Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Берегівського районного суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Берегівського нотаріального округу [PERSON], про визнання недійсними договорів дарування квартири та земельних ділянок. Позов мотивований наступним.\~05 лютого 2015 року Берегівський районний суд Закарпатської області повністю задовільнив позов позивача про визнання частково недійсним рішення девятнадцятої сесії IV скликання Брегівської міської ради від 21 травня 2004 року №503 у частині передачі земельної ділянки №15 по вул. Лисенка в м. Берегові у власність г-ну [PERSON] та про визнання недійсним державного акту на право власності на цю земельну ділянку від 01 серпня 2007 року. Рішення набуло законної сили. Однак [PERSON], зловживаючи своїми правами, приховав від приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу [PERSON] наявність спору щодо маєтності. 27 лютого 2015 року він уклав договір дарування картири №1 будинку 15, що розташований по вулиці Лисенка, а 04 березня 2015 року подарував земельну ділянок № 1 та № 2 по вул. Лисенка в будинку № 15 в м. Берегові, сину [PERSON]. Про ці незаконні оборудки [PERSON] позивач дізнався в кінці червня 2015 року. Бажаючи захистити у суді свої, порушені Семеном права, позивач звернувся до приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу [PERSON] за копіями зазначених угод. Отримав відмову через таємницю нотаріальних дій. Вважає, що зазначені договори дарування мають бути скасовані, бо вони суттєво порушують його права, а саме: 1. У рамках кримінального провадження №; 2012070060000087, порушеного 04 грудня 2012 року за фактом підробки документів з боку [PERSON]Ю, та директора МПП «Зеніт» [PERSON] призначена та проведена почеркознавча експертизи, яка не тільки виявила факт підробки, а і встановила, що їх (підробки) вчинили ці особи. Це означає, що «акт встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки» від 28 лютого 2007 року є підробленим зацікавленими особами. Крім того подальша приватизація зазначеної земельної ділянки [PERSON] була здійснена незаконно. Він привласнив земельну ділянку, яка у півтора рази перевищувала його право на отримання у межах норми землі у приватну власність. А [PERSON], як директор МПП «Зеніт», знаючи про неправомірність зазіхань Семена, шляхом службового підроблення документів сприяв тому у цій оборудці. В результаті, у державному акті на право власності на земельну ділянку від 01 серпня 2007 року, який виданий на підставі рішення Берігівської міської ради від 21 травня 2004 року №503, [PERSON], при загальній площі земельної ділянки у 0,0518га незаконно отримав у власність земельну ділянку площею 0,0279 га. при нормі - 0,0172 га. 2. Як зазначено у свідоцтві про право на спадщину за законом від 29.05.2001 року позивачу [PERSON] належить 3/5 частини усього житлового будинку садибного типу по вул. Лисенка, 15 в місті Берегові. Тому, його законне право на землю у розмірі, пропорційній частці будинку - 3/5. 3. Документи, надані Берегівською міською радою, засвідчили відсутність згоди міської рада, як власника земель м. Берегова щодо надання дозволу [PERSON] на приватизацію землі у будь-яких розмірах за адресою вул. Лисенка. 15 за період з увесь період, починаючи з 2004 року по теперішній час. 4. Згідно опорного плану м. Берегова, за будинком № 15 по вул. Лисенка в м. Берегові закріплена земельна ділянка загальною площею - 0,0518 га. З них 0,0088 га є землею загального користування. Решта землі: 0,0518га - 0,0088га = 0,0430 га. мала бути розподілена між власниками квартири у таких пропорціях: квартира №1 [PERSON] складає 2\\5 - 0,0172 га, а не 0,0279 га, як зазначено у даруванні від 04.03.2015 року. Частка власника квартири №2 [PERSON] І складає 3\\5 усього обістя. Таким чином, право на землю у позивача [PERSON] за законом становить 0,0258 га. Таким чином, [PERSON] за договором дарування № 5589 від 04 березня 2015 року подарував [PERSON] землю, яка належить позивачу на праві приватної власності згідно рішення Берегівської міської ради. Разом з тим Семен, за період часу що незаконно володів землею позивача, побудував на ній гараж літер «Д», вбиральню літер «Є». Вчинив інші самовольні дії. Замурував вікно у коридорі квартири позивача та прибудував передпокій. За рахунок цього збільшив розміри квартири №1 на 4 метри квадратні. Усі ці незаконні обєкти він подарував сину [PERSON] Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у ньому. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявились, будучи належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у запереченні його довірителя. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] у судове засідання не зявилась, згідно поданої заяви, просила справу розглянути у її відсутності. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, враховуючи всі обставини, що мають істотне значення по справі, суд вважає, що у позові слід відмовити, виходячи із наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків звільнення від доказування. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 18 вересня 2013 року в справі № 6-92цс13. Відповідно до частини першої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Втім, як вбачається з вищенаведеного, на сьогоднішній день позивач не є ані власником, ані землекористувачем спірної земельної ділянки чи її частини. Крім того, позивач не надав суду в підтвердження своїх вимог як доказ копію рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 05 лютого 2015 року. Не може бути прийнятий як доказ так званий кадастровий план, виготовлений позивачем [PERSON], адже він не є офіційним документом та виготовлений з порушенням вимог чинного законодавства. З цих підстав заявлений позов не підлягає задоволенню в цій частині. Необґрунтованими та безпідставними є твердження позивача про те, що гараж «Д» та убиральня «Е» були збудовані відповідачем самочинно, а тому такі підлягають знесенню. Як вбачається з свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САС № 925646 від 18 червня 2012 року, виданого виконавчим комітетом Берегівської міської ради Закарпатської області, гараж «Д» та убиральня «Е» входять до складу квартири № 1, яка належить відповідачу. Відтак, вказані господарські (присадибні) будівлі не є обєктами самочинного будівництва. Отже, позов не підлягає задоволенню і в цій частині. За таких обставин, позов є недоведеним і у його задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed