Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з позовом, який в подальшому уточнив письмовою заявою від 03.11.2015р., до [PERSON] та [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання за ним, як спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], померлої 12 серпня 2008 року, право власності на спадкове майно у вигляді 1/8 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS]. Представник позивачавимоги довірителя підтримала повністю, та просила позов задовольнити з наступних підстав. 12 серпня 2008 року померла [PERSON], відповідно до заповіту якої, спадкоємцями є [PERSON]М та [PERSON] [PERSON], як мати померлої [PERSON] теж на рівні з іншими спадкоємцями має право на обовязкову частку в спадщині. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді 1/2 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS]. 21 липня 2015 року він отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно [PERSON]Р, через відсутність правовстановлюючих документів щодо належності спадкового майна спадкодавцеві, що змусило його звернутись до суду за захистом свої прав та інтересів. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON]заперечив проти задоволення позову, підтримав надані суду письмові заперечення та зазначив, що частка [PERSON] у праві власності може складати лише 1/8, однак зауважив, що позивач мав змогу отримати всі необхідні документи для звернення в нотаріальні органи з 2008 року, однак без поважних причин не скористався своїм законним правом, тому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову з підстав, закінчення строку позовної давності. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради просила позов задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 23 червня 2006 року [PERSON], [INFO], на випадок своєї смерті заповіла все своє майно [PERSON] та [PERSON] в рівних долях, заповіт посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу - [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №4244. 12 серпня 2008 року померла [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про смерть виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, Серія 1-ГЮ №065269, а/з 1373. Із дослідженої в судовому засіданні копії свідоцтва про право власності на житло від 29 липня 1998 року вбачається, що квартира, яка знаходиться в м.Рівне по вул..Гур»єва,8 кв.79 дійсно належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON]. Згідно відповіді комунального підприємства Рівненське міське бюро технічної інвентаризації №2625 від 12.11.2009 року, вбачається, що ? частина квартири [ADDRESS] належить [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.07.1998 року та 1/2 частини квартири належить [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу від 04.12.2008 року р№4203. З дослідженої в судовому засіданні постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21 липня 2015 року, приватного нотаріуса Другої рівненської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно [PERSON] померлої 12.08.2008 року, а саме на частку квартири №79 в м.Рівне, вул.Гурєва буд.№8, з підстави відсутності правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Із витягів матеріалів спадкової справи №763/2008 щодо майна [PERSON], вбачається, що 03 грудня 2008 року [PERSON] звернувся до нотаріального органу із заявою про видачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом на належну йому частку спадкового майна. Отже, заява про прийняття спадщини після смерті [PERSON] була подана позивачем до спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини. Відповідно до\~ст.3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом\~ст.11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1\~ст. 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 5\~ст. 1268 ЦК України\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття. Відповідно до ч. 3\~ст. 1296 ЦК України\~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно із\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). В ході розгляду даної справи представником відповідача було заявлено клопотання про застосування до вимог [PERSON] позовної давності, перебіг строків яких рахує з моменту спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини. Не заслуговують на увагу доводи представника відповідача про застосування у даному спорі встановленого\~ст.257 ЦК України\~3-річного строку позовної давності, оскільки у відповідності до ч.1\~ст.261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Враховуючи ту обставину, що позивачу стало відомо про порушення його права після отримання Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.07.2015 року, а з позовною заявою [PERSON] звернувся до суду 20.08.2015 року, то загальний 3-річний строк позовної давності позивачем не пропущено, а тому не підлягають застосуванню положенння ч.4\~ст.267 ЦК України\~(наслідки спливу позовної давності).\~\~\~\~ Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved