Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до Великомихайлівського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи свої заявлені вимоги тим, що 25 травня 2009 року помер батько позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим на підставі актового запису про смерть за №53 від 26.05.2009 року складеним відділом РАЦС Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області. Після його смерті залишилась спадщина у вигляді житлового будинку по вулиці Суворова номер 21 в смт. Велика Михайлівна Великомихайлівського району, Одеської області. На період смерті в указаному будинку із батьком проживала мати позивача - [PERSON]. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець який постійно проживав, спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, вік не заявив про відмову від неї. Таким чином [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину після смерті спадкодавця [PERSON]. 29 вересня 2011 року померла мати позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим на підставі актового запису про смерть за №83 від 06.10.2011 року складеним відділом РАЦС Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області. Заповітом від 04.05.2011 року [PERSON], заповідала все майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалося, [PERSON]. Оформити свої спадкові права на будинок шляхом отримання у нотаріуса відповідно свідоцтва про право на спадщину позивач не може, оскільки на день смерті батька [PERSON] та матері [PERSON], їх право власності на цей будинок за ними не було оформлене та зареєстроване. Вся сім'я позивача (батьки, сторони у справі та члени їх сімей) проживали та були зареєстровані у вказаному будинку починаючи з 1972 року. Будинок був побудований батьками і щодо нього 15 січня 1976 року на ім'я батька [PERSON] міжміським бюро технічної інвентаризації була проведена первинна інвентаризація, виданий технічний паспорт і заведена інвентаризаційна (тепер - реєстраційна) справа. Проте на ім'я батька а потім і матері відсутній правовстановлюючий документ на будинок і у рішеннях виконавчого комітету та сесіях Великомихайлівської селищної ради у 1976 році, немає матеріалів щодо батька, що свідчите про відсутність рішень про оформлення на нього права власності на будинок. Присадибна ділянка, на якій розташований будинок, з 1971 також перебувала у постійному користуванні батьків і за їх життя не була приватизована. Постановою державного нотаріуса Великомихайлівської державної нотаріальної контори Одеської області від 18 жовтня 2013 року, заявнику відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за №21 по вул.. Суворова в смт. Велика Михайлівка Великомихайлівського району Одеської області, після смерті батька та матері у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадковий будинок. Рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 05 червня 2013 року визнано житловий будинок по вулиці Суворова номер 21 в смт. Велика Михайлівка Великомихайлівського району Одеської області, таким, що входить до складу спадщини після смерті [PERSON], померлого 25 травня 2009 року. Визнано за відповідачем [PERSON] право приватної власності в порядку спадкування на 1/6 частини житлового будинку за адресою вул.. Суворова, 21 смт. Велика Михайлівка, Великомихайлівського району, Одеської області. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив визнати за позивачем право власності на спадкове майно. Відповідач в судовому засіданні позов визнав у повному обсязі та не заперечував проти прийняття спадщини позивачем. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). А відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, яким відповідно до ч. 2 ст.1220 ЦК України є день смерті особи. Частинами 1, 3 ст. 1296 ЦК України, передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Відповідно до ч.1 ст. 1299 ЦК України якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобовязаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Відповідно до абз. 3 ч.2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 01.07.2004 р. „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена 31.01.1966 р., яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 р. №36, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 р. №7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18.07 2002 р. за №157/6445 ( з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 р. „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене у передбаченому Законом порядку до набрання чинності Законом України від 01.07.2004 р. „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Так, чинна на той час Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, погоджена 15 січня 1966 р. заступником Голови Верховного суду Української РСР і затверджена 31 січня 1966 р. заступником Міністра комунального господарства Української РСР, передбачала наступне: при відсутності правовстановлюючих документів, зацікавлена фізична особа подає до виконкому місцевої Ради заяву про оформлення права власності на будинок або домоволодіння і видачу свідоцтва про це (пункт 10); для вирішення питання про можливість оформлення права власності (п.10) виконком місцевої Ради депутатів трудящих ся доручає бюро технічної інвентаризації: а) оглянути будинок (домоволодіння); б) одержати відомості у громадян, які проживають у будинку. Зазначеному заявником, а також у сусідніх будинках, та зясувати, хто являється його власником. Про час огляду і збирання відомостей бюро технічної інвентаризації вивішує обяви на видному місці на даному будинку і сусідніх будинках: в) скласти акт огляду будинку (домоволодіння) і одержати відомості за підписом представника бюро технічної інвентаризації і громадян, які дали відомості; г) перевірити документи і відомості, подані заявником, порівнюючи їх з матеріалами, що зібрані на місці огляду будинку (домоволодіння), із відомостями, одержаними від громадян (пункт 12); - бюро технічної інвентаризації на підставі зібраних матеріалів, а також матеріалів, поданих заявником, складає мотивований висновок про те, чи належить будівля заявнику, і подає його виконкому місцевої Ради депутатів трудящих ся, який виносить відповідне рішення. Після винесення виконкомом рішення про оформлення права власності на будинок або домоволодіння, органи комунального господарства, а де їх немає виконком місцевої Ради депутатів трудящихся видає власникові свідоцтво про право особистої власності на будинок за встановленою формою (пункт 13). Відповідно до чинного на теперішній час законодавства, технічний паспорт на житловий будинок, складений за результатами технічної інвентаризації, є документом для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно відповідно до положень пункту 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово комунального господарства від 24 червня 2001 року №91 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 липня 2011 року за №830/19568. Проте у звязку зі смертю батьків зробити це неможливо, оскільки державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого право набувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої особи або державного кадастрового реєстратора згідно приписів частини 7 статті 16 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до правової позиції Верховного суду України від 23.01.2013 року у справі за №6-164 цс 12 в спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає у нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 ст.1299 ЦК України). Відповідно до вимог ст..392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, а відсутність у спадкодавця державної реєстрації права власності на нерухоме майно, унеможливлює оформлення спадкових прав спадкоємця у нотаріальному порядку. Оскільки оформлення та реєстрації права власності на будинок у 1976 році не було повязане і не вимагало наявності дозволу на виконання будівельних робіт та прийняття закінченого будівництва в експлуатацію наявні підстави для визнання у судовому порядку цього будинку таким, що входить до складу спадщини. На підставі чого, суд вважає можливим визнати за позивачем право власності на спадкове майно. На підставі ст.ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved