Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

[PERSON] , діючи в інтересах [PERSON] , звернулася у суд із позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла донька позивачки - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про її смерть, та зроблено актовий запис за №46. За життя [PERSON] проживала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] , від якого в них народилася одна дитина, дочка [PERSON] , [INFO] , яка з часу смерті матері проживає з позивачкою та перебуває на її повному утриманні і вихованні. Батько дівчинки, з часу смерті дочки позивача дитиною не цікавиться, обмежившись лише написанням нотаріальної заяви, згідно якої поклав обов`язок щодо утримання та виховання своєї малолітньої дочки на позивачку. З 2016 року батько дівчинкою не цікавиться, не дбає про неї та не відвідує. Таким чином відповідач своїх батьківських обов`язків не виконує протягом тривалого часу та не здійснює жодних дій, спрямованих на її виховання, зокрема, відповідач не забезпечує дочці харчування, медичного догляду та лікування, свідомо ухиляється від спілкування з нею, при чому робить це без поважних причин, тому вважає, що є всі підстави для позбавлення його батьківських прав. З огляду на викладене, просить задовольнити позовні вимоги та позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно дитини - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 18.05.2020 відкрито провадження у справі та надано відповідачу строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, на подачу відзиву на позовну заяву. Також до участі у справі залучено Орган опіки і піклування Рахівської РДА як третю особу без самостійних вимог на предмет спору. Ухвалою суду від 29.09.2020 справу призначено до судового розгляду. Представник позивачки [PERSON] - адвокат Поштак Ю.С. у судове засідання не з`явилася, 27.10.2020 подала суду заяву у якій просила провести розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає та просить задовольнити такі з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом вручення судового виклику. Про причину своєї неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення справи розглядом також не подав. Відзив не подавав. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, Органу опіки та піклування Рахівської РДА, [PERSON] у судове засідання не з`явилась, натомість подала суду заяву у якій просила провести розгляд справи за її відсутності та при розгляді врахувати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є бабусею неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] . Наведене підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 11.09.2006. Судом також встановлено, що [INFO] мати неповнолітньої [PERSON] - [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13.05.2016. Встановлено також, що батько неповнолітньої дитини [PERSON] - [PERSON] ніякої участі у її вихованні не приймає, що підтверджується характеристикою, виданою 05.03.2020 Великобичківською селищною радою, актом обстеження матеріально-побутових умов [PERSON] від 25.02.2020, а також довідкою про склад сім`ї [PERSON] , виданою Великобичківської селищною радою 05.03.2020 за № 987. Крім наведеного, у матеріалах справи міститься копія нотаріально посвідченої заяви [PERSON] , в якій він стверджує той факт, що довіряє [PERSON] , [INFO] , до досягнення повноліття, доглядати за його неповнолітньою дочкою [PERSON] , що народилася [INFO] . На час його відсутності, дочка [PERSON] буде проживати разом з [PERSON] за місцем її проживання: [ADDRESS] . Зазначена заява, підписана [PERSON] 12.05.2016 у присутності приватного нотаріуса Рахівського районного нотаріального округу Маріна А.С. Також, у матеріалах справи наявний висновок органу опіки та піклування Рахівської райдержадміністрації від 29.09.2020 № 544/01.1-18. Згідно вказаного висновку орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] . Таке рішення прийнято у зв`язку з тим, що з 2016 року батько дівчинки не цікавиться про неї та не дбає про її добробут. З часу смерті матері надав бабусі - [PERSON] нотаріально засвідчену заяву, згідно якої поклав на неї обов`язок щодо утримання та виховання своєї малолітньої дитини. Окрім цього, органом опіки та піклування встановлено, що [PERSON] за місцем проживання характеризується з негативної сторони, ніде не працює, зловживає спиртними напоями, участі у вихованні дочки не приймає. Питання щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав двічі (02.07.2020 та 30.07.2020) розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини за участі [PERSON] та [PERSON] . При цьому, батько [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та місце проведення комісії з питань захисту прав дитини, жодного разу на засідання комісії не з`явився, причин своєї неявки не повідомив. З огляду на викладене, орган опіки та піклування вважає зо доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією Організації Об`єднаних Націй про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція ООН про права дитини) про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до вимог статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом Згідно з частиною першою статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до статті 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Як вбачається з матеріалів справи, звернувшись до суду, позивачка стверджує про те, що батько [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. При цьому згідно вимог чинного законодавства та усталеної судової практики ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення у справі «Хант проти України», заява № 31111/04 від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення у справі «Мамчур проти України» заява № 10383/09 від 16 липня 2015 року). Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає підстави вважати, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення у справі «Ньяоре проти Франції», заява № 39948/16, від 18 грудня 2008 року). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (рішення у справі «Скоццарі та Дж`юнта проти Італії», заяви № 39221/98, 41963/98, від 13 липня 2000 року). Враховуючи те, що батько неповнолітньої дитини [PERSON] , з часу смерті її матері не проживає зі своєю дочкою, яка проживає з бабусею [PERSON] , не приймає жодної участі у вихованні доньки, надав нотаріально посвідчену заяву, згідно якої свій обов`язок, як батька дитини, щодо її виховання поклав на бабусю, суд вважає, що відповідач [PERSON] фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно неповнолітньої доньки. Також, суд враховує, що питання доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо його неповнолітньої дитини розглядалось органом опіки та піклування Рахівської РДА, яким, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, надано висновок про доцільність позбавлення його батьківських прав. Суд також зазначає, що про відсутність батьківської турботи про дитину свідчить і той факт, що [PERSON] надав нотаріально посвідчену заяву з якої вбачається, що він фактично переклав свій обов`язок з виховання доньки на бабусю. При цьому сумнівів у вільному волевиявленні відповідача при написанні такої заяви судом не встановлено. З огляду на викладене, суд, на перше місце визначає «найкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення та, з урахуванням встановлених фактичних обставин, вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його неповнолітньої дочки [PERSON] є крайнім заходом впливу і буде відповідати найкращим інтересам дитини. Питання про відшкодування судових витрат позивачем не ставилося.

Outcome: approved