Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з наведеним позовом до публічного акціонерного товариства «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК» про стягнення суми вкладу за договором банківського вкладу в розмірі 191 685 грн. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 11 грудня 2013 року уклав з відповідачем договір строкового банківського вкладу № 2630/63/146030 терміном 121 день, сума вкладу 8 000 доларів США, процентна ставка 9,8%.. За вказаними договором вкладник має право вимагати повернення вкладу до закінчення встановленого строку. Позивач звернувся до відповідача із заявами про повернення вкладу, а 11 квітня 2014 року звернувся із заявою про повернення вкладу та нарахованих процентів. Проте відповідач не виконав свої зобов'язання та не повернув позивачу вкладу, а тому він змушений був звернутись із позовом до суду. Позивач надав суду заяву в якій просить провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просив позов задовольнити в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечували. Представник відповідача в судові засідання не з'являвся, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомив. З урахуванням положень ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов договору строкового банківського вкладу, внаслідок чого вкладник позивається про його відновлення шляхом дострокового стягнення грошових вкладів та процентів. 11 грудня 2013 року між [PERSON] та публічним акціонерним товариством «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК» було укладено договір строкового банківського вкладу № 2630/63/146030 терміном 121 день (а.с.3-5) На виконання умов договору позивач вніс на депозитний рахунок відповідача кошти в розмірі 8 000 доларів США (а.с.6) Відповідно до п. 1.2.4 договору процентна ставка по внеску встановлюється у розмірі 9,8% річних. Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно п. 2.6.4 Договору, процентна ставка при достроковому розірванні договору з ініціативи клієнта становить 0,1% за умови попередження вкладником банку не пізніше ніж за 5 банківських днів. Автоматична елонгація договору на той же термін, у разі відсутності заяви вкладника про намір отримати вклад в день закінчення терміну дії Договору (а.с.4). Відповідно до п. 4.2.1 ст. 4 Договору, вкладник має право вимагати повернення вкладу до закінчення строку договору (а.с.4). Пунктом 4.3.2 ст.4 Договору встановлено обов'язок Банку на вимогу вкладника повернути вклад та виплатити нараховані на суму вкладу проценти на умовах та в строки, що встановлені договором (а.с.4). 11 квітня 2014 року позивач звертався із заявою про розірвання договору та повернення вкладу (а.с.8). Станом на 06.05.2014 року позивач одержав 500.00 доларів США від суми вкладу, що засвідчується випискою установи публічним акціонерним товариством «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК» від 06.05.2014 року. Після чого повернення вкладу частинами взагалі не відбувалось. Відповідно до п. 2.6.3 ст. 2 Договорів, у разі їх дострокового розірвання за ініціативою вкладника, банк повертає суму вкладу не раніше, ніж на 6 банківський день включно від дня отримання заяви. Банк свої зобов'язання перед позивачем не виконав вклад не повернув та проценти не виплатив. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. ст. 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сума неповернутого позивачу вкладу, відповідно до договору строкового банківського вкладу № 2630/63/146030 від 11 грудня 2013 року становить 7 500 доларів США, про що свідчить виписка до угоди 2620/63/172990 від 11.04.2014р. ( а.с.7). Офіційний курс гривні станом на 12.02.2015р. складає за 100 доларів 25,558067 грн., 7500 * 25,558=191 685, 00 грн. Отже з відповідача на користь позивача слід стягнути суму вкладу по договору в розмірі 7500 доларів США, що еквівалентно 191 685 грн. 00 коп. Доказів на спростування твердження позивача відповідачем суду не надано. Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved