Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до Лохвицького районного суду Полтавської області з даною позовною заявою, в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 12.10.2006 року померла його мати [PERSON]. Після її смерті залишилося спадкове майно в склад якого входить житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: с. Ісківці, вул. Залужжя, буд. № 28 Лохвицького району Полтавської області. При зверненні до державного нотаріуса Першої Лохвицької державної нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав на спадковий будинок, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, в звязку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на будинок. Тому позивач був змушений звернуться до суду, так як не має можливості нотаріально оформити своє право власності на спадковий будинок. Позивач в судове засідання не з`явився, але направив заяву в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Лохвицького району Полтавської області в судове засідання не зявився, але надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає. Третя особа - Перша Лохвицька державна нотаріальна контора в судове засідання не зявилася, але надіслала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 4\~ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Ознайомившись із матеріалами цивільної справи, дослідивши та давши оцінку доказам по справі суд прийшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованою Верховною радою України 17.07.1997р., кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обовязків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Суд зазначає, що Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України. Згідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Як вбачається з письмових матеріалів справи 12.10.2006 року померла [PERSON] (свідоцтво про смерть від 12.10.2006 року, видане виконкомом [PERSON] сільської ради Лохвицького району Полтавської області, актовий запис № 26) (а.с.4), мати позивача (повторне свідоцтво про народження від 19.12.2007 року, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Лохвицького районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 44) (а.с.5). Після її смерті залишилось спадкове майно в склад якого входить житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: с. Ісківці, вул. Залужжя, буд. № 28 Лохвицького району Полтавської області. Вказаний житловий будинок належить померлій [PERSON], відповідно до запису в Погосподарській книзі № 06 (особовий рахунок 02-0254-1) за 2016-2023 роки, що підтверджується довідкою виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Лохвицького району Полтавської області № 857 від 08.12.2017 року (а.с.9). У відповідності до ст. 1269 ЦК України позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON], подавши відповідну заяву до нотаріуса. 18.12.2006 року заведена спадкова справа за № 369/2006, від імені спадкодавця заповіти не посвідчувалися, інших спадкоємців немає. 20.12.2007 року державним нотаріусом Першої Лохвицької ДНК було видане свідоцтво про право на спадщину на пайову земельну ділянку розміром 3,580 га, розташованої на території [PERSON] сільської ради Лохвицького району Полтавської області на користь сина спадкодавиці [PERSON], що вбачається з відповіді № 346/01-09 Другої Лохвицької ДНК від 14.03.2018 року. Першою Лохвицькою державною нотаріальною конторою позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, що залишилась після померлої, так як відсутні правовстановлюючі документи на будинок з допоміжними господарськими прибудовами, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державним нотаріусом Першої Лохвицької державної нотаріальної контори № 1714/02-31 від 20.12.2017 року (а.с.10). На час будівництва будинку правовстановлюючі документи на будинки в сільській місцевості не виготовлялись та за життя спадкодавець оформити не встиг належним чином спадкове майно. У відповідності листа №12/5-126 від 23.03.1999 р. Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України, що обєкти збудовані до 05 серпня 1992 року тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається Бюро технічної інвентаризації. Так, в узагальненні ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» з даного питання зазначено наступне. У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності\~Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966, яка була чинною до 13.12.1995, реєстрації підлягали усі будинки і домоволодіння, які були закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої [PERSON] депутатів трудящих, на підставі документів, що підтверджують право власності. До компетенції виконкомів місцевих [PERSON] відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у\~ погосподарські книги місцевих [PERSON], які є особливою формою статистичного обліку, що здійснювалось в Україні (УРСР) із 1979 року. На виконання\~[PERSON] Міністрів УРСР від 11.03.1985 року № 105\~сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних [PERSON] із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права, а записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до даних технічного паспорту станом на 08.12.2017 року, виготовленого інженером з інвентаризації нерухомога майна [PERSON] вбачається, що до складу обєкту входить А-1 житловий будинок (цегла) загальною площею 63,2 м?, житловою площею 45,1 м?, Б прибудова (цегла), В літня кухня (шлакоблоки), Г сарай (дерево обкл. цеглою), Д сарай (шлакоблоки), Е погріб (цегла), № 1 огорожа (дерев»яна), № 2 вигрібна яма (цегла). З наданої експлікації вбачається, що усі ці обєкти будівництва були побудовані в період 1973-1990 роки. Згідно ст. 328 ЦК України громадянин набуває права власності на майно на підставах, що не заборонені законом. Приписами ст.1261 ЦК зазначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1268 ЦК України [PERSON] є спадкоємцем за законом на спадщину, що залишилась після смерті [PERSON] Відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними і обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved