Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, третя особа без самостійних вимог: Реєстраційна служба Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування. В обґрунтування позову зазначено, що він [PERSON] являється спадкоємцем його батька [PERSON], який помер [INFO] року. Після смерті батька відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме житловий будинок [ADDRESS]. В цьому житловому будинку він проживає все своє життя, тому вважається таким, що фактично прийняв спадщину після смерті батька в силу ст.. 549 ЦК в редакції 1963 року. Наразі виникла необхідність в переоформленні правовстановлюючих документів на себе, однак зробити це не може, бо офіційно зареєстровані документи, які встановлюють право власності його батька [PERSON] на спадковий житловий будинок відсутні. Проте це не відповідає дійсності з наступних підстав. Житловий будинок [ADDRESS] його батьком був куплений 17 січня 1974 року у громадянина [PERSON], який нині являється померлим, та який йому був належний на підставі Свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок від 17 січня 1974 року, виданого за рішенням виконкому Богданської селищної ради депутатів трудящих №2 від 14 січня 1974 року. [PERSON] як продавець та його батько [PERSON] як покупець договір купівлі-продажу спірного житлового будинку оформили між собою усно та шляхом передачі-отримання грошей. Отже, фактично відбулося відчуження будинку на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між останніми. Даний факт стверджено заявою - згодою [PERSON], від 16 грудня 1974 року, в якій він засвідчує, що продав свій будинок [PERSON]. В 70-х роках, тим більше в сільській місцевості особливу увагу не приділяли офіційному задокументованому способу укладення договорів, в тому числі купівлі-продажу, а засвідчували факт купівлі-продажу передачею грошей. З того часу ніяких спірних питань щодо житлового будинку не виникало, а от для нього як спадкоємця створило негативні правові наслідки, за яких він не має можливості оформити своє право на спадщину та захистити свою власність. Визнати договір купівлі - продажу між нині померлими як і продавцем [PERSON] так і покупцем [PERSON], дійсним за нині діючим законодавством неможливо, оскільки, обидві сторони договору померлі, а застосувати Цивільний кодекс в редакції 1963 року, який діяв на момент виникнення даних договірних правовідносин, також неможливо, бо таке цим кодексом не передбачалося. Однак, за даних обставин, зокрема передачею його батьком грошей [PERSON] за будинок, вважається, що відбулося укладення договору купівлі-продажу, що в свою чергу визнавало договір укладеним. Сам договір купівлі-продажу його батьком житлового будинку[ADDRESS] не реєструвався у Богданській сільській раді, бо був укладений усно, але внаслідок його купівлі був зареєстрований сам будинок за його батьком [PERSON]. Таким чином, вважає, що ним наведені достатні фактичні обставини та докази того, що будинок [ADDRESS] належав його батькові [PERSON], та те, що цей будинок не являється самочинним будівництвом, що стверджується свідоцтвом про право власності на нього. На підставі наведеного просив визнати за ним, [PERSON], [INFO], мешканцем [ADDRESS], право власності на житловий будинок [ADDRESS], в порядку спадкування. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - Богданської сільської ради в судове засідання не з'явився. Сільський голова Ференц П.П. надав заяву, якою просить справу розглядати без участі представників ради. Не заперечують проти задоволення позову. Представник третьої особи - Реєстраційної служби Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області. Петращук І.В. в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечив. Заслухавши позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного висновку. Згідно ст.ст.1217, 1258 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Встановлено, що позивач [PERSON] являється сином спадкодавця [PERSON], померлого [INFO] року, що стверджується свідоцтвом про смерть, а отже є, в силу ст. 1261 ЦК України спадкоємцем першої черги спадкування за законом. Звернення позивача до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням його права на отримання власності в порядку спадкування згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в його користь, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на право власності на спадковий будинок. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Норми ст. 392 ЦК не застосовуються щодо вимог про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва (ч. 3 ст. 376 ЦК), оскільки особа не є власником, а лише заявляє вимогу про встановлення права власності на об'єкт самочинного будівництва. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS], який раніше мав назву [ADDRESS], що стверджено довідкою виконавчого комітету Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області № 54 від 18.02.2014 року, батьком позивача був куплений 17 січня 1974 року у громадянина [PERSON], який нині являється померлим, та який йому був належний на підставі Свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок від 17 січня 1974 року, виданого за рішенням виконкому Богданської селищної ради депутатів трудящих №2 від 14 січня 1974 року. Даний факт стверджено заявою - згодою [PERSON], від 16 грудня 1974 року, в якій він засвідчує, що продав свій будинок [PERSON]. При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно звертається увага на зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК та інших норм цивільного законодавства і застосовувати редакцію закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини. За договором купівлі-продажу, діючому в період з 1963 року до 2004 року, продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму, (ст.224 ЦК України 1963 року). Цивільні права і обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу PCP і Української PCP, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов'язки. Відповідно до цього цивільні права і обов'язки виникали: з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать;(ст. 4 ЦК України 1963 року). Угодами визнавалися дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків, (ст. 41 ЦК України 1963 року). Безумовно, і в 1974 році договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягав реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.( ст. 227 ЦК Української PCP). Продаж майна провадився за цінами, що встановлюються за погодженням сторін, якщо інше не передбачено законодавчими актами, (ст. 228 ЦК України). Отже, за даних обставин, зокрема передачею батьком позивача грошей [PERSON] за будинок, на думку суду, вважається, що відбулося укладення договору купівлі-продажу, що в свою чергу визнавало договір укладеним. Також факт набуття будинку у власність внаслідок договору-купівлі продажу визнаний Богданською сільською радою, шляхом реєстрації цього будинку в погосподарській книзі за [PERSON]. що стверджено довідкою Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області №44 від 11 лютого 2014 року. Таким чином, є очевидним факт належності житлового будинку [ADDRESS] батькові позивача [PERSON]. Якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. Для набуття спадщини необхідна наявність ряду умов. Першою необхідною умовою є відкриття спадщини, під якою розуміють настання таких юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у спадкоємця права на набуття спадщини - права на спадкування. До таких юридичних фактів, передусім, відноситься смерть спадкодавця. Але в момент відкриття спадщини спадкоємець набуває лише право на спадкування, але не право власності на саму спадщину. Для виникнення права власності на спадщину спадкоємець повинен належним чином здійснити (реалізувати) право на прийняття спадщини. Здійснення права на спадкування, передусім, полягає в тому, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини можливе двома способами: шляхом пасивної поведінки спадкоємця, яка передбачена п.1 ч.1 ст. 549 ЦК в редакції 1963 року, яка встановлювала, що для прийняття спадщини достатньо того факту, що спадкоємець, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Такі спадкоємці також подають заяву про видачу їм документа, що підтверджує їх право на успадковане майно, але можуть це зробити незалежно від закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини; шляхом активної поведінки, тобто подачі заяви про прийняття спадщини та видачі їм відповідного свідоцтва. Для такого способу прийняття спадщини, який буде стосуватися всіх інших спадкоємців, існує певний строк для подачі заяви. Судом встановлено, що позивач фактично прийняв спадщину, оскільки вступив в оперативне управління та володіння спадковим майном, шляхом проживання в ньому, здійснення його обслуговування та утримання. Дане стверджується відміткою про зареєстроване місце проживання в паспорті громадянина України [PERSON] серії [NUMBER] виданого 13 вересня 1999 року. Осіб, які оспорювали б право власності [PERSON] не встановлено. Інші спадкоємці - це брати позивача [PERSON] та [PERSON] померли, що стверджено свідоцтвами про їх смерть. Таким чином, враховуючи, що позивач по справі належить до першої черги спадкоємців за законом, фактично прийняв спадщину, майнового спору з приводу спадкування не існує, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню. Питання відшкодування судових витрат позивачем не ставилось.

Outcome: approved