Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до ДП «Вінницький експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України» (нині ДП «Вінницький експертно-технічний центр Держпраці»), третьої особи [PERSON] про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. В позові зазначає, що працював у відповідача на посадах інспектора по кадрах (на 0,5 ставки) та інженера з охорони праці (на 0,5 ставки) з 19 березня 2012 р., що підтверджується відповідним наказом по підприємству №22-к від 19.03.2012 р. та відповідними записами в його трудовій книжці. Наказами по підприємству, підписаними його начальником [PERSON] №5-к і №6-к від 02.02.2015 р. він був звільнений з займаних посад на підставі п.1 ст.40 КЗпП у зв'язку з скороченням штату. Дані накази, якими він звільнений з займаних посад вважає незаконними, оскільки його звільнення проведено без попередньої згоди первинної профспілкової організації ДП «Вінницький ЕТЦ», чим порушені вимоги ст.43 КЗпП. Так засідання профспілкового комітету, яке розглядало подання начальника центру [PERSON] про його звільнення відбулося 27.01.2015 р., але рішення з цього питання прийнято не було, оскільки за задоволення подання про його звільнення не проголосувала більшість членів профкому, що фактично означає, що профком згоди на його звільнення не дав. На засіданні профкому був присутній начальник центру [PERSON], який знав про винесене профкомом рішення, що не давало згоди про його звільнення, однак не приймаючи це до уваги 02.02.2015 р. начальник центру [PERSON] підписав накази про його звільнення. Незаконне звільнення з роботи завдало йому душевних і психічних страждань, призвело до погіршення стану здоров'я. На його утриманні знаходиться мати - пенсіонер [PERSON], яка є інвалідом ІІ-ї групи, сам він у 2012 р. переніс інсульт. З врахуванням зазначених обставин просить поновити його на роботі, стягнути заробіток за час вимушеного прогулу і стягнути на його користь 20000 грн. моральної шкоди. В судовому засіданні позивач і його представник підтримали позовні вимоги, обґрунтовуючи їх викладеними в позові обставинами. Позивач зазначає, що в засіданні профспілкового комітету, яке відбулося 10.06.2015 р. участі не брав, його про засідання належним чином не повідомили, а тому згода на його звільнення не має значення для вирішення справи. Представник відповідача Тудін О.І., який також представляє інтереси третьої особи позов не визнав і зазначив, що звільнення позивача відбулось з дотриманням вимог чинного законодавства України. Так наказом №289 від 01.01.2014 р. прийнято рішення про скорочення чисельності та штату працівників і всіх працівників, в тому числі [PERSON] було попереджено за 2 місяці про наступне звільнення з роботи з 01.01.2015 р. [PERSON] відповідно до ст.49-2 КЗпП було запропоновано іншу роботу, а саме 0,5 ставки посади методиста відділу навчальної роботи і роз'яснено, що у разі відмови від переведення на іншу роботу він може звернутися за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштуватися самостійно. [PERSON] від запропонованої роботи відмовився і ним же було підготовлено, а начальником Вінницького ЕТЦ направлено подання до профспілкової організації про надання згоди на звільнення з роботи [PERSON] Профспілкова організація дійсно не прийняла більшістю голосів рішення про надання згоди на звільнення [PERSON], але про своє рішення профком офіційно керівництво організації не повідомив, що повинен був зробити відповідно до Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», а тому керівник організації мав всі повноваження на видання наказу про звільнення позивача. Також зазначає, що 10.06.2015 р. на виконання ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 03.06.2015 р. було повторно подано подання до первинної профспілкової організації ДП «Вінницький ЕТЦ» на звільнення [PERSON] в зв'язку з скороченням чисельності або штату працівників і більшістю голосів членів профкому (4 - за, утримався - 1) профком надав згоду на звільнення [PERSON] за п.1 ст.40 КЗпП. Тому вважає, що звільнення [PERSON] проведене на законних підставах. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову з врахуванням наступного. По справі встановлено, що позивач [PERSON] був прийнятий на роботу в ДП «Вінницький експертно-технічний центр» з 13 листопада 2007 р. на посаду інженера І категорії у відділ експертизи. Наказом №22-к від 19 березня 2012 р. [PERSON] за його згодою був переведений з посади експерта відділу експертизи на посаду 0,5 штатної одиниці інженера з охорони праці та на посаду 0,5 штатної одиниці інспектора з кадрів з 19 березня 2012 р. Наказами по підприємству за підписом начальника ДП «Вінницького ЕТЦ» [PERSON] № 5-к і №6-к від 02 лютого 2015 р. [PERSON] був звільнений з посади інспектора з кадрів (на 0,5 ставки) і з посади інженера по охороні праці (на 0,5 ставки) відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату. Підставою прийняття даних наказів зазначено ст.64 Господарського кодексу Україні і ст.ст. 40, 43 КЗпП України. Відповідно до ст.64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Outcome: partial