Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до Орджонікідзевського міського суду із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування 460\~800 грн. моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя внаслідок виконання трудових обовязків. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що із 21.08.1995р. по 07.08.2014р. виконував роботу відповідно до трудового договору за спеціальністю помічник машиніста екскаватора, слюсар черговий та з ремонту обладнання на ПАТ «ПГЗК». 31.07.2014р. він був визнаний непридатним до роботи за своєю спеціальністю внаслідок стану здоровя, який перешкоджав продовженню роботи, а тому 07.08.2014р. позивача було звільнено з роботи у звязку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоровя на підставі п.2.ст.40 КЗпПУ. Згідно медичних висновків лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпаталогічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного захворювання від 31.07.2014р. та повторно від 05.04.2016р. позивачу встановлено наявність професійних захворювань. Зважаючи на те, що позивач на протязі більше вісімнадцяти років працював із шкідливими умовами праці, це призвело до виникнення професійного захворювання, внаслідок чого позивачу завдано моральної шкоди, яка виражається у фізичному болі та стражданнях, які позивач зазнав та продовжує зазнавати до теперішнього часу через втрату здоровя та працездатності. Позивачем, у відповідності до ст.211 ЦПК України, подано письмове клопотання по розгляд справи за його відсутності. Відповідач, згідно відзиву на позов та наданих у судовому засіданні пояснень його повноважного представника, проти задоволення позовних вимог заперечує в частині визначення розміру грошового відшкодування завданої позивачу моральної шкоди, оскільки вважає такий необґрунтовано завищений, який не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Розглянувши матеріали справи, заслухавши заперечення представника відповідача, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом, позивач із 21.08.1995р. по 07.08.2014р. виконував роботу відповідно до трудового договору за спеціальністю помічник машиніста екскаватора, слюсар черговий та з ремонту обладнання на ПАТ «ПГЗК», що підтверджується відомостями трудової книжки, копія якої знаходиться у матеріалах справи. Згідно медичного висновку №1283 від 31.07.2014р. лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпаталогічного лікувально-профілактичного закладу про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання позивачу встановлені професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої другої ст., емфізема легень першої-другої ст.). ЛН першого-другого ступеня. Нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху). 07.08.204р. позивача було звільнено з роботи у звязку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоровя на підставі п.2 ст.40 КЗпП України. Відповідачем проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, за наслідками якого складено відповідний акт від 19.08.2014р. (форми П-4), відповідно до якого встановлено наявність шкідливих умов праці. Згідно довідки МСЕК (серії 12ААА №000577) від 16.09.2014р. позивачу первинно з 08.09.2014р. безстроково було встановлено 25% втрати професійної працездатності. Крім того, відповідно до медичного висновку №517 від 05.04.2016р. лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпаталогічного лікувально-профілактичного закладу про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання позивачу встановлені професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень другої ст. (пиловий бронхіт другої ст., емфізема легень другої ст.), група В. ЛН другого ступеня. Нейросенсорна приглухуватість другого ст. (з помірним зниженням слуху). При повторному огляді, згідно довідки МСЕК (серія 12ААА №016787) від 12.05.2016р., позивачу з 12.05.2016р. встановлено 45% втрати професійної працездатності. Крім того, згідно довідки МСЕК (серії 12ААА №044869) від 18.05.2017р. позивачу при повторному огляді з 01.06.2017р. до 01.06.2020р. встановлена 3-тя група інвалідності та 45% втрати професійної працездатності. Згідно ч. 4\~ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці. Стаття 153 КЗпП України\~встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно частин 1, 3\~ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових\~\~актів,\~\~а\~\~також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. У відповідності до ст..173 КЗПП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Ст. 237-1 КЗпП України\~передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Частиною 1\~статті 1167 ЦК України\~установлено, що моральна шкода, завдана\~\~фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Так, за приписами п.1 ч.2 коментованої статті, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала , якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Стаття 1187 даного нормативного акту під джерелом підвищеної небезпеки визначає діяльність, яка пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Аналогічне впорядковано й судовою практикою, а саме п.4 постанови Пленуму ВСУ від 27.03.1992р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», п.5 постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013р. №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до яких джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю з нею людини, а також діяльність, повязану з використанням, зберіганням, або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших людей. Відповідачем у наданому відзиві та його повноважним представником у судовому засіданні визнається та не заперечується, що ПАТ «ПГЗК» здійснює діяльність із виробництва марганцевих руд, що є джерелом підвищеної небезпеки з властивістю підвищення ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю. Також відповідач визнає, що позивач при довготривалій праці на ПАТ «ПГЗК» в умовах впливу зазначених в акті за формою П-4 шкідливих факторів отримав вказані у медичних висновках професійні захворювання, а також не заперечує втрату позивачем 45% професійної працездатності та встановлення 3 групи інвалідності. У відповідності до ст.82 ЦПК України \~обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи наведені приписи чинного процесуального законодавства та відсутність у суду будь-якого сумніву щодо достовірності цих обставин чи добровільності їх визнання відповідачем, оскільки такі обставини підтверджені належними та допустими доказами, які наявні у матеріалах справи та заява відповідача про їх визнання, яка викладена у відзиві та підтримана представником у судовому засіданні, подана добровільно, без будь-якого примусу, наведені вище обставини, які визнані відповідачем не підлягають доказуванню. У відповідності до частин 2, 3\~статті 23 ЦК України\~моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Так, при визначені розміру належного позивачу відшкодування, суд враховує розяснення, які викладені у п.9 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995р., з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», \~та згідно якої розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, CabalesandBalkandaliv. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування. З огляду на наведене, враховуючи характер та обсяг душевних, фізичних, емоційних страждань позивача, які спричинені йому наявністю професійних захворювань, які виражаються у фізичному стражданнях, які зумовлені наявністю у нього хронічного обструктивного захворювання легень другої ст. (пиловий бронхіт другої ст., емфізема легень другої ст.), група В, ЛН другого ступеня та нейросенсорної приглухуватості другого ст. (з помірним зниженням слуху), порушення звичайного способу життя позивача, оскільки останній був звільнений з роботи у працездатному віці та зважаючи на наявні у нього захворювання та медичні рекомендації, позбавлений можливості вести той спосіб життя, який був у нього раніше, що у свою чергу завдає йому моральних страждань, а також враховуючи, що позивач у звязку із наявними у нього захворюваннями втратив 45% професійної працездатності та йому встановлена 3-тя група інвалідності, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд вважає за можливе та необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 18 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, внаслідок виконання трудових обовязків і вважає, що саме такий розмір відшкодування відповідатиме моральним стражданням позивача. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує, що в силу п. 2 ч. 1\~ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору. У той же час, відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial