Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення суми боргу. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 23 листопада 2012 року між позивачем та [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, на підставі якого відповідачі отримали від позивача 400 дол. США на один рік з умовою сплати відсотків за користування коштами в розмірі 5% від суми боргу щомісяця. В підтвердження отримання коштів відповідачі написали розписку. Проте у зазначений термін кошти не повернули. У звязку з чим [PERSON] просив суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на його користь заборгованість в сумі 10\~312 грн. (400 дол.США за офіційним курсом НБУ на час звернення з позовом до суду) та 18\~561 грн. (720 дол. США за офіційним курсом НБУ) проценти за користування коштами. В судове засідання позивач не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяву про розгляд справи за їх відсутності не надали, причини неявки суду не повідомили. У відповідності до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України судом було постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. 23 листопада 2012 року [PERSON] та [PERSON] отримали від [PERSON] в борг 400 дол. США та зобовязався повернути їх протягом року, тобто до 23 листопада 2013 року, про що надали розписку (а.с. 3). Згідно зі ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. При цьому згідно з ч. 1 ст. 218 Цивільного кодексу України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсності, крім випадків, встановлених законом. Таким чином, судом встановлено, що між [PERSON] (позикодавцем) та [PERSON], [PERSON] (позичальники) було укладено договір позики, відповідно до якого позичальник отримав від позикодавця 400 дол. США та зобовязався повернути суму боргу в строк до 23 листопада 2013 року. Окрім того умовами договору було передбачено, що окрім суми боргу позичальники взяли на себе зобовязання повернути позикодавцю проценти за користування коштами в розмірі 5% від суми боргу щомісяця, що становить 20 дол. США. Частиною 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Статтею 536 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Отже, позивач має право на стягнення з відповідачів процентів за користування його коштами за весь час користування ними, тобто за 36 місяці від часу їх отримання до часу звернення позивача до суду з позовом. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. [PERSON] та [PERSON], отримавши від [PERSON] грошові кошти в сумі 400 дол. США на умовах повернення, строковості та платності, порушили умови зобовязання та не повернули грошові кошти та проценти за договором позики у визначений договором строк. Доказів виконання зобовязання відповідачами за договором позики на час ухвалення рішення сторонами не надано. При цьому суд приймає до уваги положення ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, згідно з якими боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Також суд звертає увагу на те, що умовами договору позики було передбачено солідарний обовязок боржників. Згідно з ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. У звязку з чим суд вважає позовні вимоги [PERSON] законними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат,

Outcome: approved