Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до ТДВ СК «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 30.11.2020 року водій автомобіля «Ланос», номерний знак [NUMBER] , [PERSON] , здійснюючи поворот праворуч на перехресті вул. Довженка та пл. Народна у м. Ужгороді, допустив зіткнення з автомобілем «Мазда», номерний знак [NUMBER] , який належить [PERSON] , внаслідок чого було завдано механічних ушкоджень із матеріальними збитками зазначеному автомобілю. Згідно з полісом серії АР 7450193 цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована в СК «Альфа-Гарант» з лімітом виплат за шкоду, заподіяну майну потерпілого на суму 100000 грн. Таким чином, як зазначає позивач, ДТП, яке відбулося між сторонами є страховим випадком. Позивачем у день вчинення ДТП - 30.11.2020 року, невідкладно, за допомогою телефонного зв`язку на «гарячу лінію», було повідомлено СК «Альфа-Гарант» про настання страхового випадку з проханням надіслати аварійного комісара для огляду місця події та фіксації ДТП. Проте аварійний комісар СК «Альфа-Гарант» на місце ДТП не прибув, причини неприбуття повідомлено не було. Після складення представниками поліції протоколу він на своєму автомобілі «Мазда», номерний знак [NUMBER] , та [PERSON] на своєму автомобіля «Ланос», номерний знак [NUMBER] , роз`їхалися. Зауважує, що справа про ДТП розглядалася в Ужгородському міськрайонному суді Закарпатської області, який своїм рішенням від 11.03.2021 року у справі № 308/1293/20 виніс рішення, згідно з яким водій автомобіля «Ланос», номерний знак [NUMBER] , [PERSON] , здійснюючи поворот праворуч, завчасно не прийняв крайнє положення на проїжджій частині та допустив зіткнення з автомобілем «Мазда», номерний знак [NUMBER] , який належить йому - [PERSON] , внаслідок чого було завдано механічних ушкоджень із матеріальними збитками. Суд ухвалив рішення з яких слідує, що своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 10.4 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ст. 124 КУпАП. Провадження відносно [PERSON] закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Отже, судом встановлено, що саме [PERSON] винен у вчиненні ДТП та відповідно є відповідальним за завдання матеріальної шкоди майну - автомобілю «Мазда», номерний знак [NUMBER] , який належить [PERSON] . Позивач наголошує, що у день вчинення ДТП - 30.11.2020 року було за допомогою телефонного зв`язку на «гарячу лінію» повідомлено СК «Альфа-Гарант» про настання страхового випадку. Проте у визначений законом термін аварійний комісар СК «Альфа-Гарант» для огляду не прибув, тому не дочекавшись його, він передав автомобіль на відновлення. Фактично, представник СК «Альфа-Гарант» прибув для огляду автомобіля значно пізніше встановленого строку, дату він не пам`ятає, склав протокол огляду автомобіля, але копію цього протоколу йому не надав. Зазначає, що 18.05.2021 року згідно з вимогами ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», після відновлення пошкодженого автомобіля, ним на адресу СК «Альфа-Гарант» була надіслана заява про страхове відшкодування завданої матеріальної шкоди та надані відповідні копії документів щодо відновлювальних витрат на загальну суму 24500 грн., з яких: 11650 грн. - вартість запасних частин; 12850 грн. - вартість ремонту. Листом від 26.04.2021 року за № 12/1718 СК «Альфа-Гарант» відмовило у виплаті страхового відшкодування, мотивуючи це тим, що пошкоджений транспортний засіб «Мазда», номерний знак [NUMBER] , не було оглянуто представником страхової компанії. Вказує, що згідно з приписами п. 33.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» він звільняється від обов`язку збереження пошкодженого майна - «Мазда», номерний знак [NUMBER] , у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з його вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник СК «Альфа-Гарант» не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна Позивач вважає безпідставною відмову СК «Альфа-Гарант» від обов`язкового страхового відшкодування, протиправною і такою, що порушує його законні права та інтереси, як потерпілого внаслідок ДТП сторони. На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з СК «Альфа-Гарант» на його користь страхове відшкодування в сумі 24500 грн. та судові витрати в сумі 908 грн. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.09.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 26.10.2021 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, згідно з яким просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача до страхової компанії. Представник відповідача зауважив, що 30.11.2020 року настала ДТП, внаслідок якої було пошкоджено належний позивачу транспортний засіб «Мазда», номерний знак [NUMBER] . Цивільно-правова відповідальність винуватця в настанні ДТП [PERSON] була забезпечена за полісом № АР/7450193, відповідно до якого страхова сума за шкоду заподіяну майну становить 130000 грн., франшиза - 0,00 грн. Посилаючись на положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» представник відповідача у відзиві зазначає, що 10.12.2020 року позивач надав до товариства повідомлення про ДТП. Законом передбачено обов`язок страховика протягом 10 робочих днів саме направити на огляд, а не провести огляд пошкодженого майна. До того ж, 10-й робочий день з моменту повідомлення позивачем про настання ДТП - 24.12.2020 року. Але це не так важливо, як те, що сам же ж позивач надав суду та страховику докази того, що на 7-й робочий день з моменту ДТП відремонтував свій автомобіль (акт виконаних робіт № 27 від 09.12.2020 року), чим порушив п. 33.2. ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким передбачено, що водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). На виконання вимог п. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 10.12.2020 року товариство направило заявку аварійному комісару [PERSON] для організації проведення огляду пошкодженого майна. Аварійний комісар направив страховику рапорт, згідно з яким повідомив, що провести розрахунок, скласти аварійний сертифікат не має можливості, оскільки автомобіль відремонтовано, про що зазначено також в протоколі огляду від 22.12.2020 року. Представник відповідача у відзиві звертає увагу, що відповідно до п. п. 37.1.3 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Позивачем не додержано процедури визначення розміру збитків визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому страховик обґрунтовано відмовив у виплаті страхового відшкодування. 03.11.2021 року позивачем подано відповідь на відзив, згідно з яким просить відзив відхилити, а позовні вимоги до СК «Альфа-Гарант» задовольнити в повному обсязі. Щодо обов`язку протягом 10-ти робочих днів повідомити страховика про дорожньо-транспортну пригоду позивач у відповіді на відзив зазначає, що як вбачається з відзиву, СК «Альфа-Гарант» засвідчила забезпеченість цивільно-правової відповідальності [PERSON] полісом АР7450193 із сумою страхового відшкодування в розмірі 130000 грн. Отже, СК «Альфа-Гарант» підтвердила, що [PERSON] уклав з нею договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу і є її страхувальником, а сама компанія - його страховиком. Звертає увагу, що договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу між мною та СК «Альфа-Гарант» не укладався. Посилаючись на положення п. 4 ч. 1 ст. 33 Закону № 1961-IV вказує, що з наведеного слідує, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій автомобіля «Ланос», номерний знак [NUMBER] , [PERSON] був зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати СК «Альфа-Гарант» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Враховуючи, що у нього відсутні договірні відносини з СК «Альфа-Гарант», то вимога повідомити про настання дорожньо-транспортної пригоди зазначену компанію, згідно з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 33 Закону № 1961, є безпідставною. Щодо обов`язку страховика направити свого представника на місце настання страхового випадку та/або місцезнаходження пошкодженого майна для проведення огляду автомобіля, для визначення причин страхового випадку та розміру ушкоджень позивач у відповіді на відзив вказує, що [PERSON] згідно з п. 4 ч. 1 ст. 33 Закону № 1961-IV повинен був невідкладно повідомити СК «Альфа-Гарант» про настання дорожньо-транспортної пригоди у триденний термін від дати ДТП, тобто не пізніше 03.12.2020 року. У подальшому, СК Альфа-Гарант згідно з ч. 2 ст. 34 Закону № 1961-IV була зобов`язана направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення, тобто не пізніше 17.12.2020 року. Як вбачається з протоколу, фактичний огляд автомобіля представником СК «Альфа-Гарант» - аварійним комісаром Стрілець В.Г. проведено 22.12.2020 року, тобто поза встановленими ч. 2 ст. 34 Закону № 1961-ІV термінами. Звертає увагу, що СК «Альфа-Гарант» не надано копію письмового повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, яке [PERSON] повинен був надати на адресу страховика. Одночасно зазначає про те, що він особисто, у день вчинення ДТП - 30.11.2020 року, повідомив на «гарячу лінію» СК «Альфа-Гарант» про настання страхового випадку з проханням надіслати аварійного комісара для огляду місця події та фіксації ДТП. Таким чином, СК «Альфа-Гарант» станом на 30.11.2020 року була повідомлена про дорожньо-транспортну пригоду, що містить ознаки страхового випадку та відповідно мала достатньо часу для того щоб оглянути ушкоджений автомобіль. Враховуючи наведене, відмова СК «Альфа-Гарант» у страховій виплаті у зв`язку з тим, що ними не було оглянуто ушкоджений автомобіль є безпідставною та протиправною. Щодо повідомлення СК «Альфа-Гарант» про вартість відновлення ушкодженого автомобіля позивач у відповіді на відзив зауважує, що після демонтажу ушкоджених деталей, майстром було оглянуто завдану автомобілю шкоду, визначено перелік запасних частин, які підлягали безумовній заміні та обсяг передбачуваних робіт, здійснено пошук необхідних запасних частин, після чого, майстром було зроблено обрахунок вартості відновлення автомобіля з урахуванням запасних частин та складено акт виконання робіт від 09.12.2020 року № 27, копію якого він відніс на погодження до відділення СК «Альфа-Гарант» у м. Ужгороді. Лише після того, як у відділенні СК «Альфа-Гарант» у м. Ужгороді було прийнято копію акту виконання робіт та складено повідомлення про вартість відновлення, майстром були замовлені необхідні для відновлення автомобіля запасні частини. Пошук і замовлення запасних частин та їх доставка зайняли певний час. Після отримання запасних частин автомобіль було відновлено і приблизно 20.12.2020 року він отримав відновлений автомобіль. Отже, як зазначає позивач, твердження СК «Альфа-Гарант» про те, що автомобіль було відремонтовано на сьомий робочий день є безпідставними та не відповідають дійсності. Вважає безпідставною відмову СК «Альфа-Гарант» від обов`язкового страхового відшкодування проведеного відновлення автомобіля «Мазда», номерний знак [NUMBER] , протиправною та такою, що порушує його законні права та інтереси. Враховуючи наведене, вважає, що з СК «Альфа-Гарант» підлягає стягненню на його користь страхове відшкодування в сумі 24500 грн. Позивач у судове засідання не з`явився, при цьому подав до суду заяву, згідно з якою просить розгляд справи провести без його участі, зазначивши, що позов підтримує у повному обсязі та наполягає на його задоволенні, під час розгляду справи просить також врахувати доводи, наведені у відповіді на відзив. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. За приписами ч. ч. 1, 2, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 30.11.2020 року о 08 год. 25 хв., в м. Ужгород, перехрестя вул. Довженка та пл. Народів, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Daewoo Lanos», реєстраційний номер [NUMBER] , здійснюючи поворот праворуч, завчасно не зайняв відповідне крайнє положення на проїжджій частині та допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Mazda 3», реєстраційний номер [NUMBER] , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 10.4 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою судді Ужгородський міськрайонного суду Закарпатської області від 11.03.2021 року (справа № 308/12931/20) [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП , та закрито провадження в даній справі на підставі ст. 38, п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Крім того, постановою судді Ужгородський міськрайонного суду Закарпатської області від 11.02.2021 року (справа № 308/12925/20) провадження у справі відносно [PERSON] про вчинення ним правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення. Власником автомобіля марки «Mazda 3», реєстраційний номер [NUMBER] , є позивач [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 30.07.2009 року. 09.02.2021 року [PERSON] уповноважив [PERSON] управляти та розпоряджатися всім своїм рухомим та нерухомим майном, в тому числі автомобілем марки «Mazda 3», реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Асаулюком А.В., зареєстрованою в реєстрі за № 145. На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] , який керував автомобілем «Daewoo Lanos», реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант», ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить 130000 грн., що не оспорюється сторонами. Матеріалами справи встановлено, що ФОП [PERSON] складено акт про виконання робіт № 27 на автомобіль «Mazda», реєстраційний номер [NUMBER] , від 09.12.2020 року, в якому зазначено перелік та виді робіт по ремонту автомобіля, всього на суму 12850 грн. 09.12.2020 року ФОП [PERSON] видано накладну на товари (запасні частини) для транспортного засобу позивача, всього на суму 11650 грн. Позивач 10.12.2020 року подав до ТДВ СК «Альфа-Гарант» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 30.11.2020 року. 10.12.2020 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» направило заявку аварійному комісару - ФОП [PERSON] , згідно з якою аварійний комісар мав провести огляд автомобіля «Mazda», реєстраційний номер [NUMBER] . 22.12.2020 року аварійним комісаром проведено огляд автомобіля «Mazda», реєстраційний номер [NUMBER] , про що складено відповідний протокол, підписаний також позивачем, яким встановлено, що на дату огляду транспортний засіб відновлено. Аварійний комісар надіслав ТДВ СК «Альфа-Гарант» рапорт, в якому повідомив, що провести розрахунок та скласти аварійний сертифікат є неможливим, оскільки після огляду 22.12.2020 року, що підтверджено актом огляду та фотододатками, було з`ясовано, транспортний засіб відновлено. Листом від 26.04.2021 року за № 12/1718 ТДВ СК «Альфа-Гарант» у відповідь на заяву [PERSON] від 21.04.2021 року щодо виплати страхового відшкодування у зв`язку з пошкодженням 30.11.2020 року внаслідок ДТП автомобіля «Mazda 3», реєстраційний номер [NUMBER] , та автомобіля «Daewoo Lanos», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , цивільно-правову відповідальність якого застраховано в ТДВ СК «Альфа-Гарант» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АР-0007450193 повідомило, що вивчивши матеріали справи встановлено, що транспортний засіб «Mazda 3», реєстраційний номер [NUMBER] , за заявленим випадком, під час огляду аварійним комісаром був відновлений, що підтверджено протоколом огляду та фотододатками. На підставі п. 33.3 ст. 33, п. 37.1.3 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» товариство повідомило, що враховуючи невиконання покладеного законодавством обов`язку, що не дає змоги визначити розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Mazda 3», реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 30.11.2020 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» не має правових підстав для здійснення страхового відшкодування за вищевказаною подією. Іншим листом від 02.07.2021 року за № 12/2589 ТДВ СК «Альфа-Гарант» у відповідь на заяву [PERSON] від 14.06.2021 року щодо виплати страхового відшкодування у зв`язку з пошкодженням 30.11.2020 року внаслідок ДТП автомобіля «Mazda 3», реєстраційний номер [NUMBER] , та автомобіля «Daewoo Lanos», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , цивільно-правову відповідальність якого застраховано в ТДВ СК «Альфа-Гарант» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АР-0007450193 повідомило, що 26.04.2021 року листом за № 12/1718 ТДВ СК «Альфа-Гарант надало відповідь на заяву про виплату страхового відшкодування від власника автомобіля «Mazda 3», реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV) відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону № 1961-IV). Статтею 29 Закону № 1961-IV встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний, у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Згідно зі ст. 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та /або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Як передбачено ст. 22 Закону № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п. 33.3 ст. 33 Закону № 1961-IV водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов`язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна. Статтями 33, 34 Закон № 1961-IV передбачено порядок звернення у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати). Водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов`язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси. Водій невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язаний письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, відповідно до вимог Закону. Відповідно до положення п. 34.3 ст. 34 Закону № 1961-IV, якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їхні працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти. Відповідно до п. 33-1.1 Закону № 1961-IV страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально. За змістом п. п. 37.1.3 п. 37.1 ст. 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Тлумачення п. п. 37.1.3 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» свідчить, що порушення потерпілим передбаченого законом обов`язку, зокрема надання страховику пошкодженого транспортного засобу не в тому вигляді, в якому він знаходився після ДТП, є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування лише у тому разі, якщо такі порушення унеможливили МТСБУ встановити розмір заподіяної шкоди (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2019 року у справі № 638/2795/16-ц (провадження № 61-893св18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19) зроблено висновок, що: «у підпункті 37.1.3 пункту 37.1. статті 37 вищезазначеного Закону передбачено іншу підставу для відмови у відшкодуванні - невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на його отримання, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Таким чином, у зазначеній нормі втілено загальний принцип недопустимості формального підходу до вирішення питання про здійснення або не здійснення компенсації і надання пріоритету зовнішній формі юридично значущих дій або бездіяльності над їх змістом і наслідками. Адже підставою для відмови у відшкодуванні визнаються не будь-які порушення регламентованої цим законом процедури, а лише ті, що призвели до неможливості встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для здійснення виплат і визначення їх розміру». Як вбачається з матеріалів справи, про дорожньо-транспортну пригоду повідомлено лише 10.12.2020 року, а саме коли [PERSON] звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із відповідним повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. Пошкоджений внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Mazda 3», реєстраційний номер [NUMBER] , що належить позивачу, виходячи з наданих позивачем доказів (акт виконаних робіт № 27 від 09.12.2020 року), на день повідомлення страхової компанії про дорожньо-транспортну пригоду (10.12.2020 року) та на день огляду страховим комісаром (22.12.2020 року) був відремонтований. Зазначені обставини суперечать вимогам п. 33.3. ст. 33 Закону № 1961-IV, згідно з якими позивач повинен був зберігати майно у такому стані, в якому воно знаходилося після ДТП, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник. І лише в разі нез`явлення представника страховика в 10 денний термін для огляду транспортного засобу, потерпілий, яким в даному випадку є [PERSON] , мав право самостійно провести визначення розміру шкоди. Проте вартість відновлювального ремонту автомобіля та вартість майнової шкоди, заподіяної [PERSON] , визначена ФОП [PERSON] на замовлення позивача до огляду пошкодженого автомобіля представником страховика. Таким чином, суд приходить до переконання, що позивачем було порушено п. 33.3 ст. 33 Закону № 1961-IV щодо обов`язку збереження пошкодженого транспортного засобу у такому стані, в якому він знаходився після дорожньо-транспортної пригоди, до огляду представником страховика. Порушення, встановленого Законом, порядку і строків звернення до страхової компанії призвело до неможливості призначення страховиком розміру завданої шкоди. Оскільки потерпілий зобов`язаний надати для огляду належний йому транспортний засіб у стані, який був після дорожньо-транспортної пригоди, а надання його вже у відремонтованому стані було перешкодою для встановлення розміру заподіяної шкоди, суд вважає, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» обґрунтовано відмовило [PERSON] у здійсненні страхового відшкодування згідно з п. п. 37.1.3. п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). У ч. 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Обґрунтовуючи своє рішення, суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04,§ 58, ЄСПЛ ,від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).В контексті вказаної практики колегія суддів вважає обґрунтування цієї постанови достатнім. З урахуванням наведеного та встановлених обставин, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed