Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. В позовній заяві він вказав, що з відповідачкою [PERSON] з 1994 року перебував у шлюбі, який рішенням Чортківського районного суду від 30 березня 2011 року було розірвано. За час спільного проживання з відповідачкою ними було набуте рухоме та нерухоме майно на загальну суму приблизно 320 000 гривень ( 40 тисяч доларів США). В період перебування в шлюбі він працював на роботі за кордоном дев'ять років, а відповідачка [PERSON] - три роки. Після розлучення сторони домовились, що все майно залишається у власності відповідачки [PERSON] та вона зобов'язується сплатити позивачу компенсацію у розмірі 10 000 доларів США, про що 09 квітня 2012 року написала розписку. Однак, по сьогоднішній день відповідачка [PERSON] свої зобов'язання не виконала. Просить суд стягнути з відповідачки 79 930 гривень та згідно додаткової позовної заяви, виділити йому у власність: ? частину квартири [ADDRESS], яка зареєстрована на ім'я [PERSON], автомобіль марки ВАЗ - 21011, 1978 року випуску, вартістю 15 000 гривень; мебельну стінку польського виробництва, вартістю 4 000 гривень; спальний гарнітур, вартістю 4 500 гривень; кухонний набір, вартістю 3 000 гривень; телевізор кольоровий марки «Амколь», вартістю 1 100 гривень, всього на загальну суму 14 100 гривень; у власність відповідачки [PERSON] просить виділити дві мебельні стінки, в тому числі стінку «Трембіта» на загальну суму 8 000 гривень та дві м'які частини на суму 10 000 гривень, всього на загальну суму 18 000 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] змінив позовні вимоги, зменшивши їх. Просить стягнути з відповідачки 79 930 гривень коштів (на його думку, як половину від спільно зароблених за час шлюбу з відповідачкою [PERSON]), та виділити йому у власність мебельну стінку польського виробництва, спальний гарнітур, кухонний набір та телевізор кольоровий марки «Амколь». Від вимог щодо визнання за ним права власності на автомобіль марки ВАЗ-21011, 1978 року випуску, д. н. з. [NUMBER] та ? частину квартири [ADDRESS], відмовився. Виділити у власність відповідачки [PERSON] дві мебельні стінки, в тому числі мебельну стінку «Трембіта» та дві м'які частини. Представник позивача - адвокат [PERSON], змінені позовні вимоги [PERSON] підтримав. Просить суд визнати кошти в сумі 38 471 доларів США спільною сумісною власністю подружжя і частину цих грошей в розмірі 9 000 доларів США стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в користь позивача а також виділити йому у власність зазначене ним майно. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася. В надісланій суду заяві зазначила, що ніякої розписки позивачу [PERSON] вона не писала, хто її написав, їй не відомо. Вказала, що позивач поїхав за кордон в 2004 році, а вона трохи пізніше, в 2005 році. Прожили вони там разом два роки. Потім вони розійшлися, через негідну поведінку ( з її слів), чоловіка. Коли вони розходились, то чоловік сказав, що нічого від неї не хоче, але просив, щоб вона не зверталася в суд з позовом до нього про стягнення аліментів, що вона і зробила. Відповідач [PERSON] позов не визнає, заперечує проти його задоволення. Суду пояснила, що кошти, які вона отримувала з-за кордону надсилалися її другою дочкою, яка поїхала за границю також у 2005 році, для погашення кредиту. А також не визнає позов і як представник відповідача [PERSON]. В письмових запереченнях на позов, як відповідач так і представник відповідача [PERSON] вказала, що позов [PERSON] є необґрунтованим та безпідставним. Зазначила, що розписку [PERSON] не писала, позивачем, незрозуміло як, проведено оцінку спільного рухомого і нерухомого майна на суму 320 000 гривень. А також не погоджується з порядком розподілу рухомого майна, зазначеного відповідачем в додатковій позовній заяві. Оскільки, позивачем не доведено, що все вказане майно є об'єктом спільної сумісної власності подружжя а також не погоджується і з оцінкою вказаного майна, зазначеною позивачем в додатковій позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що позивач не довів свої вимоги, так як, ним не доказано, що саме ним висилалися кошти на ім'я [PERSON] і за них була придбана квартира. Вважає, що поділу підлягають ті меблі, які були оцінені експертом. Свідок [PERSON], яка є матір'ю позивача, суду пояснила, що син довший час перебував на заробітках : близько двох років працював в Тюмені, два роки - в Португалії, п'ять років - на Кіпрі. З відповідачкою [PERSON] прожив в шлюбі близько сімнадцяти років. За час шлюбу ними були зароблені гроші. Однак, син приїхав з-за кордону без грошей. Свідок [PERSON] суду пояснив, що працював на Кіпрі. До нього приїхав [PERSON], який є рідним братом його дружини. Вони разом працювали на фірмі десь два роки. Щомісяця вони висилали близько 1 тисячі доларів США додому, він - тещі, а [PERSON] - родині. [PERSON] йому говорив, що вони купили квартиру в Чорткові за 30 тисяч доларів США разом з меблями. Також, знає, що [PERSON] разом з дружиною купив мебельну стінку, спальний гарнітур, кухонний набір, м'яку частину, телевізор. Зазначив, що був присутнім при написанні розписки [PERSON], ця розписка писалася по згоді. Свідок [PERSON], яка є рідною сестрою [PERSON], суду пояснила, що брат працював в Тюмені. На зароблені там кошти вони з дружиною купили дві мебельні стінки, кухонний набір, м'яку частину, телевізор. Також він працював в Португалії два роки, в ці роки він з нею не спілкувався. Коли вона з чоловіком поїхала на Кіпр, то брат зателефонував їй і попросив забрати його. На кошти, які вона йому дала на дорогу, він приїхав на Кіпр. Коли брат жив з нею, то гроші він посилав тещі. Пізніше він забрав жінку до себе і вони стали жити окремо. Брат з невісткою жили нормально, однак, вони рідко спілкувалися. Сусід їй сказав, що брат купив квартиру за 35 тисяч доларів США разом меблями. В 2007 році брат подзвонив їй і сказав, що з жінкою вони живуть окремо. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знає сім'ю [PERSON]. Жили вони в Богородчанському районі Івано-Франківської області. Це була заможна сім'я. Вони продали там житло десь за 8 тисяч доларів і переїхала проживати в Тернопільську область. Їхній син [PERSON] їздив на заробітки на Кіпр. Чула, як [PERSON] говорила, що зять висилав їй гроші. Свідок [PERSON], яка є дочкою сторін [PERSON] та [PERSON], суду пояснила, що квартиру в місті Чорткові купила її баба [PERSON] за свої власні кошти для неї разом з меблями. Зараз вона проживає в цій квартирі. Її утримує тільки мама, яка висилає кошти з-за кордону. Батько ніколи не платив аліментів. З розмов їй відомо, що ті речі, які є в с. Сокиринці : дві мебельні стінки, м'яка частина, спальний гарнітур, кухонний набір, телевізор, купляли разом тато, мама і бабка. Про ті кошти, які висилали тато і мама з-за кордону, їй нічого не відомо а також вона нічого не знає про розписку. Вислухавши позивача, відповідача, їх представників, свідків та дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що змінені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Частина 3 статті 368 Цивільного кодексу України трактує, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Як вбачається з рішення Чортківського районного суду по справі № 2-241/11 від 30 березня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, неповнолітню дочку [PERSON], [INFO] залишено проживати з матір'ю. Дане рішення не оскаржувалося та набрало законної сили 11 квітня 2011 року. В наданій суду розписці від 09 квітня 2012 року, позивачем [PERSON], [PERSON] зобов'язалася сплатити своєму колишньому чоловікові - [PERSON] 10 000 (десять тисяч) доларів США компенсації в рахунок спільного майна подружжя. В свою чергу [PERSON] надала право [PERSON] проживати в її квартирі, яка розташована в [ADDRESS] до виконання зобов'язання її дочкою - [PERSON] по сплаті компенсації [PERSON] Однак, суд критично оцінює вказаний доказ, оскільки, написання такої розписки заперечується відповідачами [PERSON] і [PERSON], а також позивачем не надано доказів того, що вказані кошти є спільною сумісною власністю подружжя. Так, згідно повідомлення №1620/95-БТ від 14 березня 2014 року ПАТ КБ «Правекс - Банк», протягом 2004-2009 років грошові перекази у валюті на ім'я [PERSON] від [PERSON] та [PERSON] не надходили. Згідно повідомлення № 066-03/585 від 22 травня 2014 року філії ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України», [PERSON] в період з 05 серпня 2005 року по 10 грудня 2007 року отримала поштові перекази через касу установи на загальну суму 38 471, 60 долар США та з 25 грудня 2007 року по 24 грудня 2008 року 16 451, 60 євро. Однак, вказати відправника переказу банк не має технічної можливості, оскільки, електронний архів системи Моney Gram існує лише протягом двох місяців з моменту проведення платежу, паперові документи (заявки на отримання переказу) передані на знищення по закінченню терміну зберігання. Оскільки, відповідачі по справі були не згідні з поданою позивачем оцінкою майна, то за клопотанням позивача [PERSON] та його адвоката [PERSON] була призначена товарознавча експертиза. 30 вересня 2014 року на адресу суду поступив висновок експерта № 924/14-22 від 25 вересня 2014 року, згідно заключної частини якого, вартість: мебельної стінки польського виробництва складає 846, 25 гривень, спального гарнітуру - 654,50 грн., кухонного гарнітуру - 1 350 гривень, кольорового телевізора «Амколь» - 350 гривень, набору м'яких меблів - 1 300 гривень, мебельної стінки «Трембіта» - 1 500 гривень, туалетного столика - 392, 59 гривні, комоду - 210 гривень, що знаходяться в с. Сокиринці Чортківського району в господарстві [PERSON] ( [PERSON]). Згідно ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 70 цього Кодексу, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 1 ст. 372 Цивільного кодексу України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Посилаючись на п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» можна зазначити, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та ст. 372 Цивільного кодексу України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. При винесенні рішення суд врахував обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, а саме: речей , які були предметом оцінки експертизи, і вирішив виділити у власність позивача [PERSON] мебельну стінку польського виробництва, спальний гарнітур, кухонний набір та телевізор на загальну суму 3 200, 75 гривень, а у власність відповідача [PERSON] - мебельну стінку «Трембіта», набір м'яких меблів, туалетний столик та комод на загальну суму 3 402, 59 гривні. Враховуючи, що жодна із сторін не ставила питання про стягнення грошової компенсації за відступ від часток рівності, суд не вбачає підстав для стягнення різниці за перевищення часток на користь [PERSON] в сумі 201, 84 гривні.

Outcome: partial