Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики. Позов мотивовано тим, що 17.05.2012 року сторони уклали договір позики. Відповідно до п. 1.1 договору позики позикодавець передає позичальникові безвідсоткову позику в сумі 41\~500 доларів США готівкою, а позичальник зобовязується повернути отриману суму в строки і в порядку, зазначені в даному договорі. Згідно п. 2.1 договору позики позичальник зобовязаний передати позичальникові зазначену в п. 1.1 суму в строк до 17.05.2012 року. Відповідно до п. 2.3 договору позики факт передачі коштів позикодавцем позичальнику як і повернення коштів позичальником позикодавцю засвідчується розписками сторін. Так, виконуючи умови договору позики 17.05.2012 року [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 41\~500доларів США готівкою в якості позики відповідно до вищевказаного договору, про що була укладена розписка підписана відповідачем про отримання грошових коштів від 17.05.2012року. Пунктом 2.3 договору позики передбачено, що повернення отриманих сум здійснюється позичальником щомісячно до 17.05.2014 року, починаючи з 01.06.2012 року. Згідно п. 7.3 договору позики сума позики вважається повернутою в момент передачі позикодавцю готівки. Однак, відповідач частково повернув суму позики в розмірі 15000доларів США, а саме: 17.05.2014 року 10800доларів США, 02.06.2014 року 1700доларів США, 02.09.2014 року 1000доларів США, 13.10.2014 року 800 доларів США, 07.11.2014 року 700 доларів США. Пунктом 3.1 договору позики визначено, що у випадку невиконання або неналежного виконання однією зі сторін зобовязань за цим договором, несумлінна сторона зобовязана відшкодувати іншій стороні заподіянні таким невиконанням збитки. Відповідно до п. 3.2 договору позики крім відшкодування збитків несумлінна сторона зобовязана сплатити іншій стороні штраф у розмірі заподіяного прямого дійсного збитку. Пунктом 3.3 договору позики передбачено, що у випадку порушення позичальником графіка повернення отриманих сум, зазначених в п. 2.3 даного договору, позичальник буде зобовязаний сплатити позикодавцю пеню з розрахунку 1 відсоток від вчасно неповернених сум позики за кожен день прострочення. Таким чином відповідно до п. 3.3 договору позики та ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», крім суми основного боргу, сум нарахованих 3-ох відсотків річних, відповідач зобовязаний сплатити позивачеві пеню в розмірі 10\~168,93доларів США. Просить стягнути з відповідача на користь позивача борг в розмірі 37588,04 долара США, що еквівалентно 789\~545,01грн., з яких: 26500доларів США, що еквівалентно 556\~638,30грн. сума основного боргу, 919,11 доларів США, що еквівалентно 19306,11грн. 3% річних, 10168,93 доларів США, що еквівалентно 213\~600,60грн. пеня, а також судовий збір в розмірі 3654грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 6000грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав за обставин викладених в ньому, просив позов задовольнити, наполягав на заочному розгляді справи. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин. Представник відповідача в судове засідання не зявився надав суду повторну заяву про перенесення розгляду справи, в звязку з відрядженням до м. Києва, однак доказів відрядження суду не надано. Враховуючи думку представника позивача, вимоги ст. ст. 169, 224 ЦПК України, та те, що відповідач та його представник умисно затягує розгляд справи ( на розгляд заяви про перегляд заочного рішення відповідач та його представник не зявився просив перенести в звязку із задіянням у навчальному процесі у Вінницькому національному аграрному університеті, 24.11.2015 року відповідач та його представник не зявились, просили перенести розгляд справи в звязку з відрядженням до м. Києва, 04.12.2015 року відповідач та його представник не зявились в судове засідання, представник надав суду заяву про перенесення розгляду справи в звязку з відрядженням до м. Києва, однак доказів відрядження суду не надано), суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та його представника, постановивши по справі повторне заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановленні наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 17.05.2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики (а.