Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Харків з позовом до [PERSON] , в якому просить суд змінити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.12.2018 на користь [PERSON] на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) на 1/6 частину всіх видів заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 15 січня 2020 року до досягнення дитиною повноліття. Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова 23.05.2017. Від вказаного шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з матір`ю. На підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.03.2017 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] на утримання доньки аліменти в розмірі 600,00 грн на місяць. 20.12.2018 рішенням суду збільшено розмір аліментів на користь відповідача на утримання доньки до 1/4 частини доходів позивача. З 30.08.2017 позивач перебуває у шлюбі з [PERSON] , від якого вони мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26.03.2020 з позивача на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, а також на утримання [PERSON] у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 15.01.2020 і до досягнення дитиною трьох років. Позивач зазначає, що з урахуванням перебування на його утриманні ще однієї дитини, а також дружини, він вважає, що необхідним і достатнім розміром аліментів для забезпечення гармонійного розвитку доньки [PERSON] є 1/6 частина всіх видів його заробітку. Таке рішення, на думку позивача, відповідатиме принципу справедливості та враховує баланс інтересів всіх його дітей та дружини. У зв`язку з викладеним позивач звернувся до суду з даною позовною заявою. 27.08.2020 ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання (том 1 а.с. 21-22). 22.02.2021 ухвалою суду заяву відповідача [PERSON] про відвід судді Гаврилюк С.М. по вказаній цивільній справі передано до канцелярії суду для визначення складу суду відповідно до вимог ч. 1 ст. 33, ч. 3 ст. 40 ЦПК України (том 1 а.с. 239-240). 23.02.2021 ухвалою суду під головуванням судді Баркової Н. В. в задоволенні заяви відповідача [PERSON] про відвід судді Гаврилюк С.М. по вказаній цивільній справі відмовлено (том 1 а.с. 244-246). 30.11.2020 відповідачем подано відзив на позов, в якому вона позовні вимоги не визнає, оскільки не бачить підстав для зменшення аліментів, посилаючись на те, що дитина часто хворіє, на її лікування йдуть не малі кошти. Крім того, у дитини проблеми з зубами, вона часто відвідує приватний стоматологічний кабінет. Також, багато коштів витрачається задля забезпечення дитини необхідними умовами для її розвитку та навчання, харчуванням, кишеньковими коштами, одягом та взуттям, засобами гігієни, належним та своєчасним лікуванням, оздоровленням, вже не кажучи про те, що часто виникає потреба в додаткових витратах на дитину. [PERSON] не допомагає в додаткових витратах, сплачує лише аліменти, тому відповідач не бачить підстав для зменшення розміру аліментів (том 1 а.с. 57-59). Також, 03.02.2021 [PERSON] подано до суду заперечення на позов, в яких вона зазначила, що позивач, окрім сплати аліментів, більше ніяк не допомагає їхній донці. Якщо зменшиться сума аліментів, то погіршиться рівень життя їхньої дитини - [PERSON] . Окрім того, на думку відповідача, [PERSON] та його дружина [PERSON] проживали та проживають разом, а в суд вони звернулися за домовленістю, щоб донці від першого шлюбу сплачувати менше аліментів (том 1 а.с. 150-152) [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити його, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні 05.02.2021 позов не визнала, заперечувала проти його задоволення, посилаючись на викладені у відзиві та запереченнях на позов обставини. 16.04.2021 у судове засідання відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явилася, подала заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із знаходженням на стаціонарному лікуванні. Проте, відповідач надала лише довідку № 7 від 15.04.2021 КНП «Міський клінічний пологовий будинок № 7», згідно якої [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні з 14.04.2021 по 15.04.2021. Жодних доказів щодо знаходження відповідача на лікуванні 16.04.2021, [PERSON] суду не надано. Отже, відповідач в судове засідання не з`явилась без поважних причин/ Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно п.1 ч.3 статті 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Вислухавши пояснення позивача, 05.02.2021 пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Виходячи з вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова 23.05.2017. Від вказаного шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що також підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 14.01.2014 (том 1 а.с. 10). Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.03.2017 у справі № 639/530/17 стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 600 (шістсот) грн щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 31.01.2017 до досягнення дитиною повноліття (том 1 а.с. 11). 20 грудня 2018 року рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова у справі № 639/3439/18 збільшено розмір стягуваних аліментів, визначених рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.03.2017, по справі № 639/530/17, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 600 (шістсот) гривень щомісяця та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 02 липня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття (том 1 а.с. 12-14). Крім того, позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від якого вони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 09.02.2018 (том 1 а.с. 15). Згідно рішення Московського районного суду м. Харкова від 26.03.2020 у справі № 643/542/20 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 січня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 15 січня 2020 року і до досягнення [PERSON] , [INFO] , трьох років (том 1 а.с. 16). [PERSON] з 12.10.2018 працював у ФОП [PERSON] , його посадовий оклад складав 3900,00 грн, що вбачається з рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.12.2018 у справі № 639/3439/18 та копії розпорядження № 03 від 29.10.2018, виданого ФОП [PERSON] (том а.