Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по [ADDRESS]. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що вищезгаданий житловий будинок належав колгоспному двору, головою якого була його мама [PERSON]. Згідно виписки з інвентаризаційних матеріалів, виданої ОКП «Коломийське МБТІ» № 8616 від 11.07.2018 року, за архівними даними обласного комунального підприємства «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» право власності на житлове господарство по [ADDRESS] було зареєстроване за [PERSON] як головою колгоспного двору. У відповідності до технічного паспорта житлове господарство складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою А, загальною площею 102,0 кв.м, житловою площею 79,0 кв.м., літньої кухні, чотирьох сараїв, двох стодол, двох комор, погребу, гаража, майстерні, вбиральні, криниці, огорожі та вимощення. Будівництво житлового будинку здійснено у 1963 році. Відповідно до звіту про оцінку майна ЕТВО «Придністров'я» ринкова вартість житлового господарства по [ADDRESS] становить 133 700 грн. За результатами проведення технічного обстеження житлового будинку встановлено його відповідність вимогам надійності та можливість безпечної експлуатації. 16 листопада 2004 року [PERSON] вчинила на користь позивача заповіт, згідно з яким заповіла йому все своє майно. Заповіт ніким не скасовувався та не оскаржувався. [PERSON] померла [INFO] На час відкриття спадщини позивач постійно проживав разом зі спадкодавцем. З метою реалізації своїх спадкових прав позивач звернувся до Городенківської нотаріальної контори з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину, проте нотаріус відмовив у видачі документів на спадщину на житлове господарство через реєстрацію його як колгоспного двору. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Станом на 15.04.1991 р. у спадковому господарстві проживали: мати позивача [PERSON] (померла [INFO]), позивач, його дружина [PERSON] та їх дочки [PERSON], [PERSON], які не зверталися з заявами про прийняття спадщини чи про виділ частки у колгоспному дворі. Після смерті спадкодавця позивач фактично вступив в управління спадщиною - користуюся спадковим майном на власний розсуд, оплачує комунальні послуги, обробляє земельну ділянку, виготовив технічну документацію за власні кошти, тобто своїми діями фактично прийняв спадщину, однак оформити свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі не може через реєстрацію житлового господарства як колгоспного двору. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з наведених в позові підстав, просить позов задовольнити. Відповідачі: [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнають в повному обсязі, на частку у спадковому майні та у колгоспному дворі не претендують, з приводу оформлення спадщини в органи нотаріату не зверталися. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності відповідачів. Суд, вислухавши позивача, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. З копії свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння від 12 листопада 1988 р., виданого виконкомом Городенківської районної Ради народних депутатів на підставі рішення цього ж виконкому № 134 від 13 липня 1988 р., слідує, що в цілому будинковолодіння, яке складається з житлового будинку, господарських будівель, споруд, розташоване в [ADDRESS], дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON]. Копія виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське МБТІ» № 8616 від 11.07.2018 р., видана згідно архівних даних Коломийського МБТІ станом на 31.12.2012 р., свідчить, що в реєстровій книзі під реєстровим № 349 за [PERSON], як головою колгоспного двору, зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 12.11.1988 р. на підставі рішення цього ж виконкому № 134 від 13.07.1988 р. Станом на 15.04.1991 рік в житловому будинку в [ADDRESS] були зареєстровані: голова сім'ї [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], невістка [PERSON], [INFO], внучка [PERSON], [INFO], внучка [PERSON], [INFO], що стверджується довідкою № 530, виданою 23.08.2018 р. виконавчим комітетом Олієво-Королівської сільської ради Городенківського району. [PERSON], [INFO], у зв'язку із реєстрацією шлюбу 05 лютого 2005 р. з [PERSON] змінила дошлюбне прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]», про що свідчить відмітка в паспорті громадянина України серії [NUMBER], виданого 02 березня 2005 р. Городенківським РВ УМВС України в Івано-Франківській області. За заповітом, посвідченим 16.11.2004 р. секретарем виконкому Олієво-Королівської сільської ради, зареєстрованим в реєстрі під № 38, [PERSON], жителька с. Олієво-Королівка, все належне їй майно, яке належить їй і буде належати їй на день смерті, і на що вона за законом матиме право (житловий будинок, господарські будівлі, присадибна ділянка, майновий пай, земельний пай, заощаджу вальні книжки) заповіла своєму синові [PERSON], що проживає в с. Олієво-Королівка. Заповіт зареєстрований у спадковому реєстрі за № 41974215, що доводиться копією Витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 27555242, виданою 20.07.2011 р. приватним нотаріусом Яшаном Р.