Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 16 вересня 2000 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у виконкомі [PERSON] сільської ради Перечинського району Закарпатської області, актовий запис № 15. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей, а саме доньки [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Однак подружнє життя у сторін не склалося, оскільки вони з відповідачем мають різні характери та погляди на сімейне життя, відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, що призвело до втрати почуття любові, довіри та поваги один до одного. Питання розірвання шлюбу ним обдумане, примирення вважає неможливим, тому, уточнивши позов, просив розірвати шлюб та залишити доньок на подальше проживання при матері. Позивач [PERSON] у підготовче судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, уточнені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. У підготовче судове засіданні відповідач [PERSON] також не зявилася, однак попередньо подала заяву, в якій змінені позовні вимоги визнала у повному обсязі, просила розглянути справу у її відсутності та залишити їй шлюбне прізвище «Коротких». Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У підготовчому судовому засіданні встановлено, що 16 вересня 2009 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у виконкомі [PERSON] сільської ради Перечинського району Закарпатської\~ області, актовий запис № 15, про що свідчить свідоцтво про одруження серії І-ФМ № 019576, видане [PERSON] сільською радою Перечинського району Закарпатської області 16 вересня 2000 року (а. с. 4). Також встановлено, що від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей, а саме донька [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що стверджується відповідними свідоцтвами про народження серії І-ФМ №399026 та серії І-ФМ № 399265, виданими Перечинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області 28 листопада 2017 року та 30 січня 2018 року (а. с. 5, 21).\~ Крім цього встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося. Про це свідчать ті обставини, що позивач та відповідач сімейних стосунків не підтримують та разом не проживають. Неявку сторін у судове засідання суд розцінює як байдуже ставлення до шлюбу. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони повністю втратили почуття поваги, любові та довіри один до одного і їх сімя розпалася остаточно. Умови для їх примирення відсутні, а цей шлюб є формальним і подальше його збереження суперечить інтересам сторін. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи зі змісту ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам їх неповнолітніх дітей, суд вважає, що шлюб між ними слід розірвати. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що відповідає положенням ч. 1 ст. 141 ЦПК України. Тому,

Outcome: approved