Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив розірвати договір оренди землі площею 3,6369 га, кадастровий номер 6823655400:05:006:0033, яка знаходиться на території Понінківської селищної ради, укладений у 2012 році за № 40 між [PERSON] та Товариством строком на сім років, зареєстрований у відділі Держкомзему у Полонському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № 682360004003563, та скасувати його реєстрацію. В обґрунтування вимог позову зазначав, що 19 червня 2014 року його батько [PERSON] помер та він являється спадкоємцем майна померлого на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.09.2018 року. Відповідач, в порушення істотних умов договору, протягом 2013-2018 років не виплачує оренду плату та не обробляє земельну ділянку, чим порушує право орендодавця на отримання орендної плати. Згідно ухвали судді від 05 листопада 2018 року відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу копії ухвали та позовної заяви з додатками направлено за адресою місцезнаходження юридичної особи, що зазначена у Витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, однак поштовий конверт з вказаними документами повернувся з причини такої організації немає. Згідно з ч.2 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши позов та додані до нього докази, суд зазначає про таке. \~\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Встановлено, що між\~Товариством та [PERSON] у 2012 року було укладено договір оренди землі, який зареєстрований у відділі Держкомзему у Полонському районі, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис за № 682360004003563 від 11 жовтня 2012 року. [PERSON] являється спадкоємцем майна померлого на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.09.2018 року . Згідно з ст.ст.13, 15 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний використовувати земельну ділянку у володінні і користуванні на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтею 21 цього ж Закону встановлено, що орендна плата це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Згідно зі ст.ст.31, 32 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за рішенням суду в порядку установленому Законом. Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору коли внаслідок завданої цим шкоди, друга сторона значною мірою позбавляється того на що вона розраховувала при укладенні цього договору. Однією з підстав істотного порушення розірвання договору оренди земельної ділянки є несплата орендарем земельної ділянки. Із листа Понінківської селищної ради від 22.10.2018 року № 2679 вбачається, що земельна ділянка кадастровий номер 6823655400:05:005:0033, площею 3,6369 га на протязі 2013-2018 років орендарем ТОВ «Агро Центр 2012» не використовувалась і не оброблялася. Аналіз встановлених обставин дають суду підстави дійти висновку, що в даному випадку, відповідач не виконував свого зобовязання по орендній платі у встановлений договором строки та використанню земельної ділянки, у звязку з цим позивач був позбавлений прибутку у вигляді орендної плати, на який він міг розраховувати укладаючи договір оренди земельної ділянки, що свідчить про істотність порушення його умов та є підставою для розірвання договору оренди. Зазначене, виходячи із положень ст.651 ЦК України та ст.41 Конституції України, про те, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, повністю відповідають захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського Суду від 29.11.1991 року у справі «[PERSON] Девелопментс ЛТД» «проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Зазначені сподівання, тобто те, на що розраховували позивачі, укладаючи договір оренди земельних ділянок, відповідачем порушені. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved