Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON], за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Староміського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції. Свої вимоги мотивував тим, що він займається підприємницькою діяльністю. В червні 2014 року його колишня дружина звернулася до суду з позовом про поділ майна подружжя, а також просила забезпечити його шляхом накладення арешту на майно та заборони його продажу будь-яким особам, зокрема [PERSON], про що була винесена відповідна ухвала. 10 червня 2014 року головним державним виконавцем Староміського ВДВС Вінницького МУЮ винесено постанову про накладення арешту на майно та проведено його опис. Позивач повідомив державного виконавця, що більшість майна належить ФОП [PERSON], а також йому як фізичній особі - підприємцю, а не є спільною сумісною власністю подружжя, однак опис його проведено. У зв'язку з викладеними обставинами позивач вважає порушеним своє право власності, тому і звернувся до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали на підставах викладених в позовній заяві та просили позов задовольнити. Відповідач та її представник заперечували щодо задоволення позову, вказували, що майно на яке накладений арешт є їх спільною власністю. При цьому відмічали, що накладення арешту здійснювалося в порядку забезпечення позову, тому виключення майна з-під арешту повинно проводитися або шляхом апеляційного оскарження ухвали суду або за заявою про скасування заходів забезпечення позову, а не в порядку позовного провадження. Представник Староміського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції в одному із судових засідань повідомив, що опис майна проводився на виконання ухвали суду про забезпечення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 червня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. [PERSON] займається підприємницькою діяльністю, про що свідчить свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця. В період кінця 2013-2014 років ним отримано ряд майна, що підтверджується, зокрема, видатковими накладними №100063547 від 06 червня 2014 року, №Рнк-000132 від 21 травня 2014 року, №Рнк-000133 від 21 травня 2014 року, №Рнк-000158 від 5 червня 2014 року, №NZ-001181 від 12 квітня 2014 року, №Аr-00005 від 14 квітня 2014 року, №110515 від 30 травня 2014 року, №116200 від 06 червня 2014 року, № 110834 від 30 травня 2014 року, №113522 від 04 червня 2014 року, №112214 від 03 червня 2014 року, №254 від 05 грудня 2013 року, №216 від 27 вересня 2013 року, №215 від 27 вересня 2013 року, №Рнк-000035 від 17 лютого 2014 року, № 1704А від 17 квітня 2014 року. [PERSON] звернулася до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04 червня 2014 року по цивільній справі №127/9250/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна забезпечено позов, накладено арешт на майно, що знаходиться в приміщеннях, розташованих за адресами: [ADDRESS], [ADDRESS] та в приміщенні магазину [ADDRESS] та заборонено його продаж будь-яким особам, зокрема [PERSON]. Постановою державного виконавця від 10 червня 2014 року на виконання вказаної ухвали накладено арешт та проведено його опис, зокрема, частково опис майна, отриманого відповідно до вказаних вище накладних. Позивач звертаючись до суду зазначає, що вказане майно належить іншій фізичній особі - підприємцю, а також є його особистою власністю. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості. На підставі статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Разом з тим, суд звертає увагу, що позивач звернувся до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту накладеного в порядку забезпечення позову, тобто дані вимоги є вимогами про скасування заходів забезпечення позову, які були вжиті судом в іншій цивільній справі. Тобто, в даному випадку предметом заявленого позову є не захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача, а питання про скасування заходів забезпечення позову, застосованих в іншій цивільній справі, порядок вирішення якого визначається нормами ст.ст.151-154 ЦПК України, а не нормами матеріального права і здійснюється у тій справі, в якій вони застосовані, а не шляхом пред»явлення самостійного позову. Крім того, суд звертає увагу, що позивач, зазначаючи про належність вказаного майна іншій особі, не надав доказів, що він є уповноваженим звернутися з таким позовом в інтересах іншої особи. З огляду на викладене позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed