Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до [PERSON], в якому просив визнати за ним та за відповідачем право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивач вказав, що сторони з 14.07.2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Спірна квартири [ADDRESS] була придбана сторонами в період шлюбу за спільні кошти, але право власності на неї було оформлено щодо відповідача. На даний час позивач бажає поділити спірну квартиру в порядку поділу майна подружжя. Відповідач надала письмові заперечення проти позову, в яких вказала, що вона просить поділити нерухоме майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно із частиною 3 ст. 70 СК України, тобто просить відступити від засади рівності часток подружжя, визнавши її власником 2/3 квартири. В обґрунтування вказаної позиції відповідач зазначила, що з нею проживає малолітня дитина сторін, позивач утримання на дитину не надає, аліменти сплачує нерегулярно та не в повному обсязі, сплачуваний розмір аліментів є недостатнім для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Також вказав, що він просить не стягувати судові витрати з відповідача. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнала, просила суд відступити від засади рівності часток подружжя, визнавши її власником 2/3 квартири. Вказала, що вона не заперечує проти того факту, що спірна квартира придбана за спільні кошти сторін, проте позивач утримання на їх дитину не надає, аліменти сплачує нерегулярно та не в повному обсязі, сплачуваний розмір аліментів є недостатнім для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини. Позивач навіть не привітав дитину із днем народження. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що згідно із копією свідоцтва про шлюб серії 1-ЕД № 048325, виданим 14 липня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції, [PERSON] та [PERSON] 14 липня 2007 року зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 366. Прізвище дружини після одруження [PERSON]. Згідно із копією свідоцтва про народження серії 1-ЕД № 106881, виданим 11 березня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, [PERSON] народився 03 березня 2008 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 183. Батьком записаний [PERSON], матірю [PERSON]. Копією договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 18.07.2013 року приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON] за номером в реєстрі 1571, а також Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 58068282 від 25.04.2016 року, підтверджується, що [PERSON] 18 липня 2013 року придбала у власність квартиру [ADDRESS] за 108900 грн. Змістом пункту 10 вищенаведеного договору підтверджується, що придбання квартири за цим договором було вчинено за письмовою згодою чоловіка [PERSON] [PERSON], викладеної у вигляді заяви, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом. Копією виконавчого листа від 22.03.2016 року по справі № 428/960/16-ц підтверджується, що 22 березня 2016 року Сєвєродонецький міський суд Луганської області вирішив стягнути з [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], що проживає за адресою: [INFO], аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки від всіх видів доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 29 січня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття 03 березня 2026 року. Рішення набрало законної сили 12 квітня 2016 року. Заочним рішенням від 14.04.2016 року по справі № 428/407/160-ц було розірвано шлюб між [PERSON] і [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON], зареєстрований 14 липня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції, актовий запис № 366. Довідкою від 30.06.2016 року № 774, виданою Сєвєродонецьким міським центром зайнятості, підтверджується, що [PERSON] перебуває на обліку як безробітна з 24 лютого 2016 року. Довідкою від 06.07.2016 року № 7201/03-50, виданою Сєвєродонецьким міським відділом ДВС ГТУЮ у Луганській області, підтверджується, що в період з 29 січня 2016 року по 01 липня 2016 року [PERSON] було нараховано до сплати аліменти на утримання сина [PERSON] в загальному розмірі 5049,30 грн., проте позивач сплатив лише 800,00 грн. Главою 8 Сімейного кодексу України регулюється право спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Суд враховує, що спірна квартира була придбана відповідачем в період перебування її у зареєстрованому шлюбі з позивачем, який у свою чергу надав нотаріально посвідчену згоду на купівлю вказаної квартири. Отже, судом встановлено, що спірна квартира була придбана сторонами в період перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, при цьому відповідач в судовому засіданні не заперечувала проти вказаного факту. У звязку із вищевикладеним, суд вважає, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної приватної власності сторонам по справі. Разом з тим суд враховує, що дитина сторін проживає разом з відповідачем і згідно із довідкою від 06.07.2016 року № 7201/03-50 в період з 29 січня 2016 року по 01 липня 2016 року позивач в якості аліментів на утримання свого сина сплатив лише 800,00 грн., хоча йому було нараховано до сплати суму в розмірі 5049,30 грн. Згідно із ч. 3 ст. 70 Сімейного кодексу України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно із п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» визначено, що розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років з 01.01.2016 року складав 1455 грн., а з 01.05.2016 року складає 1531 грн. Із урахуванням вищевикладеного, сплата позивачем протягом періоду з 29 січня 2016 року по 01 липня 2016 року в якості аліментів на утримання свого сина суми в розмірі 800,00 грн. двома платежами по 400 грн. протягом різних місяців свідчить про те, що розмір аліментів, які одержує дитина від позивача є вкрай недостатнім для забезпечення її фізичного, духовного розвитку та лікування, у звязку із чим у суду наявні правові та моральні підстави для відступу від засади рівності часток подружжя під час поділу майна. Отже, позовні вимоги про визнання права власності на 1/2 частку квартири за кожною із сторін підлягають частковому задоволенню, а саме: за [PERSON] слід визнати право власності на 45/100 частки квартири, а за [PERSON], слід визнати право власності на 55/100 частки. Вищевказане співвідношення часток сторін у спільному майні подружжя, на думку суду є справедливим, із урахуванням кількості малолітніх дітей у сторін (одна дитина), характеру і тривалості надання позивачем неналежного розміру аліментів (пять місяців), який є недостатнім для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини, а також із урахуванням того, що позивач згідно із цим рішенням суду не звільняється від обовязку по сплаті аліментів на утримання дитини та існуючої заборгованості зі сплати аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи те, що представник позивача в судовому засіданні просив не стягувати судові витрати з відповідача, суд вважає справедливим судові витрати з відповідача не стягувати. Вказаний підхід до розподілу судових витрат не зашкодить справедливості судового розгляду, а також не зашкодить належному фінансуванню судової системи України, адже судові витрати за розгляд цієї справи було сплачено в повному обсязі до Державного бюджету України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial