонавтів, 29/107, умови для проживання задовільні: наявна ванна для купання, меблі на кухні, немає тільки деякої сантехніки. Представник третьої особи [PERSON] надала до суду заяву, в якій просила справу розглянути без участі представника третьої особи. Процесуальна позиція по справі на розсуд суду в інтересах неповнолітньої дитини. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні було встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON] № 5401 від 26.10.2007 року. Згідно із інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 38203859 від 28.05.2015 року, власником квартири, яка розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк, пр. Космонавтів, 29/107, є [PERSON]. Із вказаної інформації також вбачається, що за [PERSON] зареєстроване право власності на 1/2 частку квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (далі спірна квартира). Згідно із рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10.01.2014 року, [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб. [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ЕД № 157089, виданого 24.09.2009 року Відділом РАЦС Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області. Згідно із копією довідки № 1295, виданої КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» від 07.04.2015 року, в квартирі, яка розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк, пр. Космонавтів, 29/107, зареєстровані позивач за первісним позовом [PERSON], [INFO], колишня дружина позивача (відповідач за первісним позовом) [PERSON], [INFO], син позивача (відповідач за первісним позовом) [PERSON], [INFO]. Згідно із копією рішення апеляційного суду Луганської області від 30 березня 2015 року по справі № 428/5518/13-ц, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] визначені власниками 1/2 часток квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Проте, вказане рішення суду станом на час розгляду справи перебуває на касаційному перегляді у Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних та кримінальних справ, що підтверджується копією ухвали ВССУ від 06.05.2015 року (а.с. 42). Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із положеннями ч. 1, 4 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Позивач за первісним позовом та його представник стверджують, що відповідачі за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] не проживають у спірній квартирі більше одного року без поважних причин. Суд не може погодитися із таким твердженням з огляду на таке. В листі начальника Сєвєродонецького МВ ГУМВС України у Луганській області № 54/13060 від 19.07.2013 року вказано, що [PERSON] у спірній квартирі вчиняє конфлікти із [PERSON] Відносно [PERSON] з цього приводу винесено офіційне попередження про неприпустимість протиправної поведінки. В листі начальника Сєвєродонецького МВ ГУМВС України у Луганській області № 54/13501 від 26.07.2013 року вказано, що [PERSON] погрожує фізичною розправою [PERSON], змінив замок на вхідних дверях у спірній квартирі. З [PERSON] з цього приводу буде проведена бесіда профілактичного характеру. В листі начальника Сєвєродонецького МВ ГУМВС України у Луганській області № 54/13853 від 31.07.2013 року вказано, що [PERSON] вчиняє конфлікти із [PERSON], погрожує їй фізичною розправою. З [PERSON] з цього приводу була проведена бесіда профілактичного характеру. В листі т.в.о. начальника Сєвєродонецького МВ ГУМВС України у Луганській області № 34/19856 від 19.11.2013 року вказано, що [PERSON] змінив дверні замки на вхідних дверях у спірній квартирі без відома [PERSON] Отже, вищевказані обставини дають суду підстави для висновку про наявність поважних причин не проживання [PERSON] та [PERSON] у спірній квартирі з червня 2013 року, а саме внаслідок виникнення конфліктів між [PERSON] та [PERSON], зміни [PERSON] замків на вхідних дверях до спірної квартири, що перешкоджало [PERSON] та [PERSON] у здійсненні права користування спірною квартирою. При цьому, вирішуючи питання про позбавлення права користування житлом малолітнього [PERSON] суд враховує, що безпідставне позбавлення дитини права на користування житлом порушить норми статті 16 Конвенції про права дитини, яка була ратифікована Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27.02.1991 року. Суд також вважає, що не є обґрунтованими посилання позивача та його представників на те, що відповідач [PERSON] має у власності інше житло та її житлові права, а також житлові права дитини не будуть порушені у звязку із задоволенням первісного позову, на підставі наступного. Згідно із актами обстеження умов проживання за адресами [INFO], [ADDRESS], [ADDRESS], складеними Органом опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради на виконання ухвали суду від 16.11.2015 року, умови для проживання за всіма вищевказаними адресами відсутні. При цьому, на думку суду, за адресою: [ADDRESS], умови для проживання є найбільш наближеними до належних, адже у квартирі поклеєні шпалери, наявні двері, відремонтована стеля та наявний ламінат на підлозі, в той час як за іншими адресами умови для проживання повністю відсутні. Отже, проживання [PERSON] та її малолітньої дитини у квартирах за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS], станом на час розгляду справи є неможливим та порушить право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку (ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства»). Таким чином, у задоволенні первісного позову [PERSON] належить відмовити, адже первісним позивачем не доведено, що [PERSON] та [PERSON] були відсутні у спірній квартирі без поважних причин понад один рік та/або мають у володінні інше житло із належними санітарно-гігієнічними та побутовими умовами. Стосовно позовних вимог за зустрічним позовом про вселення та зобовязання не чинити перешкод у користуванні спірною квартирою, суд зазначає наступне. Вселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді справи за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення предметом доказування, на думку суду, є зокрема, наявність у позивача права на житло. Наявність у позивачів за зустрічним позовом права на користування спірною квартирою підтверджується положеннями ст. 405 ЦК України та тими фактами, що [PERSON] є сином власника спірної квартири, а [PERSON] є його колишньою дружиною, яка була зареєстрована та почала проживати у спірній квартирі ще до розірвання шлюбу із відповідачем за зустрічним позовом. Таким чином, вимога про захист права користування позивачів за зустрічним позовом спірною квартирою шляхом вселення їх до квартири є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Стосовно позовної вимоги про зобовязання відповідача за зустрічним позовом не чинити перешкод [PERSON] у користуванні спірною квартирою суд зазначає наступне. Згідно із ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Згідно із ст. 391 ЦК України, яка знаходиться у главі 29 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5, застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не повязані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 5759 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Суд зазначає, що наявність реальної небезпеки порушення права позивача за зустрічним позовом на користування спірною квартирою з боку відповідача за зустрічним позовом доводиться тим, що відповідач за зустрічним позовом по теперішній час продовжує одноосібно (тобто без участі членів своєї сімї [PERSON] та [PERSON]Д.) володіти спірною квартирою. Також вказана небезпека підтверджується доказами конфліктної поведінки [PERSON] з приводу користування спірною квартирою, що були досліджені вище. Таким чином, підлягають задоволенню позовні вимоги за зустрічним позовом про зобовязання [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у користуванні спірною квартирою. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат по справі, суд у відповідності до ст. 88 ЦПК України враховує, що у задоволенні первісного позову було відмовлено, в той час як зустрічний позов було задоволено у повному обсязі. Сплата позивачем за зустрічним позовом [PERSON] суми судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп. підтверджується відповідними чеками та квитанціями (а.с. 67, 68). Таким чином, з відповідача за зустрічним позовом [PERSON] на користь [PERSON] належить стягнути суму сплаченого судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп.

Outcome: approved