Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

[PERSON], діючи на підставі договору про надання правової допомоги та в інтересах позивача, 22.06.2016 року звернувся до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні [PERSON] її власністю, шляхом визнання [PERSON], [INFO] таким, що втратив право на користування житловим будинком по вул. Лугова,12 у с. Семенягівка Чернігівського району Чернігівської області та стягнення з відповідача витрат понесених на правову допомогу в розмірі 1500 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що [PERSON], згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], є власницею домоволодіння за вищезазначеною адресою. За життя [PERSON] прописала в будинку [PERSON], який проживаючи разом з нею порушував правила співжиття. На даний час відповідач продовжує проживати в будинку, при цьому не приймаючи участі в його утриманні, продовжує зловживати спиртними напоями, що унеможливлює вселення позивача з сімєю в це приміщення. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі посилаючись на доводи позовної заяви, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце засідання повідомлявся належним чином відповідно до приписів статей 74, 77 ЦПК України, причини не явки не повідомлені. Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобовязана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки, що закріплено в статті 27 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач у судове засідання не зявився, а сторона позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність [PERSON], на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши усі наявні матеріали справи, зясувавши усі обставини, на які посилається позивач, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Матеріали справи свідчать, що власником будинку, що розташований по вулиці Лугова,12 в с. Семенягівка, Чернігівського району, Чернігівської області була [PERSON], яка 12 липня 2015 року померла. На підставі заповіту, посвідченого секретарем Пакульської сільської ради [PERSON], [PERSON] отримала у спадок даний будинок та стала його одноосібним власником на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.03.2016 року, про що внесені відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. /а.с.7, 24/ З довідки виконкому Пакульської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області №705 від 06.05.2016, ксерокопії картки прописки по вулиці Лугова,12 в с. Семенягівка та ксерокопії акту обстеження житлово-побутових умов вбачається, що [PERSON] з 17.05.2007 року є зареєстрованим і постійно проживає за вказаною адресою. /а.с.9, 36, 37/ Отже, судом достовірно встановлено, що після смерті власника будинку [PERSON], відповідач продовжує проживати в будинку як наймач житла. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. \~ Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. \~ Статтею 156 ЖК УРСР\~передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також\~стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі №6-158цс14. Оскільки між сторонами не було іншої домовленості, то [PERSON] втратив право користування житлом, що належить на праві власності [PERSON] При таких встановлених судом обставинах справи, з наведених вище підстав та міркувань, суд дійшов висновку про наявність підстав для судового захисту прав [PERSON] і задоволення її позову. Згідно до ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До числа останніх відносяться витрати на правову допомогу. Відповідно до копії договору про надання правової допомоги №1218 від 12.04.2016 року та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №664, [PERSON] надавав правову допомогу позивачу. /а.с.10-12, 13/ Згідно розрахунку суми гонорару на правову допомогу за договором про надання правової допомоги №1218 від 10.06.2016 року, вартість послуг складає 1500 грн. Отримання [PERSON] коштів за надані послуги підтверджується прибутковим касовим ордером №15 від 10.06.2016. /а.с.14, 15/ Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved