Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], в якому просив суд визнати за ним право часткової власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS]; визнати за відповідачем право часткової власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач послався на те, що він перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 16.12.1995 p., який було розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.10.2014р. Реєстрацію розірвання шлюбних відносин в Амур-Нижньодніпровському відділі РАЦС було здійснено 05.04.2016р. За час шлюбу сторонами по справі було нажито майно, яке згідно ст. 60 СК України є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Приписи ст. 69 СК України надають дружині і чоловіку право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Між тим, відповідач вважає майно, придбане за час шлюбу, майже повністю своїм, спираючись на те, що їй належить принаймні 3/4 частки спільно нажитого майна. Так, до складу майна, щодо поділу якого сторони не дійшли згоди, яке у зв'язку з цим підлягає поділу в судовому порядку, входить придбана на ім'я позивача 06.04.1998 р. квартира [ADDRESS], яка складається з: 1 - коридор, 2 - кладова, 3 - ванна, 4 - уборна, 5 - кухня, 6, 7 - житлові кімнати, загальною площею - 43,1 м2, житловою - 27,4 м2, вартість якої за договором купівлі - продажу квартири від 06.04.1998 р., укладеним між позивачем та гр. [PERSON] становить 7 400,00 грн., інвентаризаційна вартість - 7 491,86 грн. Оскільки ніяких домовленостей або угод між сторонами стосовно часток у спільній сумісній власності не було, вклади кожного з подружжя у придбання майна рівний, а поліпшення, які не можна відокремити, відсутні, позивач вважає, що кожний з двох співвласників, а саме [PERSON] та [PERSON], має право на 1/2 частини майна, що підлягають поділу. Позивач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином відповідно до вимог ст. 74 - 76 ЦПК України. Представник позивача надав заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином відповідно до вимог ст. 74 - 76 ЦПК України, про причини своєї неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала, з клопотанням про відкладення розряду справи до суду не звернулась, а також не скористалась правом надання заперечень проти позову. За ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з чим суд, з метою недопущення порушення строків розгляду справи, передбачених ст. 157 ЦПК України, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 16 грудня 1995 року відділом запису актів цивільного стану Ялтинського міськвиконкому Республіки Крим було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що зроблено актовий запис № 788. При укладенні шлюбу дружина взяла прізвище чоловіка та стала [PERSON] Від шлюбу подружжя мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] та малолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 9). Відповідно до договору купівлі - продажу квартири, укладеного між [PERSON] та [PERSON], укладений 06 квітня 1998 року та посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шевченко В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1726, [PERSON] продав, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] (а.с. 8). Квартира складається з: 1 - коридор, 2 - кладова, 3 - ванна, 4 - уборна, 5 - кухня, 6, 7 - житлові кімнати, житловою площею - 27,4 м2, загальною - 43,1 м2, приведена площа - 45,0 м2 в будинку А-9. Ця квартира належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, яке видане виконкомом міської Ради народних депутатів м. Дніпропетровська 30 серпня 1993 року та зареєстроване Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу за № 18п-88. Згідно п. 2 договору, продаж цей вчинено за 4700 гривень, які [PERSON] одержав повністю від [PERSON] до підписання договору купівлі - продажу. Інвентаризаційна оцінка складає 4791 гривень 86 копійок (п. 4 договору). Право власності на придбану квартиру було зареєстровано за позивачем в Дніпропетровському бюро технічної інвентаризації, про що зроблена відповідна відмітка на договорі купівлі - продажу квартири. 13 жовтня 2014 року рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по цивільній справі № 201/12226/14-ц було розірвано шлюб, зареєстрований 16 грудня 1995 року відділом запису актів цивільного стану Ялтинського міськвиконкому Республіки Крим, актовий запис № 788, між [PERSON] та [PERSON] Прізвище [PERSON] було змінено на дошлюбне - на «[PERSON]». Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані Цивільним кодексом УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Кодексом про шлюб та сім'ю України, які діяли на час виникнення правовідносин, а також Цивільним кодексом України та Сімейним кодексом України. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно із частиною першою «Прикінцеві положення Сімейного кодексу України» цей Кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року. Отже, суд,

Outcome: approved