Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним вище позовом до [PERSON] про поділ спільно нажитого майна подружжя, в обґрунтування якого зазначив на те, що між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів громадянського стану Енергодарської міської ради Запорізької області 14 серпня 1999 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис №252. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] та доньку - [PERSON] , [INFO] . За час шлюбу подружжям за спільні кошти було набуто наступне майно: житловий будинок за номером [ADDRESS] ; земельна ділянка, на якій знаходиться вищезазначений житловий будинок, загальною площею 2 434 м2, кадастровий номер земельної ділянки: 2322484600:01:019:0029. Цільове призначення земельної ділянки: для: будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Житловий будинок, який є предметом спору, має загальну площу 60,4 м2, житлову площу 27,9 м2 та має належні до нього будівлі і споруди: № п/пЛітера № за планом земельної ділянкиНазва будівель та спорудМатеріали стін будівель та спорудРозмір житлової (нежитлової) площі (кв.м.)Загальна площа (кв.м.)Вартість (грн.)Відсоток зносу 1А житловий будинокгл/валькові 1/4 цегли27,960,47604143 2 2ворота 7802 3 3паркан 3791 4 4свердловина 3182 Спільне життя у подружжя не склалося та за рішенням Енергодарського міського суду від 15 березня 2018 року шлюб між ними було розірвано. На теперішній час відповідач не визнає право власності позивача на спірне майно, тому він вважає, що іншого шляху ніж вирішення цього питання у судовому порядку у нього не має. Просить суд здійснити розподіл спільно нажитого майна подружжя наступним чином: визнати за ним та [PERSON] право спільної часткової власності на житловий будинок за номером [ADDRESS] та земельну ділянку, на якій знаходиться вищезазначений житловий будинок, загальною площею 2 434 м2, кадастровий номер земельної ділянки: 2322484600:01:019:0029, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] в рівних частках, тобто, по 1/2 частці. Також просив стягнути з відповідачки на його користь сплачені ним судові витрати у розмірі 1704 грн. 80 коп., які складаються з судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. та оплата проведення оцінки майна у розмірі 1000 грн. Ухвалою Кам`янсько-Дніпровського районного суду від 29 грудня 2019 року прийнято до розгляду позовна заява в порядку спрощеного провадження та відкрито провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільно нажитого майна подружжя. «28» січня 2019 року до суду надійшов відзив [PERSON] в інтересах якої діє адвокат Шипілова С.В. на позовну заяву [PERSON] в якій зазначено на те, що [PERSON] не заперечує той факт, що у 1999 році між [PERSON] та нею було укладено шлюб. Від шлюбу подружжя мають двох неповнолітніх дітей. В період шлюбу нею було набуто нерухоме майно, а саме житловий будинок за номером [ADDRESS] за договором купівлі-продажу житлового будинку від 05 липня 2011 року. Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 15 березня 2018 року шлюб між ними було розірвано. Позовні вимоги не визнає в повному обсязі. При цьому, відповідач зазначає на те, що не згодна з ціною позову. Відповідно до висновку суб`єкта оціночної діяльності - ТОВ «АНАЛІТИЧНИЙ ЦЕНТР ДРОБНОВА» ринкова вартість Об`єкта - житлового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 69,4 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] , та належить [PERSON] станом на 23 листопада 2018 року складає 70250 грн. 00 коп. Відповідач вважає ринкову вартість Об`єкта значною мірою заниженою враховуючи те, що згідно п. 4 договору купівлі-продажу житлового будинку р. № 2705, від 05 липня 2011 року, засвідчений приватним, нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області Сірою І.Є. продаж будинку за домовленістю сторін вчинявся за 90 816 грн. 00 коп. Пункт дев`ять даного договору, свідчить, що вартість домоволодіння станом на 2011 року становить 90 816 грн. 00 коп., що майже на 20 000 грн. вище за сучасну оцінку. Враховуючи інфляційні показники, які наведені на офіційному сайті газети «Урядовий кур`єр» інфляційне збільшення об`єкта нерухомості в період з 05.07.2011 - 23.11.2018 р.р. складає 132950 грн. 85 коп. Враховуючи це, Відповідач не згоден із тим, що вартість житлового будинку реально складає 70250 грн. 00 коп. До економічних показників слід додати той факт, що за період з моменту придбання будинку на території біля нього були споруджені господарські прибудови (балагани). У будинку проведений поточний ремонт. Ці фактори значно впливають на вартість домоволодіння в бік збільшення у порівнянні з ціною, за яку він був придбаний у 2011 році. Крім того, житловий будинок не є спільно нажитим майном подружжя. При цьому, відповідач зазначає на те, що відповідно до п. 9 Договору купівлі-продажу житлового будинку, купівля нерухомого майна за цим договором вчиняється за письмовою згодою чоловіка [PERSON] - [PERSON] . Але на початку червня 2011 року між нею та її батьками [PERSON] та [PERSON] були укладені безвідплатні договори позики грошових коштів на загальну суму 95000 грн. 00 коп., з яких 40 000 грн. 00 коп. надала мати [PERSON] та 45000 грн. 00 коп. батько - [PERSON] , про що між ними були укладені розписки у довільній формі. Ці гроші пішли на придбання відповідачкою житлового будинку. Даний житловий будинок був придбаний як дачний будинок, тобто для літнього відпочинку в ньому, а не для постійного проживання. З моменту купівлі спірного майна і по теперішній час подружжя не проживає постійно у цьому житловому будинку, а мешкає у м. Енергодар за зареєстрованим місцем проживання. Таким чином, мету придбання цього житлового будинку відповідач розглядає як інвестицію в нерухомість для запобігання знецінення грошових коштів від інфляційних ризиків. 28 січня 2019 року Кам`янсько-Дніпровським районним судом поштою було отримано від [PERSON] відповідь на відзив, згідно до якого останній зазначив на те, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. На час подання позову та розгляду справи у суді відповідно до звіту про незалежну оцінку спірного житлового будинку з надвірними будівлями його вартість складає 70 250 грн. Якщо відповідачка не згодна з даною ціною позову вона має можливість надати свою оцінку або звернутись до суду з заявою про призначення судової експертизи, якщо така вплине на правильність вирішення справи по суті. Крім того, позивач зазначив на те, що заперечуючи проти позову щодо розподілу майна, [PERSON] вказує на те, що майно придбано за кошти, отримані нею за договором позики (розпискою) від 01.06.2011 року від її батьків, але це не відповідає дійсності. Розписки викликають великий сумнів, оскільки про їх існування він взагалі нічого не знав і йому про таке джерело придбання майна невідомо. [PERSON] цими розписками не доведено того, що вона витратила зазначені кошти на купівлю спірного майна. Докази того, що гроші, отримані відповідачем від позики, були використані саме на придбання спірного майна, не надані, й з врахуванням того, що спірне майно придбано за час шлюбу, воно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу між сторонами в рівних частках. Також позивач зазначає, що з тексту наданих розписок вбачається, що [PERSON] отримала у борг грошові кошти. У розписці про отримання грошей, не зазначено на які цілі бралася позика та не зазначено, що він, як чоловік, надавав згоду на їх отримання . Той факт, що розписка написана нею і кошти отримані за час шлюбу з ним не свідчить про те, що договір позики було укладено в інтересах сім`ї та кошти було використано в інтересах сім`ї, що він давав згоду на укладення такого договору і знав про нього. Зазначені юридично важливі обставини відповідач не довів, а він це категорично заперечує. Позивач у відповіді на відзив заперечує, що спірне майно є приватною власністю колишньої дружини. Крім того, позивач зазначив на те, що спірний будинок не є дачним будинком, він пристосований для постійного проживання в ньому, в ньому є пічне опалення, вода, бойлер, туалет, ванна тощо. На земельній ділянці стоїть 2 балагани розміром 10x50м та 8x50м, теплиця розміром 8 x6м. Дійсно, взимку вони там не проживали, оскільки будинок та земельна ділянка купувались для потреб сім`ї (вирощування овочів для наступного продажу, і весь цей час з моменту купівлі будинку вони майже постійно (за виключенням зими) проживали в ньому та вирощували городину. Ухвалою Кам`янсько-Дніпровського районного суду від 05 лютого 2019 року по даній справі судом була задоволена заява представника відповідача адвоката Шипілової С.В. про залучення третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог, а саме, було вирішено залучити до участі у справі в якості третіх осіб без самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 51, 52). Ухвалою суду від 03 квітня 2019 року звільнено [PERSON] і [PERSON] від участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору та залучено їх до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільно нажитого майна подружжя, в якості третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору та прийнято позов про стягнення грошових коштів до провадження (а.с. 99). В обґрунтування позовних вимог [PERSON] і [PERSON] зазначено на те, що 01 червня 2011 року [PERSON] взяла на себе зобов`язання повернути їм борг у сумі 40 000 грн. 00 коп. рівними частинами протягом 10 років, що підтверджується копією розписки, яка додається до позову. Дані кошти, як зазначила [PERSON] , вона брала зі згоди свого чоловіка [PERSON] на потреби сім`ї, а саме на придбання для сім`ї житлового будинку та земельної ділянки біля нього. Позика подружжям [PERSON] та [PERSON] бралася на придбання житлового будинку та земельної ділянки. Позивачі вважають, що відповідати по зобов`язаннях повинне подружжя Якименків. Вони неодноразово зверталась до подружжя з вимогою про повернення їм коштів, однак ті ігнорують їх вимоги, уникають зустрічей та не відповідають на телефонні дзвінки. На сьогоднішній день грошові кошти в сумі 40 000 грн. 00 коп. відповідачами не повернуті. Просять стягнути солідарно відповідачів - [PERSON] та [PERSON] на свою користь вказану суму боргу. У судове засідання позивач - відповідач [PERSON] не з`явився, про час і місце слухання справи обізнаний належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник позивача-відповідача [PERSON] адвокат Темненко В.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним у відповіді на відзив (а.с.42-45) та письмових поясненнях (а.с. 140-144). Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час і місце слухання справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник відповідачки [PERSON] адвокат Шипілова С.В. у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву (а.с. 31-33). Треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] і [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про час і місце слухання справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили (а.с.166). Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 14 серпня 1999 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб Відділом реєстрації актів громадянського стану Енергодарської міської ради Запорізької області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис №252). Відповідно до рішення Енергодарського міського суду від 15 березня 2018 року шлюб між ними було розірвано (а.с. 5, 6). За час шлюбу ними було набуто наступне майно: житловий будинок за номером [ADDRESS] . Житловий будинок має загальну площу 60,4 м2, житлову площу 27,9 м2 та має належні до нього будівлі і споруди: № п/пЛітера № за планом земельної ділянкиНазва будівель та спорудМатеріали стін будівель та спорудРозмір житлової (нежитлової) площі (кв.м.)Загальна площа (кв.м.)Вартість (грн.)Відсоток зносу 1А житловий будинокгл/валькові 1/4 цегли27,960,47604143 2 2ворота 7802 3 3паркан 3791 4 4свердловина 3182 Договір купівлі-продажу житлового будинку укладено продавцем з [PERSON] та посвідчено приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області Сірою І.Є. та зареєстровано в реєстрі за № 2705 (а.с. 56, 57). Згідно до п. 8договору купівлі-продажу житлового будинку, купівля нерухомого майна за цим договором вчиняється за письмовою згодою чоловіка [PERSON] - [PERSON] . Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічна норма міститься в ч. 3 ст. 368 ЦК України: майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.ст. 68,69 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спірможе бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється події: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Виходячи з викладених вище норм, вбачається, що за час шлюбу сторонами було набуто спірне майно, яке є предметом спору на теперішній час. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Частиною 4 ст. 65 Сімейного кодексу визначено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Із роз`яснень Пленуму Верховного Суду в пп.23, 24 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 №11 вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. При поділі спільної сумісної власності зобов`язання між подружжям не розподіляються, а враховуються. Надана суду копія розписки не є належним та допустимим доказом підтвердження саме використання цих грошових коштів в інтересах сім`ї, оскільки факт отримання в борг даної суми в інтересах сім`ї [PERSON] категорично заперечується. Відповідачкою також не доведено той факт, що вказані грошові кошти витрачені нею саме на придбання спірної нерухомості. Суду в якості доказу наведених обставин не надано доказів того, що наведені грошові кошти були сплачені на погашення укладеного договору на купівлю нерухомості, а також, що зазначена грошова сума надавалася не виключно відповідачці [PERSON] на її власні потреби, а в інтересах сім`ї. Відповідно до позиції ВСУ у справі №6-56цс13 від 19.05.2013 року суд роз`яснив, один з подружжя, який не приймав участі в укладанні правочину, стає зобов`язаною особою за наступних умов, а саме: 1) правочин, який укладено другим із подружжя виключно в інтересах сім`ї; 2) майно, в тому числі грошові кошти, одержані за правочином, використане в інтересах сім`ї. При умові фактичного поєднання вказаних двох умов, другий з подружжя стає зобов`язаною особою. Доказів на підтвердження використання цих коштів в інтересах сім`ї стороною відповідача [PERSON] не надано. Враховуючи те, що відповідачем [PERSON] не надано належних доказів на підтвердження факту набуття спірного майна за її особисті кошти, у зв`язку із чим презумпція спільності майна подружжя у цій справі не спростована. Згідно ч.3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Але в своєму відзиві на позовну заяву [PERSON] зазначає на те, що спірне нерухоме майно не є спільною сумісною власністю, а є її приватною власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України). Відповідно до положень ч.1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Установивши, що спірний будинок був придбаний під час шлюбу сторін, тобто є спільною сумісною власністю подружжя, суд приходить до висновку про те, що вказане майно підлягає поділу між сторонами у рівних частках. Доводи [PERSON] про те, що спірне майно придбано за її особисті кошти, а не за спільні кошти подружжя, є недоведеними, оскільки відповідач не спростувала презумпцію спільності права власності подружжя на вказане майно. Разом з цим, суд не погоджується з вимогами позивача [PERSON] щодо визнання на ним права власності на 1/2 частини спірної земельної ділянки загальною площею 2 434 м2 (кадастровий номер земельної ділянки: 2322484600:01:019:0029. Цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд), оскільки як вбачається відповіді приватного нотаріуса Сірої І.Є. договір купівлі-продажу земельної ділянки за адресою нею посвідчено не було, оскільки земельна ділянка на той час перебувала у державній власності (а.с. 55). Згідно ч.1 ст.15 Цивільного кодексу Україникожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно приписів ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів, поданих учасниками і витребуваних судом, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїхдоказів і у доведенні перед судом їх переконливості, відповідно до п.3 ч.1 ст.129 КонституціїУкраїни, відноситься до основної засади судочинства. Відповідно до частин 1, 2, 3 ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 4 ст.12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У абзаці 2 п. 11 постанови № 14 Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року Верховний Суд України роз`яснив, що, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. З огляду на вищезазначене суд вважає, що позовна заява [PERSON] підлягає частковому задоволенню, шляхом визнання права спільної часткової власності на житловий будинок за [ADDRESS] в рівних частках, тобто, по 1/2 частці. В частині ж задоволення позовної вимоги про визнання права власності на земельну ділянку, загальною площею 2 434 м2, кадастровий номер земельної ділянки: 2322484600:01:019:0029, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за вказано вище адресою слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до квитанції від 23.11.2018 року [PERSON] сплачено судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп., а згідно квитанції до прибуткового касового ордера №138 від 23.11.2018 року - 1000 грн. 00 коп. (а.с.9). Оскільки позов задоволено частково, то з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1352 грн. 40 коп., які складаються з 1/2 частини судового збору у розмірі 352 грн. 40 коп. та оплати на проведення оцінки майна у розмірі 1000 грн. 00 коп. На підставі ст.ст. 15, 16, 368, 526, 527, 530, 599, 610-612, 625, 1046, 1049, 1050 ЦК України; ст.ст. 57, 60, 61, 65, 68-70 СК України,

Outcome: partial