Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до [PERSON] з позовом, в якому просив суд зобов'язати відповідача [PERSON] спростувати поширену ним про[PERSON] недостовірну інформацію про виготовлення і продаж позивачем ФОП [PERSON] підков підробок (зокрема і тих, що були вилучені у неї під час контрольної закупки, проведеної 08.07.2011 о/у ВДСБЕЗ Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві старшим лейтенантом міліції Кітченком В.В. у її магазині «[INFO]», розташованому у ТРЦ «Караван» в м. Києві по вул. Луговій, буд. 12), про порушення позивачем прав інтелектуальної власності відповідача на промислові зразки - шляхом направлення відповідачем ФОП [PERSON] повідомлення про спростування такої інформації та оприлюднення на web-сайті [INFO], на сторінці [INFO], спростування такої інформації, про очолюваний позивачем, здійснений 19.07.2010 об 11 год. 11 хв. групою осіб (розбійників), збройний напад з погрозою життю [PERSON] та життю його родини, про здійснення позивачем, у складі вказаної групи, шантажу і вимагання грошей від [PERSON] - шляхом оприлюднення відповідачем на web-сайті [INFO], на сторінці [INFO], спростування такої інформації, щодо зобов'язання відповідача припинити дію щодо поширення про позивача, у мережі Інтернет на web-сайті [INFO], на сторінці [INFO], вказаної недостовірної інформації, а також стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування за завдану останньому моральну шкоду у розмірі 2 500,00 грн. та відшкодування за завдані збитки (упущену вигоду) у розмірі 40 500,00 грн. В обґрунтування позовних вимог і на підтвердження порушення відповідачем особистого немайнового права позивача на недоторканість ділової репутації останній посилається на рішення апеляційного суду м. Києва від 25.11.2014 у цивільній справі № 756/10351/13, лист СПД [PERSON] від 04.02.2015, свою комерційну пропозицію від 19.01.2015, відкритий лист до Президента України Януковича В.Ф. від 23.07.2010, патенти на промислові зразки від 10.02.2012 [NUMBER], від 25.04.2012 [NUMBER] та від 25.04.2012 [NUMBER] та інші докази, які мають значення для справи. Представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі. Відповідач надав заяву про розгляд справи його відсутність та письмові заперечення по суті позовних вимог. Як на підставу свої заперечень відповідач посилався на пропущення позивачем строку позовної давності щодо вимог про спростування недостовірної інформації, поміщеної у засобах масової інформації, на обізнаність позивача щодо факту розміщення ним на своєму сайті спірної інформації з 23.07.2010, на сфабрикованість наданих позивачем до суду документів, а також на своє конституційне право направляти індивідуальні письмові звернення до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів. Крім того, у своїх запереченнях відповідач вказує на те, що маючи статус позивача у цивільній справі № 756/10351/13 про захист права на промисловий зразок він давав показання та свідчення суду стосовно виготовлення [PERSON] підробок на його продукцію, які вже оцінювались судом. У якості доказів своїх заперечень надав до суду копії рішення апеляційного суду м. Києва від 25.11.2014 у цивільній справі № 756/10351/13, постанови заступника прокурора м. Києва про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 17.07.2015 та роздруківок з мережі Інтернет. У судове засідання, що відбулось 25.05.2016, сторони не з'явились, відповідач та представник позивача надали до суду заяви з проханням розглянути справу у їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. У 2010 - 2011 роках позивач [PERSON] співпрацював з ФОП [PERSON] у сфері реалізації сувенірних підков та іншої сувенірної продукції через її магазин «[INFO]», розташований у ТРЦ «Караван» у м. Києві по вул. Луговій 12. Рішенням апеляційного суду м. Києва від 25.11.2014 у цивільній справі № 756/10351/13 встановлено, що 08.07.2011 у зазначеному магазині співробітниками ВДСБЕЗ Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві було проведено контрольну закупку двох сувенірних виробів оберегів підков на суму 7 650,00 грн. На реалізацію дані сувенірні вироби були надані СПД [PERSON], що підтверджується договором доручення та накладними. Також, у вказаному рішенні зазначено, що оскільки в ході розгляду справи не знайшов свого підтвердження факт використання [PERSON] у виробах наданих на продаж ФОП [PERSON] всіх суттєвих ознак промислового зразка № 14462, власником якого є [PERSON], то вказані вироби не можуть вважатись виготовленими із застосуванням запатентованого промислового зразка. Таким чином права [PERSON] щодо використання даного промислового зразка не є порушеними, а тому судовому захисту не підлягають. Згідно із ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. По завершенні судового спору із [PERSON], на початку 2015 р., позивач направив ФОП [PERSON] свою комерційну пропозицію від 19.01.2015 щодо придбання у нього для подальшої реалізації своєї авторської продукції на загальну суму 40 500,00 грн., а саме по три одиниці настінної прикраси «Щаслива підкова 555, настінної прикраси «Золота підкова» і сувеніра «Підкова». Права інтелектуальної власності на цю продукцію належать позивачеві, що підтверджується патентами на промислові зразки від 10.02.2012 [NUMBER], від 25.04.2012 [NUMBER] та від 25.04.2012 [NUMBER]. 04.02.2015 СПД [PERSON] своїм листом поінформувала позивача про те, що за інформацією, усно повідомленою їй у липні 2011 р. [PERSON], підкови які виготовляє і продає їй [PERSON] є підробками (зокрема і ті, що були вилучені у неї під час контрольної закупки, проведеної 08.07.2011 року о/у ВДСБЕЗ Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві старшим лейтенантом міліції Кітченком В.