Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» про стягнення пені, інфляційних витрат та трьох процентів річних за час прострочення виплати страхового відшкодування. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що 06.10.2015 року о 10 год 15 хв м. Ковелі по вул. Луцька\~сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілем марки «Dаеwoo Lanos», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням позивача та автомобіля марки «Iveco», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] Учасниками дорожньо-транспортної пригоди було складено європротокол, в якому зафіксовано вину водія транспортного засобу «Iveco», державний номерний знак [NUMBER]. На час скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця події була застрахована у\~ТзДВ «СТ «Домінанта». Того ж дня, 06.10.2015 року, про страховий випадок була повідомлена ТзДВ «СТ «Домінанта», представник якої оглянув автомобіль позивача. У визначений законодавством строк позивач подав ТзДВ «СТ «Домінанта»\~повідомлення про ДТП, заяву про виплату страхового відшкодування та надав усі необхідні документи для виплати. У жовтні 2015 року позивач отримав дозвіл ТзДВ «СТ «Домінанта» на ремонт автомобіля та у березні 2016 року його відремонтував. Однак, відповідач зволікав з виплатами, що змусило позивача звернутись із скаргами до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та Моторного (транспортного) страхового бюро України. З отриманих відповідей позивачу стало\~ відомо, що відповідач відмовляється виплачувати страхове відшкодування мотивуючи тим, що на момент звернення до страховика автомобіль вже було відремонтовано. Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП та рішенням Ковельського міськрайонного суду від 06.03.2017 ухвалено стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» на його користь страхове відшкодування в розмірі\~ 20224,77 грн. та судові витрати у справі в розмірі 1683,80 грн. Рішення суду набрало законної сили 11.05.2017. 03.07.2017 було відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду. 31.07.2017 відповідачем виконано рішення суду та страхове відшкодування було перераховано позивачу. Вважає, що рішення суду про задоволення вимог кредитора не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за його невиконання, тому кредитор вправі вимагати стягнення з боржника інфляційних нарахувань, 3% річних та пені до повного виконання грошового зобов'язання. Просив стягнути з відповідача пеню в сумі 9898,74 гривні, інфляційні витрати в сумі 4355,31 гривню, три проценти річних в сумі 930,89 гривень, а всього 15184,94 гривні та судові витрати у справі. Позивач в судове засідання не зявився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та про зменшення позовних вимог. Просив стягнути з відповідача в його користь пеню в сумі 4698,62 гривні, інфляційні витрати в сумі 4355,31 гривню, три проценти річних в сумі 930,89 гривень, а всього 9984,82 гривні та судові витрати у справі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та заперечення на позовну заву. Згідно поданих представником відповідача заперечень, просив застосувати позовну давність в один рік до вимог позивача про стягнення пені, яка починається з 12.09.2016 та закінчується 17.07.2017 та буде складати 4698,62 грн. Вказує, що рішення суду було виконане відповідачем 17.07.2017. Заява про виплату страхового відшкодування позивачем була подана 19.10.2015, останнім днем строку виконання відповідачем своїх зобовязань за договором є 18.01.2016, тобто першим днем строку нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат є 19.01.2017. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що \~06.10.2015, о 10 год. 15 хв. м. Ковелі по вул. Луцька сталася ДТП, під час якої\~ водій автомобіля марки «Iveco», державний номерний знак [NUMBER], [PERSON] здійснивши різко маневр повороту\~ ліворуч, не дав дорогу автомобілю «Dаеwoo Lanos», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], який його обганяв.\~Вказана ДТП сталася\~ з вини водія [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ТзДВ «СТ «Домінанта». Внаслідок ДТП транспортний засіб «Dаеwoo Lanos», державний номерний знак [NUMBER],\~ отримав\~ механічні пошкодження. 19 жовтня 2015 року [PERSON] подав до ТзДВ «СТ «Домінанта» письмову заяву про виплату страхового відшкодування. Оскільки страхове відшкодування позивачу виплачено не було, останній звернувся з позовом до суду. У відповідності до ч. 4 ст. 84 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 06.03.2017 у цивільній справі за позовом [PERSON] до ТзДВ «СТ «Домінанта» про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ухвалено стягнути з ТзДВ «СТ «Домінанта» на користь [PERSON] страхове відшкодування в розмірі\~ 20224,77 грн. та судові витрати у справі в розмірі 1683,80 грн. Рішення суду набрало законної сили 11.05.2017 та було звернуто до виконання. Судом також встановлено та підтверджується копією платіжного доручення № 7554, що 17.07.2017 [PERSON] було виплачено страхове відшкодування в розмірі 24349,43 гривень. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобовязаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або закономм. У відповідності до\~ст. 549 ЦК України,\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.. Тобто між сторонами склались відносини щодо грошових зобовязань, а саме виплаті страхового відшкодування, обумовленого договором. Зважаючи на відсутність у зазначених правових нормах такої підстави припинення зобовязання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, слід дійти висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2\~ст. 625 ЦК України. Частиною 2 ст. 625 ЦК України\~передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Стаття 25 Закону України «Про страхування»\~гарантує здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком відповідно до договору страхування. Несвоєчасну виплату страхового відшкодування слід вважати простроченням грошового зобовязання, за яке настає відповідальність, передбачена ч. 2\~ст. 625 ЦК України, у вигляді сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми. Проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобовязання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобовязання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання. Саме такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України № 6-2168цс-15 від 30.03.2016. Таким чином, суд приходить до висновку, що проценти та інфляційні втрати мають бути сплачені позивачу не внаслідок страхового випадку, а внаслідок своєчасного невиконання відповідачем своїх грошових зобовязань за правочином страхування щодо виплати страхового відшкодування. Так, відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Пунктом 36.5 ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі (МТСБУ), яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного Банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Таким чином, при вирішенні питання за який період часу буде проводитись нарахування 3% річних та інфляційних витрат суд виходить з того, що 19.10.2015 позивачем було подано заяву про виплату страхового відшкодування. Позивач, не пізніше як через 90 днів (ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів») повинен був виплатити страхове відшкодування, тобто останнім днем строку виконання відповідачем зобовязань за договором страхування було 18.01.2016, а відповідно першим днем строку нарахування 3% річних та інфляційних витрат є 19.01.2016. Відповідно до ст. 123 ЦПК України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Частиною 4 ст. 124 ЦПК України визначено, що перебіг строку, закінчення якого повязане з подією, яка повинна неминуче настати, закінчується наступного дня після настання події. Копією наданого відповідачем платіжного доручення доводиться та обставина, що саме 17.07.2017 [PERSON] було виплачено страхове відшкодування, тобто 17.07.2017 вказаний строк закінчився. Тому суд не погоджується з поданими позивачем розрахунками, що 3% річних буде нараховуватись за період з 18.01.2016 по 31.07.2017, оскільки такий період починається саме 19.01.2016, а закінчується 17.07.2017 в день виплати страхового відшкодування. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача слід стягнути 3% річних та інфляційні витрати за порушення виконання грошового зобовязання за період невиплати страхового відшкодування з 19.01.2016 по 17.07.2017 включно. Розрахунок 3% річних за період з 19.01.2016 по 17.07.2017 включно судом здійснюється наступним чином: 20224,77 грн. х 3% : 365 днів х 546 днів = 907,62 грн. Тобто, на користь позивача підлягає стягненню 907,62 грн. як 3% річних від простроченої суми. Крім того, відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~з відповідача на користь позивача слід стягнути інфляційні втрати за період з 19.01.2016 по 17.07.2017 за наступним розрахунком. Індекс інфляції складає: січень 2016 року 100,9 %, лютий 2016 року 99,6 %, березень 2016 року 101,0 %, квітень 2016 року 103,5 %, травень 2016 року 100,1 %, червень 2016 року 99,8 %, липень 2016 року 99,9 %, серпень 2016 року 99,7 %, вересень 2016 року 101,8 %, жовтень 2016 року 102,8 %, листопад 2016 року 101,8 %, грудень 2016 року 100,9 %, січень 2017 року 101,1 %, лютий 2017 року 101,0 %, березень 2017 року 101,8 %, квітень 2017 року 100,9 %, травень 2017 року 101,3 %, червень 2017 року 101,6 %, липень 2017 року 100,2 %. Через інфляційні процеси вимоги позивача є підставними та обраховані судом в сумі 4355,31 грн. (24580,08 грн. 20224,77 грн. = 4355,31 грн.) Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України\~до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України, суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин необхідно зробити висновок про поширення норми частини третьої\~статті 267 ЦК України\~як на загальну, так і спеціальну позовну давність. Отже, можливість застосування як загальної, так і спеціальної позовної давності повязана лише з наявністю про це заяви сторони. Заява сторони про застосування позовної давності може бути викладена як у письмовій, так і усній формі. В запереченнях на позов відповідач просив суд застосувати до вимог щодо стягнення пені строк позовної давності. Позивач 11.09.2017 звернувся в суд з позовом про стягнення пені, тобто період нарахування пені, строк позовної давності за який не сплив починається відповідно 12.09.2016 та закінчується днем виконання зобовязання, тобто 17.07.2017. Таким чином, з відповідача в користь позивача слід стягнути пеню в межах строку позовної давності за період з 12.09.2016 по день виконання зобовязання, тобто по 17.07.2017, яка відповідно складає 4698,62 грн. Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України слід покласти на відповідача, стягнувши з нього в користь позивача 640 гривень судового збору.

Outcome: partial