Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Лисичанського міського суду з позовом до [PERSON], Публічного акціонерного товариства «Страхова Компанія «ОРАНТА-ЛУГАНЬ» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньої транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 16 вересня 2015 року о 8 годині 00 хвилин в місті Лисичанську Луганської області за участі транспортного засобу марки HYUNDAI MATRIX державний номерний знак [NUMBER], яким керував, [PERSON], мала місце дорожньо-транспортна пригода шляхом зіткнення із задньою частиною іншого транспортного засобу марки ВАЗ 21063, державний номерний знак 04194 AM, що належить на праві власності - [PERSON]. За наслідками ДТП його автомобіль був пошкоджений, а саме: вм'ятина на правому задньому крилі в середній нижній частині та заломи; погнуті кронштейни заднього правого та лівого бампера; у верхній лівій частині задньої панелі вм'ятини та по всій ніжній частині також; на задньому лівому крилі в середній частині вм'ятини, заломи, ребра жорсткості; розбито (відірваний/погнутий) молдінг заднього лівого крила; розбита оббивка багажника середня; розбита оббивка багажника ліва; випуклість правої частини капоту, відколи фарби; перекіс отвору кришки багажнику, лівої та правої задньої двері. За наслідками скоєного ДТП були викликані співробітники ДАІ, які приїхали на місце ДТП, здійснили фотографування транспортних засобів. Одним із співробітників ДАІ [PERSON] було запрошено до службового автомобілю ДАІ, в якому [PERSON] пробув приблизно одну годину. Після розмови [PERSON] із співробітником ДАІ, останній, вказав, що виплатить відшкодування добровільно, тому не має сенсу складати адміністративний протокол про скоєння ДТП. [PERSON] визнав себе винним у скоєнні ДТП та наполягав у складанні так званого «європротоколу» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, оскільки його цивільно-правова відповідальність була застрахована в ПАТ «CK ОРАНТА-ЛУГАНЬ» і умовами його страховика передбачалося здійснення вказаних дій. Співробітники ДАІ довідавшись, що він та [PERSON] мають намір складати «європротокол», покинули місце скоєння ДТП. Він повірив [PERSON], що останній відшкодує завдану шкоду добровільно та погодився на складання «європротоколу», в результаті чого було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 16.09.2015 року. Як зазначено в повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду від 16.09.2015 року, [PERSON] власноручно написав, що він вважає себе винним у скоєнні ДТП. Після складання «європротоколу» він та [PERSON] обмінялися номерами мобільних телефонів з метою підтримки зв'язку і здійснення [PERSON] відшкодування шкоди після виставлення ним відповідного рахунку, розмір якого буде визначатися після відвідування ним станції техогляду. Через декілька днів після ДТП, він з [PERSON] звернулися до СТО з метою отримання інформації щодо розміру шкоди, яка була завдана його автомобілю та, оглянувши автомобіль, представники СТО повідомили, що ремонт його автомобілю буде коштувати приблизно 10000,00 гривень. Отримавши інформацію щодо розміру відновлювального ремонту автомобіля [PERSON] не заперечував щодо такої суми та вказав, що він її заплатить через декілька днів, оскільки у останнього не було одразу такої суми коштів. По спливу обумовлених днів, він знову зателефонував [PERSON], але цього разу останній наголосив, що відшкодує тільки 3000,00 гривень і не більше, а якщо його це не влаштовує, то взагалі нічого не віддасть (не відшкодує). Він заперечував проти запропонованої [PERSON] суми коштів в розмірі 3000,00 гривень, оскільки шкода, яку завдав останній є значно більшою, ніж він пропонує. [PERSON] деякий час виходив на зв'язок з ним, але розмови щодо повного відшкодування шкоди згідно з кошторисом - були марні, і після цього [PERSON] зовсім перестав відповідати на його дзвінки. З метою отримання дійсної та достовірної інформації щодо розміру заподіяної майнової шкоди, у зв'язку із пошкодженням транспортного засобу, він 24 листопада 2015 року уклав договір № 53 з TOB «ЛЕНКОР» на проведення незалежної оцінки шкоди. Обстеження його пошкодженого транспортного засобу було здійснено експертом [PERSON], яка має кваліфікацію судового експерта за спеціальністю 12.2. «Визначення вартості колісних транспортних засобів, шкоди, яка завдана власнику транспортного засобу» та має відповідне свідоцтво № 5, яке видане Міністерством юстиції України (строк дії до 07.11.2017 року). З грудня 2015 року судовим експертом [PERSON] було складено висновок № 233 експертного автотоварознавчого обстеження з оцінки шкоди, яка завдана власнику транспортного засобу, згідно з яким вартість матеріальної (майнової) шкоди, яка завдана його транспортному засобу на момент ДТП складає 10847,83 гривень. Згідно з кошторисом (розрахунку) вартості ремонту (відновлення) пошкодженого автомобіля, було визначено в сумі 11376,33 гривень. Паралельно, він, розуміючи що [PERSON] ухиляється від відповідальності за завдану шкоду і не збирається її відшкодовувати, звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України, оскільки місцезнаходження ПАТ «СК ОРАНТА-ЛУГАНЬ» (Відповідача № 2) було зареєстровано в [INFO], тобто на непідконтрольній території українській владі, із заявою щодо застосування до ПАТ «СК ОРАНТА-ЛУГАНЬ» заходів впливу щодо виконання останнім своїх зобов'язань за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та відшкодування йому шкоди. 28.09.2015 року за № 3/1-04/27210 МТСБУ надало йому відповідь на вищевказану його заяву, згідно з якою повідомлялося, що на даний час МТСБУ не може застосувати до страховика (Відповідача № 2) заходів впливу, оскільки членство останнього в МТСБУ було припинено. Також повідомлялося, що на теперішній час МТСБУ не володіє інформацією щодо ліквідації ПАТ «СК ОРАНТА-ЛУГАНЬ» чи визнання даної страхової компанії банкрутом, тому у випадку якщо вказану страхову компанію буде визнано банкрутом або коштів та майна страховика не вистачить для задоволення зазначених його вимог МТСБУ за його заявою поновить розгляд питання щодо здійснення останньому регламентної виплати. Протягом вказаного періоду часу, [PERSON] так і не відшкодував йому шкоду, ігнорував його дзвінки, у зв'язку із чим, він повторно звернувся до МТСБУ із заявою щодо невиконання ПАТ «СК ОРАНТА-ЛУГАНЬ» своїх зобов'язань по відшкодуванню шкоди. Листом від 12.11.2015 року № 3/1-05/31676 МТСБУ його повідомило, що по суті питання йому вже була надана відповідь листом від 28.09.2015 року № 3/1-04/27210, та згідно з інформацією, що є в розпорядженні МТСБУ, останнім було повідомлено, що на даний час фактичне місцезнаходження ПАТ «СК «ОРАНТА-ЛУГАНЬ» є: 93500, смт. Новоайдар, вул. Банківська, 16. Після складання Позивачем та надання уповноваженим представникам ПАТ «СК ОРАНТА-ЛУГАНЬ» всіх відповідних документів, він так і не отримав страхового відшкодування. На його звернення до установи ПАТ «СК ОРАНТА-ЛУГАНЬ», останнім ні якої відповіді не було надано. Станом на день подання цього позову він не отримав від ПАТ «СК ОРАНТА-ЛУГАНЬ» жодних документів або відомостей щодо прийняття рішення про виплату страхового відшкодування або прийняття рішення про відмову у її виплаті. В наслідок неможливості ним самостійно поновити свої права та законні інтереси, останній вимушений звернутися до суду за їх захистом та відновленням. Внаслідок злісного ухилення відповідачів від здійснення йому матеріального відшкодування, останній впродовж довгого часу не міг користуватися транспортним засобом, вимушений був збирати велику кількість документів, звертатись за юридичною допомогою, багаторазово звертатись до страхової компанії, що позначилося на його душевному стані, оскільки таке нечесне ставлення до нього принижувало його честь та гідність, внаслідок чого він зазнав моральної шкоди, яку він оцінює в 5000,00 гривень. Враховуючи викладене, просив стягнути солідарно з [PERSON] та Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «ОРАНТА-ЛУГАНЬ» на користь [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) суму матеріальних збитків в розмірі - 11376,33 гривень, моральну шкоду в розмірі 5000,00 гривень. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду письмову заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив суд повністю задовольнити позовні вимоги, проти заочного розгляду справи не заперечувала Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи суду не надав. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи суду не надав. Представник відповідача ПАТ СК «ОРАНТА-ЛУГАНЬ» в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи суду не надав. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Спір між позивачем та відповідачами виник з приводу того, що позивач [PERSON] вважає відповідачів такими, що завдали йому матеріальної та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача [PERSON]. Позивач у позовній заяві просить суд солідарно стягнути з відповідачів на його користь матеріальну (майнову) шкоду у розмірі 11376,33 грн., компенсацію моральної (немайнової) шкоди у розмірі 5000грн. та судові витрати в розмірі 551,21 грн. Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, підписана від імені України 09 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії АІС ВАЗ 21063, 1982 року випуску, державний знак [NUMBER] є [PERSON] (а.с.10). На підставі викладеного, суд доходить висновку про те, що [PERSON] є власником та користувачем транспортного засобу АІС ВАЗ 21063, 1982 року випуску, державний знак [NUMBER], а отже правомірно звернувся до суду за захистом свого права власності та відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Відповідно до ст. 1187 ЦК України,\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, договір оренди тощо) володіє транспортним засобом. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобовязана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 2\~ст. 214 ЦПК України\~при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суди зобовязані враховувати висновки Верховного Суду України. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-192цс16 (аналогічна правова позиція Верховного Суду України у справі №6-2808цс15), завдання потерпілому шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов'язанні ним є страховик). Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Крім того, відповідно до вимог ч. 1\~ст. 360-7 ЦПК України,\~рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Згідно з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 16 вересня 2015 року, встановлено, що 16 вересня 2015 року з вини [PERSON], 11.12.1974р.н., сталося ДТП за участю автомобілів [NUMBER], яким керував [PERSON] та транспортного засобу марки ВАЗ 21063, державний номерний знак 04194 AM, що належить на праві власності - [PERSON] (а.с.11). Згідно з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 16 вересня 2015 року, встановлено, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб ВАЗ 21063, державний номерний знак 04194 AM отримав ушкодження, а саме: вм'ятина капоту, бамперу, пересунута рама (а.с.11). Згідно з висновком ТОВ «ЛенКор» експертного автотоварознавчого дослідження по оцінки шкоди, завданої власнику транспортного засобу № 233 від 04.12.2015р., вартість матеріальної шкоди, з технічної точки зору, завданої власнику автомобіля автомобіль ВАЗ 21063, номерний знак 04194АМ на момент ДТП складає 10847 (десять тисяч вісімсот сорок сім) грн. 83 коп., долучена також калькуляція, фотознімки, протокол огляду (а.с.14-31). Згідно з полісом № АІ/4538947 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність [PERSON], забезпечений транспортний засіб автомобіль ВАЗ 21063, номерний знак 04194АМ, застрахована у Страхова Компанія «ПАО «СК «ОРАНТА-ЛУГАНЬ»» (а.с.12). Згідно з листом Моторного (транспортного) бюро України № 3/1-04/27210 від 28.09.2015 року, членство Страхової Компанії «ПАО «СК «ОРАНТА-ЛУГАНЬ»» було припинено (а.с.22). Суд доходить до висновку, що відповідальність за шкоду у даному випадку повинен нести [PERSON]. Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована у Страхова Компанія «ПАО «СК «ОРАНТА-ЛУГАНЬ»» полісом № АІ/1300239, тому страхова компанія зобов'язана відшкодувати шкоду в межах, визначених законом та договором страхування (а.с.11). Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 988 ЦК України, страховик зобовязаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Відповідно до п. 33.1.4. ст. 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Дії осіб у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати)), у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Відповідач не надав суду доказів, що він виконав вимоги ст. 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а отже у суду відсутні правові підстави щодо стягнення з Страхова Компанія «ПАО «СК «ОРАНТА-ЛУГАНЬ»» страхового відшкодування (регламентної виплати)). На підставі викладеного, суд доходить висновку, що належним відповідачем у даній цивільній справі є [PERSON]. Згідно з договором № 53 від 24.11.2015 р., [PERSON] доручив ТОВ «ЛенКор» прийняти на себе обовязки по виконанню робіт по визначенню оцінки вартості шкоди, завданої власнику ВАЗ21063, номер знак [NUMBER], вартість робіт визначена в розмірі 550,00 грн.. Згідно з висновком ТОВ «ЛенКор» експертного автотоварознавчого дослідження по оцінки шкоди, завданої власнику транспортного засобу № 233 від 04.12.2015р., вартість матеріальної шкоди, з технічної точки зору, завданої власнику автомобіля автомобіль ВАЗ 21063, номерний знак 04194АМ на момент ДТП складає 10847 (десять тисяч вісімсот сорок сім) грн. 83 коп., долучена також калькуляція, фотознімки, протокол огляду (а.с.14-31). Отже, відповідно до ст. 22 ЦК України, позивач має право на відшкодування втрат, яких він зазнав у звязку з пошкодженням траснспортного засобу та витрат для відновлення свого порушеного права, тобто на відшкодування реальних збитків, а тому суд вважає, що позивач має право на стягнення з відповідача [PERSON] на його користь реальних збитків, що складає 10847 (десять тисяч вісімсот сорок сім) грн. 83 коп. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідачів моральної шкоди, суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти, зокрема, втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. Моральна шкода може полягати у приниженні честі, гідності, або ділової репутації, моральних переживаннях, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи, моральні страждання позивача, виходячи із вимог розумності та справедливості, суд вважає, що розмір моральної шкоди, якої зазнав [PERSON], слід визначити у розмірі 5000 гривень та стягнути з відповідача [PERSON]. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Понесення позивачем судових витрат у виді судового збору підтверджується квитанцією № 0.0.583964741.1 від 15.07.2016 року у сумі 551 гривня 20 копійок. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача судовий збір пропорційно до суми задоволених позовних вимог у сумі 533 (пятсот тридцять три) гривні 42 копійки.

Outcome: partial