Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», у якому просить визнати іпотечний кредит №\~085/С/11-7 недійсним, посилаючись на пропуск відповідачем строків звернення до суду з позовом щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, на забезпечення якого було укладено спірний договір іпотеки. Позивач у судове засідання не зявився, натомість його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник позивача у судовому засіданні посилаючись на безпідставність позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. 05.12.2007р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 085/С/11-7 (далі Кредитний договір), згідно умов якого банк надав останньому кредит у сумі 115\~000,00\~доларів США, з кінцевим терміном погашення всієї заборгованості не пізніше 04.12.2012р., а [PERSON] зобовязався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти у порядку та на умовах, зазначених у Кредитному договорі (а.с.9-14). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. На забезпечення належного виконання зобов'язань за Кредитним договором 05.12.2007р. між позивачем та відповідачем також укладено договір іпотеки №\~963, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 3107 (далі Договір іпотеки) (а.с.15-17). Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.. Згідно з ст.17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється, зокрема, у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним Договору іпотеки, позивач посилається виключно на припинення основного зобовязання за Кредитним договором внаслідок пропуску відповідачем строків звернення до суду за захистом свого порушеного права, що відповідно до ст.203 ЦК України не є підставою для визнання його недійсним, тоді як згідно з ст.17 ЗУ «Про іпотеку» може бути підставою для визнання такого договору припиненим. Враховуючи відсутність інших посилань на підстави недійсності оспорюваного Договору іпотеки у суду відсутні підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed