Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 27.07.2001 року. Мають малолітню дитину доньку [PERSON], 11.08.2002 р. Шлюбно-сімейні стосунки фактично припинені на протязі кількох місяців внаслідок того, що позивачка вчиняє на нього та дитину постійний психологічний тиск, ініціює сварки та скандали, що призвело до того, що він та їх дитина проживають окремо, з чим відповідачка погодилася. Внаслідок вказаних обставин втратив до відповідачки почуття поваги та любові, що виключає можливість збереження шлюбу. Спільного господарства не ведуть, дитина проживає з ним та знаходиться на його утриманні, в подальшому ці питання будуть вирішувати в судовому порядку. Спору про розподіл спільного майна немає. Примирення вважає неможливим. Просить шлюб розірвати. В судове засідання сторони не зявилися, про місце і час розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Відповідно до ч.2 ст. 197 КПК України, в звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у розгляді справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам. Так, факт знаходження сторін у зареєстрованому шлюбі з 27.07.2001 р. підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.5), згідно з яким [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 27.07.2001 р., дружині після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище [PERSON]. Факт наявності у сторін неповнолітньої дитини підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] (а.с.5). Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч.1 ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27.07.2001 року, від шлюбу мають малолітню дитину- доньку [PERSON], [INFO], разом не проживають і не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть, спору про поділ спільного майна немає, питання місця проживання та утримання малолітньої дитини буде вирішуватися в судовому порядку, що дає суду підстави для розірвання шлюбу, так як подальше спільне життя подружжя і збереження сімї стало неможливим і буде суперечити інтересам сторін, тому позов підлягає задоволенню. Після розірвання шлюбу відповідачці слід залишити прізвище [PERSON] згідно її заяви. Оскільки позивач просить судові витрати покласти на нього, то сплачений ним судовий збір стягненню з відповідачки не підлягає. На підставі ст. ст.104, 110, 112, 113, 114 Сімейного кодексу України і

Outcome: approved