Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-07 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення суми втрати від знецінення грошей внаслідок інфляції та трьох відсотків річних, посилаючись на те, що рішенням апеляційного суду Закарпатської області №2-21/11 від 12 квітня 2012 року за його позовом до [PERSON], з відповідача стягнуто на його користь 618877,60 грн. різницю заборгованості спільних боргів подружжя перед третіми особами, погашених позивачем після розірвання шлюбу. Для виконання рішення суду позивач звернувся із заявою про примусове виконання до державної виконавчої служби 23.05.2012 року. 05.02.2012 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Виноградівського РУЮ [PERSON] винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Проте станом на сьогоднішній день рішення суду не виконано, кошти ні в добровільному, ні в примусовому порядку не стягнуто. Втрати від знецінення грошей внаслідок інфляції за період з 24.02.2014 року по 24.02.2017 року становлять 629223,40 грн. (розрахунок мається в матеріалах справи), три проценти річних за період 24.02.2014 року по 24.02.2017 року становлять 55800,72 грн. (розрахунок мається в матеріалах справи). Позивач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча про день, час та місце слухання справи повідомлена належним чином шляхом оголошення в газеті «Урядовий Курєр», яка мається в матеріалах справи, про причини неявки не повідомила, а тому суд прийняв рішення про заочний розгляд відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, оскільки позивач проти такого порядку не заперечував. Дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що між сторонами [PERSON] та відповідачем [PERSON] існують договірні відносини, що випливають з деліктних правовідносин. Згідно виконавчого листа рішенням апеляційного суду Закарпатської області №2-21/11 від 12 квітня 2012 року з [PERSON] в користь [PERSON], стягнуто 618877,60 грн. заборгованість спільних боргів подружжя перед третіми особами, погашених позивачем [PERSON], після розірвання шлюбу. Рішення набуло законної сили 12 квітня 2012 року, та перебуває на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області. Постановою головного державного виконавця Виноградівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області від 05 червня 2012 року виконавче провадження відкрито (а.с.10). Зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається. Зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або іншими звичними вимогами, що пред'являються. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу,якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національний банк України» офіційний валютний курс - курс валюти, офіційно встановлений Національним банком України як уповноваженим органом держави. Згідно Наказу Міністерства фінансів від 10.08.2000 року № 193 «Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку «Вплив змін валютних курсів», валютний курс - це встановлений Національним банком України курс грошової одиниці України до грошової одиниці іншої країни. За змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. В судовому засіданні встановлено, що відповідачем не виконані грошові зобовязання перед позивачем та в свою чергу не виконане судове рішення, таким чином тривають деліктні правовідносини між сторонами [PERSON] та [PERSON], де [PERSON] має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України. Згідно розрахунків, наданих позивачем, станом на 24 лютого 2017 року проіндексований борг складає суму: індекс інфляції за березень 2014 року складає 102,2%, квітень 2014 року 103,3%, травень 2014 року 103,8%, червень 2014 року 101%, липень 2014 року 100,4%, серпень 2014 року 100,8%, вересень 2014 року - 102,9%, жовтень 2014 року 102,4%, за листопад 2014 року 101,9%, за грудень 2014 року - 103%, січень 2015 року складає 103,1%, лютий 2015 року 105,3%, березень 2015 року 110,8%, квітень 2015 року 114%, травень 2015 року 102,2%, червень 2015 року 100,4%, липень 2015 року 99%, серпень 2015 року 99,2%, вересень 2015 року 102,3%, жовтень 2015 року 98,7%, листопад 2015 року 102%, грудень 2015 року 100,7%, січень 2016 року 100,9%, лютий 2016 року 99,6%, березень 2016 року 101%, квітень 2016 року 103,5%, травень 2016 року 100,1%, червень 2016 року 99,8%, липень 2016 року 99,9%, серпень 2016 року 99,7%, вересень 2016 року 101,8%, жовтень 2016 року 102,8%, листопад 2016 року 101,8%, грудень 2016 року 100,9%, січень 2017 року 101,1%. Підсумковий індекс інфляції за вказаний період складає 201,672% (а.с.5-8). Сума інфляційних витрат за період з 24.02.2014 року по 24.02.2017 року становить 629223,40 гривень (618877,60х0,202=1248101,00). Три відсотки річних за вказаний вище період становить 55800,72 гривень. Проте, відповідно до довідки №32881318/8 від 11.04.2017 року виданої відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області, залишок боргу по виконавчому листу №2-21/11 від 16.05.2012 року станом на 11.04.2017 року становить 532373,02 грн., з моменту відкриття виконавчого провадження стягнуто з боржника та перераховано стягувану 86504,58 грн.(а.с.15). При цьому, суд не може встановити з наданих документів періоду погашення, а тому приймає як початкову загальну суму заборгованості відповідача перед позивачем в розмірі 532373,02 грн., а отже при перерахунку судом трьох відсотків річних та інфляційних витрат, враховуючи, що з боржника вже стягнуто 86504,58 грн., загальна сума інфляційних витрат за період з 24 лютого 2014 року по 24 лютого 2017 року становить 578346,70 гривень, три відсотки річних за вищевказаний період становить 47957,72 гривень. За змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, визначеного у гривнях. За таких обставин, та аналізуючи норми наведеного законодавства, враховуючи, що на час розгляду справи в суді відповідач [PERSON] не надала суду жодних переконливих доказів обґрунтування позову, заперечень, не спростувала доводів позивача [PERSON], а також те, що під час розгляду справи судом не встановлено підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобовязання, суд вважає, що зобовязання порушене з вини відповідача [PERSON], а доводи позивача [PERSON] базуються на правовому обґрунтуванні і порушене внаслідок цього право позивача потребує судового захисту. Проте, враховуючи той факт, що відповідачем частину боргу вже сплачено, позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, а отже судові витрати в розмірі 6263,03 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовної заяви. Оскільки в частині вимог позивачу відмовлено, судові витраті в розмірі 587,21 грн. слід покласти на позивача, який оплатив їх при зверненні до суду.

Outcome: partial