Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами та на земельну ділянку в порядку спадкування. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22.07.2009 року помер його батько [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшли: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в с. Прилуцьке, по вул. Жовтневій, 50, Ківерцівського району Волинської області та право власності на земельну ділянку, площею 0,0248 га. Спадкоємцями за законом першої черги по смерті спадкодавця являються діти спадкодавця [PERSON], є син, [PERSON], який відмовився від прийняття спадщини в користь позивача, та син, позивач по справі, [PERSON] Він як спадкоємець за законом, який вступив у фактичне володіння спадковим майном, звернувся до Ківерцівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, однак йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на імя спадкодавця. Просить суд визнати за ним право власності на вищевказане спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] Разом з тим, 13.09.2016 року відповідачем [PERSON] до суду поданий зустрічний позов до [PERSON], про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами та на 1/2 частку земельної ділянки в порядку спадкування. Зустрічний позов мотивований тим, що [PERSON] вступив у фактичне володіння спадковим майном свого батька [PERSON], оскільки проживав з ним до його смерті однією сімєю, вели спільно господарство, користувалися одним подвірям і він доглянув батька до смерті та поховав за власний рахунок. Крім того, після смерті батька продовжив користуватися і користується на даний час будинком і земельною ділянкою, підтвердженням чого є оплата ним за електроенергію. Разом з тим, вказує, що зазначені факти у позовній заяві [PERSON] не відповідають дійсності, оскільки останній лише зареєстрований в будинку батька, однак з ним ні до дня смерті, ні після, в будинку не проживав і не проживає. Просить визнати за ним право власності на 1/2 житлового будинку з господарськими спорудами та на 1/2 земельної ділянки, що знаходяться в с. Прилуцьке, вул.. Жовтнева, 50, Ківерцівського району Волинської області, в порядку спадкування. Непогоджуючись із зустрічним позовом, представником позивача [PERSON] [PERSON] до суду подане заперечення, в якому посилаючись на те, що [PERSON] пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини, визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України, та подав до нотаріуса відповідну заяву, у якій зазначив про те, що йому було відомо про відкриття спадщини, яка залишилася після смерті його батька [PERSON], і він не бажає ставити питання про його продовження в судовому порядку, просить вважати його таким, що відмовився від належної йому частки спадщини і претензій до того, щоб свідоцтво про право на спадщину було видане на імя [PERSON] Разом з тим, зазначив, що рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 06.07.2016 року у задоволенні позову [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини було відмовлено, і згідно ухвали Апеляційного суду Волинської області від 23.08.2016 року рішення суду залишено без змін, тобто, свідчить про те, [PERSON] мав можливість звернутися із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини у встановлені законом строки, однак пропустив такі строки без поважних на те причин. Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним [PERSON] в судовому засіданні первісний позов підтримав повністю та просив його задоволити. Також, просив відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до нього. Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнав, просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити, а зустрічний позов підтримав та просив його задоволити. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії І-ЕГ № 081158, актовий запис № 25, виданого Прилуцькою сільською радою Ківерцівського району Волинської області 24.07.2009 року, [PERSON] помер 22.07.2009 року /а.с.6/. Відповідно до довідки № 1398 від 20.10.2015 року Прилуцької сільської ради Ківерцівського району Волинської області, витягу з погосподарської книги № 3 за 2011 - 2015 рік, витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №03-4/220 від 18.03.2016 року, архівної довідки № 124/13-24 від 14.03.2016 року та копії державного акту про право на земельну ділянку серії ЯД №296577 від 28.01.2008 року, померлому [PERSON] належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами у с. Прилуцьке по вул. Жовтневій, 50, Ківерцівського району Волинської області та земельна ділянка в розмірі 0,0248 га, яка розташована на території Прилуцької сільської ради Ківерцівського району Волинської області /а.с. 8-10, 12, 14/. Також встановлено, що [PERSON] на випадок своєї смерті заповіт не склав. Таким чином спадкоємство після смерті [PERSON] здійснюється за законом. Спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За змістом ст. 1268, 1269 ЦК України прийняття спадщини можливе шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України він не заявив заяви про відмову від неї (ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України). Отже, прийняття спадщини є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. В силу ч. 1 ст. 1261 ЦК України, спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є його діти [PERSON] та [PERSON] Згідно повідомлення Ківерцівської державної нотаріальної контори № 592/01-16 від 01.04.2016 року та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 43463452 від 01.04.2016 року, після смерті [PERSON], який помер 22.07.2009 року, була заведена спадкова справа №93/2016 рік. 03.03.2016 року із заявою про прийняття спадщини за законом звернувся [PERSON], та [PERSON] була подана заява про пропущення 6-ти місячного строку, встановленого законом для прийняття спадщини. Інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися та свідоцтво про право на спадщину не видавалося /а.с. 26-27/. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] 20.10.2015 року подав заяву, до нотаріальної контори про відмову у прийнятті спадщини за законом, після смерті [PERSON] /а.с.13/. Разом з тим, 21.07.2016 року [PERSON] була подана заява до нотаріальної контори про відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини /а.с.85/. Відповідно до ч. 6 ст. 1273 ЦК України, відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Отже, судом не беруться до уваги твердження позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним [PERSON], що [PERSON] відмовився від належної йому частки спадкового майна, оскільки така відмова допускається лише протягом строку прийняття спадщини, який встановлений для її прийняття. Окрім того, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (ч. 1 ст. 29 ЦК України). Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» відповідно до Конституції України регулює відносини, повязані зі свободою пересування та вибором місця проживання в Україні. Зокрема, частиною 2 статті 2 Закону передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Разом з тим, реєстрація спадкоємця за місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин, про те, що спадкоємець проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України не підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів. За змістом ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановленню підлягають обставини, щодо спільного проживання спадкоємця із спадкодавцем (що розуміється як наявність взаємних прав та обовязки по відношенню одне до одного, спільне утримання майна, ведення спільного господарства та інше) на час смерті останнього, а не реєстрація місця проживання за однією адресою. Таким чином, саме постійне проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, а не лише реєстрація місця його проживання за адресою місця проживання спадкодавця. А тому, суд не бере до уваги довідку про прийняття спадщини Прилуцької сільської ради Ківерцівського району Волинської області №1397 від 20.10.2015 року в частині того, що [PERSON] прийняв спадщину шляхом спільного проживання спадкодавця до дня смерті зі спадкоємцем у спадковому будинку, а також і те, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] шляхом спільного проживання з останнім, оскільки з пояснень [PERSON] вбачається, що дійсно [PERSON] зареєстрований у спадковому будинку, але до моменту смерті, в момент смерті та після смерті останній з спадкодавцем [PERSON] не проживав та спільне господарство не вів, про що сам позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним [PERSON] в судовому засіданні не заперечив. Судом також встановлено, і це не було заперечено позивачем за первісним позовом, відповідачем за зустрічним [PERSON], що [PERSON] проживав із спадкодавцем до його смерті однією сімєю, вів спільно з ним господарство і доглядав батька до смерті та поховав за власний рахунок, що підтверджується довідкою Прилуцької сільської ради Ківерцівського району Волинської області №635 від 24.07.2009 року виданої на імя дружини [PERSON] - [PERSON] та даними в судовому засіданні поясненнями сторін. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЕГ №315916 від 22.12.1979 року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб 20.12.1979 року, та останній присвоєно прізвище «Конюх» /а.с.70/. Крім того, після смерті спадкодавця відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним [PERSON] продовжив користуватися і користується на даний час будинком і земельною ділянкою, шляхом догляду за спадковим будинком, садінням городу, тощо. Даний факт підтверджується квитанціями про оплату електроенергії, що також не заперечується позивачем за первісним позовом, відповідачем за зустрічним [PERSON] Як вбачається з матеріалів справи, спадкова справа була заведена у 2016 році, тобто з моменту смерті спадкодавця сплинув 6-місячний строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом чи відмови від неї. В свою чергу [PERSON] прийняв спадщину, як вбачається з матеріалів справи та наданими суду пояснень сторонами по справі, шляхом спільного проживання із спадкодавцем [PERSON], і вважається таким що належним чином прийняв спадщину. Разом з тим, постановою Ківерцівської державної нотаріальної контори № 350/02-31 від 03.03.2016 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно на імя спадкодавця /а.с. 11/. Також, постановою Ківерцівської державної нотаріальної контори № 826/02-31 від 20.05.2016 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] у звязку з пропущенням строку для прийняття спадщини /а.с. 71/. Відповідно до ст. 328 ЦК України, особи вправі набути право власності на підставах, що не заборонені законом і згідно зі ст. 392 ЦК України, можуть звертатись до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Відтак, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що первісний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами та на земельну ділянку в порядку спадкування слід задовольнити частково, та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами та на 1/2 частку земельної ділянки, в порядку спадкування, після смерті батька [PERSON], а зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] задоволити повністю, у відповідності до заявлених вимог. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством. Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою встановлена ставка судового збору : 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 551 грн.20 коп. Тому позивачу за зустрічним позовом, відповідачу за первісним [PERSON] необхідно доплатити судовий збір в розмірі 246,17 грн. (551,20 - 305,03 (що були сплачені при подачі позовної заяви)). Судовий збір необхідно стягнути на користь держави.

Outcome: partial