Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] в судове засідання не зявив та подав до суду заява про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги мотивував тим, що 11.12.2015 року о 17 год. 50 хв. на автодорозі Н-10 «Стрий-Чернівці-Мамалига» 128+800 [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER], під час обгону та зустрічного розїзду не дотримався безпечного інтервалу, здійснив зіткнення з автомобілем, який рухався на зустріч марки «MERCEDES-BENZ» д.н.з. 658 31 ІВ під керуванням позивача. Постановою Косівського районного суду від 15.02.2016 року відповідача визнанно винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ» становить 50\~494, 08 грн. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судові\~засідання не\~зявляється, хоча був повідомлений належним чином. Згідно ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, а на підставі ст.ст.280, 281, 282, 283 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. У відповідності до вимог ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Суд, вивчивши матеріали справи вважає, позов підставним і таким, що підлягає до задоволення, із слідуючих підстав: \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~В судовому засіданні встановлено, що 11.12.2015 року [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER] на автодорозі Н-10 «Стрий-Чернівці-Мамалига» 128+800 під час обгону та зустрічного розїзду не дотримався інтервалу, здійснив зіткнення із зустрічним транспортним засобом марки «MERCEDES-BENZ» д.н.з. 658 31 ІВ під керуванням [PERSON], що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії АП1 № 170979 в справі про адміністративне правопорушення № 347347/29/16 Постановою Косівського районного суду від 15.02.2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ» становить 50\~494, 08 грн. (а.с. 16-31). Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не повязане з виконанням цими особами обовязків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобовязання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Отже виходячи з вищенаведеного суд приходить до виснвоку, що винуватцем ДТП є саме відповідач і томі він повинен відшкодувати позивачу нанесену матеріальну шкоду внаслідок пошкодження його майна, а також відшкодуванню підлягає сплачений позивачм судовий збір. \~ \~ \~ \~На підставі наведеного, ст.ст. 511, 636, 1166, 1167, 1187 та

Outcome: approved