Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

[PERSON] (далі позивачка) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення на її користь аліментів на утримання їхніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, до досягнення [PERSON] повнолітня, а після досягнення останньою повноліття просить стягувати на утримання [PERSON] аліменти у розмірі ? частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідач є батьком її дітей, які проживають разом з нею. При цьому відповідач проживає окремо та участі в утриманні дітей не приймає, хоча має постійний дохід і може брати участь в утриманні останніх. Ухвалою від 19 лютого 2018 року судом вирішено здійснювати розгляд даної справи без участі сторін, у порядку письмового провадження, при цьому розяснено відповідачу право подати відзив на позов та заперечення, а позивачці, у разі подання відповідачем відзиву, право подати відповідь на відзив, а також визначено необхідні для вчинення вказаних дій строки. Як вбачається, позивачка та відповідач вказаних вище заяв по суті справи до суду не подали. У звязку з розглядом справи у порядку письмового провадження, на підставі частини другої статті 207 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи на наявні в них докази суд приходить до наступних висновків. Як встановлено, позивачка та відповідач перебувають у шлюбі з 24 квітня 1999 року (а.с.2). Вони є батьками неповнолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 5-6). З довідки Гремяцької сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області від 05 лютого 2018 року вбачається, що позивачка проживає в [INFO] разом зі своїми дітьми [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4). При цьому відповідач разом з ними не проживає. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено можливість стягнення коштів на утримання дитини (аліментів) за рішенням суду. Відповідно до розяснень, що містяться у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Оскільки відповідач проживає окремо від позивачки та їхніх спільних дітей, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути аліменти на утримання їхніх дітей. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини разом з яким проживає дитина. Згідно частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Оскільки позивачкою заявлено про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання їхніх спільних дітей у частці від доходів відповідача, суд вважає за необхідне стягнути їх саме у вказаний спосіб. Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають значення. Частиною другою статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд враховує відсутність відомостей про наявність на утриманні останнього інших осіб, а також відсутність будь-яких відомостей про наявність у відповідача захворювань, які потребували б додаткових витрат. За таких обставин суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] аліментів у розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. На підставі частини першої статті 191 СК України, стягнення аліментів на утримання дітей необхідно присудити від дня предявлення позову, тобто з 14 лютого 2018 року. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню аліменти на утримання їхніх дітей, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах сум платежу за один місяць, за період з 14 лютого 2018 року по 13 березня 2018 року. Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) на утримання [PERSON] після досягнення [PERSON] повноліття, суд враховує наступне. Частиною шостою статті 265 ЦПК України передбачено, що висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог не може залежати від настання або ненастання певних обставин (умовне рішення). Як вбачається, позивачка, крім стягнення аліментів на утримання своїх дітей до досягнення ними повноліття, порушує питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання її меншої дитини після настання юридичного факту досягнення старшою дитиною повноліття, тобто фактично про винесення умовного рішення, що протирічить наведеним вище положенням процесуального законодавства. Також суд зазначає, що згідно частини третьої статті 183 СК України якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Отже, після досягнення повноліття старшою дитиною позивачка має право предявити позов про визначення розміру аліментів, що мають стягуватися на меншу дитину, а у випадку неподання такого позову аліменти на меншу дитину будуть стягуватися з відповідача за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. З огляду на викладене вище суд приходить до висновку що позовна вимога про стягнення аліментів на меншу дитину [PERSON] після досягнення повноліття старшою дитиною [PERSON] заявлена передчасно, є необґрунтованою і задоволенню не підлягає. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, при цьому позивачку було звільнено від сплати судового збору за подання позову, на підставі частин першої та шостої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 469 грн. 87 коп. (704 грн. 80 коп. / 3) х 2). На підставі викладеного,

Outcome: partial