Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння в подружньому житті. Сторони не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбні стосунки. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Оскільки домовленості між сторонами про розмір аліментів не досягнуто, позивач була вимушена звернутися до суду з вимогою про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 10000,00 грн., починаючи з моменту подання позову до суду і до досягнення ним повноліття. Ухвалою суду від 18.01.2021 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 02.03.2021 від позивача надійшла заява про зміну позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача аліменти в частці в розмірі 1/3 від усіх видів доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 12.03.2021 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач визнає позовні частково, а саме в частині розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання доньки в розмірі 3000,00 грн. У відзиві вказала, що відповідач зареєтрований як фізична особа-підприємець та його місячний дохід становить 5000,00 грн., відтак він має змогу сплачувати аліменти саме у розмірі 3000,00 грн., що є навіть більше ніж 1/3 частка від 5000,00 грн. В судове засідання позивач не з`явилася, однак її представник надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити та розгляд даної справи проводити за відсутності сторони позивача. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представником відповідача [PERSON] подана заява розгляд справи за відсутності сторони відповідача. Зважаючи на неявку усіх учасників справи, фіксування судового процесу технічним засобом не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Сторони перебувають в шлюбі з 12.03.2016, який було зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 348. Від шлюбу мають малолітню доньку, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її народження, копія якого наявна в матеріалах справи. Із позовної заяви вбачається, що між подружжям виникали непорозуміння та спільне життя в них не склалось через різні погляди на життя. Сторони не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбні стосунки з квітня 2020 року. На даний час дитина проживає з матір`ю, яка належним чином виконує свої батьківські обов`язки. У відповідності до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. За правилами ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Відповідно до стст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Враховуючи, що відповідачем визнається позов в частині розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. А частиною 3 цієї статті встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Оскільки малолітня донька проживає з матір`ю, батько - відповідач по справі зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на її утримання та виховання. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. З матеріалів справи вбачається, що згідно звіту про суму нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, форми № Д5 за 2020 рік розмір доходу [PERSON] становить 57784,00 грн. Відповідач у відзиві стверджує, що його дохід становить 6000,00 грн. на місяць, не заперечує проти стягнення з нього аліментів в сумі 3000,00 грн. кожного місяця. Враховуючи, що дитина проживає з позивачем, а саме вона визначає спосіб стягнення аліментів, тобто в твердій грошовій сумі чи в частці. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, 1/3 частка стягнених аліментів від доходу відповідача буде становити 2000,00 грн. на місяць. Відповідач [PERSON] , є особою працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду надано не було, у нього немає інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї, яких він повинен утримувати, тому в сукупності оцінених судом доказів, є підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання доньки. Отже на підставі викладених сторонами аргументів і оцінки наданих доказів та з урахуванням принципу рівності обов`язків батьків щодо утримання дітей і таких загальних засад цивільного законодавства як розумність та справедливість, при визначенні розміру аліментів, суд вважає за необхідне стягнути аліменти в розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду (09.12.2020). За змістом п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved