Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на його користь компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати в сумі 1 827 грн. 39 коп. та 1 000 грн. моральної шкоди. Позивач вказує, що в період з 24.07.2012 року по 31.03.2014 року він перебував у трудових відносинах з комунальним підприємством «Виробниче управління комунального господарства» на посаді водія автомобіля «ВУКГ» цеху саночистки і механізації. Відповідач нараховував, але не виплачував позивачу заробітну плату з грудня 2013 року по березень 2014 року, у зв'язку з чим борг відповідача по заробітній платі становить 8 501 грн. 94 коп. В порушення вимог ст.116 Кодексу законів про працю відповідач зобов'язаний був в день звільнення позивача, а саме 31.03.2014 року, виплатити йому вказану заборгованість по заробітній платі. 03 квітня 2014 року Ніжинським міськрайонним судом був виданий судовий наказ, яким стягнуто з відповідача на користь позивача нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 8 501 грн. 94 коп. 23.04.2014 року ДВС Ніжинського МРУЮ було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 30.12.2014 року ДВС Ніжинського МРУЮ було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з повним фактичним виконанням. Позивач у судовому засіданні поданий позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача в суд на повторний виклик не з'явився, належним чином повідомлявся про розгляд справи, тому відповідно до ст.169 ч.4 ЦПК України справу слід розглянути у його відсутність на підставі наявних у справі доказів. Статтею 47 КЗпП України передбачено, що роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації у строки, зазначені в ст.116 даного Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 даного Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як видно з матеріалів справи позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.6), в якій вказано, що наказом №35к від 31.03.2014 року його було звільнено по ст.36 п.1 КЗпП. Довідкою відповідача від 01.04.2014 року підтверджується розмір нарахованої, але не виплаченої позивачу заробітної праці за період з грудня 2013 року по березень 2014 року у розмірі 8 501 грн. 94 коп., дана сума стягнута згідно судового наказу Ніжинського міськрайонного суду №2-н/740/124/14. Згідно з положеннями ст.95 ч.6 КЗпП України, ст.ст.33, 34 Закону України «Про оплату праці» заходами державного регулювання оплати праці є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати. Відповідно до ст.33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Статтею 34 вказаного Закону передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових коштів» та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078. Відповідно до ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого доходу за відповідний місяць (після утримання податків та обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход до уваги не береться). Згідно розрахунку позивача, який не спростований відповідачем, індексація заробітної плати з компенсацією за період з грудня 2013 року по березень 2014 року становить 1 827 грн. 39 коп. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Таким чином, зі змісту даної статті вбачається, що підставою для відшкодування моральної шкоди є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні встановлено факт порушення прав позивача як працівника внаслідок невиплати належних йому грошових сум, що є підставою для відшкодування моральної шкоди в порядку ст.237-1 КЗпП України. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує рівень втрати нормальних життєвих зв'язків позивача та необхідність додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг душевних страждань і приходить до висновку необхідності стягнення моральної шкоди у сумі 200 грн. Докази на підтвердження стягнення моральної шкоди у сумі 1 000 грн. відсутні. Відповідно до ст.88 ЦПК України судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, оскільки спір вирішений на користь позивача.

Outcome: partial