Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Посилаючись на те, що [INFO] помер його батько - [PERSON] Спадкоємцями першої черги є він, його мати [PERSON], та його сестра [PERSON] Ним було прийнято спадщину після смерті батька, проте до складу спадкового майна не увійшла квартира у [ADDRESS], оскільки державним нотаріусом йому було повідомлено, що на вказану квартиру зареєстровано право власності за іншою особою, а саме [PERSON] Квартира була відчужена їй батьками на підставі договору довічного утримання від 28 грудня 2004 року. Вважаючи, що на день відкриття спадщини право власності на вказану квартиру не перейшло до іншої особи, а отже увійшло до спадкової маси просить визнати за ним право власності на спадкове майно після смерті [PERSON], яка складається із 1/6 частки спірної квартири. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги свого довірителя підтримав повністю, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON], діючи в своїх інтересах та інтересах [PERSON], її представник [PERSON] в судовому засіданні не визнали позовних вимог посилаючись на те, що при укладенні договору довічного утримання сторони діяли вільно, відмову нотаріуса у видачі свідоцтва позивач не оскаржував, а отже відсутні підстави для визнання за ним права власності на частину квартири, оскільки вказана нерухомість з 18.01.2013 року є власністю [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що [INFO] помер батько позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER]. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є позивач [PERSON], його мати [PERSON] та сестра [PERSON] Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 19 жовтня 1993 року [PERSON] та [PERSON] належала квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності. 28 грудня 2004 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання (догляду) відповідно до п.1.1 якого відчужувачі передають, а набувач отримує у власність квартиру [ADDRESS] на умовах цього договору. Як вбачається із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 18 січня 2013 року [PERSON] зареєстрований договір довічного утримання. Відповідно до ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 11 ч.1, ч.2 п.1 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Як встановлює ст. 626 ч.1 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Щодо ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Як регламентує ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобовязується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно до ст. 745 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно частини 1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи викладене, а також те,що договір довічного утримання від 28.12.2004 року є чинним, на час звернення позивача із заявою про прийняття спадщини та на даний час зареєстрованим в установленому законом порядку, відмову державного нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку спірної квартири позивач не оскаржував суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed