Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-02 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що державним виконавцем Лубенського міськрайонного відділу ВДВС ГТУЮ у Полтавській області Селюк С.В. 21.02.2019 року було складено протокол №6 відносно нього, з якого вбачається, що 21.02.2019 року об 11 год. 20 хв. в [ADDRESS] , громадянин [PERSON] , вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 183-1 КУпАП, що полягає в несплаті аліментів на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 6 місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до виконання. У відповідь на протокол, та після відкриття виконавчого провадження, він неодноразово, письмово та усно, пояснював посадовим особам ДВС, що не має дитини [PERSON] [INFO] . Вказаний протокол був направлений виконавцем на розгляд до Лубенського міськрайонного суду. Інформація про розгляд справи про адміністративне правопорушення, занесена в ЄРСР, та з нею може ознайомитися, будь яка особа за посиланням https://court.gov.ua/fair/. Інформація занесена 21 березня 2019 року, а справа розглянута 05 квітня 2019 року. На протязі місяця, невизначене коло осіб (в їх числі, його колеги, рідні, знайомі) бачили що його притягують до адміністративної відповідальності за несплату аліментів. Крім того, його дані занесені до реєстру боржників по аліментах, за посиланням: https://erb.mmjust.gov.ua/#/search-debtors. При з`ясуванні обставин по справі він своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, оскільки стягнення з нього аліментів є незаконним, таким, що порушує його права, при цьому надав суду письмові докази того, що на сьогоднішній день він себе батьком дитини не визнає, а тому і адміністративну відповідальність щодо несплати аліментів на дитину, якої в нього немає, вважає безпідставною. 15.06.2010 року рішенням Оболонського районного суду м.Києва з [PERSON] , 27.05.1969 року на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дочки неповнолітньої [PERSON] , дата народження - [INFO] , місце народження селище міського типу Первомайськ Слободзейського району Республіка Молдова у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 21.01.2010 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 03.09.2018 року встановлений факт народження дитини [PERSON] , дата народження [INFO] , місце народження селище міського типу Первомайськ, Слободзейського району, Республіки Молдова від матері [PERSON] . При цьому в мотивувальній частині рішення зазначено, що свідоцтво про народження дитини та свідоцтво про встановлення батьківства не можуть бути визнані державою Україна, тому судом може бути визнаний факт народження дитини саме заявником, а відомості про батька в новий запис про народження дитини будуть внесені на підставі ст. 135 СК України за вказівкою матері. 18.09.2018 року рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відмовлено у зв`язку з тим, що згідно свідоцтва про народження [PERSON] , його видано 9 квітня 2001 року Першотравневою селищною радою Слободзейського району. Згідно даного рішення встановлено, що Першотравневе є селищем згідно адміністративно- територіального поділу невизнаної Придністровської Молдавської Республіки, яка фактично контролює населений пункт. Придністровська Молдавська Республіка є невизнаним у світі державним утворенням, незалежність якого проголошена 25 серпня 1991 року. Згідно із законодавством Молдови, Придністров`я має статус автономного територіального утворення з особливим правовим статусом. Україна, зі свого боку, не визнає документи (паспорта, свідоцтва про народження та інші) видані фактичними органами влади Придністровської Молдавської республіки (ПМР), розглядаючи дану територію як невід`ємну частину Республіки Молдова Таким чином, судом встановлено, що не можна вважати допустимим доказом на підтвердження батьківства відповідача свідоцтво про народження [PERSON] , надане позивачем. Постановою Лубенського міськрайонного суду від 05.04.2019 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.183-1 КУпАП провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Він є публічною особою, громадським діячем, займає посаду Начальника Лубенського управління Комітету по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю ВГО «СГОУ «НАРОДНА РАДА». Рішеннями та діями ДВС, йому завдано моральної шкоди та душевних страждань, оскільки його фактично оголошено правопорушником безпідставно. Дії Відповідача є незаконними та потягли тяжкі для нього наслідки, оскільки здійснено грубе втручання в його особисте життя. Через це його сім`я, в якій була народжена дитина [PERSON] [INFO] , розпалася, так як вже з 2010 року виконавча служба розпочала свої дії, повідомивши, що згідно рішення Оболонського районного суду м. Києва, він перебував в шлюбі до 2009 року, а з 2008 року в нього був зареєстрований шлюб з [PERSON] , який внаслідок дій відповідача, розпався, та він змушений проживати окремо від доньки. Це призвело до погіршення стосунків з дитиною, втрату сім`ї. Довести дружині, що шлюбу не існувало, він не зміг. Таким чином його зробили двоєженцем та боржником по утриманню дитини [PERSON] , нанісши шкоду його честі, гідності та діловій репутації, так як він з 2008 року займається громадською діяльністю, та є членом Всеукраїнської громадської організації «Спілка громадських організацій України «Народна Рада», де займає посаду керівника регіонального відділення. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, прохав суд винести рішення, яким стягнути з Лубенського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області на його користь 700 000, 00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 10 000, 00 грн. витрат, понесених ним на отримання правової допомоги. Також прохав суд зобов`язати відповідача спростувати протягом 10 робочих днів з часу набрання рішенням законної сили вказану інформацію та вилучити запис про [PERSON] з єдиного реєстру боржників. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] заявлені вимоги підтримали, обгрунтовували позовні вимоги обставинами, викладеними в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, оскільки на даний час законних підстав для закриття виконавчого провадження немає, дії виконавчої служби щодо здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні, де боржником є позивач, вважала такими, що відповідають вимогам закону. Вислухавши сторони, дослідивши та проаналізувавши обставини справи в їх сукупності на підставі доказів, наданих учасниками справи, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. На підставі доказів, наданих учасниками справи, судом встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15 червня 2010 року з позивача по даній справі [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.04.2010 року до досягнення повноліття (а.с.50). Із тексту вищевказаного рішення вбачається, що відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував щодо стягнення з нього аліментів, пояснивши суду, що на даний час у нього немає коштів і він ніде не працює. Вказане рішення суду від 15.06.2010 року щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини набрало законної сили. На примусовому виконанні у Лубенському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) перебуває виконавче провадження № 59646176 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-4146/2010, виданого 24.06.2010 Оболонським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.04.2010 року до досягнення повноліття, а саме про стягнення боргу зі сплати аліментів, який нарахований до повноліття дитини в розмірі 121 721,79 грн. Державним виконавцем 25.07.2019 року за заявою стягувана [PERSON] було відкрито виконавче провадження про стягнення заборгованості зі сплати аліментів в розмірі 121 721,79 грн, яка виникла на момент повноліття дитини. Під час виконання виконавчого провадження про стягнення аліментів державним виконавцем було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] відповідно до ч. 1 ст. 183-1 КУпАП за несплату аліментів на утримання дитини. Лубенським міськрайонним судом Полтавської області 05.04.2019 року винесено постанову про закриття провадження у справі з зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Мотивацією для винесення даної постанови стало те, що на час розгляду справи про адміністративне правопорушення існували правові розбіжності щодо існування обов`язків [PERSON] по сплаті аліментів, які на час розгляду справи були не врегульовані. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державна виконавча служба є органом, що здійснює примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб). Завданням органів державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом. Державний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керуються принципом верховенства права та діє виключно відповідно до закону. Згідно п. 2 ст. 5 ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» забороняється втручання державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, політичних партій, громадських об`єднань, інших осіб у діяльність державного виконавця з примусового виконання рішень. Відповідно до ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувана про примусове виконання рішення. Виконавчий документ про стягнення аліментів, пред`явлений [PERSON] для примусового виконання повністю відповідає вимогам Закону та є чинним на всій території України. Державний виконавець не може ставити під сумнів виконавчий документ, виданий судом на підставі рішення про стягнення аліментів. В судовому засіданні встановлено, що державним виконавцем під час виконання рішення суду щодо стягнення з [PERSON] заборгованості по аліментах було дотримано чіткий порядок примусового виконання рішення із визначенням строків та послідовності вчинення дій. Рішення суду щодо стягнення аліментів виконувалось у примусовому порядку і державним виконавцем були вжиті заходи примусового виконання. Відповідно до ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» сторона виконавчого провадження може оскаржити рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Незаконність дій чи рішень державного виконавця щодо виконання судового рішення в порядку розділу 7 ЦПК України, де боржником є позивач по справі, [PERSON] не доведено. Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Згідно з положенням ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. У відповідності до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Станом на час розгляду справи за позовом [PERSON] до Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про відшкодування моральної шкоди рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 червня 2010 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини є чинним, в жодному із передбачених ЦПК України порядків не скасоване та не переглянуте, а тому відсутні передбачені ЗУ «Про виконавче провадження» підстави та обставини, які б надавали можливість державному виконавцю не вчиняти виконавчих дій у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа, виданого судом України щодо виконання даного рішення. Також само по собі не є підставою для задоволення даного позову закриття судом на підставі п.1 ч.1 ст. 274 КпАП України провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч.1 ст. 183-1 КпАП України, оскільки факт складання протоколу про адміністративне правопорушення не свідчить про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що державний виконавець під час виконання рішення про стягнення аліментів діяв на підставі ЗУ «Про виконавче провадження» та в межах наданих йому повноважень, а тому підстав для задоволення позову [PERSON] суд не вбачає.

Outcome: dismissed