Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] та [PERSON] в особі законного представника [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням та усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно Свідоцтва про право власності на житло від 18 липня 2012 року йому на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. В зазначеній квартирі, окрім позивача та його сина [PERSON], зареєстрована колишня дружина позивача [PERSON] та дочка позивача [PERSON] Шлюб між позивачем та [PERSON] розірвано рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 21.12.2010 р. Вказаним рішенням суду сина [PERSON] залишено проживати з позивачем, а дочку [PERSON] залишено проживати з відповідачем [PERSON] Позивач має перешкоди у користуванні квартирою через реєстрацію в ній відповідачів. Вказані обставини перешкоджають позивачу користуватися та розпоряджатися своєю квартирою на власний розсуд та, на думку позивача, є підставою для визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою та для зняття їх з реєстраційного обліку. Також позивач посилається на те, що у вересні 2013 року він одружився. Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги, викладенні у позовній заяві, надав суду пояснення, аналогічні тим, що викладені в позові, просив суд позов задовольнити. Зазначив, що через розірвання шлюбу відповідачі не є членами сім'ї позивача, а тому вони втратили право користування, належною позивачеві квартирою. Вказав, що право позивача користуватися квартирою порушується тим, що відповідачі також мають право користуватися квартирою та в будь-який час перебувати в ній. Підтвердив, що єдиною підставою для задоволення позову - є розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем [PERSON] Представник відповідачів в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Зазначив, що немає жодних правових підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, яке належить позивачу на праві приватної власності та зняття їх з реєстрації, оскільки, відповідачі [PERSON] та її донька мають право користуватися та проживати в квартирі позивача, зокрема на підставі рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду від 25.12.2013 року про вселення їх до даної квартири. Вказував, що розірвання шлюбу між сторонами не є підставою для визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою, а тим більше не є підставою вважати, що донька позивача в зв'язку з цим перестала бути членом сім'ї позивача. Представник третьої особи в судовому засідання проти задоволення позову заперечила. Зазначила, що відповідачі мають право користуватися, належною позивачу квартирою та можуть бути позбавленні такого права лише за достатніх законних підстав, які на даний час відсутні. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 18 липня 2012 року позивачу на праві приватної власності належить квартира № 15, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Судом також встановлено, що позивач та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, якій розірвано рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду від 21.12.2010. Від цього шлюбу у сторін є діти: син [PERSON] та донька [PERSON] Відповідно до довідки МКП «Житловокомунгосп» від 18 червня 2013 року №1277 до складу сім'ї/зареєстрованих у [ADDRESS] входять: [PERSON] - уповноважений власник, [PERSON] - колишня дружина власника, а також діти сторін [PERSON] - донька та [PERSON] - син. Обґрунтовуючи позов, позивач посилається на розірвання шлюбу між ним та відповідачем [PERSON] та на те, що факт реєстрації відповідачів в належній йому квартирі та їх можливість користуватися нею створює йому перешкоди у здійсненні права власності та є підставою для позбавлення відповідачів права користування житловим приміщенням та усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном на підставі положень ст. 391 ЦК України. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 25 грудня 2013 року, яке набрало законної сили, вселено [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в квартиру [ADDRESS]. Вказаним рішенням суду від 25.12.2013 встановлено, що [PERSON] та діти вселились до вказаної квартири як члени сім'ї наймача. Також рішенням суду встановлено факт постійного проживання [PERSON] та дітей в даній квартирі до 22.05.2013 року та виселення їх з квартири [PERSON] Встановлено, що [PERSON] та діти в добровільному порядку не виселялись зі вказаної квартири, також не виселялися та не були позбавлені права користування жилим приміщенням в судовому порядку, іншої угоди про порядок користування квартирою між сторонами не було. Таким чином, суд вважає доведеним факт, що відповідачі у даній справі в добровільному порядку не виселялись з квартири, що належить позивачу, іншої угоди про порядок користування квартирою між сторонами не було. Судом також встановлено, що рішення суду від 25.12.2013 [PERSON] в добровільному порядку не виконано. На даний час ВДВС Могилів-Подільського міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області вживаються заходи щодо його примусового виконання, що підтверджується листом ВДВС Могилів-Подільського міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 39). Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Вказані вище положення чинного законодавства спростовують посилання позивача та його представника, що розірвання шлюбу між позивачем та [PERSON] є підставою для позбавлення відповідачів права користування квартирою, до якої вони була вселені як член сім'ї власника жилого приміщення. Крім того, суд відхиляє і твердження представника позивача, що донька позивача в зв'язку з розірванням шлюбу між батьками також перестала бути членом сім'ї позивача, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає, а ч. 2 ст. 141 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Також не є підставою для задоволення позову і укладення позивачем 05.09.2013 року шлюбу з [PERSON] Як вже зазначалось вище, суд вважає доведеним факт, що відповідачі у даній справі до спірної квартири, що належить позивачу, були вселені як члени сім'ї власника, в добровільному порядку не виселялись з квартири, відтак на даний час вони не проживають в спірній квартирі з поважних причин. Щодо позовної вимоги про усунення перешкоди у користуванні та розпорядженні позивачем власністю, шляхом зняття з реєстрації відповідачів, суд зазначає наступне. Спірне питання врегульоване ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Так, відповідно до зазначеної норми зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації місця проживання такої особи відповідним органом у порядку, встановленому вказаним законом, а тому така позовна вимога позивача задоволенню не підлягає. За таких підстав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є не обґрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами, а відтак такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного вище та

Outcome: dismissed