Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до ПСП «Нива» (далі відповідач), третя особа державний реєстратор виконавчого комітету Васютинської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, про визнання недійсним договору оренди землі та скасування державної реєстрації права оренди. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що позивач є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в адміністративних межах Лукашівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області. 12 лютого 2013 року між матір`ю позивача та відповідачем укладено договір оренди землі строком на п`ять років, право оренди за яким зареєстровано відповідно до вимог законодавства. Після смерті матері позивач отримувала орендну плату, проте мала намір самостійно обробляти земельну ділянку, у зв`язку з чим повідомила відповідача про відсутність наміру продовжувати орендні відносини. У відповідь позивач отримала повідомлення від відповідача про те, що між ними 2 січня 2017 року вже укладено договір оренди землі строком на десять років, який відповідач достроково розривати не бажає. На підставі вказаного договору оренди землі за відповідачем 4 квітня 2017 року зареєстровано право оренди належної позивачу земельної ділянки. Проте, позивач стверджувала, що жодних договорів оренди землі з відповідачем не підписувала, а її підпис може бути підроблений. За таких обставин позивач просила суд визнати спірний договір оренди землі недійсним та скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого останній проти позову заперечив, виходячи з того, що всі підписи у договорі оренди землі ставила особисто позивач. При цьому позивач протягом 2017-2018 років отримувала орендну плату, особисто подаючи заяви про її виплату, що свідчить про її обізнаність щодо існування договору оренди землі та фактичне його визнання. У відповіді на відзив позивач не заперечувала отримання нею орендної плати за користування належною їй земельною ділянкою, оскільки право оренди відповідно до укладеного матір`ю позивача з відповідачем договору оренди землі діяло до 22 вересня 2019 року. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник відповідача і третя особа у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, причини неявки суду невідомі. Виходячиз приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд встановив наступні обставини справи та визначив відповідно до них правовідносини. Позивач є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,6279 га, кадастровий номер 7125185200:06:000:0510, розташованої на території Лукашівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, що підтверджується копіэю свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 серпня 2016 року (а.с. 10). 12 лютого 2013 року між матір`ю позивача [PERSON] , ще за життя, та відповідачем укладено договір оренди землі відносно вказаної земельної ділянки (а.с. 11-12), відповідно до п. 1 якого мати позивача, як орендодавець, надала відповідачу, як орендарю, в оренду належну їй земельну ділянку. Згідно з п. 8 зазначеного договору оренди землі строк його дії становить 5 років. Право оренди за вказаним договором оренди землі зареєстровано 28 вересня 2014 року, про що свідчить копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 28 вересня 2019 року № 27385753 (а.с. 13). Позивач повідомляла відповідача про те, що не має наміру укладати з ним новий договір оренди землі на наступні роки, про що свідчить відповідний лист від 17 серпня 2018 року (а.с. 17). Листом відповідача від 5 вересня 2018 року № 209 позивача повідомлено про укладення між ними 2 січня 2017 року договору оренди землі (а.с. 18). За таких обставин позивач звернулася до відповідача з проханням надати її примірник договору оренди землі (а.с. 19) та у відповідь отримала лист про те, що свій примірник договору оренди землі вона забрала (а.с. 20). Водночас позивачу надіслано належним чином завірену копію договору оренди землі (а.с. 21-22). Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21 серпня 2018 року № 135028845 за відповідачем 4 квітня 2017 року зареєстровано право оренди належної позивачу земельної ділянки на підставі договору оренди землі від 2 січня 2017 року на строк десять років (а.с. 14-16). Відповідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зі змісту ст. 792 ЦК України вбачається, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату; відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди. Договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону України «Про оренду землі»). У ст. 125 ЗК України вказано, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно з ч.ч. 2 і 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Разом з тим позивач заперечила підписання спірного договору оренди землі, у зв`язку з чим під час підготовчого засідання заявила клопотання про витребування у відповідача оригіналу спірного договору оренди землі та призначення судово-почеркознавчої експертизи на предмет справжності підпису, які ухвалами Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 30 листопада 2018 року і 25 квітня 2019 року задоволено. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 24 травня 2019 року № 1214,1220/19-23 підпис від імені позивача у графі «орендодавець» спірного договору оренди землі виконаний не позивачем (а.с. 124-128). Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Статтею 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним. У п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що недійсним може бути визнано лише укладений договір. У даному випадку здійснено державну реєстрацію спірного договору оренди землі, він є укладеним, а тому оспорюваним та за рішенням суду може бути визнаний недійсним. Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України в постанові від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2540цс16. Таким чином обраний позивачем спосіб захисту його прав та інтересів узгоджується з нормами діючого законодавства та встановленими по справі обставинами. Враховуючи встановлення факту непідписання спірного договору оренди землі позивачем і, як наслідок, відсутність вільного волевиявлення останнього на його укладення, позовні вимоги про визнання недійсним договору оренди землі підлягають до задоволення. При цьому заперечення відповідача щодо визнання договору оренди землі недійсним у зв`язку з отриманням позивачем орендної плати, суд оцінює критично. Так, позивач не заперечувала отримання орендної плати від відповідача, однак вважала, що отримує її за договором оренди землі від 12 лютого 2013 року, укладеним між її матір`ю та відповідачем, оскільки право оренди за вказаним договором мало закінчитися 22 вересня 2019 року. Вказані доводи позивача відповідачем неспростовані. Натомість додані до відзиву на позовну заяву копії заяв позивача від 11 вересня 2017 року з проханням видати в рахунок оренди земельного паю кошти в сумі 3962,00 гривень (а.с. 44) та перераховувати їх на банківську картку (а.с. 49-50), а також копії платіжної відомості без дати та номеру про видачу позивачу 3962,00 гривень в рахунок оренди земельного паю (а.с. 45), платіжних доручень від 3 січня 2018 року № 576 на суму 3000,00 (а.с. 47) і від 28 серпня 2018 року № 4116357565 на суму 2700,00 гривень (а.с. 48) не можуть свідчити про сплату орендної плати саме за спірним договором оренди землі та не спростовують позицію позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому пп «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Враховуючи те, що вимога про скасування державної реєстрації іншого речового права права оренди земельної ділянки, є похідною вимогою від вимоги щодо визнання недійсним договору оренди землі, суд вважає за необхідне скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки відповідача. Позивачем також заявлено клопотання про розподіл понесених нею судових витрат, що складаються із витрат на правничу допомогу у розмірі 7200,00 гривень, витрат на проведення експертизи у розмірі 5024,00 гривень, витрат на поштові відправлення у розмірі 178,10 гривень і судового збору у розмірі 704,80 гривень (а.с. 146-148). Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До складу\~витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~з-поміж\~іншого,\~належать:\~витрати на\~професійну правничу\~допомогу;\~витрати,\~пов`язані із\~залученням свідків,\~спеціалістів,\~перекладачів,\~експертів та\~проведенням експертизи;\~витратипов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (п.п. 1, 2 4, ч. 2 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу слід зазначити наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір та фактична сплата витрат на правничу допомогу позивачем підтверджено належними та допустимими доказами, зокрема чеком від 14 листопада 2011 року, виданим адвокатом Данилевським М.О. на суму 7200,00 гривень (а.с. 149), договором про надання правової допомоги № 000005/18 від 14 листопада 2018 року (а.с.154-155), актом виконаних робіт від 8 жовтня 2019 року (а.с. 156), розрахунком суми гонорару за надану правничу допомогу (а.с. 157). За таких обставин суд дійшов висновку, що заявлені до стягнення витрати на правничу допомогу у розмірі 7200,00 гривень є співмірними зі складністю справи, обсягом наданих послуг та часом, витраченим адвокатом на їх надання, а тому підлягають до стягнення з відповідача. Суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на проведення експертизи у розмірі 5024,00 гривень, розмір та сплата яких підтверджується рахунком КНДІСЕ від 15 травня 2019 року № 1949 (а.с. 120) та копією квитанції від 20 травня 2019 року (а.с. 150). В частині\~стягнення витрат,\~пов`язаних з\~вчиненнямінших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на поштове відправлення відповіді на відзив у розмірі 42,00 гривень, що підтверджується фіскальним чеком від 27 листопада 2018 року (а.с. 53). Інші, додані до клопотання копії квитанцій на підтвердження витрат, суд оцінює критично, оскільки з їх змісту не вбачається, що вони стосуються розгляду справи. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 704,80 гривень (а.с. 1). На підставі викладеного вище,

Outcome: approved