Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого просила стягнути з відповідача на свою користь на утримання сина - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з листопада 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між сторонами було укладено шлюб, від якого сторони мають спільну дитину, малолітнього сина, - [PERSON] , [INFO] . Проте спільне життя між сторонами не склалось, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу. Відповідач з дружиною та сином не проживає, матеріальної допомоги на утримання спільної дитини не надає, в той час коли позивач не має можливості самостійно забезпечити належний рівень життя сина. Відповідач є працездатним, на утриманні інших дітей не має, офіційно працевлаштований та має змогу надавати сину матеріальну допомогу. З врахуванням наведеного позивач звернулась до суду з вказаним позовом. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав. 22.11.2018 ухвалою суду по справі відкрито провадження, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку з повідомленням сторін, учасникам справи встановлено строки для подання заяв по суті справи. 22.11.2018 ухвалою суду виправлено описку в ухвалі суду від 22.11.2018. 25.03.2019 від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином. Відповідно до поданої від 25.03.2019 заяви, розгляд справи просила проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Судом вживалися заходи щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи належним чином, на адресу відповідача направлялась копія ухвали про відкриття провадження по справі та судові повістки. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 1 ст. 280 ЦПК України). З врахуванням тієї обставини, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причини неявки суду невідомі, відзив не подав, а також того, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд постановив ухвалу про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних у справі даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, між сторони уклали шлюб 14.12.2013, зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації шлюбів ГУЮ у м. Києві, актовий запис № 3242, Свідоцтво про шлюб Серія [NUMBER] . В шлюбі у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження Серія [NUMBER] ). Позивач зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] На даний час дитина проживає з матір`ю, що підтверджується з Довідкою про реєстрацію місця проживання фізичної особи № 2083449 від 07.11.2018. В своїх поясненнях позивач вказує, що самостійно забезпечити достатній рівень життя спільної дитини не має змоги, а відтак, їх з відповідачем син потребує матеріальної допомоги. При цьому, відповідач є працездатним, отримує дохід та має змогу таку допомогу надавати. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, який покладається рівною мірою на обох батьків. Положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідач в судове засідання не з`явився, доказів на підтвердження спростування доводів, наведених в позовній заяві, суду не надав. При цьому, відповідно до положень ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України). Положеннями ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.11.2018 і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704, 80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved