Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок та приналені до нього споруди в порядку спадкування за законом. Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 21.02.2018 року позовну заяву в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності - залишено без розгляду. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що його матері [PERSON], [INFO], яка проживала по [ADDRESS], на праві власності належав житловий будинок та приналені до нього споруди. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй на день смерті майно. Він приняв спадщину, так як в шестимісячний термін звернувся в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини. В даний час позивач бажає оформити право власності на дане спадкове майно. Інші спадкоємці спадщину після смерті матері не бажали і не бажають приймати. Однак в нотаріальному порядку йому відмовлено в оформленні спадщини, так як відсутній правовстановлюючий документ на право власності на житловий будинок на ім'я матері. У зв'язку з вищевказаним, позивач просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок та приналені до нього споруди в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], що розташовані за адресою: [ADDRESS] В судове засідання позивач [PERSON]. не з`явився, однак через канцелярію суду подав письмову заяву, в якій позов підтримав, просив його задовольнити, визнати за ним право власності на житловий будинок та приналежні до нього будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON]. Просив справу розглянути у його відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак через канцелярію суду подала письмову заяву, в якій позов визнала, не заперечила проти його задоволення та просила справу розглянути у її відсутності. 15.12.2017 року набрала чинності нова редакція Цивільного процесуального кодексу України та згідно п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції 15.12.2017 року, встановлено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Оскільки провадження по даній справі було відкрито до набрання чинності ЦПК України у редакції Закону № 2147, розгляд справи повинен відбуватися у відповідності до правил, які почали діяти після набрання чинності даної редакції ЦПК України, тобто з 15 грудня 2017 року. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав: Судом встановлено, що згідно виписки із погосподарської книги № 1 Палагицької сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області станом на 01.07.1990 року за [PERSON], яка була головою двору, значилось господарство особовий рахунок № 588, яке було колгоспним двором (а.с. 32). Згідно копії технічного паспорту від 29.12.2012 року житловий будинок та приналені до нього споруди, що розташовані за адресою: [ADDRESS] побудовані у 1931 році (а.с. 5-7). 23.07.1982 року мати позивача [PERSON]. уклала шлюб з [PERSON] (батько позивача) та після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 36). Позивач [PERSON] народився [INFO] і його батьками були [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 37). Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, при вирішенні питань щодо визнання права власності на житлові будинки у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності із іншими доказами. У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Отже, [PERSON] належало майно колгоспного двору, розташованого за адресою: [ADDRESS] [INFO] [PERSON] (мати позивача) померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 33). А [INFO] помер [PERSON] (батько позивача), що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 75). Відповідно до довідок Палагицької сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 1132 від 30.12.2016 року [PERSON], [INFO], яка померла [INFO], була постійною жителькою с. Локітка та на день смерті була зареєстрована та проживала одна [ADDRESS]. Заповіт від імені [PERSON] в Палагицькій сільській раді не посвідчувався. [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] і в склад його сім'ї входить: [PERSON], [INFO], - голова двору та [PERSON], [INFO] (а.с. 30, 31). В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Позивач [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] (мати позивача), оскільки у шестимісячний термін звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 57). про прийняття спадщини Як вбачається з копії спадкової справи № 58/2012 від 30.03.2012 року, заведеної приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. після смерті [PERSON] (мати позивача) (а.с. 56-68) [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом після смерті матері [PERSON], інших спадкоємців в порядку спадкування за заповітом чи за законом немає. Отже, на момент звернення до суду позивач правомірно претендує на будинок та приналені до нього споруди, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] Позивачу [PERSON] в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини за законом, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності на житловий будинок та приналені до нього споруди, розташовані по [ADDRESS], що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданою приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. № 1229/02-31 від 20.12.2016 року (а.с. 35). Зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити право власності на житловий будинок та приналені до нього споруди. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачкою в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 320 грн. На підставі ст.ст. 316-319, 391, 392, 1216 - 1222, 1268 ЦК України,

Outcome: approved