Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до Київської міської ради (далі по тексту - відповідач, КМР) про визнання права власності. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що посилаючись на те, що [INFO] помер її рідний дядько - [PERSON] , якому належала на праві приватної власності квартира [ADDRESS] , яку останній заповів позивачу. Позивач звернулась до державного нотаріуса Сьомої Київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, однак отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Підставою для відмови став факт відсутності у позивача документу, який підтверджує право власності спадкодавця на зазначену квартиру. Отримати дублікат свідоцтва про право власності позивач не має можливості так, як власник нерухомого майна помер, а в архівах компетентних органів вказане свідоцтво не збереглось. Ухвалою Дарницького районного суд м. Києва від 15 червня 2020 року відкрито провадження у справі та витребувано з Сьомої Київської державної нотаріальної контори спадкову справу №112/2020 щодо спадкового майна, що відкрилось після смерті [PERSON] , яка була надана на виконання даної ухвали суду. Ухвалою Дарницького районного суд м. Києва від 17 листопада 2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті на 16 березня 2021 року. У судове засідання, яке відбулось 16 березня 2021 року позивач та її представник не з`явились, через канцелярію суду позивач подала заяву про проведення судового засідання без її участі, та у якій підтримала позов, просила його задовольнити. Відповідач у судове засідання свого представника не направив, при цьому останній надав до суду відзив, у якому просив суд слухати справу у його відсутність. Третя особа в судове засідання також свого представника не направила, надала до суду пояснення, в яких просили суд розглядати справу за відсутністю представника та ухвалити рішення відповідно до вимог діючого законодавства. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , який [INFO] залишив на ім`я [PERSON] заповіт, у відповідності до якого заповів останній належну квартиру [ADDRESS] . У зв`язку із смертю останньої позивач звернулась до Сьомої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті її [PERSON] . Судом встановлено, що державний нотаріус Сьомої київської державної нотаріальної контори відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] у зв`язку із відсутністю у позивача оригіналу документа, якій підтверджує право власності спадкодавця на зазначене нерухоме майно. Відповідно до Інформаційної довідки Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» за №КВ-2020№7866 від 27.02.2020 року, згідно з даними реєстрових книг Бюро квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого УБ «Київжитлобуд» 29.12.1997 року. Положеннями статті 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Правовідносини щодо спадкування регулюються положеннями, закріпленими у Цивільному кодексі України. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частина 1 ст. 1220 ЦК України передбачає, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Зі змісту ст. 321 ЦК України вбачається, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Водночас, відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі п. 4.14 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що у визначений законом строк позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, фактично спадщину прийняла, однак свідоцтво про спадщину на спірну квартиру не видавалось, оскільки відсутній документ, що, посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно, а іншого способу захисту свої прав аніж звернення з позовом до суду у позивача немає, тому вона вимушена була звернутися до суду з цим позовом. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав (на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів (виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до стст. 25, 30, 346 ІІК України, листа Міністерства юстиції України №19- 32/319, від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Згідно п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Згідно пп. 4.15, п. 4, глави 10 розділу П «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Відповідно до п. 3, глави 7 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. Як було встановлено судом, та випливає з наданої суду копії спадкової справи, позивач, у встановлені законом строки, звернулась із відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , заяви від інших спадкоємців не надходили. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, а також те, що на момент смерті [PERSON] належала на праві приватної власності квартира [ADDRESS] ,

Outcome: approved