Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

[PERSON] , заінтересована особа приватний нотаріус Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Тітова Тетяна Сергіївна, юридична адреса: вул.Миколаївська 53/1, м.Білгород-Дністровський, Одеська область, звернувся до суду з заявою в якій просить встановити факт родинних відносин, що він є рідним сином [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Рух справи у суді Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.05.2021 року відкрито провадження по справі та призначено судове засідання. Заявник в судове засідання не з`явився, але надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник зацікавленої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся, причини неявки суду не відомі. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні, викладений в ч.1 ст.315 ЦПК України та не є вичерпним (ч.2 ст.315 ЦПК України). Зокрема суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами (п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України). Аналогічно згідно п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Заявник [PERSON] звертаючись до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин, що він є рідним сином [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] обґрунтовує тим, що після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] заявник звернувся до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Тітової Т.С. з заявою про прийняття спадщини. Проте, при перевірці в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження [PERSON] виявлено розбіжності даних у реєстрі та в паперовому вигляді, а саме: в реєстрі вказано дату складання актового запису 09.11.1964 року, а в свідоцтві про народження [INFO] ; в реєстрі вказано імя матері « [PERSON] », необхідно « [PERSON] », крім того в реєстрі вказано по-батькові « [PERSON] », необхідно « [PERSON] », що підтверджується листом від 15.04.2021 року №61/02-14. До заяви додані наступні докази, а саме: копія паспорті заявника, копія свідоцтва про народження заявника; копія свідоцтва про смерть [PERSON] та свідоцтво про зміну імя громадянки (російською мовою) [PERSON] . Отже, заявник [PERSON] звернувшись до суду з заявою у якій просить встановити факт родинних відносин зі спадкодавцем [PERSON] , оскільки вважає себе сином останньої, що необхідно для прийняття спадщини. Однак, наданим до суду доказами достеменно не можливо встановити родинні відносини між заявником [PERSON] та померлою [PERSON] , у зв`язку з чим заява не підлягає задоволенню. Верховний Суд України у листі від 01 січня 2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначає, що заявниками у справі про встановлення факту родинних відносин можуть бути: - спадкоємці померлої особи, які мають право на спадщину як за законом, так і за заповітом і для яких у зв`язку із встановленням факту родинних відносин мають настати певні юридичні наслідки; - особи, які мають право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника і яким органи пенсійного фонду відмовили в її призначенні через відсутність доказів, що підтверджують родинні відносини; - інші особи, якщо встановлення такого факту тягне виникнення юридичних наслідків для цих осіб. Заінтересованими особами у справах про встановлення факту родинних відносин залежно від мети встановлення цього факту можуть бути й інші особи, які мають право на спадщину (брати, сестри, онуки, особи, на користь яких складено заповіт, усиновлені, територіальна громада за відсутності інших спадкоємців за законом і заповітом). При цьому до заяви про встановлення факту родинних відносин, в якій зазначається мета, з якою заявник просить встановити цей факт, можуть додаватися такі документи та докази: 1) докази, які підтверджують наявність цього юридичного факту (акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб); 2) довідки органів реєстрації актів цивільного стану (далі - РАЦС) про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану; 3) пояснення свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із заявником. Згідно ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). Проте, заявником [PERSON] не доведено факту родинних відносин між ним та померлою [PERSON] , оскільки до суду не надано належних доказів, які б посвідчували зазначений факт, з наданих заявником копій документів, не можливо простежити кровне споріднення між заявником та померлою [PERSON] , крім того, заявником не було заявлено клопотання про виклик свідків, які б могли своїми показами у судовому засіданні, надати підтвердження про можливий родинний зв`язок [PERSON] та померлою [PERSON] .. Відповідно ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed