Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], третьої особи на стороні відповідача [PERSON] про визнання недійсним та скасування договору дарування серії та номер 2750 посвідченого 09.06.2015 року приватним нотаріусом Хустського нотаріального округу [PERSON], а також стягнення з відповідача коштів, понесених у звязку з виконанням умов договору оренди у розмірі 19350,75 грн., та втрачену вигоду у розмірі 144924 грн., судові витрати по справі. В ході розгляду справи, до її участі судом залучено в якості третьої особи без самостійних вимог, приватного нотаріуса [PERSON], а також змінено процесуальний статус [PERSON] з третьої особи на стороні відповідача на відповідача. В лютому 2015 року позивач подав клопотання в якому уточнив позовні вимоги, відповідно до якого, у звязку зі зміною права власності на обєкт оренди відповідно до оскаржуваного договору дарування від [PERSON] до [PERSON], просив перенести обовязки орендодавця за договором оренди від 05.05.2016 року на нового власника орендованого майна з солідарним відшкодуванням понесених витрат та втраченої вигоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та [PERSON]В.(власником майна), було укладено договір оренди від 05.05.2015 року приміщення за адресою: вул. Духновича №13/1 в м. Хуст Закарпатської області, для використання у комерційній діяльності. Вказане приміщення, позивачем було влаштоване у відповідності до державних вимог та стандартів, передбачених для реалізації мясопродуктів. Після укладення договору оренди та його відкриття, виконавчим комітетом Хустської міської ради №229 від 29.05.2015 року, затверджено режим його роботи, складено договір з Хустським РЕМ на постачання електроенергії та сплачено заборгованість, а також штраф за повторне підключення обєкта до електромережі. За кошти позивача також було відновлено пішохідний перехід перед магазином та сплачено Хустському УТОС кошти у розмірі 1822,50 грн. Також позивачем сплачено Хустській філії ДУ «ЗОЛЦ ДСЕСУ» 212,33 грн., за надані послуги. Крім того, позивач поніс витрати у розмірі 10230 грн. на придбання касового апарату для торгівлі в магазині, сплачено орендну плату за травень-червень 2015 року в розмірі 2505 грн. Позивач також поніс витрати по охороні обєкта. Внаслідок дій відповідача, позивач змушений був звільнити двох працівників та виплатити їм розрахункові кошти в розмірі 4143,18 грн. Позивач ствердив, що згідно договору оренди ним було б отримано 869544 грн. прибутку. Чистий прибуток з 20% націнкою становив би 144924 грн. У звязку з розірванням договору оренди між позивачем та відповідачем [PERSON], вказана вигода була втрачена. При укладенні договору оренди, [PERSON] не повідомила позивача, що планує подарувати орендоване майно та не повідомила нового власника, що майно в оренді. Позивач вважає, що зі свого боку повністю виконав умови договору оренди, і відповідно до п.п.5.4 Договору, відповідачка повинна була повідомити орендаря за два місяці до припинення договору оренди, однак не зробила цього. Внаслідок неправомірних дій відповідачки, позивач поніс матеріальні та моральні витрати. А тому просив задовольнити його вимоги. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав уточнені позовні вимоги, просив задовольнити позов з мотивів викладених в заяві та на підставі поданих розрахунків. Представник відповідачів, що діє на підставі угод - адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнала, вважає її недоведеними та просила відмовити в задоволенні позову. В поданих до суду запереченнях (а.с.92) представник відповідача, пояснила, що між [PERSON] та позивачем 05.05.2015 року, укладено договір оренди приміщення магазину продовольчих товарів розташованого в м. Хуст вул. Духновича №13/1. 09.06.2015 року відповідачка подарувала вказане приміщення [PERSON] скориставшись своїми правами власника, зокрема правом на відчуження майна. Відповідачка зазначила, що у позивача відсутнє право вимоги щодо розірвання договору дарування з підстав передбачених ст. 727 ЦК України, оскільки таким правом наділені сторони договору, зокрема дарувальник. Представник вважає, що [PERSON] не порушувала договору оренди оскільки відповідно до вимог п.п.5.1.2 дія договору припиняється у випадку відчуження майна, що є предметом договору. Вказана вимога закладена в договорі оренди та відповідає вимогам цивільного законодавства. Також сторона відповідача ствердила, що позивачем не проведено жодних капітальних та поточних витрат по утриманню орендованого приміщення, орендної плати вона не отримувала, а квитанції по оплаті електроенергії, водопостачання та охорону обєкта, виписані на імя позивача, після розірвання договору оренди відповідачка сплачувала самостійно, про що свідчать наявні у неї оригінали квитанції. Просила відмовити у задоволенні позову за їх безпідставністю та недоведеністю. В судовому засіданні приватний нотаріус Хустського нотаріального округу [PERSON] вимоги позовної заяви не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. Просив взяти до уваги обставини наведені ним у поданих до справи письмових запереченнях. З наявних в матеріалах справи заперечень, слідує, що оспорюваний договір укладений з дотриманням всіх істотних умов та норм чинного законодавства, а субєктом звернення до суду з позовом про розірвання договору можуть бути лише сторони правочину. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволені позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, з встановлених в судовому засіданні обставин по справі вбачається, що позивач не довів достатніх доказів в обґрунтування своїх позовних вимог. В судовому засіданні встановлено, що 05.05.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір оренди магазину продовольчих товарів та буфету, що розташовані м. Хуст вул. Духновича №13/1 Закарпатської області. 09.06.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування, відповідно до якого, право власності на майно, що розташоване м. Хуст вул. Духновича №13/1 Закарпатської області, перейшло до [PERSON] Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Як гарантовано Конституцією України та закріплено в нормативних актах - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. З укладенням договору оренди, право власності обмежується, оскільки власник вже не може користуватись тим майном, яке він передав в оренду іншій особі. Однак, він не позбавляється права на розпорядження цим майном на власний розсудом, тобто він може його продати, подарувати тощо. Право користування майном у орендаря ґрунтується на договорі оренди. Це право триває протягом всього часу дії договору оренди, незважаючи ні на які обставини, у тому числі на зміну власника. Згідно з ч.1 ст.770 ЦК України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця. За загальним правилом зміна власника не впливає на договір оренди. Внаслідок продажу орендованого майна відбувається заміна наймодавця (який є власником). Договір оренди у разі зміни власника орендованого майна зберігає свою дійсність як для нового власника, так і для орендаря. Однак, в договорі оренди може бути передбачено, що у разі відчуження наймодавцем речі договір найму припиняється. Відповідно до п.п. 5.1.2 договору оренди укладеного між сторонами зазначено, що дія договору припиняється у разі відчуження майна. Ця норма закріплена у ч.2 ст.770 ЦК України. Таким чином, якщо укладений договір оренди містить відповідну умову про припинення договору оренди у разі зміни власника, орендар не зможе вимагати від нового власника збереження дійсності свого договору оренди, посилаючись на згадану ч.1 ст.770 Цивільного кодексу України. Новий власник може запропонувати вже нові умови оренди, у тому числі звільнення приміщення. Вимогою від 09.06.2015 року [PERSON] повідомив орендаря про припинення договору оренди у звязку з відчуженням майна. З листа від 17.06.2015 року, за підписом [PERSON] вбачається, що позивач звертався до [PERSON] з проханням пролонгувати договір з тих самих підстав та на умовах вказаних в договорі оренди укладеному між [PERSON] та [PERSON] З матеріалів справи та показів сторін вбачається, що новий власник орендованого майна [PERSON] не виявив бажання укласти з позивачем договору оренди майна. Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним та скасування договору дарування серія та номер 2750 посвідченого 09.06.2016 року приватним нотаріусом Хустського нотаріального округу [PERSON], укладеного між [PERSON] та [PERSON], позивач не посилався на норми матеріального права та не вказав, з яких саме підстав просив суд визнати вказаний правочин недійсним. Натомість статтею 215 ЦК України встановлено підстави визнання недійсності правочинів, зокрема такою підставою є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до вказаної норми закону, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. В ході судового розгляду встановлено, що на момент укладення договору дарування сторонами додержано вимоги, встановлені частинами 3,5,6 ст.203 ЦК України, тобто вимог щодо волевиявлення учасника правочину, щодо настання реальних правових наслідків правочину, щодо недопустимості порушення правочином, вчинюваним батьками, інтересів малолітніх дітей. Тобто порушення вимог закону, при яких могла б наступити недійсність правочину судом не встановлено. Відповідно до частини першої ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року. Перший протокол та протоколи № 2,4,7,11 до Конвенції. Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Твердження позивача про те, що оскаржуваним договором були порушені його права, в судовому засіданні не підтверджені, оскільки укладений між ним та [PERSON] договір оренди, передбачав можливість відчуження орендованого майна та припинення договору оренди. В клопотанні про уточнення позовних вимог, позивачем ставиться вимога про перенесення обовязків орендодавця за договором оренди від 05.05.2016 року на нового власника орендованого майна з солідарним відшкодуванням понесених витрат та втраченої вигоди. Дані вимоги на думку суду також не підлягають до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч.2 ст.770 ЦК України, сторони можуть встановити у договорі найму, що у разі відчуження наймодавцем речі, договір найму припиняється. В оскаржуваному договорі, сторонами обумовлена дана норма і новий власник майна [PERSON] повідомив орендаря про припинення договору оренди у звязку з відчуженням орендованого майна. За наведених обставин суд констатує, що між позивачем та відповідачем [PERSON] відсутні будь-які договірні зобовязання по яких можливо було б проводити стягнення, а тому в цій частині позов не підлягає до задоволення як такий, що предявлений до неналежного відповідача. З матеріалів справи вбачається, що договір оренди був укладений між [PERSON] та [PERSON] 05.05.2015 року, 09.06.2015 року, [PERSON] повідомив орендаря про припинення договору оренди у звязку з відчуженням орендованого майна. Дана обставина не заперечувалась стороною позивача упродовж розгляду справи та підтверджується листом № 45 від 17.06.2015 року (а.с.31). Рішенням виконавчого комітету Хустської міської ради № 229 від 29.05.2015 року погоджено режим роботи магазину «Продукти Карпат», і з вказаного періоду, як ствердив позивач магазин почав працювати. Натомість з договору про постачання електричної енергії №11.06.2015 року та доводів позовної заяви, повторне підключення електроенергії до магазину відбулося лише після сплати заборгованості та штрафу -12 червня 2015 року. При цьому, позивачем надано до матеріалів справи звіт по торговій точці в м. Хуст вул. Духновича №13/1 за червень 2015 року, де початком роботи вказано 04.06.2015 року. Крім того, суд звертає увагу на те, що станом на початок червня 2016 року позивачу вже було відомо про розірвання договору оренди. Даючи розрахунок втраченої вигоди, позивач посилався на те, що згідно договору оренди ним було б отримано прибуток 869544 грн. в рік (26 робочих днів в місяць х 2787.00 середньоденна виручка х 12 місяців)=869544 грн. Чистий прибуток при 20% націнці склав би 144924 грн.). Натомість суд ставить під сумнів вказаний розрахунок, оскільки в договорі оренди, на який посилався позивач, не йдеться про розмір прибутків, отриманих ним. Згідно наказів №34-к та №35-к від 02.06.2015 року, керівником мясопереробного комбінату «Продукти Карпат» прийнято на роботу в магазин продажу мясних делікатесів, що розташований в м. Хуст з 02.06.2015 року [PERSON] та [PERSON]. Наказами №41-к, №42-к від 22.06.2015 року вказаних осіб звільнено за власними бажанням у відповідності до вимог ст.38 КЗпП України, а не у звязку з достроковим розірванням договору оренди. На запит суду, начальником центру поштового звязку №2, за №67 від 19.07.2016 року повідомлено, що переказ № 9/0085 на суму 2505 грн., відправник ФОП [PERSON] адресований с.Забрідь вул. Грушевського №70, Хустського району [PERSON] відправлений в Інформаційно-розрахункову дирекцію УДППЗ «Укрпошта2 «м. Київ 02.09.2015 року у звязку із закінченням терміну зберігання. Таким чином, оцінивши в сукупності встановлені по справі докази, суд вважає необхідним в задоволенні позову відмовити, оскільки наданий до суду розрахунок понесених витрат та втраченої вигоди в частині стягнення коштів з гр. [PERSON] не конкретизований та не підтверджений належними і достовірними доказами. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed