Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обгрунтовує тим, що він з 26.09.1998 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] В період шлюбу в них [INFO] народилась дочка [PERSON], а [INFO] народилась дочка [PERSON]. Позивач зазначає, що в даний час сімейні відносини між ним та дружиною погіршилися, фактичні шлюбні стосунки між ними припинені, разом вони не проживають. За вказаних обставин позивач дійшов висновку про неможливість збереження шлюбу та просить суд розірвати даний шлюб. В підготовче засідання сторони по справі не з'явились, однак, попередньо подали до суду письмові заяви про розгляд справи без їхньої участі, при цьому позивач в поданій заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує, а відповідач в поданій заяві зазначила, що позовні вимоги визнає та після розірвання шлюбу просить залишити прізвище «[PERSON]». Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думки сторін по справі, вивчивши письмові докази по справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Частиною 3 статті 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] 26 вересня 1998 року зареєстрували шлюб в Відділі реєстрації актів громадянського стану Вінницької міської ради Вінницької області, про що зроблено актовий запис № 1953, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 4). [INFO] в сторін по справі народилась дочка [PERSON], а [INFO] народилась дочка [PERSON], що підтверджується ксерокопіями свідоцтв про їх народження (а.с. 10, 11). Згідно позовної заяви, позивач дійшов висновку про неможливість збереження шлюбу через відсутність взаєморозуміння між ним та дружиною, що призвело до фактичного припинення шлюбних стосунків протягом тривалого часу. На примирення сторони по справі не погоджуються. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. З'ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, обставини, викладені у позові, те, що позивач не бажає підтримувати подружні стосунки з відповідачем, їх взаємовідносини, суд вважає, що немає підстав для вжиття заходів для примирення подружжя, спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, що має істотне значення, тому шлюб необхідно розірвати. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач забажала надалі іменуватися прізвищем «[PERSON]», що відповідає вимогам ст. 113 СК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved