Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом, в якому вказав, що 14 січня 1998 року між ним та [PERSON] , [INFO] , укладено договір купівлі-продажу земельної частки (паю). Відповідно до п.1.1 Договору [PERSON] продав, а [PERSON] купив право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом серії ЗП № 0116991, зареєстрованим 28 липня 1997 року в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) під № [NUMBER] , площею 8,41 умовних кадастрових гектари, який належав продавцю [PERSON] на підставі рішення Якимівської райдержадміністрації від 26 вересня1996 року № 539. Згідно з п.2.1, 2.2. цього Договору, продаж права на земельну частку (пай) було здійснено за 55 000,00(п`ятдесят п`ять тисяч) гривень, які продавець отримав до підписання сторонами Договору купівлі-продажу земельної частки (паю). Пунктом 5 Договору передбачається, що сертифікат серії ЗП № 0116991, зареєстрований 28 липня 1997 року в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) під № 261 є невід`ємним додатком до цього договору. Вищевказаний Договір підлягав нотаріальному посвідченню, однак його нотаріальне посвідчення не відбулось в зв`язку з смертю [INFO] [PERSON] . Станом на 01 січня 1998 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки складала 54379,13 (п`ятдесят чотири тисячі триста сімдесят дев`ять) гривень 13 копійок. У [PERSON] не було спадкоємців. Відповідно до ст. 19 Конституції України, в редакції від 28.06.1996 року, яка діяла на час вказаних правовідносин, Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ст. 4 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року в редакції від 27.12.1996 року, яка діяла на час розглядуваних правовідносин, Цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов`язки. Відповідно до цього цивільні права і обов`язки виникають:з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать;з адміністративних актів, у тому числі для державних, кооперативних та інших громадських організацій - з актів планування;в результаті відкриттів, винаходів, раціоналізаторських пропозицій, створення творів науки, літератури і мистецтва;внаслідок заподіяння шкоди іншій особі, а так само внаслідок придбання або збереження майна за рахунок коштів іншої особи без достатніх підстав;внаслідок інших дій громадян і організацій;внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання цивільно-правових наслідків. Частиною 11 ст. 5 Земельного Кодексу України від 18.12.1990 року в редакції від 22.06.1993 року, яка діяла на час розглядуваних правовідносин, у разі продажу власником своєї земельної частки переважне право на її купівлю мають співвласники. Таким чином, виходячи з системного аналізу вищевказаних норм у їх логічному поєднання, позивач мав законне право на укладення Договору купівлі-продажу земельної частки (паю), оскільки законодавчо передбачалась можливість укладення договору купівлі-продажу земельної частки (паю) і жодним законодавчим актом це право не обмежувалось. Згідно з п. 2 ч.1, ч.2 ст. 44 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року в редакції від 27.12.1996 року, яка діяла на час розглядуваних правовідносин, угоди громадян між собою на суму понад сто карбованців, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу, та інших угод, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР;Письмові угоди повинні бути підписані особами, які їх укладають. Сторонами укладено та підписано письмовий договір, в зв`язку з чим вимоги ст.44 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року в редакції від 27.12.1996 року, яка діяла на час розглядуваних правовідносин дотримано. В зв`язку з викладеним, просить суд визнати Договір купівлі-продажу земельної частки (паю), посвідченого сертифікатом серії ЗП № 0116991, зареєстрованим 28 липня 1997 року в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) під № [NUMBER] , площею 8,41 умовних кадастрових гектари, який належав продавцю [PERSON] на підставі рішення Якимівської райдержадміністрації від 26 вересня 1996 року № 539 укладений 14 січня 1998 року [PERSON] , [INFO] , проживавшим Запорізька область, Якимівський район, с.Петрівка та [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] виданий Київським РВ Сімферопольського МУ ГУ МВС України в Криму 11 листопада 2000 року, зареєстрований [ADDRESS] , фактично проживаючий [ADDRESS] дійсним. Визнати за [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] виданий Київським РВ Сімферопольського МУ ГУ МВС України в Криму 11 листопада 2000 року, зареєстрований [ADDRESS] , фактично проживаючий [ADDRESS] право власності на земельну частку (пай), посвідчену сертифікатом серії ЗП № 0116991, зареєстрованим 28 липня 1997 року в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) під № [NUMBER] , площею 8,41 умовних кадастрових гектари, який належав продавцю [PERSON] на підставі рішення Якимівської райдержадміністрації від 26 вересня1996 року №539 В підготовче судове засідання позивач не з?явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, і просив їх задовольнити. В підготовче судове засідання представник відповідача не з`явився, відповідно до відзиву наданого відповідачем Якимівською селищною радою просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В подальшому у підготовчому провадженні представником відповідача Якимівської селищної ради надано листа про визнання позову в повному обсязі та відсутності заперечень, щодо задоволення позову. Суд враховує положення ч.3 ст. 13 ЦПК України відповідно до якої учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.3,4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем в порядку встановленому ст.206, 207 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 14 січня 1998 року між позивачем та [PERSON] , [INFO] , укладено договір купівлі-продажу земельної частки (паю)(а.с.4). Відповідно до п.1.1 Договору [PERSON] продав, а позивач [PERSON] купив право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом серії ЗП № 0116991, зареєстрованим 28 липня 1997 року в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) під № [NUMBER] , площею 8,41 умовних кадастрових гектари, який належав продавцю [PERSON] на підставі рішення Якимівської райдержадміністрації від 26 вересня1996 року № 539. Згідно з п.2.1, 2.2. цього Договору, продаж права на земельну частку (пай) було здійснено за 55 000,00(п`ятдесят п`ять тисяч) гривень, які продавець отримав до підписання сторонами Договору купівлі-продажу земельної частки (паю). Пунктом 5 Договору передбачається, що сертифікат серії ЗП № 0116991, зареєстрований 28 липня 1997 року в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) під № 261 є невід`ємним додатком до цього договору. Вищевказаний Договір підлягав нотаріальному посвідченню, однак його нотаріальне посвідчення не відбулось в зв`язку з смертю [INFO] [PERSON] . Станом на 01 січня 1998 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки складала 54379,13 (п`ятдесят чотири тисячі триста сімдесят дев`ять) гривень 13 копійок. Згідно листа завідуючого Якимівської державної нотаріальної контори, від 23 березня 2021 року спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] не заводилась. У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України). Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до ст. 19 Конституції України, в редакції від 28.06.1996 року, яка діяла на час розглядуваних правовідносин, Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ст. 4 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року в редакції від 27.12.1996 року, яка діяла на час розглядуваних правовідносин, цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов`язки. Відповідно до вказаних норм цивільні права і обов`язки виникають:з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать;з адміністративних актів, у тому числі для державних, кооперативних та інших громадських організацій - з актів планування;в результаті відкриттів, винаходів, раціоналізаторських пропозицій, створення творів науки, літератури і мистецтва;внаслідок заподіяння шкоди іншій особі, а так само внаслідок придбання або збереження майна за рахунок коштів іншої особи без достатніх підстав;внаслідок інших дій громадян і організацій;внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання цивільно-правових наслідків. Частиною 11 ст. 5 Земельного Кодексу України від 18.12.1990 року в редакції від 22.06.1993 року, яка діяла на час розглядуваних правовідносин, у разі продажу власником своєї земельної частки переважне право на її купівлю мають співвласники. Таким чином, виходячи позивач мав законне право на укладення Договору купівлі-продажу земельної частки (паю), оскільки законодавчо передбачалась можливість укладення договору купівлі-продажу земельної частки (паю) і жодним законодавчим актом це право не обмежувалось. Згідно з п. 2 ч.1, ч.2 ст. 44 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року в редакції від 27.12.1996 року, яка діяла на час розглядуваних правовідносин, угоди громадян між собою на суму понад сто карбованців, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу, та інших угод, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР; Письмові угоди повинні бути підписані особами, які їх укладають. Сторонами укладено та підписано письмовий договір, в зв`язку з чим вимоги ст.44 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року в редакції від 27.12.1996 року, яка діяла на час розглядуваних правовідносин дотримано. За таких обставин заявлені позивачем вимоги є законними та обґрунтованими. Згідно до ч.4 ст. 206 КК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі викладеного, 10, 12, 77-81, 197-198,200,206, 207,259,263-265, 279 ЦПК України, суд

Outcome: approved