Р. [PERSON] померла [INFO] у віці 84 роки в с. Олієво-Королівка Городенківського району, актовий запис за № 26 від 20 липня 2010 р., про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 20 липня 2010 року виконкомом Олієво-Королівської сільської ради. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. [PERSON], [INFO], яка померла [INFO], дійсно була зареєстрована за місцем проживання в [ADDRESS]; на день її смерті ([INFO]) разом із нею були зареєстровані за місцем проживання наступні особи: син [PERSON], [INFO], невістка [PERSON], [INFO], внучка [PERSON], [INFO], правнук [PERSON], [INFO], правнук [PERSON], [INFO], внучка [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою № 529, виданою 23.08.2018 р. виконавчим комітетом Олієво-Королівської сільської ради. Те, що позивач [PERSON], [INFO], є сином [PERSON], стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 04 лютого 1952 р. бюро запису актів громадянського стану Городенківського району, запис за № 10 від 30 січня 1952 р. в книзі записів актів громадянського стану про народження. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Із копій свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 20.07.2011 р. (спадкова справа № 83/2011), зареєстрованих в реєстрі за № 1486, № 1487, вбачається, що [PERSON], як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO], успадкувавши земельні ділянки площами 0,7690 гектара та 0,0200 гектара, що розташовані в урочищах «За садом», «Сад» в с. Олієво-Королівка Городенківського району, цільове призначення яких - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належали спадкодавцю на підставі Державних актів на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] та серії [NUMBER] Спадкоємців, які відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України, мають обов'язкову частку в спадщині [PERSON], - судом не встановлено. До складу спадщини [PERSON] входить також житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS]. Постановою приватного нотаріуса Городенківського районного нотаріального округу Яшана Р.Р. від 22.08.2018 р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок за [ADDRESS] з посиланням на те, що документи, які підтверджують право власності на спадковий житловий будинок, видані на ім'я спадкодавця [PERSON], як голові колгоспного двору, що позбавляє можливості нотаріуса визначити її частку в житловому будинку та видати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок. З копії технічного паспорта на згаданий садибний (індивідуальний) житловий будинок встановлено, що житловий будинок збудований в 1963 р., господарські будівлі та споруди - в 1938, 1969, 1971, 1975, 1980, 1985 роках. Ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] станом на 29.08.2018 р. становить 133700 грн., що стверджується копією звіту про вартість майна, складеного ЕТ-ВО «Придністров'я». Згідно погосподарської книги Олієво-Королівської сільської ради № 2 (номер об'єкта по господарського обліку 01-0148-1) за житловим будинком в [ADDRESS] числиться закріплена земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га, що підтверджується довідкою № 531, виданою 23.08.2018 р. виконавчим комітетом Олієво-Королівської сільської ради. Судом встановлено, що позивач, як спадкоємець за заповітом після смерті матері [PERSON], фактично став власником вищезгаданого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, користується ними. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачем, як спадкоємцем за заповітом спадкодавця [PERSON], права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] не встановлено, колишні члени колгоспного двору - відповідачі не заперечують відносно задоволення даного позову, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог. На підставі ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 392, 1216, 1217, 1222, 1223, 1233, 1241, 1268-1270, 1296-1297 ЦК України,

Outcome: approved