Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики з відсотками, стягнення судового збору, мотивуючи вимоги тим, що 22.06.2018р. між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики з відсотками в письмовій формі, відповідно до умов якого позивач [PERSON] надав відповідачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 4500грн., про що свідчить також власноруч написана відповідачем [PERSON] розписка. Також, згідно умов договору, відповідач [PERSON] зобов`язана з 22.06.2018р. по 22.12.2019р. погасити суму позики у розмірі 4500грн. та суму нарахованих планових відсотків - 3212,31грн.. Протягом дії договору відповідач [PERSON] недобросовісно виконувала взяті на себе зобов`язання і по теперішній час не здійснила жодної виплати за договором. У зв`язку з чим, згідно умов договору позивачем [PERSON] було збільшено залишок основної суми позики на 75%, тому заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем [PERSON] станом на дату подання позовної заяви складає у розмірі 9733,56грн., яка складається з: 7875грн. - сума позики; 1858,56грн. - відсотки за користування позикою. Тому, позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом і просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики з відсотками у загальному розмірі 97333,56грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40грн.. 26.06.2019р. до Сєвєродонецького міського суду Луганської області надійшла заява позивача [PERSON] про збільшення розміру позовних вимог, яка ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 22.10.2019р. була повернена позивачу [PERSON] на підставі ч.5 ст.49 ЦПК України. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав, проти заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджено матеріалами справи, про причини неявки до суду не повідомила, відзиву на позов до суду не надходило. Оскільки позивач [PERSON] в наданій до суду заяві не заперечував проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, судом 22.10.2019р. на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України було винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи , суд вважає , що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи судом встановлено, що між сторонами було укладено договір позики з відсотками б/н від 22.06.2018р., відповідно до умов якого позикодавець зобов`язується надати позичальнику платну (процентну) позику у розмірі 4500грн. на умовах строковості, зворотності та забезпеченості, а позичальник зобов`язується повернути позику за належним графіком погашення (п. 1.1). Позика надається строком на 18 фактичних місяців від дати надання позичальнику позики, тобто з 22.06.2018р. по 22.12.2019р. (п. 2.1). Позичальник зобов`язується повернути позику до закінчення строку у п. 2.1 цього договору (п. 2.2). Позика надається позичальнику готівкою позикодавцем згідно розписки написаної позичальником власноруч (п. 2.3). Плата за користування позикою є фіксованою і становить 0,205479% на день від суми залишку позики, виходячи із процентної ставки 75%. Відсотки нараховуються за фактичне число календарних днів користування позикою (п. 3.1). Якщо позичальник надалі не виконує свої боргові зобов`язання, позикодавець має право передати справу до суду при цьому сума боргу основної суми позики збільшується на 75% від суми залишку виплат за основною сумою позики на дату подачі позовної заяви (п. 6.3). Відповідно до копії графіку розрахунків від 22.06.2018р., позичальник [PERSON] зобов`язана погашати суму позики в період з 22.06.2018р. по 22.12.2019р. у розмірі 428,46грн. щомісяця. З зазначеним графіком [PERSON] була ознайомлена, про що свідчить її особистий підпис. Відповідно до копії розписки, складеної та підписаною відповідачем 22.06.2018р., нею взято у [PERSON] позику 22.06.2018р. у розмірі 4500грн. у повному обсязі. Приймаючи рішення по суті заявленого позову, суд керується положеннями ч. 1 ст.1046 ЦК України, згідно з якою, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій сторони (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Сторони домовились щодо розміру процентів за договором позики, про що свідчить умови договору позики. Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Виходячи з вищевикладеного, вбачається, що законом не передбачене обов`язкове нотаріальне посвідчення договору позики, а дійсність договору позики встановлюється його письмовою формою, якої сторони дотримались при укладенні договору позики. Окремі умови договору позики або договір в цілому не визнавались відповідачем недійсним та відповідач не заявляла на підставі ч. 3 ст.215 ЦК України такої вимоги. Так, згідно з розрахунком, позичальник борг не повернув, у зв`язку з чим виникла заборгованість на загальну суму 9733,56грн., яка складається з: 7875грн. (4500грн. + (4500грн. х 75%/100)) - сума позики згідно п. 6.3 договору, 1858,56грн. ((4500грн. х 201х75%)/365х100%) - відсотки за користування позикою. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що обставини, викладені позивачем [PERSON] в обґрунтування позову знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, з огляду на що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики з відсотками, стягнення судового збору, підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Сплата судового збору у розмірі 768,40грн. позивачем [PERSON] підтверджено квитанцією в матеріалах справи, а отже з відповідача [PERSON] підлягає до стягнення сума сплаченого судового збору у розмірі 768,40грн. на користь позивача [PERSON] ..

Outcome: approved