Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до Берегівського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, вказавши, що 26 березня 2013 року між ними було укладено договір позики, згідно з яким позивач передав відповідачу у власність грошові кошти в сумі 10 500 доларів США, що на той час згідно встановленого Національним банком України офіційного курсу гривні до долара США становило 85 050 гривень, які відповідач зобов'язався повернути йому до 25 квітня 2013 року. Вищевказану суму грошей позивач передав відповідачеві при підписанні Договору, про що зазначено в пункті 1 Договору. Строк виконання зобов'язання за вищевказаним договором позики закінчився 25 квітня 2013 року о 24 год. 00 хв., однак відповідач по сьогоднішній день не повернув позивачу суму позики. Тому позивач просив стягнути з відповідача суму боргу, відсотки за користування ним, вирати на правову допомогу, а також сплачений судовий збір. В судове засідання позивач не з'явився, однак подав до суду заяву, згідно з якою просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, хоча був повідомлений належним чином, своєчасно про час та місце розгляду справи, згідно ст. 74 ЦПК; причину неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутності чи про відкладення розгляду справи не подавав, тому на підставі ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, про що не заперечує представник позивача. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною першою статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Верховний Суд України в постанові від 18 вересня 2013 року в справі № 6-63цс13 висловив правову позицію, згідно з якою письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 10500 доларів США відповідно до договору позики від 26 березня 2013 року, які відповідач не повернув, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума коштів, що складається із суми позики, відсотків за користування ними, витрат на правову допомогу та судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved