Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-29 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до ДП «Український державний геологорозвідувальний інститут» про стягнення коштів. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києві від 13 січня 2021 року визнано незаконним та скасовано наказ Державної служби геології та надр України від 17 березня 2020 року № 85-к про звільнення його з посади директора ДП «Український державний геологорозвідувальний інститут» та поновлено його на зазначеній посаді. Наказом Державної служби геології та надр України від 11 лютого 2021 року № 19-к на виконання зазначеного рішення суду скасовано наказ Державної служби геології та надр України від 17 березня 2020 року № 85-к «Про звільнення [PERSON] » та поновлено його на посаді з 18 березня 2020 року. При розгляді справи про поновлення на посаді позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу ним заявлено не було. За таких обставин, просить стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03 вересня 2020 року по 13 січня 2021 року у сумі 240046 гривень 20 копійок. Крім того, просить стягнути з відповідача середній заробіток за затримку виконання рішення суду за період з 14 січня 2021 року (наступний день після поновлення на посаді за рішенням суду) по 10 лютого 2021 року (дата винесення відповідачем наказу про виконання рішення суду) в розмірі 56010 гривень 78 копійок. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києві від 04 червня 2021 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києві від 09 липня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Відповідач позовну заяву з додатками отримав, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києві від 13 січня 2021 року визнано незаконним та скасовано наказ Державної служби геології та надр України від 17 березня 2020 року № 85-к про звільнення позивача з посади директора ДП «Український державний геологорозвідувальний інститут» та поновлено останнього на зазначеній посаді. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Наказом Державної служби геології та надр України від 11 лютого 2021 року № 19-к на виконання зазначеного рішення суду скасовано наказ Державної служби геології та надр України від 17 березня 2020 року № 85-к «Про звільнення [PERSON] » та поновлено позивача на посаді з 18 березня 2020 року. Наказом ДП «Український державний геологорозвідувальний інститут» від 11 лютого 2021 року № 9-к «Про поновлення на посаді [PERSON] » наказ від 02 вересня 2020 року № 55 «Про звільнення [PERSON] » втратив чинність, а також зобов`язано відділ бухгалтерського обліку та звітності зробити розрахунок та виплатити компенсацію [PERSON] згідно з чинним законодавством України. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною 1 ст. 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України 29 січня 2014 року в справі № 6-144ц13. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року передбачено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Відповідно до п. 3 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 розділу 4 зазначеного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03 вересня 2020 року (наступний день після наказу про звільнення [PERSON] ) по 13 січня 2021 року (дата ухвалення рішення суду про поновлення на посаді) у розмірі 240046 гривень 20 копійок. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З довідки ДП «Український державний геологорозвідувальний інститут» від 06 квітня 2021 року № 142 вбачається, що згідно з табелем обліку робочого часу за січень-березень 2020 року та розрахунковим листам середньоденна заробітна плата складає 2667 гривень 18 копійок. Затримка розрахунку при звільненні відбулась в період з 03 вересня 2020 року по 13 січня 2021 року та складає 90 робочих днів. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 240046 гривень 20 копійок (2667,18 х 90 = 240046,20). Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача 240046 гривень 20 копійок середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позивач також просить стягнути з відповідача середній заробіток за затримку виконання рішення суду за період з 14 січня 2021 року (наступний день після поновлення на посаді за рішенням суду) по 10 лютого 2021 року (дата винесення відповідачем наказу про виконання рішення суду) в розмірі 56010 гривень 78 копійок. Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню. Згідно зі ст. 129 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства (ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Статтею 65 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає в тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися. У разі невиконання цього обов`язку добровільно рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року в справі № 711/8138/18. Наказ про звільнення [PERSON] було скасовано рішенням суду 13 січня 2021 року. 10 лютого 2021 року відповідачем було винесено наказ на виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києві від 13 січня 2021 року. Затримка виконання рішення суду відбулась в період з 14 січня 2021 року по 10 лютого 2021 року та складає 21 робочий день. Середній заробіток за час затримки виконання рішення суду становить 56010 гривень 78 копійок (2667,18 х 21 = 56010,78). Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача 56010 гривень 78 копійок середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 2960 гривень 56 копійок судового збору.

Outcome: approved