Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Джанкойського міськрайонного суду з зазначеним позовом, мотивуючи наступним. 18.07.2008 року між [PERSON] та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту № 239459-CRED на суму 30000 грн. 00 коп., зі сплатою 30,00 % річних, строком до 15.07.2010 року. В забезпечення виконання зобов'язань за вищезазначеним договором, між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір поруки № 239459 від 18.07.2008 року. Відповідачем при укладенні договору істотно порушено вимоги щодо умов кредитування, зокрема, відповідач не повідомив його про співмірність основного боргу та неустойки у разі порушення умов виконання основного зобов'язання, не надав інформації про сукупну вартість кредиту, відомості про строк, форми забезпечення та іншу інформацію, що стосується умов виконання основного договору, порушив його права, передбачені Законом України «Про захист прав споживачів», Правилами надання споживачу інформації про умови кредитування та загальної вартості кредиту № 168 від 10.05.2007 року. Крім того, після укладення вищезазначених договорів відповідачем, без його згоди, змінено процентну ставку по умовам кредитування, що призвело до збільшення обсягу матеріальної відповідальності поручителя. Посилаючись на зазначені обставини, ст. 550, ч. 1 ст. 559 ЦК України, просить визнати договір поруки припиненим. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, з підстав, викладених в позовній заяві та пояснила, що 26.07.2010 року відповідачем в односторонньому порядку підвищена процентна ставка за кредитним договором, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 15.07.2010 року з 30 до 60 відсотків без повідомлення поручителя за договором поруки, укладеним в забезпечення виконання умов кредитного договору. Кредитні кошти, які були отримані за кредитним договором витрачені позичальником [PERSON], яка є його колишньою дружиною, на погашення заборгованості по заробітній платі працівників ПП «Ника», а не особисті потреби сім'ї. Крім того, він при укладення договору поруки, підписавши його не був ознайомлений з умовами кредитного договору, оскільки повністю довіряв своїй дружині та підписав договір не читаючи його умови. Оскільки відповідачем в односторонньому порядку збільшений обсяг його відповідальності, просить на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України визнати договір поруки припиненим. Представник відповідача в письмових запереченнях на позов просить відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що п.3.2 кредитного договору № 239459-CRED від 18.07.2008 року передбачено, що у випадку порушення позичальником будь-якого зобов'язання по погашенню кредиту, згідно п.п. 1.4, 2.3.1, 3.3 договору або порушення п. 2.2.8 договору, позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом в розмірі 60% річних, виходячи з суми залишку непогашеної, згідно графіку заборгованості за кредитом. Позичальником [PERSON] порушені зобов'язання за кредитним договором, через що заборгованість за кредитним договором була стягнута в судовому порядку. Згідно розрахунку заборгованості процентна ставка за кредитним договором не збільшувалася, з огляду на що підстави для застосування ч. 1 ст. 599 ЦК України відсутні. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги вважала обґрунтованими, оскільки позивач [PERSON] на час укладення кредитного договору та договору поруки був її чоловіком та підписав договір не ознайомлюючись з його умовами з тих підстав, що повністю їй довіряв, однак вона ввела його в оману та завірила щодо належних умов договору, крім того витратила кошти не на потреби сім'ї, а на погашення заборгованості по заробітній платі працівників ПП «Ника». Третя особа ВДВС Джанкойського МРУЮ явку представника не забезпечила, повідомлена належно. У відповідності зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених особами вимог і на підставі представлених сторонами доказів, а ст.ст. 10,60 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, виходячи з змагальності сторін, меж судового розгляду, обов'язку сторін щодо доказування та подання доказів, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги таким, що не підлягають задоволенню. Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, окрім положень зазначених вище договорів, врегульовані нормами Цивільного кодексу України. Згідно з нормами ст.ст. 11, 629 ЦК України, підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір, який є обов'язковим для виконання сторонами. Різновидом договору є кредитний договір (ст. 1054 ЦК України) та договір поруки (ст. 553 ЦК України). Нормою ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст.ст. 546, 547 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватись порукою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. В постановах від 05 грудня 2012 року у справі №6-147 цс12 та від 20 лютого 2013 року у справі № 6-172 цс 12 Верховний Суд України дійшов правових висновків, які в силу статті 360-7 Цивільного процесуального кодексу України є обов'язковими для всіх судів, і згідно яких відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. З огляду на положення ч. 1 ст. 559, ч. 1 ст. 598 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства і судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (статті 3, 12-15, 20 ЦК України, статті 3-5, 11, 15, 31 ЦПК України) підлягають захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України (постанова 6-147цс12). Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. За змістом указаних норм матеріального права поручитель, хоча і пов'язаний з боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 цього Кодексу). Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком (постанова № 6-172 цс 12). Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 22 постанови № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив, що відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Як вбачається з матеріалів справи, 18.07.2008 року між [PERSON] та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту № 239459-CRED, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі в сумі 30000,00 грн. зі сплатою 30,0 % річних, строком до 15.07.2010 року в порядку і на умовах, визначених кредитним договором (а.с. 4-5). В забезпечення виконання зобов'язань за зазначеним кредитним договором 18.07.2008 року між позивачем [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір поруки № 239459 (а.с.6). Як зазначено у п.2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань по кредитному договору в тому ж розмірі, що і боржник, враховуючи сплату кредиту, відсотків, нарахованих за користування кредитом, заохочення, штрафу, пені та інших платежів, відшкодовувати збитків. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Підтвердженням досягнення згоди з усіх істотних умов договору є підписи представника банку та безпосередньо поручителя [PERSON] Згідно п.3.2 кредитного договору № 239459-CRED від 18.07.2008 року передбачено, що у випадку порушення позичальником будь-якого зобов'язання по погашенню кредиту, згідно п.п. 1.4, 2.3.1, 3.3 договору або порушення п. 2.2.8 договору, позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом в розмірі 60% річних, виходячи з суми залишку непогашеної, згідно графіку заборгованості за кредитом. Рішенням Джанкойського міськрайонного суду № 2-2056/2011 від 20.01.2012 року встановлено, що відповідач [PERSON] не належним чином виконувала умови кредитного договору 239459-CRED від 18.07.2008 року у зв'язку з чим станом на 29.08.2011 року утворилася заборгованість у розмірі 44569 грн. 50 коп. (а.с.37-38). З особової картки за спірним кредитним договором вбачається, що на прострочену заборгованість нараховувалася процентна ставка в 60%, що й передбачено умовами договору. Суд не може прийняти до уваги доводи позивача в тій частині, що він не ознайомлений з умовами договору, оскільки підписав договір не читаючи його, оскільки ці обставини не підтверджені жодним доказом та спростовуються п. 3 договору поруки згідно якого поручитель ознайомлений з умовами кредитного договору. Таким чином, загальна сума заборгованості розрахована за умовами кредитного договору та підвищення процентної ставки судом не встановлено. Стаття 559 ЦК України, на яку посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, передбачає можливість припинення поруки у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Втім, такі посилання позивача про те, що ним не було надано згоди на зміну розміру зобов'язань за кредитним договором є безпідставними та необґрунтованими, оскільки нарахування заборгованості за кредитним договором здійснено відповідно до умов кредитного договору, які протягом його дії не змінювалися та обсяг відповідальності не збільшувався. Таким чином, аналізуючи дані норми договорів, суд приходить до висновку, що підписуючи договір поруки, позивач на добровільних засадах зобов'язався відповідати перед банком за виконання позичальником усіх його зобов'язань у повному обсязі, що виникли з кредитного договору, як існуючих на час укладення договору поруки так і тих, що можуть виникнути в майбутньому, а також підтвердив, що йому відомі усі умови кредитного договору. Посилання позивача на ті обставини, що позивач витратила кредитні кошти не на потреби сім'ї не має правового значення для вирішення справи. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог, що зумовлює відмову у задоволенні позову. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 11, 16, 553-554, 559, 598,638 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-61, 88, 128, 212-215 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed