Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до Публічного акціонерного товариства «Азот» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування позову вказує, що він працював в Публічному акціонерному товаристві «Азот» на посаді апаратника 4-ого розряду. Наказом відповідача № 253-вк від 06.04.2017 року він був звільнений з роботи з 24.04.2017 року за згодою сторін, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Однак в день звільнення розрахунок з ним проведений не був, а саме не було виплачено заробітну плату за лютий 2017 року та березень 2017 року. З 03.04.2017 року по 12.06.2017 року підприємство частково виплачувало йому заробітну плату, але повний розрахунок з ним проведений так і не був. Також вказує, що він неодноразово звертався до генерального директора ПАТ «Азот» Склярова В.Л. із заявами та просив провести з ним розрахунок, останнє звернення було 12.10.2017 року, однак повний розрахунок з ним до даного часу не проведений. Відповідно до ст. 116 згаданого Кодексу при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Вказує, що згідно довідки ПАТ «Азот» від 26.10.2017 року № 580 заборгованість по заробітній платі складає: за лютий 2017 року - 2384 грн. 49 коп., за березень 2017 року - 11906 грн. 13 коп., а всього - 14291 грн. 13 коп., а згідно довідки від 26.10.2017 року № 581 середньоденна заробітна плата складає 527 грн. 49 коп. А тому, просить стягнути з ПАТ «Азот» на його користь заробітну плату за лютий, березень 2017 року в сумі 14291 грн. 13 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 24.04.2017 року по дату винесення рішення, з врахуванням середньоденної заробітної плати - 527 грн. 49 коп. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. В судове засідання представник відповідача - ПАТ «Азот» не з'явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. 01.12.2017 року директором з правових питань ПАТ «Азот» було направлене на адресу суду письмове заперечення проти позову, в якому він просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених в запереченнях. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст.ст. 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з 16.06.1999 року до 24.04.2017 року працював на посаді апаратника 4-ого розряду ПАТ «Азот» . Наказом ПАТ «Азот» № 253-вл від 06.04.2017 року [PERSON] був звільнений з роботи з 24.04.2017 року за згодою сторін, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, що стверджується відповідним наказом (а.с 7) та даними трудової книжки (а.с.16-18). В день звільнення розрахунок з позивачем проведений не був, а саме не було виплачено заробітну плату за лютий 2017 року та березень 2017 року. Також в судовому засіданні встановлено, що 03.04.2017 року по 12.06.2017 року підприємство частково виплачувало позивачу [PERSON] заробітну плату, але повний розрахунок з ним проведений так і не був. Як вбачається з довідки ПАТ «Азот» від 26.10.2017 року № 580 заборгованість по заробітній платі [PERSON] складає: за лютий 2017 року - 2384 грн. 49 коп., за березень 2017 року - 11906 грн. 13 коп., а всього - 14291 грн. 13 коп. (а.с. 4). Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. Відповідно до ст. 116 КЗпП України відповідач повинен був у день звільнення [PERSON] виплатити всі належні йому суми, а в разі спору про розмір цих сум виплатити не оспорювану ним суму, однак цього не зробив. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законами України: «Про оплату праці», «Про індексацію грошових доходів населення»; Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 року № 1427. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та інш. нормативно-правовими актами (ст. 94 КЗпП України). Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавцем, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ст. 115 ч.1 КЗпП України). Як передбачено ст. 116 згаданого Кодексу, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що повний розрахунок з позивачем [PERSON] в день його звільнення проведений не був та не проведений до даного часу, а саме не виплачена заробітна плата за лютий, березень 2017 року в сумі 14291 грн. 13 коп., що стверджується довідкою ПАТ «Азот» від 26.10.2017 року № 580, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача - ПАТ «Азот» на користь позивача [PERSON] нарахованої але не виплаченої заробітної плати за лютий, березень 2017 року в сумі 14291 грн. 13 коп., з відрахуванням обов'язкових платежів. При цьому суд вважає, що сам по собі факт відсутності коштів на підприємстві, як підстава для звільнення від відповідальності за порушення строків розрахунку по заробітній платі, є необґрунтованими. В цьому контексті суд звертає увагу, що у своїй практиці Верховний Суд України неодноразово зазначав, що аналіз змісту ст.