с. 12-14, 218). Наразі позивач [PERSON] працює у Департаменті патрульної поліції та займає посаду поліцейського. Його загальна сума доходу на вказаній посаді за період з квітня по листопад 2019 року склала 64994,96 грн, що в середньому на місяць становила 8124,37 грн, що підтверджується довідкою про доходи № 2577 від 19.12.2019 (а.с. 219). А за період з травня по жовтень 2020 року загальна сума доходу позивача склала 79796,98 грн, що в середньому на місяць становила 13299,49 грн. Також позивач отримував матеріальну допомогу та додаткову доплату на період дії карантину у період з липня по вересень 2020 р. на загальну суму 27859,80 грн, що підтверджується довідкою про доходи № 1647 від 25.11.2020 (том 1 а.с. 220). Таким чином, судом встановлено, що матеріальне становище позивача [PERSON] не тільки не погіршилося , а й значно поліпшилося . Крім того, як вбачається з рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 грудня 2018 року, яким було збільшено розмір аліментів , які підллягаються стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання їх малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів доходу відповідача, судом під час його ухвалення вже було враховано, що на утриманні [PERSON] зняходяться його дружина від другого шлюбу [PERSON] та малолітня донька [PERSON] . При цьому [PERSON] надав до суду заяву, відповідно до якої не заперечував проти стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки від його доходу (а.с.13 -14). Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 141 СК України, встановлює рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991 - держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів не дозволяє йому утримувати дитину, він може зменшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Отже, в Законі закріплено можливість зменшення чи збільшення розміру сплачуваних аліментів та вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів за рішенням суду: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я, інші випадки, прямо передбачені СК України. Свідченням матеріального становища платника аліментів є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я. Судом встановлено, що матеріальне та сімейне становище позивача змінилося, проте його матеріальне становище не погіршилося, а навпаки дохід [PERSON] зріс порівняно з 2018 роком, коли розмір аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , за рішенням суду збільшився до 1/4 частини усіх видів доходу відповідача. Так, сімейний стан позивача також змінився, з нього стягнуто аліменти на утримання дружини від другого шлюбу - [PERSON] , у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною трьох років та на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця. Проте, наразі дитина досягла трирічного віку, тому аліменти на утримання дружини [PERSON] з позивача вже не стягуються. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, чим зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Нести відповідальність по утриманні дитини повинні обидва батьки. Зі змісту вищевказаного та аналізу зазначених статей слідує, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Розмір аліментів у разі спору у всіх випадках встановлюється судом, при цьому статтею 182 СК України передбачений перелік найбільш вагомих обставин, які мають братися до уваги при визначенні розміру аліментів на дитину. А саме, зокрема, матеріальне становище дитини та загальний матеріальний стан того з батьків, з якого будуть стягуватися аліменти, свідченням чого є величина витрат на утримання себе та членів своєї родини. Також судом встановлено, що малолітня [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю - відповідачем по справі, та знаходиться на її утриманні, позивач сплачує лише аліменти у розмірі 1/4 частину з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, іншої допомоги не надає. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів позивач як на підстави позову зазначив, що його матеріальне та сімейне становище змінилося, у зв`язку з чим він вважає справедливим і достатнім сплачувати аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального Кодексу України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, як письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків. Згідно з ч. 1 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ст. 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Таким чином, надання доказів, які мають бути належними, допустимими та достовірними з метою підтвердження своїх вимог та заперечень є процесуальним обов`язком сторін у справі. При цьому, відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З наведених норм процесуального закону вбачається, що сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. В даному випадку стороною позивача не надано суду доказів, які б підтверджували б погіршення його майнового стану, неможливість позивачем сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частину з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів, поданих учасниками і витребуваних судом, позивачі розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 2 статті 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У відповідності до частини другої статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Слід також зазначити, що суду не заявлялось позивачем письмових або усних заяв чи клопотань про витребування будь-яких інших доказів, крім тих, що наявні в матеріалах справи, на підтвердження обґрунтувань та вимог позову. Пунктом 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. З огляду на викладене вище, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та підстав позову, наданих сторонами доказів, та оцінивши наявні у справі докази на предмет їх належності, достовірності та достатності, аналізуючи встановлені у справі обставини, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з його недоведеністю. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed