Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом про визнання права власності, в якому вказує, що матері [PERSON] належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,2382\~га., на території [PERSON] сільської ради на підставі державного акта. 24 лютого 2011 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого заповіла [PERSON] все належне майно. 26 січня 2013 року [PERSON] померла. Державний акт на земельну ділянку втрачено, підтверджується оголошенням в газеті «Свобода». [PERSON] звернувся до нотаріуса для оформлення права власності на спадкове майно, йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. Просить визнати за ним право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,2382\~га., на території [PERSON] сільської ради Козівського району, належала [PERSON] на підставі державного акта. В судове засідання позивач не з'явився, подав клопотання, в якому просить розглядати справу за його відсутності без застосування технічних засобів, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] сільська рада в судове засідання подала відзив на позов, згідно якого позовні вимоги [PERSON] визнає, не заперечує проти їх задоволення, просить справу розглядати за їх відсутності. Суд, приймаючи до уваги клопотання позивача, відзив на позов відповідача, дослідивши матеріали справи, надані докази, прийшов до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, [PERSON] належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,2385\~га., на території [PERSON] сільської ради на підставі державного акта серії ЯЕ №986177 від 16 червня 2009 року, підтверджується витягом з ДЗК №НВ-6102451872016 від 06 червня 2016 року (а.с.7). 24 лютого 2011 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого заповіла [PERSON] все належне майно (а.с.3). 26 січня 2013 року [PERSON] померла, підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ИД №149841 (а.с.2). Згідно довідки [PERSON] сільської ради №908 від 23 травня 2016 року, з [PERSON] на час смерті проживав та був зареєстрований [PERSON] (а.с.4). Державний акт серії ЯЕ №986177 від 16 червня 2009 року втрачено, підтверджується оголошенням в газеті «Свобода» №45 від 10 червня 2016 року (а.с.6). [PERSON] звернувся до нотаріуса для оформлення права власності на спадкове майно, йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, підтверджується відмовою нотаріуса №398/01-16 від 09 червня 2016 року (а.с.5). Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно ч.1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно ст.1268 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Оскільки визнання позову не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності слід задовольнити. На підставі викладеного

Outcome: approved