Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання, застосування наслідків розірвання договору, скасування обтяження на нерухоме майно. Позов обґрунтований тим, що 24.06.15 між сторонами було укладено Договір довічного утримання, який посвідчено ПН КМНО [PERSON], відповідно до умов якого позивач передав у власність відповідача 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Відповідно до умов Договору відповідач взяв на себе зобов'язання довічно утримувати позивача із забезпеченням права на проживання у вказаній частці квартири; надавати допомогу матеріального характеру в розмірі 500,00 грн. щомісяця; щомісяця здійснювати оплату комунальних послуг; здійснювати поточний ремонт за власний рахунок у вказаній в Договорі частці квартири; забезпечувати медичною допомогою та лікарськими засобами позивача, а також поховати відчужувача частини квартири у випадку її смерті та здійснити оплату всіх ритуальних послуг. Як вказує позивач, починаючи з листопада 2016 року відповідач перестав виконувати належним чином свої договірні зобов'язання. Так, ним не здійснюється виплата матеріальної допомоги, не здійснюється відповідна її індексація, не здійснюється оплата комунальних послуг, а також не забезпечує позивача медичною допомогою та лікарськими засобами. За таких обставин позивач просить суд розірвати договір довічного утримання від 24.06.15 укладений між сторонами, застосувати наслідки розірвання вказаного Договору шляхом повернення позивачу належної частини квартири, а також скасувати обтяження на спірну частку нерухомого майна, яке було накладено при укладенні спірного договору. Представник позивача до початку судового засідання звернувся із заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, та проти заочного рішення не заперечував. Відповідач в судові засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином. До суду відповідач звернувся з відзивом, в якому просив відмовити у задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом достовірно встановлено, що 24.06.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір утримання (догляду), який посвідчений ПН КМНО [PERSON] за реєстровим № 969. (а.с. 3-4) Відповідно до п. 1.2 Договору позивач передає у власність відповідача належну їй на праві особистої приватної власності 1/2 частину квартири [ADDRESS], а відповідач зобов'язується забезпечувати позивача утриманням довічно, а у разі втрати здоров'я також довічно доглядом. Відповідно до частину 2 Договору [PERSON] зобов'язався довічно утримувати позивача, надаючи їй комплекс послуг та зберігаючи за нею право довічного безкоштовного мешкання у вказаній частині квартири. Відтак відповідач зобов'язався: надавати щомісячно позивачу грошову суму не менш як 500 грн. до 5 числа поточного місяця за адресою місця знаходження квартири; у випадку інфляції збільшувати вказану грошову суму; всі витрати за користування частиною квартири нести за власний рахунок; здійснювати за необхідності поточний ремонт у вказаній частині квартири за власний рахунок; забезпечувати позивача медичною допомогою та належними лікарськими засобами на підставі виданих лікарями рецептів; а також поховати позивача у випадку її смерті та сплатити всі ритуальні послуги. Пунктом п. 4.1. Договору також передбачено, що [PERSON] має право вимагати розірвання договору та повернення переданого за ним нерухомого майна у разі невиконання або неналежного виконання відповідачем своїх обов'язків за договором. Згідно з п. 8.3. Договору у разі розірвання договору у зв'язку з невиконання або неналежного виконання відповідачем своїх обов'язків за договором, позивач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені відповідачем на утримання (догляд) позивача, поверненню не підлягають. Як вбачається з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником 1/2 частини спірної квартири є [PERSON] Згідно відомостей про державну реєстрацію обтяжень, на підставі укладеного спірного договору довічного утримання, ПН КМНО [PERSON] накладено заборону на нерухоме майно. (а.с. 5) З матеріалів справи вбачається, що позивач є пенсіонеркою, а також інвалідом 2 групи, що встановлено на підставі Довідки № 007146. (а.с. 8) Згідно наданих квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг, платником по ним є [PERSON], оплата здійснюється не в повному обсязі, у зв'язку з чим утворився борг. (а.с. 9-23) Відповідач у поданому відзиві заперечив факт нездійснення оплати комунальних послуг, в підтвердження чого надав низку квитанції щодо оплати житлово-комунальних послуг за спірною частиною квартири. Однак, як вбачається з наданих відповідачем копій квитанцій, оплата здійснена по ним за 2014-2015 роки та частково за 2016 рік. Згідно позовної заяви позивач і не заперечує обставини оплати комунальних послуг відповідачем до листопада 2016 року. В позові мова йде про те, що саме з листопада 2016 року відповідач перестав належним чином виконувати свої договірні обов'язки. Відтак, до відзиву не було долучено жодного доказу, який би дав смогу спростувати твердження позивача щодо нездійснення відповідачем оплати житлово-комунальних послуг, починаючи з листопада 2016 року. В підтвердження факту надання позивачу лікарських засобів та матеріальної допомоги у розмірі 500 грн. щомісячно відповідач посилався на покази свідків, які можуть бути надані в судовому засіданні. Однак, явку свідків у судове засіданні відповідач не забезпечив. Причиною спору стало неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України та умовами договору довічного утримання. Відповідно до ч. 1 ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно з ч. 1 ст. 745 ЦК України договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Частина 1 ст. 748 ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу. Стаття 749 ЦК України передбачає, що у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Якщо обов'язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності. Набувач зобов'язаний у разі смерті відчужувача поховати його, навіть якщо це не було передбачено договором довічного утримання (догляду). Частина 1 ст. 751 ЦК України встановлює, що матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом. Стаття 755 ЦК України встановлює, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача. Відповідно до ч. 1 ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. Таким чином, правовою підставою для розірвання договору довічного утримання є невиконання або неналежне виконання набувачем своїх обов'язків за договором. З матеріалів справи вбачається, що позивачем було доведено факт неналежного виконання відповідачем договірних обов'язків за Договором, а тому спірний Договір можу бути розірвано на підставі п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 756 ЦК України, суд вбачає підстави для задоволенні позовної вимоги щодо набуття позивачем права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], а також скасування обтяження на частину нерухомого майна, накладеного при укладення спірного договору. Враховуючи, що відповідач не спростував обставини щодо невиконання умов договору із позивачем, суд вважає докази, надані позивачем достовірними, які є обґрунтуванням позовних вимог, позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved