Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за невиконання зобов'язань, посилаючись на те, що 09 лютого 2016 року передав відповідачу грошову суму в розмірі 35000,00 гривень для виконання ремонтних робіт в квартирі [ADDRESS] в строк до 01 червня 2016 року. Про отримання коштів та зобов'язання виконати ремонтні роботи відповідач власноручно склав на ім'я позивача розписку. Оскільки, відповідач ухилявся від виконання ремонтних робіт, а також відмовляється повернути отриману на їх проведення грошову суму, позивач за захистом своїх прав вимушений звернутись з позовом до суду. Позивач надав заяву в якій підтримав позовні вимоги, просить суд задовольнити їх в повному обсязі, справу розглянути в його відсутність, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час, місце розгляду справи сповіщений належним чином. Відповідно до п. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 09 лютого 2016 року [PERSON] передав [PERSON] грошову суму в розмірі 35000,00 гривень для виконання ремонтних робіт в квартирі [ADDRESS] в строк до 01 червня 2016 року. Про отримання коштів та зобов'язання виконати ремонтні роботи [PERSON] власноручно склав на ім'я [PERSON] відповідну розписку. На теперішній час відповідач ухилявся від виконання ремонтних робіт, а також відмовляється повернути позивачу отриману на їх проведення грошову суму. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми. За змістом вищезазначених норм закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно наданого розрахунку, станом на 25.12.2016 року інфляційні витрати складають 1610,00 гривень, три відсотки річних з простроченої суми складають 598,35 гривень. За таких обставин суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 35 000,00 гривень в рахунок відшкодування суми боргу; 1610,00 гривень в рахунок відшкодування інфляційних витрат; 598,35 гривень в рахунок відшкодування трьох відсотків річних з простроченої суми; а всього 37 208,35 гривень. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved