Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду з наведеним позовом. Позовні вимоги мотивовано тим, що у 2010 році позивач проживав разом з [PERSON] та мали намір зареєструвати шлюб, однак на той час [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] З жовтня 2010 року відносини між [PERSON] та [PERSON] погіршились, спільне проживання та спілкування припинили. [INFO] [PERSON] народила сина [PERSON], батьком якого у свідоцтві про народження вказаний відповідач у справі. На початку 2013 року [PERSON] та [PERSON] відновили відносини, проживають разом, а 30.12.2014 позивач та [PERSON] зареєстрували шлюб та після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила своє прізвище на «[PERSON]». 17.02.2015 у позивача та [PERSON] народився син [PERSON]. Тоді ж у лютому 2015 позивачу зі слів [PERSON] стало відомо, що [PERSON], [INFO], який проживає у їхній сім'ї, є його рідним сином. Зважаючи на те, що позивач являється рідним батьком [PERSON], а тому вважає за необхідне визнати його батьком [PERSON], надати йому своє прізвище та по батькові шляхом внесення відповідних змін у свідоцтво про народження останнього. Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, позивач та представник позивача суду подали заяви, за змістом яких просять розглянути справу у їх відсутності. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. В судове засідання відповідач не з'явився, попередньо подав заяву, зазначивши, що позов визнає в повному обсязі та просив розгляд справи проводити у його відсутності. Також подав суду нотаріально засвідчену заяву, за змістом якої не заперечив щодо визнання [PERSON] біологічним батьком [PERSON], [INFO] та про виключення з актового запису №676 від 29.03.2011 року усіх відомостей про нього, як про батька дитини (а.с. 37). Представник Відділу реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції в судове засідання не з'явився. Відділом на адресу суду скеровано заяву про розгляд справи у відсутності їх представника В порядку ст. 36 ЦПК України судом 21.04.2015 скеровано [PERSON] повідомлення про справу, в якій вказано її як третю особу, та роз'яснено її право заявити про участь у справі. Оскільки від [PERSON] як третьої особи не надійшло повідомлення про згоду на участь у справі, справа розглядається без участі останньої. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 122 Сімейного кодексу України (далі СК України), дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. 30.06.2001 року між відповідачем [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. 24 березня 2011 року народився [PERSON]. Згідно копії свідоцтва про народження [NUMBER] від 29.03.2011 року (а.с. 8), батьком [PERSON] зазначено [PERSON], а матір'ю [PERSON]. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 26 листопада 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили 09 січня 2014 року (а.с. 9-10). За змістом ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. А тому датою припинення шлюбу слід вважати 09 січня 2014 року. Згідно копії свідоцтва про шлюб від 30 грудня 2014 року (а.с. 7), цього ж дня [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис за №2236. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила своє прізвище на «[PERSON]». Із змісту позовної заяви від 08 квітня 2015 року вбачається, що в лютому 2015 року [PERSON] стало відомо від своєї дружини, що [PERSON], [INFO], який проживає у їхній сім'ї, є його рідним сином. Відповідно до ст.129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. В п. 6 постанови Пленуму ВС України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Згідно зі ст. 129 СК зазначена особа може звернутися з такими вимогами у межах строку позовної давності (один рік), перебіг якого починається з дня, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов'язковою. Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та Єдиного державного демографічного реєстру в обсязі, визначеному Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус». Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до цього Закону, Цивільного та Сімейного кодексів України та інших актів законодавства органами державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», органами державної реєстрації актів цивільного стану є також відділи державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану). За змістом ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану. Статтею 134 СК України визначено, що на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Частиною 2 статті 136 СК України встановлено, що у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Ухвалою суду від 29 квітня 2015 року у справі було призначено судово-генетичну експертизу. 21.05.2015 року Дніпропетровським обласним бюро судово-медичної експертизи проведено судово-генетичну експертизу та направлено до суду висновок експерта №186, відповідно до якого [PERSON] може бути біологічним батьком дитини [PERSON], [INFO], та вірогідність того, що [PERSON] є біологічним батьком [PERSON] складає не менше 99, 99999% (а.с. 50-54). Згідно вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Аналогічно, відповідно до ч. 4 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» якщо сторона (її представник, повноваження якого не обмежені) визнавала обставини, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, суд посилається на це в рішенні як на підставу звільнення від доказування цих обставин. В своїй заяві від 02 липня 2015 року відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги повністю. Також подав суду нотаріально засвідчену заяву, за змістом якої не заперечив щодо визнання [PERSON] біологічним батьком [PERSON], [INFO] та про виключення з актового запису №676 від 29.03.2011 року усіх відомостей про нього, як про батька дитини (а.с. 37). З огляду на викладене, та з урахуванням того, що відповідач [PERSON] позов визнав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі вищенаведеного, відповідно до ч. 4 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», ст. 16 Цивільного кодексу України, ст.ст. 122, 129, 134, 136 Сімейного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 36, 60, 61 ЦПК України,

Outcome: approved