Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON], який діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини, [PERSON], [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради, про усунення перешкод в реалізації права власності шляхом виселення з гуртожитку. В обґрунтування позову зазначив, що будинок [ADDRESS] належить на праві власності ФОП [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 04 липня 2000 року, укладеного з ВАТ «Металургмаш». До часу укладення договору купівлі-продажу, будинок [ADDRESS] використовувався в якості гуртожитку для тимчасового проживання одиноких громадян-працівників заводу ім.. Красіна, який неодноразово змінював свою назву, остання - ПАТ «Металургмаш». З 29.09.1989 року відповідач - [PERSON] заселилася та зареєструвалася в кімнати [NUMBER], [NUMBER] гуртожитку по [ADDRESS]. Разом з нею вселилися та зареєструвалися на жилу площу гуртожитку на той час неповнолітні діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Вказані кімнати пізніше змінили нумерацію на [NUMBER],[NUMBER] Позивач зазначає, що у серпні 2015 року відповідач самовільно, без будь-якого попередження власника, здійснила перепланування кімнат [NUMBER], [NUMBER], а саме: у суміжній стіні прорубала двірні прорізи, здійснила капітальний ремонт приміщень: замінила дерев'яні вікна на пластикові, познімала радіатори в кімнатах. Крім того відповідачі сплачують за проживання 15 % вартості комунальних послуг від нарахованої суми, від укладення договору найму жилого приміщення ухиляються. До того ж, без дозволу власника житлового будинку відповідач зареєструвала на жилу площу будинку малолітню дитину- [PERSON], чим порушила право позивача на реалізацію права власності квартир [NUMBER], [NUMBER] , розташованих на першому поверсі гуртожитку - житловому будинку [ADDRESS]. З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просить усунути перешкоди в реалізації права власності фізичної особи- підприємця [PERSON] на нерухоме майно - квартири [NUMBER], [NUMBER] , розташовані на першому поверсі гуртожитку - житловому будинку [ADDRESS] та виселити відповідачів з вказаних кімнат без надання їм іншого житла. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити. [PERSON] просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Суду пояснила, що з 10.08.1984 року вона перебувала у трудових відносинах з Дніпропетровським дослідним заводом ВНП мехчормета, правонаступником якого є ВАТ «Металургмаш», з якого звільнилася в 1999 році. На підставі рішення адміністрації та профкому Дослідного заводу Металургмаш, 08.12.1988 року [PERSON] був виданий ордер на кімнату [NUMBER] у гуртожитку по [ADDRESS]. 29 лютого 1998 року на підставі спільного рішення адміністрації та профкому, [PERSON] у складі сім'ї з трьох осіб була виділена додаткова кімната [NUMBER] в гуртожитку по [ADDRESS]. Відповідач зазначає, що заселена у гуртожиток вона була на підставі ордеру, виданого адміністрацією підприємства, яке повинно було здійснювати облік ордерів. Під час вселення у гуртожиток ордер на жиле приміщення відповідач, як і інші мешканці гуртожитку здали коменданту гуртожитку, проте після відчуження гуртожитку ФОП [PERSON] ордери на жилі приміщення зникли. [PERSON] вказує, що на підприємстві вона працювала більше 10 років, має право на жилу площу гуртожитку, іншого житла не має, сплачує за комунальні послуги. Разом з нею зареєстровані та проживають її діти та малолітня онука, які також іншого житла не мають. Так, як [PERSON] разом зі своїми на час вселення неповнолітніми дітьми: [PERSON], [PERSON] на законних підставах вселилися в жилі приміщенні гуртожитку по [ADDRESS], більше 10 років пропрацювала на підприємстві та іншого житла не має, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача, [PERSON], [PERSON], [PERSON], який діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини, [PERSON] просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON]. з 10.08.1984 року перебувала у трудових відносинах з Дніпропетровським дослідним заводом ВНП мехчормета, правонаступником якого є ВАТ «Металургмаш», з якого звільнилася в 1999 році. На підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету від 08.12.1988 року протокол №49, [PERSON] на сім'ю із двох осіб була виділена кімната [NUMBER] для проживання в гуртожитку по [ADDRESS]. 29 лютого 1998 року на підставі спільного рішення адміністрації та профкому- протокол №53, [PERSON] у складі сім'ї з трьох осіб була виділена додаткова кімната [NUMBER] в гуртожитку по [ADDRESS], що підтверджується листом ВАТ «Металургмаш» від 29.07.2003 року №79/03. Для вселення в жилі приміщення гуртожитку по [ADDRESS], [PERSON] були видані ордери на вселення, які вона здала на зберігання коменданту гуртожитку. Вказана обставина підтверджується показами свідків: [PERSON], який суду пояснив, що на Дніпропетровському дослідному заводі ВНП мехчормета він працював інженером-електронищиком з січня 1982 року по грудень 1987 року, сам формував списки осіб на отримання житла. Ствердив, що без ордеру на вселення жоден з громадян в гуртожиток не вселявся. Свідок [PERSON] суду пояснив, що з 1963 року по 1999 рік він працював головою профспілкового комітету та приймав рішення про надання працівникам підприємства житла. Рішення про виділення кімнат для проживання в гуртожитку приймалося підприємством та профспілковим комітетом. Особам, щодо яких було прийнято рішення видавався ордер, який потім ці особи здавали коменданту гуртожитку. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працювала в дитячому садку від заводу, її було заселено в гуртожиток на підставі ордеру, який вона потім здала коменданту при заселенні. Свідок [PERSON] надала аналогічні пояснення та зазначила, що всі ордери на вселення осіб до гуртожитку здавалися коменданту гуртожитку. Після того, як гуртожиток був придбаний позивачем, він її виселив з кімнати, оскільки ордери на кімнати зникли. Суд приймає до уваги пояснення відповідачів, покази свідків та враховує ту обставину, що при вселенні громадян в жилі приміщення гуртожитку, ордери на кімнати здавалися на зберігання коменданту гуртожитку. Через зміну власника гуртожитку та збігу часу, ордери могли бути втрачені, а отже суд вважає правомірним вселення відповідачів до кімнат [NUMBER], [NUMBER] гуртожитку по [ADDRESS]. Відповідно до ст. 129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер , який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Згідно Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Радою міністрів УССР №208 від 03.06.1986 року, яке діяло на час вселення відповідачів до гуртожитку, адміністрація підприємства, установи, організації веде облік ордерів, що видаються громадянам на зайняття жилої площі. Бланки ордерів зберігаються як документи суворої звітності. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло; ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 125 ЖК України без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не можуть бути виселені, зокрема особи, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надавала їм житло не менш як десять років. З матеріалів справи убачається, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах із Дніпропетровським дослідним заводом ВНІІ Мехчермета, правонаступником якого є Дослідний завод Металургмаш, потім ВАТ «Металургмаш» з 1984 року по 1999 рік, звільнилася за власним бажанням, що підтверджується відомостями, зазначеними у трудовій книжці, а отже працювала на підприємстві більше десяти років. Згідно з ч. 1,3 ст. 132 ЖК України сезонні, тимчасові працівники і особи, які працювали за строковим трудовим договором і які припинили роботу, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організації, які поселилися в гуртожиток в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення у разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Враховуючи, що [PERSON] працювала більше 10 років на підприємстві, яке надало їй житло у гуртожитку для її проживання та членів сім'ї, відповідач не відносилася до сезонних, тимчасових працівників, іншого житла відповідачі не мають, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про виселення без надання іншого житла, задоволенню не підлягають. Не підлягають також задоволенню позовні вимоги щодо усунення позивачу перешкод в реалізації права власності на кімнати [NUMBER] та [NUMBER] в житловому будинку -гуртожитку [ADDRESS], оскільки вселені відповідачі були у кімнати [NUMBER], [NUMBER] гуртожитку, де наразі проживають, доказів щодо зміни нумерації вказаних кімнат, позивачем суду не надано. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed