Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача ТОВ «Лексворд» про захист його прав, як споживача. Заявлений позов обґрунтував тим, що між ним та відповідачем ТОВ «Лексворд» 11 січня 2014 року був укладений договір про надання послуг № 000240, спрямованих на отримання безвідсоткової позики у розмірі 50000,00 грн., зазначеної у Додатку № 1 до даного договору на умовах Програми «Ренесанс», що містяться в Додатку №2 до вказаного договору, що є невід'ємними частинами цього договору. За умовами договору відповідач зобов'язався організовувати та проводити розподіл Фонду Учасників, здійснити надання безвідсоткової позики на користь Учасника за рахунок Фонду Учасників; надавати інші послуги і здійснювати інші правочини, погоджені сторонами у порядку та в строки, передбачені цим договором та додатками до нього. На виконання умов договору позивач зобов'язувався сплачувати відповідачу щомісячний внесок у розмірі 2050 грн. Разом з тим, скориставшись юридичною необізнаністю позивача, представник відповідача одночасно спонукала його до укладення договору №000240 з ПП «Діадіма» про надання інформаційно-консультаційних послуг та послуг з пошуку інформації. При укладенні даних договорів позивачем передано представнику відповідача 2050 грн. Однак в порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, отримавши кошти, відповідач не вчиняв будь-яких дій щодо виконання умов договору, ввів його в оману та не проінформував про ведення господарської діяльності без реєстрації як фінансової установи. Тому вважав, що договір про надання послуг є недійсним, як такий, що суперечить Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки він містить несправедливі для нього умови та явно не вигідні, які відповідач сформулював в односторонньому порядку, тим самим створивши дисбаланс між правами і обов'язками сторін за договором на свою користь і не врахувавши при цьому його інтереси. Просив: визнати недійсним договір № 000240 від 11 січня 2014 року, укладений між ним та ТОВ «Лексворд». Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Лексворд» у судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, враховуючи те, що представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи в порядку, передбаченому ст. 224, 225 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Між позивачем та відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Лексворд» 11 січня 2014 року був укладений договір про надання послуг № 000240, згідно якого відповідач зобов'язався надати позивачу послуги, спрямовані на отримання безвідсоткової позики у розмірі 50000,00 грн., зазначеної у Додатку № 1 до даного договору на умовах Програми «Ренесанс», що містяться в Додатку №2 до вказаного договору, що є невід'ємними частинами цього договору, базуючись на принципі взаємодопомоги Учасників Програми. Позивач сплатив платіж у розмірі 2050,00 грн. Сума позики становить 50000,00 грн., графік платежів розрахований на 180 місяців, щомісячний чистий платіж в договорі не вказаний. Термін дії договору вказаний з моменту підписання і до повного виконання сторонами умов договору . Згідно ч.1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше на встановлено договором. Згідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Зокрема до несправедливих умов відноситься встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця, надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору, визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Пунктами 5-7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Відповідно до п.7 ч.3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється нечесна підприємницька практика, зокрема утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Умови договору в частині отримання безвідсоткової позики є такими, що створюють суттєвий дисбаланс між правами і обов'язками Учасника та товариства, зокрема товариство приймає рішення щодо отримання безвідсоткової позики на свій розсуд, Учаснику не надається інформація стосовно інших учасників, які беруть участь у розподілі Фонду Учасників, кількість сплачених ними платежів тощо, внаслідок чого процедура проведення розподіл Фонду Учасників є непрозорою для Учасника і позбавляє його можливості здійснювати контроль проведення таких дій та контроль за дотриманням його прав, як споживача. Також, відповідно до додатку №1 до Договору сторони визначили лише розмір позики, яку має намір отримати Учасник Програми, при цьому конкретно не вказали, в який саме термін така позика буде надана. Таким чином, суд вважає, що вищезазначені умови Договору є несправедливими і відповідач здійснює по відношенню до позивача нечесну підприємницьку практику. Відповідно до п.5 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством,- і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.Статтею 34 вказаного Закону визначено, що здійснення діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії. Судом встановлено, що відповідно до Умов Програми «Ренесанс» платіж до Фонду Учасників - це платіж, за рахунок якого Товариство здійснює надання безвідсоткової позики, сума якої зазначена у Додатку № 1 до Договору та відповідає Графіку платежів. Умови діяльності Програми не містять положень, які б визначали належність до фонду учасників Програми, на кошти якого видаються безвідсоткові позики, платежу тощо. Отже, як вбачається з положень Договору та додатків до нього, товариство залучає кошти фізичних осіб, здійснює фінансові операції в інтересах третіх осіб за рахунок залучених коштів, при цьому отримує прибуток за рахунок платежів, які відповідно до Умов не повертаються учасникам за жодних умов. Таким чином, суд приходить до висновку, що діяльність відповідача містить ознаки фінансової діяльності, визначеної ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» і потребує ліцензування відповідно до положень ст. 34 вказаного Закону. Однак, відповідачем не подано суду будь-яких відомостей щодо внесення його до Державного реєстру фінансових установ, набуття статусу фінансової установи, наявності ліцензії на надання фінансових послуг. Відповідно до ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії) може бути визнано судом недійсним. Статтею 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. На підставі викладеного та

Outcome: approved