Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до Публічного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно», в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ», про стягнення безпідставно отриманих коштів. В обґрунтування позову вказує, що 05.04.2018 року ним (позивачем) було помилково перераховано грошові кошти через «Приватбанк» на рахунок відповідача за послуги теплопостачання в сумі 73611 грн. 97 коп. (квитанція №0.0.1004583881.1 на суму 48692 грн. 44 коп. та квитанція №0.0.1004583881.2 на суму 24919 грн. 53 коп.). В зв'язку з помилковим перерахуванням коштів він 25.04.2018 року звернувся з листом до керівника ВП «Черкаська ТЕЦ» ПАТ «Черкаське хімволокно» з проханням в будь-який спосіб повернути грошові кошти в сумі 73611 грн. 97 коп. Також 23.05.2018 року для досудового врегулювання спору на адресу відповідача був направлений адвокатський запит з проханням повернути позивачу грошові кошти в сумі 73611 грн. 97 коп. В даних листах було наголошено, що в позивача з ВП «Черкаська ТЕЦ» ПАТ «Черкаське хімволокно» ніколи не було укладено жодних договірних відносин і тому кошти є помилково сплачені, а тому їх необхідно повернути. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Вказує, що листом № 26/5123 від 01.06.2018 року йому було повідомлено, що підстави для повернення грошових коштів відсутні. А тому просить стягнути з ВП «Черкаська ТЕЦ» ПАТ «Черкаське хімволокно» на його - [PERSON] користь безпідставно отримані грошові кошти у сумі 73611 грн. 97 коп., судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою суду від 25.07.2018 року відкрито провадження по справі за позовом [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів, визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи та відзиву на позовну заяву. 14.08.2018 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому він вказує, що власник квартири [ADDRESS] - [PERSON] мала заборгованість в загальній сумі 73611 грн. 97 коп. На початку квітня 2018 року позивач [PERSON] разом з ріелтором звернувся до відділу по роботі з дебіторами Черкаської ТЕЦ для отримання інформації щодо заборгованості за опалення та постачання гарячої води по квартирі [ADDRESS], пояснивши що така інформації необхідна для оформлення договору купівлі-продажу вказаної квартири. Позивачу була надана така інформація і він отримав необхідні реквізити для сплати боргу. Вказані в наданих позивачем квитанціях від 05.04.2018 року суми проплат повністю співпадають із існуючою на той час заборгованістю. Крім того, квитанції містять номер особового рахунку, прізвище та адресу за якою рахується дана заборгованість. Згідно квитанцій позивач перевірив та підтвердив правильність зазначених реквізитів, що засвідчено його підписом. Також просить врахувати, що в п. 10 Договору купівлі-продажу квартири від 02.04.2018 року передбачає, що «продавець» гарантує що всі комунальні послуги за користування квартирою будуть оплачені на день звільнення квартири. Погашення заборгованості відбулося 05.04.2018 року і в той же день номер особового рахунку з [PERSON] було переоформлено на нового власника - [PERSON] Тому вважає, що твердження позивача про помилково перераховані кошти є намаганням ввести суд в оману та отримати неправомірну вигоду. 17.08.2018 року відповідачем подано доповнення до відзиву, в яких відповідач просить врахувати вимоги ч. 1 ст. 528 ЦК України відповідно до якої виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. Кредитор в цій ситуації не вправі відмовитися від виконання зобов'язання, оскільки презюмується, що кредиторові байдуже, хто виконав зобов'язання на його користь. Крім того, вказує, що відсутність договору між позивачем та відповідачем у спірних правовідносинах не може слугувати достатньою правовою підставою для повернення позивачу [PERSON], сплачених ним коштів в якості погашення заборгованості за послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання до квартири [ADDRESS]. Також вважає безпідставними посилання позивача на норми ст.ст. 1212, 1213 ЦК України, оскільки ними врегульовані питання про зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави та його повернення. В даному випадку ВП «Черкаська ТЕЦ» ПАТ «Черкаське хімволокно» отримав грошові кошти в сумі 73611 грн. 97 коп., як оплату за послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання по квартирі [ADDRESS] на достатніх правових підставах. 20.08.2018 року представником позивача [PERSON] - [PERSON] подано відповідь на відзив, в якій останній вказує, що відзив на позовну заяву є необґрунтованим, безпідставним і таким, що не відповідає дійсним обставинам справи, а зокрема не відповідає обставинам справи в тому, що позивач сплатив заборгованість за свою матір - [PERSON] так, як в неї нібито існувала заборгованість. Однак рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.06.2018 року у справі № 711/1736/18 відмовлено у стягненні з [PERSON] на користь ПАТ «Черкаське хімволокно» боргу в сумі 104227 грн. 71 коп. Вказана відмова мотивована тим, що в позивача відсутні документальні обґрунтування виникнення суми боргу. Тому у відповідача відсутні будь-які правові підстави для отримання коштів від позивача [PERSON] а також від його матері [PERSON] так, як в них відсутні цивільно-правові відносини, жодних договірних відносин між ними не існує, а існування боргу спростовується рішенням суду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] безпідставно отримані кошти в сумі 73611 грн. 97 коп. В судовому засіданні представник відповідача - Лекіашвілі В.В. позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Також підтримав доводи, викладені у відзиві на позовну заяву від 14.08.2018 року та доповненні до відзиву на позовну заяву від 17.08.2018 року. Зазначив, що на початку квітня 2018 року позивач - [PERSON] звернувшись до відділу по роботі з дебіторами Черкаської ТЕЦ отримав запитувану ним інформацію про існуючу заборгованості за опалення та постачання гарячої води по квартирі [ADDRESS]. Така заборгованість складала 73611 грн. 97 коп., з яких: заборгованість за гарячу воду - 24919 грн. 53 коп., заборгованість за теплопостачання - 48692 грн. 44 коп. Також просив врахувати, що подані позивачем квитанції від 05.04.2018 року про сплату боргу чітко співпадають із вказаною заборгованістю по сумах оплати. Тобто, здійснюючи 05.04.2018 року оплату за послуги теплопостачання та гарячого водопостачання в сумі 73611 грн. 97 коп. за квартиру [ADDRESS], [PERSON] проводив погашення наявної заборгованості в інтересах своєї матері [PERSON] у зв'язку з укладеним нею 02.04.2018 року Договору купівлі-продажу вказаної квартири, оскільки такі умови були передбачені п. 10 вказаного Договору. При цьому, він правильно сприймав фактичні обставини правочину, його правову природу та наслідки, що також виключає наявність помилки в його діях. А тому, просив відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення представника позивача - адвоката [PERSON], представника відповідача - Лекіашвілі В.В, пояснення свідка [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Як вбачається з матеріалів справи, квартира [ADDRESS] до 02.04.2018 року належала на праві приватної власності [PERSON]. А з 02.04.2018 року вказана квартира на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 02.04.2018 року, укладеного між [PERSON] (Продавцем) та [PERSON] (Покупцем), належить на праві власності [PERSON]. В судовому засіданні встановлено, позивачем [PERSON], який є сином [PERSON], 05.04.2018 року через Придніпровське відділення Черкаського ГРУ «Приватбанк» було перераховано на рахунок ПАТ «Черкаське хімволокно» грошові кошти за послуги з теплопостачання в сумі 48692 грн. 44 коп., що підтверджується квитанцією №0.0.1004583881.1 від 05.04.2018 року та грошові кошти за послуги за постачання гарячої води в сумі 24919 грн. 53 коп., що підтверджується квитанцією №0.0.1004583881.2, а всього коштів на загальну суму 73611 грн. 97 коп. (особовий рахунок платника [NUMBER]). Вказане стверджується відповідними квитанціями (а.с. 6). В позовній заяві позивач [PERSON] вказує, що кошти в сумі 73611 грн. 97 коп. були перераховані ним на рахунок відповідача помилково. Відповідно до частини 1 статті 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. В ході розгляду стороною позивача не доведено належними та переконливими доказами, що дійсно мала місце помилка та в чому вона виразилася така помилка [PERSON] при сплаті ним комунальних послуг, не зазначено щодо яких обставин він помилився, та в чому саме полягає істотність значення його помилки. Навпаки в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] свідомо перерахував на рахунок відповідача заборгованість за надані послуги з теплопостання та постачання гарячої води в квартиру [ADDRESS], власником якої на той час була його мати - [PERSON], в зальній сумі 73611 грн. 97 коп. Вказаний факт не заперечувався і представником позивача. Вказані кошти були зараховані на рахунок, як плата за надані [PERSON] послуги, що підтверджується листом розрахунком по о/р [NUMBER]. Вказаний факт також підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 02.04.2018 року, з п. 10 якого вбачається, що продавець [PERSON] гарантувала, що звільнить квартиру до 20.04.2018 року і на день її звільнення всі комунальні послуги за користування квартирою будуть сплачені. Крім того, в судовому засіданні 14.12.2018 року свідок [PERSON] пояснив, що між ним та сином власника квартири [ADDRESS], [PERSON] - [PERSON] було досягнуто домовленості про купівлю-продаж даної квартири. Ще до укладення договору купівлі-продажу стало відомо про існуючу заборгованість по даній квартирі, але [PERSON] запевнив його, що всі борги вони погасять після отримання завдатку. Однак на момент укладення договору купівлі-продажу квартири борг не був погашений, тому було досягнуто домовленості про те, що він (свідок) залишить в себе суму еквівалентну боргу, а потім після сплати продавцями боргу він поверне їм вказані кошти. Також пояснив, що він разом з [PERSON] ходили в абонентський відділ ВП «Черкаська ТЕЦ» ПАТ «Черкаське хімволокно» і питання сплати боргу було врегульоване, зокрема [PERSON] отримав інформацію про існуючу суму боргу по даній квартирі і сплатив її та відразу надав йому копії відповідних квитанцій про сплату боргу ТЕЦ. Доводи представника позивача про те, що між позивачем [PERSON] та ВП «Черкаська ТЕЦ» ПАТ «Черкаське хімволокно» ніколи не існувало жодних договорів на постачання гарячої води та теплопостачання, суд оцінює критично, оскільки в даному випадку останнім був сплачений борг за послуги з теплопостачання та постачання гарячої води в квартиру [ADDRESS], власником якої до 02.04.2018 року була його мати - [PERSON] та відповідно, як споживач, мала оплачувати надані їй послуги. Відповідно до положень ч. 1 ст. 528 ЦК України виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. У цьому разі кредитор зобов'язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. За змістом зазначеної норми зобов'язання боржника може бути ним покладено на іншу особу, передоручення виконання не тягне за собою заміну боржника у зобов'язанні. При цьому боржник зберігає свій правовий статус, покладаючи на третю особу тільки обов'язок виконати фактичні дії. Підставою для такого покладення можуть бути як положення закону, так і певні відносини між боржником та третьою особою, зокрема родинні відносини - як в даному випадку. Кредитор в цій ситуації не вправі відмовитися від виконання зобов'язання, запропоноване за боржника іншою особою, оскільки презюмується, що кредиторові байдуже, хто виконає зобов'язання на його користь. Доводи представника позивача про те, що і між власником квартири - [PERSON] та ВП «Черкаська ТЕЦ» ПАТ «Черкаське хімволокно» також не існувало договірних зобов'язань щодо надання послуг, суд також оцінює критично. За положеннями ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються на договірних засадах. При цьому, п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону передбачено, що споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Вказана норма закріплена і у ст. 24 Закону України «Про теплопостачання», в якій зазначено, що основним обов'язком споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Однак відсутність договірних відносин не звільняє споживача від оплати фактично отриманих ним послуг, оскільки саме на споживача покладено обов'язок по укладенню договору на надання житлово-комунальних послуг, в тому числі і послуг з теплопостачання. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] до 02.04.2018 року була власником квартири [ADDRESS], тому саме вона, як власник, повинна була нести тягар утримання даної квартири, в тому числі й з оплати послуг з теплопостачання, які надавав їй відповідач - ВП «Черкаська ТЕЦ» ПАТ «Черкаське хімволокно». Тому відсутність укладеного між ВП «Черкаська ТЕЦ» ПАТ «Черкаське хімволокно» та [PERSON] договору про надання послуг не звільняло останню, як власника квартири, від її утримання. Сплачена позивачем [PERSON] в добровільному порядку сума боргу - 73611 грн. 97 коп., що існувала по особовому рахунку його матері - [PERSON] (о/р [NUMBER]) за послуги з теплопостачання та постачання гарячої води, була сплачена останнім за боржника [PERSON], і в даному випадку мало місце виконання обов'язку боржника іншою особою - [PERSON], а тому сплачені ним на рахунок відповідача кошти в сумі 73611 грн. 97 коп. за теплопостачання та постачання гарячої води не можуть бути безпідставно набутим майном. Щодо доводів представника позивача про те, що судовим рішенням від 15.06.2018 року у справі № 711/1736/18 відмовлено в задоволенні позову про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Черкаське хімволокно» боргу в сумі 104227 грн. 71 коп. за спожиту теплову енергію, суд зазначає наступне. Дійсно рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.05.2018 року у справі № 711/1736/18 за позовом ПАТ «Черкаське хімволокно», в інтересах ВП «Черкаська ТЕЦ» до [PERSON] про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, позивачу відмовлено в задоволенні позову в зв'язку з недоведеністю позивачем позовних вимог належними доказами, а саме: в зв'язку з недоведеністю існування між сторонами договірних зобов'язань та існуючої заборгованості, а також з тих підстав що частина позовних вимог виходить за межі строку позовної давності. Дане рішення не оскаржувалося, оскільки фактична заборгованість на момент його винесення вже була сплачена [PERSON] Однак вказані обставини були встановлені щодо боржника [PERSON] і вже після фактичної сплати боргу [PERSON] її сином - [PERSON], тобто після визнання суми боргу. Крім того, звертає увагу на те, що відсутність договірних відносин не звільняє споживача від оплати фактично отриманих ним послуг, оскільки саме на споживача покладено обов'язок по укладенню договору на надання житлово-комунальних послуг, в тому числі і послуг з теплопостачання. Також суд зазначає, що оскільки заборгованість за послуги з теплопостачання та постачання гарячої води, які надавалися відповідачем в квартиру [ADDRESS], власником якої до 02.04.2018 року була [PERSON], були сплачені позивачем [PERSON] в добровільному порядку до винесення вищезгаданого рішення суду, що свідчить про визнання суми боргу, тому наслідки спливу строку позовної давності, які були застосовані судом вже після сплати боргу, як одна з підстав відмови в задоволенні позову, не можуть бути підставою для повернення цих коштів, як безпідставно набутого майна, оскільки перебіг позовної давності на момент винесення вищевказаного рішення був перерваний сплатою суми боргу в добровільному порядку. А тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] про стягнення з ПАТ «Черкаське хімволокно» безпідставно набутих коштів. Разом з тим, суд приходить до висновку про відмову в стягненні з відповідача на користь позивача судового збору, оскільки судом відмовлено в задоволенні позову позивача.

Outcome: dismissed