Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовною заявою до [PERSON] про визнання заповіту недійсним, третя особа, яка не заявляє самостійних вимого щодо предмета спору приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] Свої вимоги мотивував тим, що 23 вересня 2016 року померла рідна сестра позивача - [PERSON]. Після смерті сестри спадкоємців першої черги не залишилось, а позивач є спадкоємцем першої черги. При цьому до складу спадкового майна входить квартира [ADDRESS]. Позивач у межах шестимісячного строку звернувся до нотаріуса [PERSON] із заявою про прийняття спадщини. 11 травня 2017 року нотаріус повідомив позивача про те, що існує заповіт [PERSON] від 01 липня 2015 року, відповідно до якого, остання заповіла все своє майно [PERSON] Заповіт посвідчено приватним нотаріусом [PERSON] Позивач вказує, що його сестра тривалий час хворіла на нервові та психічні розлади, її поведінка була часто неадекватною і вона не в повній мірі керувала своїми вчинками та не могла особисто виявити бажання скласти заповіт, а тому, вважає, що ініціатива по складанню заповіту належала [PERSON] та наявні підстави вважати, що з боку останньої чинився психологічний тиск, якому сестра і піддалась маючи нестійкий психологічний стан. Позивач вважає, що заповіт має бути визнаний недійсним, адже волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало її волі, а сестра хворіла на психічні розлади. З посиланням на положення ст. 225, 231 ЦК країни просить визнати недійсним заповіт [PERSON] від 01 липня 2015 року посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] зареєстрований в реєстрі за №1944. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 червня 2017 року відкрито провадження у справі, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] (а. с. 14 т. 1). 29 серпня 2017 року представником відповідача надано заперечення на позовну заяву, в якому останній зазначив, що позовні вимоги є незаконними та не обґрунтованими, тому не підлягають задоволенню. Крім того вказав, що відповідач є племінницею померлої [PERSON], адже батько відповідача [PERSON] є рідним братом [PERSON], яка за життя бажала заповісти своє майно [PERSON] Представник відповідача вважає, що заповіт відповідає волі заповідача, а її волевиявлення було вільним, адже відповідач доглядала померлу за її життя. Обставини того, що [PERSON] на момент посвідчення заповіту не перебувала під фізичним впливом або психічним насиллям можуть бути підтверджені показами свідків, які були присутні під час посвідчення заповіту. Представник відповідача визнає, що [PERSON] мала певні вади мови та не мала можливості писати, адже проходила реабілітацію з приводу гострого порушення мозкового кровообігу. Натомість заповіт від 01 липня 2015 року відповідає вимогам цивільного законодавства, а у [PERSON] на момент посвідчення заповіту не існувало стійкого розладу здоровя, внаслідок якого вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Проблеми із психічним станом здоровя [PERSON] розпочались на весні 2016 року. Визначені позивачем підстави для визнання заповіту не дійсним не доводяться жодним доказом, просив відмовити у задоволенні позову (а. с. 54-60, т. 1). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29 серпня 2017 року у справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Комунального закладу «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня імені академіка [PERSON]» (а. с. 65, т. 1). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29 серпня 2017 року, без винесення окремого процесуального документа, в судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання ухвалено рішення про витребування у приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] матеріалів спадкової справи щодо майна померлої [PERSON] (а. с. 61-63, т. 1). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 жовтня 2017 року у справі відновлено провадження для надання експерту додаткових матеріалів (а. с.105, т. 1). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13 грудня 2017 року цивільна справ направлена експертній установі для організації проведення експертизи та зупинено провадження у справі (а. с. 146-147 т. 1). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 квітня 2018 року відновлено провадження у справі (а. с. 158, т. 1). 04 червня 2018 року представником відповідача до суду подано відзив проти позову, в якому останній зазначив, що результати проведеної у справі експертизи повністю спростовують доводи позивача в тій частині, що [PERSON] під час посвідчення заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог (а. с. 176-178, т. 1). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 червня 2018 року закрито підтовче провадження у справі та справа призначена до судового розгляду (а. с. 184, т. 1). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04 липня 2018 року клопотання позивача про призначення повторної комплексної судової психологопсихіатричної експертизи залишено без розгляду (а. с. 223-224, т. 1). