Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до АТ «Альфа-Банк», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталя Станіславівна та Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька Оксана Олександрівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та повернення стягненого. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у листопаді 2020 року він дізнався, що з його заробітної плати здійснюється відрахування коштів на користь АТ «АЛЬФА-БАНК», на підставі постанови приватного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату. Він звернувся з запитом до відповідного приватного виконавця про отримання матеріалів виконавчого провадження, у відповідь на запит отримав постанову про відкриття виконавчого провадження та виконавчий напис приватного нотаріуса. Як з`ясувалось, відповідні документи зазначають, що виконавче провадження здійснюється на підставі поданої відповідачем заяви про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса. За змістом тексту виконавчого напису нотаріуса зазначено, що він є боржником за кредитним договором укладеним між ним та АТ «АЛЬФА-БАНК». Натомість, 17.02.2021 року він звернувся до відділення Альфа-Банка у місті Першотравенськ і оператор банка, перевіривши данні по кредитному договору повідомив, що він не рахується як боржник і претензій до нього немає, зазначений кредитний договір закритий, усі договірні зобов`язання перед банком були виконанні. Тому, вважає, що виконавчий напис нотаріуса було вчинено з порушенням вимог чинного законодавства України, оскільки: - на його адресу не надходило повідомлення, вимоги про погашення заборгованості із зазначенням деталізованої суми боргу; - нотаріус не повідомив його про те, що до нього звернулися з заявою про вчинення виконавчого напису відносно нього, що створює ситуацію коли боржник не міг ніяким чином заперечувати проти незаконно нарахованих сум і відповідно нотаріус не мав вчиняти виконавчий напис оскільки ним не було перевірено безспірність вимог кредитора. Згідно довідки з його місця роботи, за період листопад 2020 - січень 2021 року за виконавчим провадженням № 63371931 від 22.10.2020 р. (виконавчим написом № 30590 від 08.09.2020 р.) з нього утримано: 7 583,21 грн. [PERSON] , просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 30590 від 08 вересня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. та стягнути з АТ «АЛЬФА-БАНК», ЄДРПОУ 23494714 м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, на його користь безпідставно стягнуті кошти в сумі 7 583,21 грн. Відповідач у справі АТ «Альфа-Банк» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзиву на позовну заяву до суду не надав. Третя особа у справі приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надала клопотання про розгляд справи за її відсутності. Третя особа у справі приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька О.О., в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. З копії «Кредитного Договору № 490993015 від 08.10.2018 року, вбачається, що в ньому зазначено, що АТ «АЛЬФА-БАНК» зобов`язалося надати [PERSON] , кредит в розмірі 29289,96 грн на строк визначений в Додатку №1 «Графік платежів» зі сплатою процентів в розмірі 32% річних з /а.с. 37/. 08.10.2020 року АТ «Альфа-банк» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., з заявою на вчинення виконавчого напису про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором № 490993015 від 08.10.2018 року у розмірі 29 289,96/а.с.35/. До якої відповідач додав наступні документи: -Установчі документи АТ «АЛЬФА-БАНК» /а.с.24-34/; -Кредитний Договір № 490993015 від 08.10.2018 року /а.с. 37-42/. -Виписку з особового рахунку за кредитним договором № 490993015 від 08.10.2018 року, складену АТ «Альфа-банк» в якій зазначено, що [PERSON] має за цим договором заборгованість яка станом на 01.06.2020 року становить 40 642,44 грн, з яких: 29289,96 грн - тіло кредиту; 11352,48грн - проценти та комісія /а.с.36/. 08.09.2020 року приватний нотаріус Хара Н.С. на підставі вищезазначених документів вчинив виконавчий напис № 30590 про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за період з 13.11.2018 року по 01.06.2020 року за кредитним договором № 490993015 від 08.10.2018 року у розмірі 41292,44 грн. Сума заборгованості складається з: -Суми заборгованості за тілом кредиту - 29289,96 грн; -Суми заборгованості за процентами та комісією - 11352,48 грн; -Суми плати за вчинення виконавчого напису - 650 грн /а.с.23/. 22.10.2020 року приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області відкрив виконавче провадження № 63371931 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса № 30590 /а.с.9/. 01.11.2020 року приватний виконавець виніс постанову про звернення стягнення на заробітну плату [PERSON] , /а.с.10/. 21.12.2020 року АТ «АЛЬФА-БАНК» уклало з ТОВ «ФК «Флексіс» договір факторингу відповідно до умов якого передало останньому право вимоги до позивача за Кредитним Договором № 490993015 від 08.10.2018 року /а.с. 48/. 18.02.2021 року [PERSON] , після недоотримання заробітної плати, звернувся до суду з цим позовом. Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість; перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» зі змінами та доповненнями (далі - Перелік документів), для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» у тому числі, в частині доповнення Переліку новим розділом «2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23; резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 24 листопада 2017 року № 92. Постановою Великої Палати Верховного Суду № 11-174ас18 від 20.06.2018 року у задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року відмовлено. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29 листопада 2001 року. Пунктом 1 зазначеного Переліку в редакції від 29 листопада 2001 року передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: - оригінал нотаріально посвідченої угоди; - документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також, підпунктом 5.1. пункту 5 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Як встановлено судом, договір кредиту № 490993015 від 08.10.2018 року було укладено в простій письмовій формі, що виключає можливість вчинення виконавчого напису нотаріуса /а.с. 37-42/. Така позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 29 січня 2019 року, справа № 910/13233/17. Отже, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не враховано тієї обставини, що норми, які визначають перелік документів, що підтверджують безспірність заборгованості по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів, вже не чинні. Крім того, згідно з позицією ВСУ, яка викладена Великою палатою Верховного Суду у справі № 826/20084 від 20.06.2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно правового висновку, викладеного у постановах Верховного суду України від 05.07.2017 року у справі № 6-887цс17 та від 29 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічний висновок міститься і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18). Відповідно до ч.1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року; якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Оспорюваним виконавчим написом з позивача стягнута заборгованість поза межами трьох річного строку, а саме за період з 13.11.2018 по 01.06.2020 року, яка серед іншого складається з процентів за договором за цей період. В той же час відповідач до заяви про вчинення виконавчого напису від 08.09.2020 року нотаріусу не надав Додаток №1 до кредитного договору «Графік платежів», що унеможливило нотаріусу встановити строк кредитування за договором № 490993015 від 08.10.2018 року та взагалі настання строку платежу за договором кредиту. Як свідчить усталена практика Великої Палати Верховного Суду, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. З наведеного випливає, що припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018р. у справі №444/9519/12 і підтриманий у постановах Верховного Суду від 09.01.2019 у справі №183/179/16, від 06.03.2019р. у справі №216/750/16-ц, від 12.11.2018р. у справі №404/162/17, від 03.10.2018р. у справі №635/7285/14-ц, від 25.09.2018р. у справі №915/765/17, від 07.08.2018р. у справі №924/16/17. Таким чином, кредитна заборгованість, у зв`язку з наявністю якої було вчинено оспорюваний виконавчий напис, не є безспірною, а тому позов в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню підлягає задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з АТ «Альфа-Банк», на користь позивача стягнутих з його заробітної плати коштів в розмірі 7583,21 грн суд виходить з наступного. Згідно Постанови Верховного Суду від 12.11.20 року у справі № 200/3452/17 - справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Відповідно до ч. 1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі №6-100цс15. В даному випадку, правовою підставою набуття відповідачем коштів утриманих з пенсії позивача став спірний виконавчий напис нотаріуса № 30590, від 08.09.2020 року, який виконанню не підлягає. Тому, правова підстава для отримання АТ «Альфа-Банк» грошових коштів відпала, і вказані кошти підлягають поверненню відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України. Згідно Довідки ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» №221 від 17.02.2021 року за період листопад 2020 року - січень 2021 року з позивача на примусове виконання виконавчого напису нотаріусу № 30590 від 08.09.2020 року було утримано 7583,21 грн, які підлягають стягненню на його користь з АТ «Альфа-Банк». Розподіл судових витрат зі сплати судового збору слід здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved