Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі-відповідач) про визначення додаткового строку тривалістю три місяці для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилася після смерті [PERSON], яка померла 11.06.2018. Свої позовні вимоги мотивує тим, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 6,65 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Чернігівської селищної ради Чернігівського району Запорізької області. Зазначена земельна ділянка належала померлій [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю, серії II-ЗП №008880 від 26.12.2001, виданого на підставі рішення Чернігівської селищної ради від 21.08.2001 № 67. За життя померла [PERSON] 19.06.2002 склала заповіт, в якому заповіла вказану земельну ділянку [PERSON] Однак про існування заповіту позивачу стало відомо лише 19.12.2018 з повідомлення від приватного нотаріуса. У судове засідання позивач не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв чи клопотань не надав. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законодавством порядку, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, просив задовольнити позовні вимоги, крім того вказав, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідача. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення на веб-сайті суду про виклик відповідача в судове засідання. Дослідивши матеріали справи та наявні у них докази, суд доходить до наступних висновків. Встановлено, що 19.06.2002 [PERSON] склала заповіт серії АЕК № 542877, який був посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] Вказаним заповітом [PERSON] призначила спадкоємцем земельної ділянки площею 6,65 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, [PERSON] Того ж дня заповіт був зареєстрований в спадковому реєстрі за номером 8244580 відповідно до копії Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 11.12.2018. Зазначена земельна ділянка належала [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку, серії II-ЗП №008880 від 26.12.2001, виданого на підставі рішення Чернігівської селищної ради від 21.08.2001 № 67. [PERSON] померла 11.06.2018 у м. Волноваха Волноваського району Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON], серії ІI-НО №029126, виданого 12.06.2018 виконкомом Новотроїцької селищної ради Волноваського району Донецької області. В подальшому, 11.12.2018 донька померлої [PERSON] [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, у звязку з чим було заведено спадкову справу що підтверджується копією заяви від 11.12.2018, копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 11.12.2018. Про відкриття спадщини після смерті [PERSON] та про існування заповіту на земельну ділянку площею 6,65 га, розташовану на території Чернігівської селищної ради Запорізької області позивачу стало відомо лише 19.12.2018, що підтверджується копією повідомлення приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Запорізької області № 835/02-14 від 18.12.2018. Зі змісту зазначеного повідомлення вбачається, що на момент надіслання повідомлення [PERSON] шестимісячний строк для подання заяви на прийняття спадщини за заповітом вже був пропущений. Відповідно до копії постанови приватного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.01.2019, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, оскільки пропущено шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Також на день смерті [PERSON], [PERSON] проживала в [INFO], тобто окремо від неї, що підтверджується копією її паспорта з відміткою про реєстрацію місця проживання. Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобовязана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Згідно з пунктами 2.2 та 3.2 Глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012\~року №\~ 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/20595, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Для того,\~щоб не\~допустити пропуску\~шестимісячного строку\~для прийняття\~спадщини,\~нотаріус розяснює\~спадкоємцям право\~подачі заяви\~про прийняття\~спадщини чи\~про відмову\~від її\~прийняття. В Постанові від 06.09.2017, справа №6-496цс17, Верховний Суд України зробив правовий висновок, в якому зазначив, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Під час розгляду справи було встановлено, що позивач та померла [PERSON] проживали окремо на момент смерті останньої. Спадкова справа після смерті [PERSON] була заведена 11.12.2018 після звернення [PERSON]І, яка є дочкою померлої, із заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Позивач дізналася про існування заповіту після смерті [PERSON] з повідомлення приватного нотаріуса від 18.12.2018, зі змісту якого вбачається, що на момент надіслання такого повідомлення шестимісячний строк для прийняття спадщини за заповітом вже був пропущений. Отже, суд доходить до висновку, що позивач [PERSON] не знала про існування заповіту, а тому причина пропуску строку для подання заяви на прийняття спадщини за заповітом є поважною. За таких обставин суд доходить до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю. Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, відповідно до частини першої статті 141\~Цивільного процесуального\~кодексу України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768 гривні 40 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved