Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення коштів, у зв»язку із несвоєчасним поверненням боргу за договором позики в сумі 100826,10 грн. Уточнивши позовні вимоги просить стягнути кошти в сумі 7015,70 грн. В обґрунтування позову вказує, що 04 лютого 2009 року уклав з відповідачем договір позики, згідно якого передав йому грошові кошти в сумі 5000 доларів США. та 1000 євро, які він зобовязався повернути до 01 січня 2010 року, що стверджується розпискою. Відповідач у зазначений термін кошти йому не повернув. Він звернувся до суду і 28.09.2010 року було винесено рішення суду, яким стягнуто з відповідача 5000 доларів США та 1000євро, у національній валюті сума боргу складає 51373,90 грн. ( 5000 х 7,985=39925 грн. та 1000 х 11.4489 = 11448,90 грн.). Вказана сума боргу виплачувалась [PERSON] примусово через виконавчу службу до березня 2015 року. [PERSON] вважає, що сума боргу, у зв»язку із несвоєчасним її поверненням знецінилась, тому, він має право вимагати сплатити йому борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки в розмірі 4653.81 грн. , а також три проценти річних від простроченої суми в розмірі 2361.89 грн. станом на 18.02.2015 року. Позивач в судове засідання не з»явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності , позов визнає, щодо стягнення коштів у сумі 7015,70 грн. не заперечує. Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності представника відповідача на підставі наявних матеріалів. Суд розглядає справу у відсутності сторін . Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що між сторонами 04 лютого 2009 року було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 5000 доларів США. Та 1000 євро, які останній зобовязався повернути до 01 січня 2010 року, що стверджується розпискою. Взяті на себе зобовязання [PERSON] по розписці не виконав та кошти не повернув, в результаті чого позивач звернувся до суду і 28.09.2010 року було винесено рішення, яким стягнуто з відповідача 5000 доларів США та 1000 євро, у національній валюті сума боргу складає 51373,90 грн. (5000 х 7,985=39925 грн. та 1000 х 11.4489 = 11448,90 грн.) Вказана сума боргу виплачувалась [PERSON] примусово через виконавчу службу до березня 2015 року. [PERSON] вважає, що сума боргу, у зв»язку із несвоєчасним її поверненням знецінилась, тому, він має право вимагати сплатити йому борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки в розмірі 4653.81 грн. , а також три проценти річних від простроченої суми в розмірі 2361.89 грн. станом на 18.02.2015 року, про що і просить суд. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 статті 1047 даного кодексу передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Вказаний правовий висновок висловлений Верховним Судом України в постанові від 18.09.2013 року за № 6-63 цс13. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено наступне: якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 536 даного кодексу за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що розрахунок суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення становить 4653,81 грн. Розрахунок 3% річних від простроченої суми заборгованості становить 2361,89 грн. Таким чином, до стягнення з відповідача підлягає сумма 7015,70 грн. Частиною 1 статті 88 ЦПК України, передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Виходячи з наведеного, судові витрати підлягають стягненню на користь держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, як інвалід 2-гої групи.

Outcome: approved