ст. 116, 117 КЗпП дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини за невиплату належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України (постанова №6-2163цс16 від 31.05.2017 року, №6-259цс17 від 13.03.2017 року). Аналогічні роз'яснення викладені і в п. 20 постанови пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці». Наявність арешту на рахунках відповідача, що накладений постановами державного виконавця від 29.05.2017 року, 31.08.2017 року, 21.09.2017 року, 17.11.2017 року /а.с. 31-43/ також не виправдовує затримку розрахунку при звільненні, який мав відбутись ще до накладення таких арештів. До того ж відповідачем не надано доказів відсутності у відповідача коштів, що перевищують обсяг фінансового ресурсу, який був арештований. Також не обґрунтованими та недоведеними відповідними доказами є доводи відповідача, викладені в письмових запереченнях, щодо необхідності утримання із заробітної плати позивача, яка підлягає до стягнення, виплачених йому коштів за шість днів наперед використаної відпустки, оскільки з довідки ПАТ «Азот» від 26.10.2017 року № 580 чітко вбачається, що заборгованість по заробітній платі [PERSON] складає всього 14291 грн. 13 коп. та не зазначається про суми, які мають бути з нього утримані (а.с. 4). До того ж, в своїх запереченнях проти позову відповідач і не вказує яка саме сума має бути відрахована із заробітку позивача та не підтверджує її доказами, а в силу ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позовні вимоги позивача [PERSON] в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку, на думку суду, також підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Крім того, відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» - установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Всупереч вимогам ст. 81 ЦПК відповідачем не надано суду ніяких доказів того, що у порушенні прав позивача на своєчасне отримання заробітної плати відсутня вина відповідача. До того ж, під час розгляду справи не встановлено вини позивача [PERSON], як працівника підприємства, у виникненні становища, яке призвело до затримки розрахунку по заробітній платі. Враховуючи, що відповідачем - ПАТ «Азот» до теперішнього часу так і не здійснено повного розрахунку з позивачем [PERSON], вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку є законними та підлягають до задоволення. При цьому суд звертає увагу, що за змістом ч. 2 ст. 117 КЗпП підставою для зменшення судом розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені є виключно наявність таких умов: 1) наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; 2) виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, як належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв'язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; 3) прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені ст.116 цього Кодексу. Оскільки жодної з зазначених обставин в даному випадку судом не встановлено то правові підстави для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку відповідача з позивачем відсутні. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові ВСУ від 13.03.2017 року у справі №6-259цс17. За таких обставин до стягнення з відповідача - ПАТ «Азот» на користь позивача [PERSON] підлягає середній заробіток за весь час затримки розрахунку, оскільки між сторонами відсутній спір про розмір належних до виплати позивачу сум після його звільнення. Розмір заборгованості в загальній сумі 14291 грн. 13 коп. визнається відповідачем - ПАТ «Азот» та підтверджується довідкою від 26.10.2017 року № 580 (а.с. 4). Період затримки складає 173 дні (враховуючи п'ятиденний робочий тиждень), з 24.04.2017 року по 31.01.2018 року (день винесення рішення). Середня заробітна плата позивача [PERSON] за останні два місяці які перебували звільненню складає 527 грн. 78 коп., що стверджується довідкою ПАТ «Азот» від 26.10.2017 року (а.с. 5). Таким чином до стягнення з відповідача - ПАТ «Азот» на користь позивача [PERSON] підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 91255 грн. 77 коп., виходячи із наступного розрахунку: 527 грн. 49 коп. /середній заробіток/ х 173 днів /період затримки розрахунку/ = 91255 грн. 77 коп. Оскільки розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] в сумі 527 грн. 49 коп. визначено із нарахованої заробітної плати до утримання податків та обов'язкових платежів, то середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.04.2017 року по 31.01.2018 року в сумі 91255 грн. 77 коп. на користь [PERSON] необхідно стягнути із відрахуванням (утриманням) при виплаті податків та обов'язкових платежів передбачених законодавством України. На підставі ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення заробітної плати в частині виплати за один місяць підлягає до негайного виконання. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача - ПАТ «Азот» на користь держави судовий збір в сумі 1055 грн. 47 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved