Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про відшкодування моральної шкоди. Обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що [PERSON] є мешканцем кв. [ADDRESS] . 20 квітня 2018 він звернувся з заявою до відповідача, в якій вказав, що відповідно до ст. 162 ЖК Української РСР плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Таким чином, споживач зобов`язаний сплачувати за спожиті житлово - комунальні послуги лише відповідно до тарифів, встановлених у передбаченому законом порядку і способом. Верховний суд України звернувся до Конституційного Суду України із конституційним поданням від 2 червня 2016 №201-2208/0/8-16, у якому просить Конституційний Суд України перевірити повноваження і легітимність утворення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики і комунальних послуг. Суб`єкт права на конституційне подання наголошує на неконституційності формування складу вказаного державного регулятора. Наслідком неконституційності формування складу Національної комісії є незаконність встановлення нею тарифів на житлово - комунальні послуги. Результати розгляду Конституційним Судом України вказаного конституційного подання має суттєве значення, оскільки впливає на правомірність і обґрунтованість розрахунку тарифів за споживання послуг з централізованого опалення та гарячої води. Позивач має статус інваліда війни на підставі вищевказаного, вважає, що питання стягнення з нього заборгованості за спожиті послуги необхідно порушувати тільки після ухвалення Конституційним Судом України рішення за конституційним поданням від 2 червня 2016 №201-2208/0/8-16. 28 квітня 2018 позивач отримав лист від відповідача,в якому зазначено, що факт оскарження постанов НКРЕКП в судовому порядку автоматично не означає їх нечинність та/або незаконність до прийняття відповідного рішення судом. Також в цьому листі вказано, що заборгованість за послуги з центрального опалення та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] станом на 1 квітня 2018 складає 4772,78 грн. та 21941,71 грн. відповідно. Позивач має статус інваліда війни, його дружина [PERSON] , 1951 р.н. є непрацездатною особою за віком. Виходячи з цього норма користування опалювальної площі становить 42 кв.м. та додатково 21 кв. м. на сім`ю, що сумарно становить 63 кв.м. Площа одного балкону становить 3,72 кв.м, а двох 7,44 кв.м. Загальна площа квартири [ADDRESS] становить 69,22 кв.м, а опалювальна площа його квартири становить 61, 78 кв. м . Тобто 61,78 кв.м. менше наж 63 кв.м. В квартирі, де мешкає позивач з родиною, відсутні квартирні прилади обліку холодної та гарячої води. Іх встановлення не є обов`язковим. Позивач разом з родиною з середини травня по середину вересня мешкають на дачі. Тобто приблизно чотири місяці в році позивач з родиною не користуються холодною та гарячою водою. Позивач вважає, що його родина не виходить за межі соціальних пільг передбачених постановою Кабінету Міністрів України №409 від 6 серпня 2014. На погляд позивача, власник ПАТ «Київенерго» такими тарифами компенсує втрачений бізнес на Донбасі. Таке відношення влади до нього як громадянина України обурює позивача та створює для нього психотравмуючу ситуацію. Протиправними діями відповідача моральному здоров`ю позивача спричинено значної шкоди, тому що весь період намагання поновити свої порушені права, життя позивача було перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями. Внаслідок протиправних дій відповідача позивач зазнав моральних втрат, які призвели до позбавлення його можливостей реалізації своїх звичок і бажань, які би він міг реалізувати не витрачаючи часу на підготовку заяв, звернень, скарг та судового позову. Враховуючи присутність травмую чого фактору (неправомірних дій або бездіяльності відповідача), користуючись принципами розумності та справедливості, позивач вважає 1000000 грн. мінімальною компенсацією за перенесені його душевні страждання, які просив стягнути з відповідача. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 14.05.2018 вказану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків. Позивачем на виконання вищевказаних ухвал суду, у встановлені суддею строки, було усунуто зазначені судом недоліки. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 18.05.2018 було відкрито провадження та призначено підготовче засідання у справі з роз`ясненням відповідачу щодо його права на надіслання до суду відзиву на позовну заяву і всіх письмових доказів. 20.06.2019 через канцелярію суду представником відповідача ПАТ «Київенерго» - Коноваловою Г. В. було подано відзив на позов, в якому просили в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Обгрунтовуючи відзив тим, що згідно інформації, що міститься у базах ПАТ «Київенерго» опалювальна площа квартири позивача становить 65,5 кв.м, в якій зареєстровано 3 особи. Однак у позовній заяві мова йде лише про позивача та його дружину, з вказівкою на те, що вони мають особливий статус. Про третю особу позивач взагалі не згадує. Квартирні лічильники на опалення у позивача відсутні. Щодо лічильників на гаряче водопостачання, то у базі ПК БІТЕК є інформація про наявність лічильника на ПГВ. Однак, показники його не передавалися, відповідно нарахування здійснювались в залежності від нормативів споживання, фактичного часу подачі та кількості зареєстрованих, з урахуванням пільг. Розрахунки в ПК БІТЕК почали проводитись з травня 2016 року. На цей час заборгованість становила: ЦО - 1641,96 грн., ПГВ - 7228,33 грн. За час нарахувань у ГІОЦ сплати по ЦО та ПГВ відсутні. Борг по ЦО 4772, 47 грн., по ПГВ 21941, 71 грн., виник станом на 01.04.2018. Отже, період виникнення боргу з жовтня 2014 по квітень 2018 роки. ПАТ «Київенерго» на момент виникнення спірних правовідносин із позивачем здійснювало нарахування за послуги з ЦО та ПГВ мешканцям будинків, в яких були виконавцем зазначених комунальних послуг, у тому числі будинку за адресою по [ADDRESS] , з урахуванням діючих за певний період тарифів. На виконання Законів України «Про природні монополії», «Про електроенергетику», «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг», Указом Президента України від 10.09.2014 № 715/2014 було затверджено Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), яким визначено, що НКРЕКП є органом державного регулювання діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг. Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, є державним колегіальним органом, підпорядкованим Президентові України і підзвітним Верховній Раді України. Тобто, тарифи затверджує регулятор, відповідно ПАТ «Київенерго» не могло впливати на прийняття відповідних тарифів, а лише було зобов`язане їх застосовувати та робити на їх підставі відповідні розрахунки. Крім того, звертали увагу, що позивач в позовній заяві жодним чином не обґрунтовує стягнення моральної шкоди в розмірі 1000000,00 грн. Описуючи моральну шкоду, позивач не довів її завдання, позов не містить жодного доказу порушення звичного способу життя, понесення додаткових витрат для його нормалізації. На підставі викладеного просили в задоволенні позову відмовити. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 29.08.2018 було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в загальному порядку у відкритому судовому засіданні. 30.10.2018 представник ПАТ «Київенерго» - Коновалова Г. В. подала до суду додаткові пояснення,в яких зазначила, що позивач письмово не укладав договір про надання послуг з централізованого опалення та договір з централізованого постачання гарячої води. Відповідно до ч. 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004, виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії. Пункт 1 ч. 3 ст. 20 цього ж Закону визначає, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Крім того, вказаний договір опубліковано в газеті «Хрещатик» від 6.08.2014 №111 (4511) та від 12.06.2015 №83 (4679), тобто ПАТ «Київенерго» зроблено пропозицію мешканцям житлових будинків м. Києва укласти відповідний договір. Також, уніфікований текст договору розміщено на сайті ПАТ «Київенерго» для клієнтів. Отже, позивач фактично отримував та споживав послуги центрального опалення та централізованого постачання гарячої води. В судове засідання позивач 7.10.2019 не з`явився надіслав до суду заяву з проханням проводити судове засідання у його відсутність та задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить власноруч підписана розписка (а.с. 79). Суд вважає, що в матеріалах справи достатньо даних для розгляду справи у відсутність позивача та представника відповідача. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: dismissed