с.7). Відповідно до п. 1.1 договору позики позикодавець передає позичальникові безвідсоткову позику в сумі 41\~500 доларів США готівкою, а позичальник зобовязується повернути отриману суму в строки і в порядку, зазначені в даному договорі. Згідно п. 2.1 договору позики позичальник зобовязаний передати позичальникові зазначену в п. 1.1 суму в строк до 17.05.2012 року. Відповідно до п. 2.3 договору позики факт передачі коштів позикодавцем позичальнику як і повернення коштів позичальником позикодавцю засвідчується розписками сторін. Так, виконуючи умови договору позики 17.05.2012 року [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 41\~500доларів США готівкою в якості позики відповідно до вищевказаного договору, про що була укладена розписка підписана відповідачем про отримання грошових коштів від 17.05.2012року (а.с.8). Пунктом 2.3 договору позики передбачено, що повернення отриманих сум здійснюється позичальником щомісячно до 17.05.2014 року, починаючи з 01.06.2012 року. Згідно п. 7.3 договору позики сума позики вважається повернутою в момент передачі позикодавцю готівки. Однак, відповідач частково повернув суму позики в розмірі 15000доларів США, а саме: 17.05.2014 року 10800доларів США, 02.06.2014 року 1700доларів США, 02.09.2014 року 1000доларів США, 13.10.2014 року 800 доларів США, 07.11.2014 року 700 доларів США. Пунктом 3.1 договору позики визначено, що у випадку невиконання або неналежного виконання однією зі сторін зобовязань за цим договором, несумлінна сторона зобовязана відшкодувати іншій стороні заподіянні таким невиконанням збитки. Відповідно до п. 3.2 договору позики крім відшкодування збитків несумлінна сторона зобовязана сплатити іншій стороні штраф у розмірі заподіяного прямого дійсного збитку. Пунктом 3.3 договору позики передбачено, що у випадку порушення позичальником графіка повернення отриманих сум, зазначених в п. 2.3 даного договору, позичальник буде зобовязаний сплатити позикодавцю пеню з розрахунку 1 відсоток від вчасно неповернених сум позики за кожен день прострочення. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що право позивача порушено, неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобовязань, тому підлягає захисту, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача кошти в розмірі 37588,04 долара США, що еквівалентно 789\~545,01грн., з яких: 26500доларів США, що еквівалентно 556\~638,30грн. сума основного боргу, 919,11 доларів США, що еквівалентно 19306,11грн. 3% річних, 10168,93 доларів США, що еквівалентно 213\~600,60грн. пеня. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справ: належать витрати на правову допомогу. Щодо стягнення витрат на правову допомогу в сумі 6 000, 00 гривень з відповідача на користь позивача, то суд приходить до висновку, що дані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача з наступних підстав. 08.05.2015 року між [PERSON] та адвокатом [PERSON] було укладено договір №01-08/05/15 про надання правової допомоги [PERSON] по даній справі. Судом встановлено, що [PERSON] є адвокатом, що підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю №744 від 13.02.2012 року. Згідно наявних в матеріалах справи квитанції, [PERSON] було сплачено гонорар у розмірі 6 000,00 грн. адвокату [PERSON] Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 1 Закону України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах, розмір компенсації витрат на правову у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Представником позивача надано довідку, з якої вбачається, що адвокат [PERSON] затратив 15 годин на ведення цивільної справи [PERSON] до [PERSON] та вартість затрачених годин складає 6 000,00 грн. Тобто, з даної довідки вбачається, яку саме роботу було зроблено представником позивача, в якому обсязі і скільки часу було витрачено. А тому, зважаючи на Закон України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах, прийшов до висновку, що розмір компенсації витрат на правову допомогу становить 6 000,00 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 3654 гривень. На підставі викладеного, згідно ст.ст. 526, 536, 625, 1046, 1048, 1049 ЦК України,

Outcome: approved