Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Івано-Франківської міської ради про встановлення факту та визнання права власності, в якій просив встановити, що [PERSON] з грудня 2010 року і до 11 січня 2016 року постійно проживав однією сімєю з [PERSON], померлим 11 січня 2016 року в м. Івано-Франківську; визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно після смерті [PERSON], померлого 11.01.2016 року, а саме на земельну ділянку площею 0,0272 га, що розташована за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Черемшини,18, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 26101000000 60020111, що належала покійному на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серія ІФ №015182, виданого 09.06.2005 року та домоволодіння, розташоване за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Черемшини ,18, яке складається з будинку, жилою площею 25,4 кв.м., позначений під літ. А, сараю-вбиральні, позначеної під літ. Б, сараю, позначеного під літ. В, що належало покійному на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.07.1995 року , номер за реєстром 2Д-473. Представником Позивача подано до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, просив позов задовольнити в повному обсязі. Представником відповідача подано до суду заяву про розгляд справи у відсутності уповноваженого представника. В судовому засіданні 16 листопада 2016 року Судом було допитано в якості свідків [PERSON] (подруга матері Позивача), [PERSON] (в минулому співробітник матері Позивача) та [PERSON] (сусід Позивача та померлого [PERSON]В.), які підтвердили Суду, що [PERSON] з 2011 року постійно проживав зі своїм вітчимом [PERSON] по вул. Черемшини, 18 в м. Івано-Франківську аж до смерті останнього, здійснював догляд за померлим, а також організовував його поховання. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх невизнаних прав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З матеріалів позовної заяви випливає, що відповідно до свідоцтва про смерть серії І-НМ № 224062 від 12.01.2016 року [PERSON] помер 11.01.2016 року (а.с.5). В звязку зі смертю [PERSON] відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 0,0272 га., що розташована за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Черемшини,18, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 26101000000 60020111, що належала покійному на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серія ІФ №015182, виданого 09.06.2005 року. (а.с.6). Домоволодіння, розташоване за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Черемшини ,18, яке складається з будинку, жилою площею 25,4 кв.м., позначений під літ. А, сараю-вбиральні, позначеної під літ. Б, сараю, позначеного під літ. В, що належало покійному на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.07.1995 року, номер за реєстром 2Д-473. Позивач як спадкоємець 4-ої черги звернувся до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини, в чому йому було відмовлено у звязку з тим, що необхідно встановити факт проживання позивача із спадкоємцем більше 5 років і його віднесення до спадкоємців 4-ої черги та документи власності на вищевказане спадкове майно є втраченими, а їх відсутність є перешкодою для оформлення спадщини (а.с.39). Враховуючи вищезазначене, Позивач звернувся до суду з даним цивільним позовом. З матеріалів позовної заяви та з пояснень свідків в судовому засіданні випливає, що [PERSON] з 90-х років однією сімєю без реєстрації шлюбу проживав з матірю Позивача [PERSON], а з грудня 2010 року Позивач поселився разом з [PERSON] та своєю матірю за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Черемшини, 18, оскільки і [PERSON] і [PERSON] були особами похилого віку і Позивач здій снював догляд за ними та проживав однією сімєю. Так, як у [PERSON] не було інших родичів , він 21.02.2000 року склав на користь [PERSON] заповіт, згідно якого заповів все своє майно [PERSON] (а.с.11). Відповідно до Свідоцтва про смерть серія І-НМ №173240 від 04 липня 2013 року (а.с.12) [PERSON] померла 03 липня 2013 року у віці 76 років. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.01.2014 року Позивач успадкував 1/2 частини квартири №13 в м. Івано-Франківську по вул. Набережна ім. Стефаника, буд. 18, що належала його матері [PERSON] (а.с.13). З матеріалів справи та пояснень свідків в судовому засіданні Судом встановлено, що оскільки [PERSON] був особою похилого віку і у нього не було інших родичів, Позивач проживав з ним і з [PERSON] з 2010 року, а після смерті [PERSON] вони залишились проживати разом за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Черемшини,18. Позивач і покійний [PERSON] до смерті останнього проживали однією сімєю, вели спільне господарство, вели спільний побут. Після смерті [PERSON] Позивач здійснив його поховання та продовжив проживати за адресою [INFO]. Факт проживання Позивача з покійним [PERSON] підтверджується і письмовими доказами, зокрема договорами страхування майна фізичної особи, укладеними в період з 2009 по 2012 р.р. між [PERSON] та Українською пожежно-страховою компанією, вигодонабувачем за якими виступав Позивач (а.с.19-22). Згідно ст. 392 ЦК України Власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини. Згідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права і обовязки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Згідно п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини (4 черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч.2 ст. 3 СК про те, що сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Зазначений пятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сімєю. До спадкоємців 4 черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сімєю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем , були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сімї, тощо. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у звязку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини). Враховуючи вищевикладене, а також встановлені в ході судового розгляду справи обставини, Суд вважає за можливе встановити факт постійного проживання Позивача з померлим [PERSON] протягом 5-ти років до відкриття спадщини. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до Глави 10 п. 4.9, 4.10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» свідоцтво про право на спадщину видається на підставі письмової заяви спадкоємців після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Відповідно до частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтею 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто (частини 1,2 статті 1269 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як підтверджується матеріалами справи, [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва на спадщину за законом. Постановою Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори від 15 листопада 2016 року (а.с. 39) [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у звязку з неподанням документів, що підтверджують факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сімєю протягом пяти років до смерті спадкодавця, а також у звязку з ненаданням оригіналу документа власності на спадкове майно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 липня 1995 року реєстр номер 2Д-473. Враховуючи вищевикладене, Позивачем предявлено позовні вимоги про визнання за ним правак власності на відповідне спадкове майно. Як зазначено в пункті 3.1 [PERSON] спеціалізованого суду Ураїни з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Як підтверджується матеріалами справи, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ІФ №015182 від 09 червня 2005 року (а.с.6) [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 0,0272 га, яка розташована по вул. Черемшини, 18 у м. Івано-Франківську (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд). Крім того, відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 липня 1995 року (а.с.7) [PERSON] успадкував після смерті своєї матері домоволодіння, розташоване за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Черемшини,18, яке складається з будинку, жилою площею 25,4 кв.м., позначений під літ. А, сараю-вбиральні, позначеної під літ. Б, сараю, позначеного під літ. В. В матеріалах справи міститься копія вищевказаного Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 липня 1995 року, в той же час оригінал вказаного документа у Позивача відсутній, що створює відповідні перешкоди у реалізації ним спадкових прав. Як зазначено в пункті 3.1 [PERSON] спеціалізованого суду Ураїни з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК України. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обовязків. Враховуючи все вищевикладене в сукупності, дослідивши матеріали справи, Суд дійшов висновку про те, що оскільки право власності [PERSON] на спадкове майно підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ІФ №015182 від 09 червня 2005 року та Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 19 липня 1995 року, а тому Суд вбачає підстави для визнання за Позивачем, як за спадкоємцем за законом права власності на земельну ділянку площею 0,0272 га., що розташована за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Черемшини,18, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 26101000000 60020111, та домоволодіння, розташоване за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Черемшини,18, яке складається з будинку, жилою площею 25,4 кв.м., позначений під літ. А, сараю-вбиральні, позначеної під літ. Б, сараю, позначеного під літ. В, в порядку спадкування за законом. За змістом ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів. Враховуючи наведене, позов [PERSON] до Івано-Франківської міської ради про встановлення факту та визнання права власності, підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved