Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-20 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту позивач, [PERSON] ) звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] (далі по тексту відповідач, [PERSON] ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просять визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] . 08.07.2005 року між [PERSON] , яка є донькою позивача, та [PERSON] укладений шлюб. 29.03.2006 року позивачем надана згода відповідачу на реєстрацію місця свого проживання за адресою: [ADDRESS] . З 2009 року [PERSON] за вказаною адресою не проживає, оплату комунальних платежів не здійснює, додаткових витрат на утримання квартири не несе. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний 02.10.2012 року. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Про причини неявки суд не повідомив, відзив до суду не надав. Треті особи у судовому засіданні не заперечували проти задоволення позову. Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, вислухавши пояснення учасників судового процесу, показання свідків, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. З матеріалів справи судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 09.03.1999 року (а.с. 9). Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00012392363 від 03.07.2013 року, 08.07.2005 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, після реєстрації якого [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON] (а.с. 38-39). Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , 02.10.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний (а.с. 8, 42). Згідно копії свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , [PERSON] 16.05.2013 року змінено прізвище на [PERSON] (а.с. 40). Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, сформованої Московським районним судом м. Харкова 12.11.2019 року, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 16). Відповідно до копії посвідки на постійне проживання серії ХР № [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , з 29.03.2006 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] надала показання, що вона зареєстрована та з 1974 року проживає за адресою: [ADDRESS] , є сусідкою [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з донькою позивача [PERSON] та проживав у вказаній квартирі. [PERSON] [PERSON] у вказаній квартирі не проживає, спільним побутом разом з позивачем та третіми особами не пов`язаний. Також зазначила, що їй невідомо, що позивач або треті особи чинять перешкоди відповідачу у користуванні вказаною квартирою. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] надала показання, що вона зареєстрована та з 2006 року проживає за адресою: [ADDRESS] , є сусідкою [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з донькою позивача [PERSON] та проживав у вказаній квартирі. [PERSON] у вказаній квартирі не проживає, спільним побутом разом з позивачем та третіми особами не пов`язаний. Також зазначила, що їй невідомо, що позивач або треті особи чинять перешкоди відповідачу у користуванні вказаною квартирою. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За змістом статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321\~ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Крім того, за нормами міжнародного права, зокрема ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як у громадських інтересах і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майна. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння,\~користування та\~розпорядження щодо цього майна. Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Як вже було встановлено, позивач та треті особи є власниками квартири [ADDRESS] , відповідач вселився у вказану квартиру зі згоди позивача у якості члена сім`ї доньки позивача [PERSON] та набув права користування квартирою, що по своїй суті є сервітутом. З 2009 року відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, з 02.10.2012 року шлюб між відповідачем та третьою особою [PERSON] розірваний, тобто припинені обставини, які були підставою для сервітутних відносин. За таких обставин, оскільки відповідач [PERSON] спільним побутом із позивачем не пов`язаний, не є його членом сім`ї, право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Аналогічний по суті висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2017 року в справі № 734/387/15-ц, що користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України, Верховним Судом у постановах від 08 травня 2019 року в справі № 454/477/17, від 15.01.2020 року в справах №№ 686/11782/17-ц, 740/2457/18. Враховуючи вищевикладене, позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою підлягає задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved