Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обгрунтовує тим, що він з 21.04.2007 перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] 24.12.2015 шлюб між ними було розірвано. В період перебування в шлюбі у них [INFO] народилась дочка [PERSON] , а [INFO] народилась дочка [PERSON] . Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 18.06.2014 з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі 1/2 частки всіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину. Також позивач зазначає, що 20.07.2016 він зареєстрував шлюб з гр. [PERSON] . [INFO] у них народилась дочка [PERSON] . Дружина в даний період перебуває у відпустці по догляду за дитиною, самостійно працювати не має можливості та перебуває на його утриманні. Власного житла у них немає, він один працює, щоб забезпечити сім`ю. Після відрахування аліментів дохід на одного члена його сім`ї менший, ніж аліменти на дитину. Крім того, позивач зазначає, що займатися тяжкою фізичною працею він не може, оскільки страждає спадковою анемією Міньковського Шофара , імунна недостатність, в 1995 році йому було видалено селезінку. До 2003 року йому була встановлена 2 група інвалідності. Таким чином, його сімейний та матеріальний стан змінились. За вказаних обставин позивач просить суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього з 1/2 частки всіх видів заробітку до 1/6 частки. 02.12.2019 відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позовні вимоги не визнає та просить відмовити в їх задоволенні. Також зазначає, що 1/6 частка на двох дітей є недостатньою та такою, що не відповідає розміру, встановленому нормами ст. 183 СК України. До теперішнього часу позивач практично не надає будь-якої допомоги на утримання дітей, жодної участі у їх житті, вихованні та розвитку не приймає. Заборгованість позивача зі сплати аліментів складає більше 20 000 грн. Крім того, позивач неодноразово працював за кордоном, відповідно має достатній дохід. В судове засідання 29.01.2020 позивач [PERSON] не з`явився, попередньо подав через канцелярію суду письмову заяву, в якій просив провести судове засідання 08.01.2020 без його участі та без участі його представника - адвоката Слободян Г.В., від правової допомоги якої він відмовляється, в заяві також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 29.01.2020 позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні. Суду також пояснила, що вона хоч і працює, але діти хворіють, відвідують гуртки, тому вона сама не може їх утримувати. Крім того, вона вважає, що позивач має достатні доходи, оскільки працював за кордоном, про що свідчать фото з соціальних мереж, які вона долучила до свого відзиву. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази, надані сторонами по справі, та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Судом установлено, що позивач по справі [PERSON] та відповідач [PERSON] з 21 квітня 2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 24 грудня 2015 року, що підтверджується ксерокопією рішення суду від 24.12.2015. В період перебування сторін по справі в шлюбі у них [INFO] народилась дочка [PERSON] , а [INFO] народилася дочка [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження (а.с. 6, 7). Вінницьким районним судом Вінницької області заочним рішенням від 18 червня 2014 року по справі № 128/2633/14-ц з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частки зі всіх видів доходів щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для відповідного віку дітей, до досягнення ними повноліття, починаючи з 04 червня 2014 року (а.с. 8). 20 липня 2016 року позивач [PERSON] зареєстрував шлюб з гр. [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 9). [INFO] у позивача [PERSON] в другому шлюбі народилась дочка [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 10). З довідки № 104, виданої Вінницьким національним аграрним університетом 01.04.2019, убачається, що [PERSON] працює на посаді провідного економіста планово-фінансового відділу Вінницького національного аграрного університету, з 21.04.2017 по теперішній час перебуває у відпустці для догляду за дитиною до трьох років (наказ від 12.04.2017 № 43 відп.) (а.с. 11). З копій медичних довідок вбачається, що позивачу [PERSON]. МСЕК було встановлено діагноз: спадкова анемія Міньковського Шофара , імунна недостатність, в 1995 році було видалено селезінку, до 2003 року була встановлена 2 група інвалідності (а.с. 12, 13). Станом на 01 листопада 2019 року заборгованість позивача [PERSON] по сплаті аліментів на утримання двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , складає 20 697,16 грн, що підтверджується ксерокопією розрахунку заборгованості, наданого Вінницьким районним відділом ДВС ГТУЮ у Вінницькій області (а.с. 32). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. В частині 2 цієї статті зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З аналізу вищезазначених правових норм убачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів слід з`ясовувати, чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і чи ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти в уже визначеному розмірі. Тому в даній ситуації суд вважає, що вагомими підставами для зменшення розміру аліментів є наявність у позивача по справі [PERSON] на утриманні, крім дочок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , ще й малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , від другого шлюбу, а також непрацездатної дружини [PERSON] , яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку. Доказів протилежного відповідачем суду не надано. Враховуючи, що [PERSON] має обов`язок щодо утримання ще однієї дитини від другого шлюбу та непрацездатної дружини, у зв`язку з чим його матеріальне становище погіршилося та розмір стягнутих з нього аліментів становить значний фінансовий тягар для позивача, призводить до накопичення заборгованості зі сплати аліментів, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Суд вважає необхідним та достатнім для забезпечення задоволення інтересів всіх утриманців зменшити розмір аліментів на утримання дочок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 1/2 частки доходу (заробітку) позивача [PERSON] до 1/4 частки. При цьому суд зазначає, що визначення такого розміру аліментів узгоджене із законодавством, забезпечить поліпшення майнового становища позивача, а законні права та інтереси відповідача та неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] не порушаться. Надані відповідачем [PERSON] скріншоти з сайту фотознімків позивача [PERSON] на підтвердження працевлаштування останнього за кордоном суд вважає неналежними доказами, оскільки в силу вимог ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Крім того, вказані фотознімки не можна вважати достовірними доказами, оскільки на підставі них не можна встановити дійсні обставини, про які зазначала відповідач. Також судом не взято до уваги пояснення по даній цивільній справі з додатками копій певних документів, подане через канцелярію суду [PERSON] (а.с. 52-69), оскільки остання не являється учасником справи. За вказаних обставин позовна заява [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). За клопотанням позивача [PERSON] судові витрати по справі суд залишає за ним.

Outcome: partial