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 липня 2018 року визнано необґрунтованим відвід судді Гуменюку К.П. заявлений позивачем. Провадження у справі зупинено, справу передано в канцелярію суду для визначення судді для розгляду заяви про відвід (а. с. 8-9, т. 2). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 липня 2018 року відмовлено в задоволенні заяви позивача про відвід головуючого судді Вінницького міського суду Вінницької області Гуменюка К.П. в цивільній справі. Розгляд справи продовжити в тому ж складі суду (а. с. 11, т. 2). Позивач та його представник в судове засідання призначене на 19 вересня 2018 року не зявились, хоча про судове засідання були належним чином повідомлені, а тому суд, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, розглядає справу за відсутності позивача та йог представника, адже останні не повідомили причини неявки в судове засідання та їх поважність. 19 вересня 2018 року представником відповідача до суду подано заяву в якій останній просив розгляд справи провести за відсутності відповідача та його представника, у задоволенні позову відмовити і стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, хоча про дату час та місце його проведення повідомлявся належним чином відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства., про причини своєї неявки суд не повідомив. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що є колегою позивача. Одночасно була свідком при посвідченні заповіту [PERSON] По можливості допомагала доглядати [PERSON] Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що є сусідкою померлої. Приблизно з 2000 року [PERSON] доглядала [PERSON], про яку померла гарно відгукувалась. [PERSON] особисто просила свідка бути присутню та виступити в якості свідка при посвідченні заповіту. Одночасно свідок зазначила, що за кілька місяців до смерті, на її думку, у [PERSON] були розлади з психікою. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що приблизно на початку 2015 року у [PERSON] був інсульт, а приблизно через 3 тижні [PERSON] сказала свідку, що «Вона мене не догляне». Такі слова сказані відносно відповідачки по справі. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що інсульт у померлої відбувся 22 червня 2015 року. Про наявність заповіту свідку стало відомо лише в суді при розгляді справи. Одночасно повідомив, що була домовленість з братами і покійною про те, що квартира залишиться [PERSON], якщо та буде доглядати [PERSON] З 2015 року з покійною важко було розмовляти, адже остання путала імена людей. Свідок приїжджав до покійної приблизно один раз на тиждень. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що про заповіт її нічого не відомо, зі слів покійної, остання перенесла інсульт. [PERSON] знає близько 50 років, адже товаришували. Покійна була доброю і привітною людиною. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що перебуває у дружніх стосунках із відповідачкою та була свідком при посвідченні заповіту. Вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є рідним братом [PERSON], адже батьками зазначених осіб є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії ІІІ-АМ № 315700 від 05 вересня 1983 року та посвідкою про народження № 746462 відповідно (а. с. 7, 5, т. 1), а також копією свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] Феодосьєвичем від 22 жовтня 1072 року сер І-АМ № 280632 (а. с. 8, т. 1). Крім того, зазначена обстава не заперечується і сторонами по справі. 01 липня 2015 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] посвідчено заповіт [PERSON], який зареєстрований в реєстрі за № 1914. Відповідно до змісту зазначеного заповіту [PERSON], у звязку з неможливістю особисто прочитати заповіт вголос та підписати його через похилий вік та хворобу у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] розпорядилась, що все майно належне її на день смерті заповіла [PERSON]. У звязку з похилим віком та хворобою заповідача, на її особисте прохання та за її дорученням, після прочитання заповіту свідками вголос, даний правочин у присутності заповідача підписано [PERSON] (а. с. 89, т.1). Крім того, відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 01 лютого 2017 року № 46612264, приватним нотаріусом [PERSON] 01 липня 2015 року посвідчено заповіт [PERSON] [INFO] (а. с. 83, т. 1). Відповідно до копії свідоцтва про смерть від 26 вересня 2016 року серії І-АМ № 361366, [PERSON] у віці 77 років померла 23 вересня 2016 року (а. с. 75, т. 1). 01 лютого 2017 року позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за законом, що залишилась після смерті його рідної сестри [PERSON] Також повідомив, що є і інші спадкоємці за законом, а саме дочка рідного брата померлої [PERSON], який помер в 2008 році, - [PERSON] (а. с. 74, т. 1). 07 лютого 2016 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за заповітом, що залишилась після смерті [PERSON] (а. с. 86, т. 1). 05 травня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про зупинення видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку із зверненням до суду із заявою про визнання заповіту недійсним (а. с. 93, т. 1). Листом від 11 травня 2017 року приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] повідомила [PERSON] про те, що він не може бути закликаний до спадкування майна [PERSON] та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у звязку із наявністю спадкоємця за заповітом (а. с. 94, т. 1). Листом від 12 червня 2017 року приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] повідомила [PERSON] про те, що її право на спадщину в судовому порядку оспорюється [PERSON], зупинено видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а. с. 96, т. 1). Позивач [PERSON], з посиланням на положення ст. 225 ЦК України, вважає, що [PERSON], підписавши заповіт 01 липня 2015 року, не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, а тому наявні підстави для визнання заповіту недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до\~п.\~16\~постанови пленуму\~Верховного Суду\~України від\~06\~листопада 2009\~року №\~9\~«Про судову\~практику розгляду\~цивільних справ\~про визнання\~правочинів недійсними»,\~правила статті\~225\~ЦК поширюються\~на ті\~випадки,\~коли фізичну\~особу не\~визнано недієздатною,\~однак у\~момент вчинення\~правочину особа\~перебувала в\~такому стані,\~коли вона\~не могла\~усвідомлювати значення\~своїх дій\~та (або)\~не могла\~керувати ними\~(тимчасовий\~психічний \~розлад,\~нервове потрясіння\~тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Як зазначалось вище, у справі ухвалою суду була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза на вирішення якої поставлено наступні питання: чи страждала [PERSON] на час здійснення заповіту (01 липня 2015 року) будь-яким психічним захворюванням та яким саме?; чи усвідомлювала за своїм психічним станом [PERSON] на час складення заповіту 01 липня 2015 року значення своїх дій та чи могла керувати ними?; чи могла [PERSON] в звязку зі своїм психічним станом на час складення заповіту 01 липня 2015 року перебувати під психологічним впливом сторонніх осіб?; чи легко піддавалася [PERSON]Г.в звязку зі своїм психічним станом психологічному впливу сторонніх осіб? Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи від 07 березня 2018 року, на час укладання заповіту від 01 липня 2015 року [PERSON] на хронічне психічне захворювання не страждала, перебувала поза будь-яким тимчасовий розладом психічної діяльності, а виявляла органічний розлад особистості у наслідок судинного захворювання головного мозку. Під час укладання заповіту 01 липня 2015 року [PERSON] усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними. Даних про те, що [PERSON] на час складання заповіту від 01 липня 2015 року мала схильність до підвищеної навіюваності, немає (а. с. 153-157, т. 1). Крім того, відповідно до виписки з медичної картки з Вінницького центру первинної медико-санітарної допомоги №6 від 22 червня 2015 року [PERSON] встановлено діагноз: повторне гостре порушення мозкового кровообігу під питанням на толі гіпертонічної хвороби ІІІ ступеня; віддалені наслідки перенесеного гострого порушення мозкового кровообігу; ішемічна хвороба серця, миготлива аритмія, цукровий діабет ІІ типу (а. с. 115, т.1). Відповідно до виписки Вінницького міського лікувально-диагностичного центру від 01 червня 2013 року [PERSON] встановлено діагноз: дисциркуляторна енцефалопатія ІІ, змішана; цефалгічний та астеноневротичний синдроми; правобічна геміанопсія, правобічна пірамідна недостатність (а. с. 120, т.1). Відповідно до виписки Вінницького міського лікувально-диагностичного центру від 14 червня 2013 року [PERSON] встановлено діагноз: дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст., змішана; цефалгічний астеноневротичний синдроми; остеохондроз шийного відділу хребта (а. с. 122, т. 1). Відповідно до виписки Вінницького міського лікувально-диагностичного центру від 17 вересня 2013 року [PERSON] встановлено діагноз: діабетична енцефалопатія, сенсорна полінейропатія верхніх та нижніх кінцівок (а. с. 119, т.1). При огляді неврологом 20 грудня 2013 року у Вінницькому міському лікувально-диагностичному центрі [PERSON] здійснено висновок: прогресуюча дисциркуляторна діабетична енцефалопатія ІІІ ст., стійкий вестибулоатактичний синдром, когнітивні порушення, полінейропатія верхніх та нижніх кінцівок (а. с. 127, т.1). При огляді неврологом 25 травня 2015 року у Вінницькому міському лікувально-диагностичному центрі [PERSON] здійснено висновок: дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст., полінейропатія рук, ніг, остеохондроз хребта, радикулярний синдром (а. с. 118, т. 1). При огляді неврологом 15 червня 2015 року у Вінницькому міському лікувально-диагностичному центрі [PERSON] здійснено діагноз: інші уточнені ураження судин мозку з гіпертензією, діабетична полінейропатія (а. с. 125, т.1 ). 07 квітня 2016 року [PERSON] оглянута лікарем-психіатором, встановлено діагноз: судинна деменція з маренням. З 14квітня по 02 червня 2016 року [PERSON] перебувала на стаціонарному обстеженні та лікуванні у психіатричному відділенні з діагнозом: помірна судинна деменція з гострим початком, з мареннями. Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Судом встановлено, що на момент вчинення правочину, а саме складання та підписання 01 липня 2015 року заповіту, [PERSON] була дієздатною особою, адже доказів про зворотне суду не надано. Суд бере до уваги висновок судово-психіатричної експертизи від 07 березня 2018 року, відповідно до якого [PERSON] на час укладання заповіту від 01 липня 2015 року на хронічне психічне захворювання не страждала, перебувала поза будь-яким тимчасовий розладом психічної діяльності, тобто усвідомлювала значення своїх дій та (або) могла керувати ними. Крім того, письмовими доказами, що містяться в матеріалах цивільної справи що стосуються стану здоровя [PERSON], також не підтверджується обставина перебування останньої у стані коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Не підтверджено такий стан [PERSON] в момент складання заповіту і показами свідків. Суд звертає увагу, що матеріалами цивільної справи, зокрема висновком судово-психіатричної експертизи, підтверджується обставина про те, що [PERSON] страждала психічним захворюванням починаючи з квітня 2016 року. Не заперечують таку обставину і відповідач та її представник, натомість такий стан у заповідача виник вже після складання заповіту. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовної вимоги про визнання заповіту недійсним з підстав передбачених ст. 225 ЦК України слід відмовити, адже позивачем не доведено обставини перебування заповідача в момент складання заповіту 01 липня 2015 року у стані коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Крім того, позивач зазначає що заповіт від 01 липня 2015 року має бути визнаний недійсним і з підстав передбачених положеннями ст. 231 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Відповідно до\~п.\~21\~постанови пленуму\~Верховного Суду\~України від\~06\~листопада 2009\~року №\~9\~«Про судову\~практику розгляду\~цивільних справ\~про визнання\~правочинів недійсними»,\~при вирішенні\~спорів про\~визнання недійсним\~правочину,\~вчиненого особою\~під впливом\~насильства (стаття\~231\~ЦК),\~судам необхідно\~враховувати,\~що насильство\~має виражатися\~в незаконних,\~однак не\~обов'язково\~злочинних діях.\~Насильницькі дії\~можуть вчинятись\~як стороною\~правочину,\~так і\~іншою особою\~-\~як щодо\~іншої сторони\~правочину,\~так і\~щодо членів\~її сім'ї,\~родичів тощо\~або їх\~майна. Факт насильства не обов'язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України,кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем доказів про те, що [PERSON] 01 липня 2015 року складено заповіт внаслідок застосування до неї з боку відповідачки [PERSON] фізичного чи психічного тиску не надано, а відповідно і не встановлено, що заповіт складено проти справжньої волі заповідачки. Особи, які допитані в якості свідків, та які були присутні при посвідченні спірного заповіту 01 липня 2015 року в якості свідків відповідно до положень ст. 1253 ЦК України, [PERSON] та [PERSON] пояснень щодо наявності обставин здійснення на заповідача фізичного чи психічного тиску не надали. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовної вимоги про визнання заповіту недійсним з підстав передбачених ст. 231 ЦК України слід відмовити, адже позивачем не доведено обставини про те, що оскаржуваний заповіт вчинено [PERSON] під фізичним чи\~психічним тиском відповідачки. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат,\~повязаних з\~розглядом справи,\~належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~137\~ЦПК України,\~за результатами\~розгляду справи\~витрати на\~правничу допомогу\~адвоката підлягають\~розподілу між\~сторонами разом\~із іншими\~судовими витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат: 1)\~розмір витрат\~на правничу\~допомогу адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~повязану зі\~справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 23 червня 2017 року між адвокатським бюро «Піпко і партнери» та [PERSON] укладено про надання правової допомоги (а. с. 27, т. 1). Позивачем надано розрахунок часу на надання правової допомоги та детальний опис робіт (а. с. 233, т. 1) Відповідно до рахунку від 06 липня 2018 року оплата за договором про надання правової допомоги від 23 червня 2017 року становить 13448,00 грн. (а. с. 235, т. 1), а також надано квитанцію про сплату даних коштів (т. 1, а.с. 229) Відповідно до ст. 141 ЦПК України, інші судові\~витрати,\~повязані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Таким чином, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13\~448 грн. підлягають стягненню з позивача на користь відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved