Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з вказаним позовом до [PERSON] міської ради про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем, в обґрунтування якого зазначив, що відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», батько позивача [PERSON] та бабуся позивача [PERSON] у 1998 році приватизували квартиру [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 10.04.1998 року. 22.08.2006 року [PERSON] склала заповіт, за яким все належне їй майно заповіла позивачу. Після смерті батька [PERSON], позивач успадкував свою частку 1/2 частину згаданої квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.07.2008 року. Іншу частку батька успадкувала [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 02.07.2008 року. Таким чином, після смерті батька позивача, бабуся стала власником 3/4 частини а позивач 1/4 частини квартири [ADDRESS]. Оскільки бабуся потребувала догляду, позивач переїхав на постійне проживання до неї у зазначену квартиру, однак на її прохання за вказаною адресою проживання позивач не реєструвався. З бабусею вони спільно вели господарство. 25.06.2011 року позивач одружився з [PERSON], яка також переїхала проживати разом з ними. 06.05.2016 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Позивач зазначає, що вважав, що прийняв спадщину на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, тому у шестимісячний строк з заявою до нотаріуса не звертався. А коли звернувся про видачу свідоцтва про прийняття спадщини за заповітом, то нотаріус розяснила, що відповідно до «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», доказом постійного проживання разом з спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, управління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом із спадкодавцем, копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини, реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинкові книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом із спадкодавцем. Так як документи у позивача були відсутні, нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про прийняття спадщини за заповітом. Позивач зазначає, шо спадкоємці по закону після смерті [PERSON], яким би належала обовязкова частка, відсутні. У звязку з наведеним просив суд встановити факт постійного проживання [PERSON] не менше пяти років зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] заявлені вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради - [PERSON] в судовому засіданні не заперечив проти задоволення позову. Заслухавши позивача та його представника, представника відповідача, свідка, дослідивши докази та оцінивши докази у справі, вважає, що позов доведений та обґрунтований і його необхідно задовольнити в повному обсязі. До такого висновку суд дійшов з наступного. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 10.04.1998 року, виданного Агентством по приватизації державного житлового фонду, квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] в рівних долях, що також підтверджуєтся і технічним паспортом (а.с.10,16-17). Згідно копії заповіту від 22.08.2006 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Івано-Фраківської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі № 4-1733, [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла все своє майно [PERSON] (а.с.5). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.07.2008 року, [PERSON] успадкував 1/2 частину квартири № 26 в м. Івано-Франківськ по вул. Військових Ветеранів (Воїнів Інтернаціоналістів), буд. № 4 після смерті батька [PERSON], який помер 28.12.2007 року, що підтверджується також і копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.11,12). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.07.2008 року, [PERSON] успадкувала 1/2 частину квартири № 26 в м. Івано-Франківськ по вул. Військових Ветеранів (Воїнів Інтернаціоналістів), буд. № 4 після смерті сина [PERSON], який помер 28.12.2007 року, що підтверджується також і копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.13,14). [PERSON] померла 06.05.2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-НМ № 228688 (а.с.9). Відповідно до копії довідки №02-02/103 виписки з будинкової книжки про реєстрацію та склад сім'ї, виданої 11.01.2017 року КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія», за адресою: [ADDRESS], до дня смерті була зареєстрована [PERSON], яка померла 06.05.2016 року (а.с.15). Здійснення права на спадкування визначено главою 87 ЦК України. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно з ч.ч. 1, 3 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Так за змістом ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно із ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Листом № 20/01-16 від 12.01.2017 року приватний нотаріус [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] повідомила [PERSON] проте, що завести спадкову справу після смерті [PERSON], яка померла 06.05.2016 року та видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім'я [PERSON] не можливо, оскільки ним пропущено строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 1270 ЦК України, та ним також не доведено факт проживання зі спадкодавцем [PERSON] за однією адресою на час відкриття спадщини та розяснено право звернутись до суду (а.с.18). З роз'яснень листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності ЦК (п. 21 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7). Згідно з п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Пунктом 23 цієї постанови передбачено, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Свідок [PERSON] дав суду показання, що він знає позивача десять років, та йому відомо про те що [PERSON] після смерті батька з січня 2008 року по день смерті проживав з бабусею та здійснював за нею догляд. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Згідно ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, окрім перелічених у ч.1 ст.256 ЦПК України фактів, в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем надані належні та допустимі докази, на підтвердження факту постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON], яка померла 06 травня 2016 року, на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS], більше пяти років, а саме - з січня 2008 року по 06 травня 2016 року, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 1217, 1223, 1233, 1258, 1268, 1269, 1270 ЦК України,

Outcome: approved