Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

[PERSON] звернувся в суду із позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] , про визнання права власності на 1/3 частку спадкового майна. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] , який на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно: житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Олешницької сільської ради від 26.11.2019 року № 02-10/858, вказаний будинок рахується за померлим [PERSON] . Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є: [PERSON] (позивач) син померлого та (відповідачі) [PERSON] та [PERSON] діти померлого. Позивач зазначає, що як він так і відповідачі мають право на 1/3 частину спадкового майна. Позивач спадщину прийняв, оскільки з дня свого народження і по день смерті спадкодавця проживав у спадковому будинку, а після смерті спадкодавця звернувся із заявою до Виноградівської державної нотаріальної контори із заявою для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину спадкового майна. Нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом із-за відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно. Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви в яких просили розглянути справу у їх відсутності. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, з врахуванням того, що відповідачами позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ч.4 ст.206 ЦПК України визнання відповідачем позову прийнято судом. Відповідно до ч.4 ст. 200 ЦПК України судом у підготовчому судовому засіданні ухвалюється рішення. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , який на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно: житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Олешницької сільської ради від 26.11.2019 року № 02-10/858, вказаний будинок рахується за померлим [PERSON] . Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є: [PERSON] (позивач) син померлого та (відповідачі) [PERSON] та [PERSON] діти померлого. Після смерті спадкодавця [PERSON] позивач, як спадкоємець першої черги, за змістом ч.3 ст.1268 ЦК України, прийняв спадщину, оскільки проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до Технічного паспорта на будинок за адресою: [ADDRESS] , складеного 06.12.2019 року та підписаного керівником суб`єкта господарювання, інвентаризаційна вартість будинку станом на грудень 2019 року становить 195 160,00 (сто дев`яносто п`ять тисяч сто шістдесят) гривень. Суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщини кожного із спадкоємці за законом є рівними. Спірне майно не відноситься до спільної сумісної власності подружжя та на виниклі між сторонами не поширюються норми, передбачені ст. 1226 ЦК України (спадкування частки у праві спільної сумісної власності). Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки, а спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї (ч.2 ст. 1268). Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК). Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто. Верховний суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Відповідно до положень п.3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Позивач звернулась із заявою про прийняття спадщини до Виноградівської державної нотаріальної контори, однак нотаріус відмовила у видачі цього документа, на підставі відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно, що є перешкодою для позивача у оформленні права власності на спадщину у нотаріальному порядку. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Outcome: approved