Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Департаменту комунального господарства транспорту і зв'язку виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про зобов'язання провести капітальний ремонт даху його приватного житлового будинку по [ADDRESS]. В позовній заяві зазначено, що у 1984 році будинок позивача був радіофікований згідно довідки від 02.03.1984р. При проведенні радіо на даху було зроблено 5 отворів для кріплення стояка і стропил, з часом зацементовані отвори стали протікати (вітер розхитував стояк), стеля в житловому будинку протікає. Тому необхідно провести капітальний ремонт даху приватного житлового будинку по [ADDRESS] позивача - до 15.07.2015р. (доповнена вимога). Позивач позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Представник відповідача позов заперечив, вказав, що не є належним відповідачем, оскільки Департамент створений в 2011 році та жодних дій відповідачем щодо майна позивача не вчинялося. Судом було роз'яснено позивачу вимоги ст..33 ЦПК України щодо заміни відповідача належним, однак позивач категорично заперечив таку заміну, вважаючи обов'язком Департаменту комунального господарства транспорту і зв'язку виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради провести ремонтні роботи даху ж/будинку. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що у 1984 році приватний будинок позивача (власність не підтверджена доказом, однак стверджується самим позивачем) був радіофікований, згідно довідки від 02.03.1984р. (а.с.3). При проведенні радіо, як стверджує позивач, на даху особами що проводили радіо було зроблено 5 отворів для кріплення стояка і стропил, з часом зацементовані отвори стали протікати (вітер розхитував стояк), стеля в житловому будинку протікає. В 2013 та 2014 роках позивач звертався до виконкому Івано-Франківської міської ради та прокуратури щодо капітального ремонту даху приватного будинку, однак відповідями відповідних органів в т.ч. відповідача вказано на те, що за вимогами ст..151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинки, зобов'язані за власний рахунок проводити його поточний та капітальний ремонт, а також що за вимогами постанови КМУ від 20.05.2009р. №565 передбачено право осіб, що мають пільги, на безоплатний кап.ремонт власних житлових будинків (а.с.4-13). Також рекомендовано для з'ясування наявності пільгових прав, звернутися до Департаменту соціальної політики виконкому з письмовою заявою, судом з'ясовано що письмових звернень позивача до даного департаменту не було. Департамент комунального господарства транспорту і зв'язку виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради створений в 2011 році (а.с.34). Стаття 16 ЦК України встановлює способи захисту цивільних прав та передбачає можливість встановлення законом та договором інших способів захисту права. Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Однак, позивач звертаючись до суду не надав доказів завданої його майну шкоди, та як наслідок зобов'язання усунути завдану шкоду шляхом проведення ремонту, діями відповідача. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. На підставі наведеного, та ст.. 22, 1166 ЦК України,

Outcome: dismissed