Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] та просить суд розірвати шлюб укладений між ними 14.11.1970 року, актовий запис №364. При цьому [PERSON] свою позовну вимогу мотивує тим, що з 1990 року його подружні відносини з [PERSON] фактично припинились через подружню зраду останньої. З того часу шлюб між ними лише формальний, тому подальше його збереження неможливе. Неповнолітніх дітей у подружжя немає. Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримав та просив суд задовольнити її, наголошував на тому, що подружнє життя між ними не склалося через постійні суперечки, відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини, відсутність ведення спільного господарства, через втрачені фізичні та духовні зв'язки. Любов та повага пройшла, збереження шлюбу неможливе. Відповідачка в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовної заяви та розірванням шлюбу між нею та [PERSON], наголошуючи на тому, що доводи позивача неправдиві, не відповідають дійсності, оскільки вона ніколи не зраджувала своєму чоловікові та з 1990 року їх подружні стосунки не припинені. Вони разом виростили двох дітей, які зараз вже дорослі та мають власних дітей (внуки сторін), доглядали своїх батьків, які були старенькі, хворіли та потребували їх допомоги. Весь цей час позивач пиячив, гуляв, влаштовував сімейні сварки, бійки, все це супроводжувалось приводами в поліцію. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, встановивши характер правовідносин, що склалися між сторонами, суд вважає за необхідним та доцільним задовольнити позовну заяву [PERSON] з огляду на наступне. Судом встановлено, що 14 листопада 1970 року сторони уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖД № 276513 видане повторно 25.01.2017 року Білгород-Дністровським міськрайонним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 364. Сторонами визнається та не заперечується, що від шлюбу у них є двоє дітей, які на сьогоднішній день є повнолітніми та з власними сімями. Також сторонами не заперечується той факт, що тривалий час шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання (ч.2 ст.104 СК України). Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Припинення шлюбу стосується прав та обов'язків подружжя, що врегульовані розділом ІІ СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За розясненням Пленуму Верховного Суду України в постанові № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», розірвання шлюбу судом відбувається: за наявності в подружжя спільних неповнолітніх дітей; за відсутності згоди одного з подружжя на розірвання шлюбу, крім випадків, передбачених ст. 107 СК; за спільною заявою подружжя, яке має дітей, відповідно до ст. 109 СК; за позовом одного з подружжя відповідно до ст. 110 СК (п.3). Пункт 10 Постанови: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. В судовому засіданні, що відбулось 25 квітня 2017 року за участю обох сторін, відповідачка надала письмові заперечення на позовну заяву чоловіка про розірвання шлюбу. Враховуючи категоричність позивача щодо неможливості збереження шлюбу, судом було на один місяць відкладено розгляд справи для надання сторонам часу і можливості ознайомитись з запереченнями та самостійного врегулювання сторонами спірних питань, що виникли між ними. Проте, в судовому засіданні 29.05.2017 року, позивач знову підтримав свої попередні доводи, та наполягав на розірвання шлюбу та неможливості його збереження. Відповідачка наголошувала на необхідності зберегти сімю, однак, причини, з яких відповідачка вважає, що шлюб не може бути розірвано, вона суду не повідомила та пояснила, що це її особисте. У відповідності до статті 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права ООН від 16.12.1966 року, ратифікований 19.10.1973 року, сім'я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства і держави.За чоловіками і жінками, які досягли шлюбного віку, визнається право на одруження і право заснувати сім'ю. Жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. Держави, які беруть участь у цьому Пакті, повинні вжити належних заходів для забезпечення рівності прав і обов'язків обох з подружжя щодо одруження, під час перебування в шлюбі і при його розірванні. В разі розірвання шлюбу має передбачатися необхідний захист усіх дітей. Тобто, основний принцип на якому базуються стосунки подружжя це рівність кожного з них, вільна згода як на укладення шлюбу так і вільне право на його розірвання. Жодного з подружжя не можливо примусити до перебування у шлюбі без його волі та згоди на це, саме тому законодавством передбачена можливість судового вирішення питання щодо розірвання шлюбу у разі відсутності бажання на це одного з подружжя. Таким чином, враховуючи взаємовідносини сторін, їх агресивне ставлення один до одного, що проявлялось під час розгляду справи, їх постійні суперечки, беручи до уваги повну категоричність та заперечення позивача щодо можливості збереження його шлюбу з відповідачкою, суд вважає за необхідним задовольнити позовну заяву та розірвати шлюб укладений в 1970 році між сторонами.

Outcome: approved