Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» (далі - ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що в період з 20.07.2004 року по 02.10.2017 року перебував в трудових відносинах з відповідачем, які були припинені на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України. При звільненні йому не виплатили заробітну плату, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 11461,97 грн., яка була сплачена 27.09.2019 року. Просив суд стягнути з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.10.2017 року по 27.09.2019 року в сумі 97843,20 грн. 21.10.2019 року судом постановлено ухвалу про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторони у справі не подали клопотань про розгляд справи за їх участю, тому відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] перебував в трудових відносинах з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» з 20.07.2004 року по 02.10.2017 року, включно. Трудові відносини припинились 02.10.2017 року за власним бажанням позивача на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією виписки з наказу від 02.10.2017 року №0377-КП(ув) та копією трудової книжки серії [NUMBER] . На момент звільнення [PERSON] заборгованість по заробітній платі становила 11461,97 грн., що підтверджується листом ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» від 22.06.2018 року №1741. Згідно з випискою з карткового рахунку позивача борг по заробітній платі був виплачений відповідачем в повному обсязі 27.09.2019 року. Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною 1 ст. 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, відповідач зобов`язаний виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки по день проведення розрахунку, який підлягає стягненню на користь позивача, суд враховує, що позивач був звільнений 02.10.2017 року, в цей день він знаходився на роботі і оплата за цей робочий день була нарахована. Таким чином, розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем має обчислюватися з дня, наступного за днем звільнення позивача, і до дня, коли позивачу було сплачено нараховану, але не виплачену заробітну плату в повному обсязі, тобто за період з 02.10.2017 року по 26.09.2019 року, включно, в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року № 100 (далі - Порядок). Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Аналогічна позиція щодо розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 року по справі № 6-195цс134. Середньогодинна заробітна плата позивача [PERSON] становить 21,84 грн., а середньомісячна кількість робочих годин - 171,3 год., що підтверджується довідкою ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» № 36305 від 21.06.2018 року. Загальна кількість робочих годин за період з 02.10.2017 року по 26.09.2019 року, включно, становить 4086,7 год., яка складається з 20 робочих днів затримки у жовтні 2017 року (171,3 год. : 21 робочий день у жовтні 2017 року х 20 робочих днів затримки = 163,1 год.), з 22 повних місяців затримки з листопада 2017 року по серпень 2019 року (171,3 год. х 22 місяці = 3768,6 год.) та за 19 робочих днів затримки у вересні 2019 року (171,3 год. : 21 робочий день у вересні 2019 року х 19 робочих днів затримки = 155 год.). Загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 89253,53 грн. (визначається шляхом множення середньогодинної заробітної плати на кількість робочих годин затримки, тобто 21,84 грн. х 4086,7 год. = 89253,53 грн.). Аналізуючи вищенаведений розрахунок, суд відзначає, що він зроблений відповідно до Порядку з урахуванням постанови Верховного Суду України від 21.01.2015 року по справі № 6-195цс134, але визначений без утримання податків та інших обов`язкових платежів. Проте суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 02.10.2017 року по 26.09.2019 року, включно, визначену без утримання податків й інших обов`язкових платежів, в розмірі 89253,53 грн., розраховану судом, оскільки позивач невірно розрахував заявлену до стягнення суму та вийшов за межі періоду, за який має бути стягнутий середній заробіток за час затримки розрахунку, що має наслідком часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, розрахований пропорційно сумі задоволених позовних вимог, в розмірі 892,53 грн.

Outcome: partial