Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом, в якому просив звільнити його від сплати заборгованості за аліментами в сумі 10684,20 грн. за період з 18.03.2014 року по 01.06.2016 року та стягнути з відповідачки судові витрати по справі. Свої вимоги мотивував тим, що вони з відповідачкою зареєстрували шлюб 31.08.2002 року в Долинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області. Від даного шлюбу в них 14.01.2004 року народилася дочка [PERSON]. Після однієї зі сварок в березні 2014 року відповідачка звернулась до суду з позовом про стягнення з нього аліментів на утримання їхньої неповнолітньої дитини. Однак, невдовзі вони помирилися, продовжували проживати однією сімєю, вели спільне господарство, разом виховували дочку. Відповідачка на той час не мала самостійного заробітку і фактично тільки він утримував сімю. [PERSON] впродовж трьох років не зверталася до виконавчої служби з виконавчим листом та наміру такого не виявляла, жодних претензій щодо несплати аліментів не було. Починаючи з червня 2016 року, вони почали проживати окремо і тільки після розлучення 14.02.2017 року, з метою поставити його в скрутне матеріальне становище, відповідачка 06.03.2017 року отримала виконавчий лист та звернулась до виконавчої служби з заявою про стягнення аліментів. Отримавши постанову про відкриття виконавчого провадження від 20.03.2017 року, він дізнався, що з нього будуть стягувати аліменти на користь відповідачки в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку, починаючи з 18.03.2014 року. 25 квітня 2017 року він звернувся до Долинського відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області, де йому надали відповідь про період та розмір нарахованої заборгованості зі сплати аліментів, згідно якої за ним рахується заборгованість в сумі 15973,50 грн. за період з 18.03.2014 року по 01.06.2017 року, тобто за 37 місяців. Оспорювана сума боргу за період з 18.03.2014 року по 01.06.2016 року становить 10684,20 грн. Вважає, що стягнення аліментів за вказаний період є безпідставним, оскільки він фактично виплачував їх в добровільному порядку, примусове стягнення аліментів за вказаний період призведе до подвійного стягнення, в звязку з чим звернувся в суд з даним позовом. Представник позивача за довіреністю від 24.04.2017 року [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, зіславшись на вищевикладені обставини, просив позов задоволити та звільнити позивача від сплати заборгованості за аліментами в сумі 10684,20 грн. за період з 18.03.2014 року по 01.06.2016 року, а також стягнути з відповідачки на його користь судові витрати по справі. Представник відповідачки за довіреністю від 17.02.2017 року [PERSON] позов не визнав та пояснив, що з квітня 2014 року сторони почали проживали окремо. На той час позивач працював в Російській Федерації і отримував значні доходи, однак сімї не допомагав, що і стало причиною звернення до суду з позовом про стягнення аліментів. З 2015 року позивач працює в [PERSON], де проживає й по даний час. Відповідачка змушена їздити на короткострокові (1-2 місяці) заробітки в Італію, оскільки дитина перебуває на її повному вихованні та утриманні. Позивач матеріальної допомоги не надає, має іншу сімю та дитину. Раніше відповідачка не звертала виконавчий лист до виконання, оскільки позивач постійно обіцяв, що приїде із заробітків і добровільно погасить весь борг, проте до сьогоднішнього дня цього не зробив. Зрозумівши, що позивач її обманює, в березні 2017 року відповідачка звернула виконавчий лист до примусового виконання. Вважає заявлений позов безпідставним та просить в його задоволенні відмовити. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Долинського відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області головний державний виконавець Вакуленко Н.О. позовні вимоги не визнала, вказавши, що виконавче провадження про стягнення аліментів з [PERSON] відкрито в березні 2017 року. Незважаючи на неодноразові виклики, [PERSON] жодного разу у виконавчу службу не з»явився та ні копійки аліментів не сплатив. Дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного: Відповідно до ч.2\~ст. 197 Сімейного кодексу України,\~за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області в справі № 343/735/14-ц від 02.04.2014 року (а.