Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля Volkswagen Passat B6, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та про визнання за ним права власності на 31/50 частку зазначеного автомобіля покликаючись на те, що з 12.12.2012р. по 30.12.2014р. перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] впродовж якого ними було придбано автомобіль Volkswagen Passat B6, моноблок Apple iMac 21.5 та фотокамеру DSLR Nikon D7000Body. Після розлучення все вищезазначене майно, а також пральну машину, ліжко, посудомийну машину та іншу техніку, придбане за час шлюбу, він залишив дружині. За усною домовленістю з відповідачкою, він повинен був їй надати певні кошти за автомобіль, а після цього такий буде переоформлений на нього, однак згодом виявилось, що відповідачка без його згоди автомобіль, який належав їм на праві сумісної власності, продала своєму батьку [PERSON] Оскільки відповідно до законодавства України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна чоловіка та дружини є рівними, і йому належить 1/2 частка автомобіля Volkswagen Passat B6, вартість якого визначена у розмірі 98300,00грн, а також 1/2 частка моноблоку Apple iMac 21.5 та фотокамери DSLR Nikon D7000Body, заг. вартістю 24658,00грн., які залишились у дружини, тому вважає, що його частка у вартості автомобіля складає (49150грн+12329грн), тобто 62% від заг. його вартості, а саме 31/50. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в тексті позовної заяви та просив позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, подала заперечення на нього в якому покликається на те, що після розірвання їх шлюбу відповідач, маючи ключі від орендованої ними квартири, вивіз з неї набуте ними за час шлюбу майно на загальну суму 24600грн., а також її ноутбук, вартістю 8000грн., придбаний до одруження. Твердження позивача щодо наявності у неї моноблоку Apple iMac 21.5 та фотокамери DSLR Nikon D7000Body не відповідає дійсності. Жодної домовленості щодо автомобіля Volkswagen Passat B6, який був придбаний під час їх шлюбу та зареєстрований на її ім'я не було. Автомобіль Volkswagen Passat B6 нею був відчужений в лютому 2015 року, на що вона мала законне право, адже була його власником. Відтак вважає позовні вимоги відповідача безпідставними, заперечує щодо визнання за позивачем права власності на 31/50 частку вищезазначеного автомобіля та просить в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов заперечив та зазначив, що на законно придбав автомобіль Volkswagen Passat B6, і підстав визнавати недійсним договір про його купівлю-продаж, немає. Вислухавши пояснення та доводи сторін, проаналізувавши обставини справи та документальні докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до положень ч.1 ст11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.ст. 10 та 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення і щодо яких у сторін виникає спір. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER], [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 12.12.2012р. по 30.12.2014р., під час якого ними було придбано автомобіль Volkswagen Passat B6, номер кузова [NUMBER], що стверджується довідкою-рахунком №020037 виданою 24.10.2013р. ЛФ ТЗОВ «Авто Сіті Медіа Захід» Відповідно до ст.60 СК України та ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до положень ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Згідно вимог ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. З огляду довідки рахунку №966639 виданої ТОВ «Салон Тис» 03.02.2015р. вбачається, що [PERSON] придбав автомобіль Volkswagen Passat B6, номер кузова [NUMBER], а який належав [PERSON], за 98300,00грн. Відповідно до ч.4 ст.369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Позивач звернувся з позовом в суд про визнання вищевказаного договору купівлі-продажу автомобіля недійсним з покликанням на те, що такий був укладений з порушенням вимог чинного законодавства, адже відповідачка уклала даний договір, що виходить за межі дрібного побутового правочину, без його участі та письмової згоди на майно, яке було їх спільною власністю, при цьому питання про грошову компенсацію вартості належної йому частки не ставить. В судовому засіданні встановлено, що в час укладення договору сторони вже не перебували у шлюбі, автомобіль був зареєстрований на відповідачку і підстав передбачених законодавством для визнання правочину недійсним немає. Враховуючи вищенаведені обставини, суд дійшов висновку, що в ході судового розгляду не встановлено фактів порушення вимог необхідних для визнання недійсності правочину, наведені позивачем мотиви позову не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, в зв'язку з чим в задоволенні даного позову слід відмовити.

Outcome: dismissed