В. в її магазині [INFO], розташованому у ТЦ «Караван» в м. Києві по вул. Луговій 12), що порушують права інтелектуальної власності [PERSON] на промислові зразки, а також про те, що на сайті [INFO] міститься інформація про очолюваний позивачем протиправний напад на відповідача та його сім'ю із застосуванням погрози їхньому життю і вимаганням грошей. У зв'язку із цим, СПД [PERSON] вважає ділову репутацію позивача, як приватного підприємця, поганою, сумнівною та такою, що викликає небезпідставне занепокоєння. СПД [PERSON] відмовилась акцептувати оферту [PERSON] укласти з ним договір поставки товарів на суму 40 500,00 грн., пояснивши свою відмову поганою діловою репутацією останнього. Згідно із листом ПрАТ «Фарлеп-Інвест» від 24.02.2016 № 60/04-10 домен yakubovski.com зареєстрований та знаходиться у користуванні відповідача з 23.02.2010 по 25.01.2015 та з 14.04.2015 по теперішній час, а домен yakubovski.kiev.ua - з 01.03.2010. 23.07.2010 відповідач розмістив у вільному доступі в мережі Інтернет на вказаних доменах копію відкритого листа до Президента України Януковича В.Ф. від 23.07.2010. Цю обставину відповідач визнав, доказів які б її спростовували матеріали справи не містять. Згідно із ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У вказаному відкритому листі відповідач зазначає, що 19.07.2010, об 11 год. 11 хв., на нього було здійснено напад з погрозою на життя групою осіб, відомих йому як [PERSON], [PERSON], очолюваних позивачем. Далі по тексту листа відповідач стверджує, що означені особи використовували для шантажу продукцію власного виробництва, що є підробкою продукції, яку він виготовляє багато років, а також те, що вони погрожували його життю та життю його родини і вимагали від відповідача 110 000 доларів США. У цьому листі відповідач публічно називає позивача розбійником. Належних та допустимих доказів вчинення позивачем вказаних у відкритому листі до Президента України Януковича В.Ф. від 23.07.2010 злочинів відносно відповідача, його родини та його прав інтелектуальної власності на відповідну продукцію [PERSON] суду не надав. Долучені відповідачем до матеріалів справи копія постанови заступника прокурора м. Києва про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 17.07.2015, роздруківки з мережі Інтернет та інші додатки до заперечень проти позову не можуть вважатись належними та допустимими доказами такого факту, оскільки в силу закону (ст. 62 Конституції України) єдиним його доказом може бути обвинувальний вирок суду відносно [PERSON], що набрав законної сили. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Матеріали справи та Єдиний державний реєстр судових рішень не містять обвинувального вироку суду, за яким би позивача визнали винним у вчиненні наведених злочинів. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що підстави для застосування річного строку позовної давності до вимог позивача про спростування недостовірної інформації (п. 2 ч. 2 ст. 258 ЦК України) відсутні, оскільки про розміщення відповідної інформації в мережі Інтернет і про усне повідомлення такої інформації відповідачем відносно позивача останній дізнався з листа СПД [PERSON] не раніше 14.02.2015. Крім того, порушення відповідачем особистого немайнового права позивача на недоторканість його ділової репутації (ч. 1 ст. 299 ЦК України) має триваючий характер. В період розгляду справи судом відповідна недостовірна інформація відносно позивача з мережі Інтернет видалена не була, внаслідок чого порушення права тривало. Твердження відповідача про обізнаність позивача щодо факту розміщення [PERSON] на своєму сайті спірної інформації з 23.07.2010, а також про сфабрикованість наданих позивачем до суду документів, свого документального підтвердження під час розгляду справи не знайшли. Доказів на їх підтвердження матеріали справи не містять. Таким чином, судом достовірно встановлено, що повідомлена відповідачем у липні 2011 р. [PERSON], та розміщена на web-сайті [INFO], інформація про виготовлення і продаж позивачем підков підробок, у тому числі, вилучених у ФОП [PERSON] під час контрольної закупки 08.07.2011, є недостовірною та такою, що порушує особисте немайнове право позивача на недоторканість його ділової репутації. Недостовірною суд визнає також інформацію, наведену відповідачем у відкритому листі до Президента України Януковича В.Ф. від 23.07.2010, про очолений [PERSON] 19.07.2010 напад з погрозою для життя відповідача і членів його родини, про вчинення позивачем шантажу та вимагання від [PERSON] грошей. З наданих до суду доказів достовірно встановлено, що внаслідок порушення відповідачем права позивача на недоторканість його ділової репутації [PERSON] завдано моральної шкоди позивачу у розмірі 2 500,00 грн. Відповідно до ст. 276 ЦК України фізична особа діями або бездіяльністю яких порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов'язана вчинити необхідні дії для його негайного поновлення. Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням. Згідно із ч. 1, реч. 1 ч. 4, реч. 3 ч. 6, ч. 7 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право, зокрема, на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. У розумінні ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Відповідно до ч. 1, п.п. 3, 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права. Способами захисту цивільного права можуть бути, зокрема: припинення дії, яка порушує право; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно із ч. 1, п. 2 ч. 2, абз. 1 ч. 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2, ч.ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні ділової репутації фізичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню. В частині стягення збитків (упущеної вигоди) у розмір 40 500 гривень з [PERSON], суд надходить про відмову, позивачем не надано належних та допустимих доказів. На підставі викладеного та

Outcome: partial