Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до Оратівського районного суду Вінницької області із позовною заявою до [PERSON] сільської ради Оратівського району Вінницької області про визнання договору дійсним та визнання права власності на нерухоме майно. Позивач [PERSON] будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Оратівського району Вінницької області [PERSON],будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду справи в судове засідання не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи без її участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, у звязку з чим в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи із слідуючого. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, суд розглядає справи на засадах змагальності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи із слідуючого. Відповідно до довідки № 393 від 11.12.2017 року виданої [PERSON] сільською радою Оратівського району Вінницької області про те, що [PERSON] проживає з вересня 2014 року в житловому будинку по вул. Шкільна, 3 Оратівського району Вінницької області. Під час проживання здійснив ремонт даху, зміну дверей, поставив огорожу. Відповідно до довідки № 391 від 11.12.2017 року виданої [PERSON] сільською радою Оратівського району Вінницької області про те, що померла [PERSON] [INFO], яка народилася в селі Фронтівка Оратівського району Вінницької області на день смерті 06.06.2014 року була зареєстрована і проживала в відділені територіального центру в селі Фронтівка по вулиці Привокзальна, 35 Оратівського району Вінницької області. Відповідно до довідки № 391 від 11.12.2017 року виданої [PERSON] сільською радою Оратівського району Вінницької області про те, що згідно господарської книги № 1 особовий рахунок 89 житловий будинок № 3 по вул. Шкільна села Фронтівка Оратівського району Вінницької області відноситься до суспільної групи робітників. Рік побудови 1961. Станом на 15.04.1991 року склад двору слідуючий: [PERSON] [INFO], проживала одиноко, померла 06.06.2014 року. Спадкоємців першої черги та спадкоємців, які мають право на обовязкову долю у спадщині не має. Заборгованість по податках та страхових платежах на зазначений будинок немає. Відсутність заборони на будинок та земельну ділянку перевірено. Осіб в тому числі малолітніх та неповнолітніх в даному житловому будинку не зареєстровані, не проживали і не проживають. 26.09.2017 року виготовлений технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок по вул. Шкільна, 3 в с. Фронтівка Оратівського району Вінницької області. Як вбачається з позовної заяви і не заперечується сторонами, 26 квітня 2013 року між [PERSON] та позивачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу від 26.04.2013 року про продаж позивачу житлового будинку з господарськими будівлями по вул. Шкільна, 3 в с. Фронтівка Оратівського району Вінницької області за 12000 грн. Сторони домовились про подальше нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу. Відповідно до розписки зареєстрованої в реєстрі за № 28 від 26.04.2013 року засвідченої секретарем Фронтівської сільської ради Оратівського району Вінницької області, згідно якої [PERSON] продала будинок жителю с. Фронтівка [PERSON] за 12000 грн. гроші отримала повністю. Претензій до [PERSON] не має. Однак нотаріально сторони договір купівлі-продажу не оформили, оскільки відповідач померла. Згідно Закону України « Про внесення змін до Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який з 01.01.2013 року набрав чинності, відповідно до якого частину третю статті 640 ЦК України викладено в новій редакції, згідно з якого договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з частини другої статті 657 ЦК України виключено слова «та держаної реєстрації», а відтак положення статті 220 ЦК України можливі до застосування за умови укладення таких правочинів після набрання чинності вищевказаного Закону. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.09.2017 року у справі 6- 1288цс17 міститься правова позиція про те, що згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч. З ст. 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 розяснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України повязується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін. Статтею 657 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Таким чином, оскільки [PERSON] протягом тривалого часу безповоротно ухилялась від нотаріального посвідчення правочину, та на даний час померла, у звязку з чим втрачена можливість нотаріально посвідчити правочин, вважаю, що вказаний договір купівлі-продажу від 26.04.2014 року слід визнати дійним та визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по вул. Шкільна, 3 в с. Фронтівка Оратівського району Вінницької області. Статтею 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. . Відповідно до ч. 2 ст. 218 ЦК України якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до цивільного законодавства, однією із умов виникнення прав та обов'язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. Суд може застосувати до правовідносин сторін ч. 2 ст. 220 ЦК України, відповідно до якої у випадку, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним, так як по укладеному між сторонами договору відбулося часткове його виконання. За таких обставин, суд вважає, що необхідно визнати договір купівлі-продажу від 26.04.2013 року укладений між [PERSON] та [PERSON] житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований по вул. Шкільна, 3 в с. Фронтівка Оратівського району Вінницької області за ціною 12000 гривень дійсним та визнати право власності на даний житловий будинок з господарськими будівлями за [PERSON] Згідно приписів ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує думку позивачів, які просять судові витрати покласти на них та вважає, що судові витрати слід залишити без відшкодування. На підставі ст.ст. 16, 346, 202, 328, 334 ЦК України,

Outcome: approved