Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом, в якому просив визнати недійсним заповіт [PERSON], складений на користь [PERSON], що посвідчений секретарем виконавчого комітету Надіївської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області 25.07.2009 року та зареєстрований в реєстрі за № 29.Свої вимоги мотивував тим, що [INFO] року помер його батько [PERSON] Після смерті батькаспадщину, яка складалася з простих іменних акцій ВАТ «Укрнафта», номінальною вартістю 0,25 грн. в кількості 483 штук, що належали спадкодавцю на підставі Сертифікату акцій серії [NUMBER] виданого 04.12.2002 року, за законом успадкував його брат [PERSON], відповідач по справі. Нещодавно йому стало відомо, що його батько [PERSON] за кілька днів до своєї смертісклав заповіт на користь відповідача. Зі змісту даного заповіту вбачається, що батько заповів на користь відповідача все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого воно б не складалося і взагалі все те, на що за законом матиме право і що буде належати йому на момент смерті.Ознайомившись із заповітом, він помітив, що підпис у ньому є підробленим і візуально відрізняється від інших підписів, які вчиняв батько на різних документах за свого життя. З цього приводу вважає, що заповіт, який начебто складений від імені його батька, не складався та не підписувався ним особисто, а на ньому міститься напис та підпис іншої особи, які суттєво відрізняються від підписів та почерку на інших документах, вчинених батьком ще при житті, тому вищезгаданий заповіт є таким, що не відповідає дійсності, а відтак його слід визнати недійсним, що стало причиною для звернення в суд з даним позовом. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав повністю, зіславшись на вищевикладені обставини, просив позов задоволити та визнати недійсним заповіт його батька [PERSON], складений на користь відповідача [PERSON], що посвідчений секретарем виконавчого комітету Надіївської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області 25.07.2009 року та зареєстрований в реєстрі за № 29.При цьому просив поновити йому строк для звернення до суду з даним позовом за захистом своїх прав, як пропущений з поважних причин, оскільки про наявність заповіту від 25.07.2009 року йому стало відомо лише в липні 2016 року, а ознайомитися зі змістом самого заповіту він зміг в лютому 2017 року, коли відповідач надав його копію до апеляційного суду Івано-Франківської області у справі № 343/1368/16-ц, тому вважає, що саме з липня 2016 року починається перебіг строку позовної давності. Відповідач [PERSON] позов не визнав, пояснивши, що його батько [PERSON] останні кілька років тяжко хворів. У м.Львові батькові було проведено операцію, після чого його відпустили додому. Він разом з матір'ю [PERSON] доглядали за батьком, піклувалися про нього. Про те, що батько склав заповіт, яким все своє майно заповів йому, він нічого не знав, а близько 3 років тому мати розповіла про даний заповіт. Вважає, що оспорюваний заповіт від 25.07.2009 року складено та посвідчено правильно, без жодних порушень, а тому відсутні підстави для визнання його недійсним. Одночасно просив застосувати позовну давність до вимог позивача, з тих підстав, що про наявність заповіту йому було відомо вже з часу його укладення. Їх мати [PERSON] в присутності позивача дала йому копію цього заповіту ще у 2009 році, але вже після того як він подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом. Про заповіт він з братом говорили також у липні 2012 року на могилі у батька, жодних зауважень чи претензій до заповіту на той час у позивача не було. Оскільки ці позовні вимоги заявлені за межами трирічного строку з моменту виникнення підстав, що дають позивачу право на пред'явлення вимоги, то просив застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позову [PERSON] про визнання заповіту недійсним в повному обсязі. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] всудовому засіданні позов визнала та вказала, що заповіт від імені її чоловіка [PERSON], який оспорює позивач, підписала вона і вона написала також рукописний текст, який в ньому міститься. У покійного був намір заповісти відповідачеві тільки свої акції. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Надіївської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області в судове засідання не з'явився, подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності. Дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що даний позов підлдягає до часткового задоволення, виходячи з наступного: Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження особи на випадок своєї смерті. Стаття 215 ЦК України встановлює загальне правило про те, що правочин є недійсним у зв'язку з недодержанням у момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Частинами 2,3 ст. 203 ЦК України визначено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.2 ст. 1234 даного Кодексу, право на заповіт здійснюється особисто. Згідно зі ст. 1247 цього ж Кодексу, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути підписаний особисто заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч.4 ст. 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Частиною 5 ст. 267 ЦК України передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Як встановлено в судовому засіданні і підтверджується копією свідоцтва про смерть від 03.08.2009 року серії [NUMBER] (а.с. 8), [PERSON] помер [INFO] Про те, що померлий [PERSON] є батьком позивача [PERSON], свідчить свідоцтво про народження останнього серії [NUMBER] від 13.11.1965 року (а.с. 9). Згідно заповіту від 25.07.2009 року, що посвідчений секретарем виконавчого комітету Надіївської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області Шегедою Л.В. та зареєстрований в реєстрі за № 29 (а.с. 10), [PERSON] все своє майно заповів своєму синові [PERSON] Як пояснила допитана в судовому засіданні в якості свідка Шегеда Л.В., вона, працюючи на посаді секретаря Надіївської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, 25.07.2009 року посвідчила заповіт від імені [PERSON] Під час складання заповіту були присутні двоє свідків та [PERSON], яка казала, що вони з чоловіком порадилися та вирішили скласти заповіт на користь сина [PERSON]. Синів на той час вдома не було. [PERSON] не міг самостійно писати текст, тому замість нього писала текст дружина, а заповідач поставив тільки свій підпис. Згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи № 1.1.-302/17 від 08.12.2017 року (а.с. 106-110), рукописні написи «Мною, [PERSON] текст заповіту прочитано вголос і власноручно підписано» та підпис в графі «Підпис заповідача» у заповіті від 25.07.2009 року виконані не [PERSON], а іншою особою. У даному заповіті мав місце факт наслідування підпису [PERSON], а рукописні написи «Мною, [PERSON] текст заповіту прочитано вголос і власноручно підписано» у досліджуваному документі виконані без наслідування. Таким чином, судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] оспорюваний заповіт від 25.07.2009 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Надіївської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області та зареєстрований в реєстрі за № 29, не підписував, а отже даний заповіт не відображає дійсне волевиявлення спадкодавця, не відповідає вимогам ст. 209 ЦК України щодо форми правочину та вимогам ст. 1247 ЦК України щодо особистого підпису заповіту заповідачем, тому з цих підстав слід визнати його недійсним. При цьому суд вважає, що [PERSON] слід поновити строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом як пропущений з поважних причини, оскільки встановлено, що про існування оспорюваного заповіту позивачу стало відомо тільки в липні 2016 року, а ознайомитися зі змістом самого заповіту він зміг в лютому 2017 року, коли відповідач надав його копію до апеляційного суду Івано-Франківської області у справі № 343/1368/16-ц. Доказів, які б спростували дане твердження позивача, відповідач суду не надав, а тому в задоволенні його заяви про застосування строку позовної давності та відмову в задоволенні позову [PERSON] з цих підстав слід відмовити. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, де зазначено, що судові витрати, пов»язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути відшкодування понесених ним витрат по оплаті судового збору в розмірі 640,00 грн., що підтверджуються квитанцією № 12.161.1/2038442 від 13.05.2017 року, виданою філією ПАТ «Ощадбанк», та 900,48 грн. відшкодування витрат на проведення експертизи, сплачених ним згідно квитанції № 0.0.860184600.2 від 29.09.2017 року, виданої відділенням ПАТ КБ «ПриватБанк». При цьому суд вважає, що в задоволенні вимоги позивача про стягнення на його користь 900,00 грн. відшкодування витрат на правову допомогу згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 0404 від 04.04.2017 року слід відмовити, оскільки будь-яких доказів на підтвердження складу та розміру цих витрат він суду не надав, зокрема відсутній розрахунок суми цих витрат та акт виконаних робіт, а представник юридичної особи, що видала вказану квитанцію, участі в судових засіданнях не приймав. На підставі викладеного, ст.ст. 203,207,215,257,261,267,1233,1234,1247,1251,1257 ЦК України,

Outcome: approved