Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до Лозівського міськрайонного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням з моменту вибуття. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він придбав квартиру за адресою: [ADDRESS] , у [PERSON] , від імені якого діяла [PERSON] . Продавець зобов`язався зняти з реєстрації всіх зареєстрованих в даній квартирі осіб, однак відповідач так і не був знятий з реєстраційного обліку. Добровільно відповідач з реєстрації не знявся, що порушує права позивача як власника. У зв`язку з чим, [PERSON] звернувся до суду для захисту своїх прав. Ухвалою суду було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, сторонам надано строк для подання заяв по суті. Від сторін надійшли телефонограми про розгляд справи за їх відсутності, відповідач також вказав, що позов визнає. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суди, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Частиною 2 ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до статті 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ст. 317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] придбав квартиру за адресою: [ADDRESS] , у [PERSON] , від імені якого діяла [PERSON] , про що свідчить ксерокопія договору купівлі-продажу від 09.09.2019 року(а.с.7-8). Згідно вище зазначеного Договору(а.с.7-8), продавець зобов`язався забезпечити зняття зареєстрованих осіб з придбаної позивачем квартири, однак [PERSON] не знятий з реєстрації, про що свідчать довідка Відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру громади від 21.10.2019 року(а.с.16). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.09.2019 року(а.с.9) та Технічного паспорту(а.с.5), [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи те, що відповідач порушує права [PERSON] як власника квартири, позивач був змушений звернутися до суду. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до вимог ч. 1ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч. 1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. При цьому згідно до ст.391ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Таким чином, реєстрація відповідача, позбавляє можливості позивача використовувати житло за власним розсудом, і повною мірою реалізувати свої права власника передбачені вище вказаними нормами Закону. Враховуючи ті обставини, що відповідач відсутній в спірному житловому приміщенні, за умовами договору купівлі-продажу він повинен був знятися з реєстраційного обліку, зважаючи на те, що відповідач позов визнав, суд вважає, що є підстави для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування спірною квартирою, однак не з моменту вибуття, так як відомості щодо моменту вибуття [PERSON] в матеріалах справи відсутні. З огляду на вище наведене, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів. На підставі викладеного та

Outcome: partial