с. 25) задоволено позов [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання їх малолітньої дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 березня 2014 року. На виконання даного рішення за заявою [PERSON] Долинським районним судом Івано-Франківської області 07.03.2017 року видано виконавчий лист, на підставі якого головним державним виконавцем Долинського районного відділу державної виконавчої служби Гололовного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області [PERSON] відкрито виконавче провадження № 53599151 (а.с. 7,10). Як вбачається з повідомлення Долинського районного відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області № 7846 від 15.05.2017 року та довідки розрахунку сплати аліментів згідно виконавчого листа № 343/735/14-ц (а.с. 8-9), за [PERSON] числиться заборгованість по сплаті аліментів, що за 2014 рік складає 3646,50 грн., за 2015 рік 4832,40 грн., за січень-лютий 2017 року 1520,10 грн. Свою вимогу про звільнення від сплати заборгованості по аліментах позивач обґрунтовує тим, що в період з 18.03.2014 року по 01.06.2016 року вони з відповідачкою проживали однією сім»єю, що є обставиною, яка має істотне значення в розумінні ст. 197 Сімейного кодексу України і є підставою для звільнення від сплати заборгованості по аліментах. Однак, проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що вказане твердження позивача не знайшло свого підтвердження та є безпідставним, виходячи з наступного. Як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов сімї [PERSON] від 25.05.2017 року, складеного заступником директора Яворівської ЗОШ з виховної роботи [PERSON] спільно з соціальним педагогом [PERSON], в присутності класного керівника [PERSON] та члена батьківського комітету школи [PERSON] (а.с. 24), [PERSON] з сімєю не проживає впродовж останніх 3 років, вихованням дочки не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, участі у шкільному житті дочки не приймає, батьківських зборів не відвідує. З рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області в справі № 343/735/14-ц від 02.04.2014 року (а.с. 25) вбачається, що під час розгляду вказаної справи [PERSON] ствердив, що він з сім»єю проживає окремо та згідний сплачувати аліменти на утримання своєї неповнолітньої дочки [PERSON]. В судовому засіданні також встановлено, що позивач в 2014 році тривалий час перебував в Росії, де був офіційно працевлаштований, а з червня 2015 року постійно перебуває в [PERSON], що підтвердив допитаний судом свідок [PERSON] та не заперечив представник позивача, а отже він об»єктивно не міг проживати разом з сім»єю. За таких обставин, суд вважає, що в судовому засіданні не здобуто доказів на підтвердження існування обставин, що мають істотне значення, які б могли бути підставою для звільнення [PERSON] від сплати заборгованості по аліментах, що за рішенням суду стягнуті з нього на користь [PERSON] на утримання їх неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], а тому в задоволенні його позову про звільнення від сплати заборгованості за аліментами слід відмовити. При цьому суд вважає, що пояснення допитаних в судовому засіданні за клопотанням представника позивача свідків [PERSON] та [PERSON] не можуть бути доказом того, що в період з 18.03.2014 року по 01.06.2016 року сторони по справі проживали однією сім»єю, так як вони спростовуються вищенаведеними доказами, дослідженими в судовому засіданні, а також ці особи є близькими родичами позивача і зацікавлені у вирішенні справи на його користь. Крім того, вказані свідки підтвердили, що фактично майже весь спірний період позивач перебував за кордоном, а їхні пояснення про те, що він передавав відповідачці кошти є припущеннями, оскільки жоден зі свідків цих коштів фактично не бачив і про це їм відомо зі слів інших осіб. Також критично суд оцінює в цій частині пояснення свідка [PERSON], який стверджував, що за домовленістю з [PERSON] виконував роботи по облаштуванню опалення в будинку в с.Яворів, де останній на той час проживав, оскільки свідок так і не зміг чітко вказати, в який саме період часу проводилися вказані роботи. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного, ст. 197 Сімейного кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»,\~

Outcome: dismissed