Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з цією позовною заявою. Свої вимоги позивач мотивував тим, що житловий будинок по [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору. На момент ліквідації колгоспних дворів будинок належав його учасникам [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та не зареєстрували права власності на житловий будинок. [INFO] помер [PERSON] . Спадщину після його смерті прийняв спадкоємець за заповітом [PERSON] (позивач). Спадкова справа відкрита у приватного нотаріуса Носівського районного нотаріального округу Дмитренко В.М. [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Спадщину після її смерті прийняв спадкоємець за заповітом [PERSON] (позивач). Спадкова справа також відкрита у приватного нотаріуса Носівського районного нотаріального округу Дмитренко В.М. Приватний нотаріус відмовила позивачеві у видачі свідоцтв про право на спадщину на житловий будинок у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, необхідних для вчинення нотаріальної дії. Також позивач звертався до приватного нотаріуса Носівського районного нотаріального округу Чуєнко Л.А. з метою реєстрації за ним права власності на вищевказаний будинок, однак також отримав відмову в реєстрації за ним права власності на вищевказане нерухоме майно, оскільки державний реєстратор не наділений правом визначення часток у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно, а саме майно колгоспного двору. Тому позивач звернувся до суду та просив судовим рішенням визнати за ним право власності на 1/3 частини спірного житлового будинку в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , на 1/3 частини спірного житлового будинку в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , на 1/3 частини спірного житлового будинку у зв`язку з ліквідацією колгоспних дворів. У судове засідання позивач не з`явився, але до підготовчого судового засідання подав до суду заяву, у якій указав, що він підтримує свої позовні вимоги, просив їх задовольнити та розглянути справу за його відсутності (а. с. 35). Представник відповідача Макіївської об`єднаної територіальної громади в особі Макіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву, у якій указав, що Макіївська сільська рада визнає позовні вимоги, та просив справу розглянути за відсутності представника відповідача (а. с. 104). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Судом установлено, що житловий будинок\~ [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані, проживали й були членами цього двору: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Макіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 583 від 19 серпня 2020 року (а. с. 8). У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз`яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Отже, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] як членам ліквідованого колгоспного двору належало по 1/3 частини житлового будинку [ADDRESS] , але після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та у встановленому законом порядку не зареєстрували своє право власності на цей будинок. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 10). Після його смерті відкрилася спадщина на 1/3 частини вищевказаного житлового будинку. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За життя [PERSON] склав заповіт, яким усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде йому по закону належати на день його смерті, заповів [PERSON] , що підтверджується копією заповіту, посвідченого 20 грудня 1995 року секретарем виконавчого комітету Макіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області (а. с. 15). Заповіт є чинним, його не змінено й не скасовано, що підтверджується\~ інформаційною\~ довідкою\~ зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 103). Отже, спадкування після смерті [PERSON] здійснюється за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він\~ фактично\~ вступив\~ в\~ управління\~ або\~ володіння спадковим майном. Із копії спадкової справи до майна померлого [PERSON] № 58/2019, заведеної приватним нотаріусом Носівського районного нотаріального округу Дмитренко В.М., убачається, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] , подав заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Носівського районного нотаріального округу Дмитренко В.М. Спадкоємець отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай) (а. с. 80-101). Прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] у силу ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР також підтверджується довідкою виконавчого комітету Макіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 580 від 19 серпня 2020 року, у якій йдеться про те, що [PERSON] \~ на\~ день\~ своєї смерті був зареєстрований та проживав разом із [PERSON] (а. с. 9). Отже, позивач фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON] , вступивши в управління та володіння спадковим майном. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з\~ моменту відкриття спадщини. Отже, [PERSON] успадкував у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] 1/3 частини спірного житлового будинку. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 11). Після її смерті відкрилася спадщина на 1/3 частини спірного житлового будинку, яка належала їй як члену ліквідованого колгоспного двору. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] склала заповіт, яким усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй по закону належати на день її смерті, заповідала [PERSON] , що підтверджується копією заповіту, посвідченого 29 листопада 2002 року секретарем виконавчого комітету Макіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області (а. с. 16). Заповіт є чинним, його не змінено й не скасовано, що підтверджується\~\~ інформаційною\~ довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 79). Отже, спадкування після смерті [PERSON] здійснюється за заповітом. Із копії спадкової справи до майна померлої [PERSON] № 54/2019, заведеної приватним нотаріусом Носівського районного нотаріального округу Дмитренко В.М., убачається, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] , подавши у встановлений законодавством шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Носівського районного нотаріального округу Дмитренко В.М. Спадкоємець отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки (а. с. 37-77). Із довідки виконавчого комітету Макіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 581 від 19 серпня 2020 року вбачається, що [PERSON] на день своєї смерті була зареєстрована та проживала разом із сином [PERSON] (а. с. 7). Отже, після смерті [PERSON] позивач успадкував у порядку спадкування за заповітом 1/3 частини спірного житлового будинку. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У судовому засіданні встановлено, що позивачеві відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на спірний житловий будинок, оскільки позивачем не надано правовстановлюючого документа на спадкове майно, що підтверджується постановами приватного нотаріуса Носівського районного нотаріального округу Дмитренко В.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 133/02-31 від 18 серпня 2020 року та № 140/02-31 від 1 вересня 2020 року (а. с. 23, 24). Також у судовому засіданні встановлено, що позивач з метою реєстрації свого права власності на спірний житловий будинок звертався до приватного нотаріуса Носівського районного нотаріального округу Чуєнко Л.А., який згідно зі ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є державним реєстратором, але позивачеві було відмовлено, оскільки житловий будинок, як майно колгоспного двору, належав його учасникам на праві спільної сумісної власності, тому реєстрація права власності за [PERSON] не можлива (а. с. 25). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини відповідно до ст. 1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Матеріали справи підтверджують, що на будинок [ADDRESS] виготовлена технічна документація (а. с. 118-120). Ринкова вартість житлового будинку станом на 11 вересня 2020 року становить 72000 грн., що підтверджується копією звіту про незалежну оцінку (а. с. 21-22). Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню. Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивача, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти на рахунок позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у сумі 840,80 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а. с. 6). Ураховуючи, що на час подачі відповідачем заяви про визнання позову розгляд справи по суті не розпочався, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved