Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сімферопольського районного суду Автономної Республіки Крим із позовом до [PERSON], Добрівської сільської ради, про визнання недійсними рішення Добрівської сільської ради про передачу [PERSON] земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], [NUMBER] і визнання недійсним державного акту на право власності [PERSON] на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], [NUMBER]. Позов мотивовано тим, що Добрівська сільська рада, передаючи [PERSON] земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], [NUMBER] і визначаючи межі вказані ділянки, допустила накладення фактичних меж ділянки [PERSON] на частину ділянки за адресою: [ADDRESS], [NUMBER], яка раніше була надана [PERSON], спадкоємцем якої є позивач. Це призвело до суттєвого порушення прав позивача та унеможливлює обслуговування гаражу і господарських споруд, що є прилеглими до спільної межі, проведення водопроводу, водостоку і прогін худоби. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, надала пояснення по суті спору. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував; Добрівська сільська рада явку представника не забезпечила, направила заяву про розгляд справи за відсутності представника. Заслухавши осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до державного акту серії ІІ-КМ №056384 [PERSON] є власницею земельної ділянки площею 0,2458 га за адресою: [ADDRESS], [NUMBER]. Згідно із свідоцтвом про право на спадщину та відміткою на державному акті, позивач є спадкоємцем вказаної ділянки після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Рішенням 23 сесії 5 скликання Добрівської сільської ради від 22.04.2009 року затверджено технічну документацію по землеустрою на земельну ділянку громадянина [PERSON] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS], [NUMBER] і передано вказану ділянку у власність відповідачеві. Згідно із державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №888449, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1484 га, розташованої за адресою: [ADDRESS], №[NUMBER] в с. Добре Сімферопольського району Автономної Республіки Крим, кадастровий номер 0124781300 01 0030439. Судом досліджено технічну документацію по землеустрою на вказану земельну ділянку і встановлено, що до її складу входить акт встановлення і узгодження меж земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд від 26.03.2009 року, складений головою Добрівської сільської ради, інженером-землевпорядником органу місцевого самоврядування, власниками і користувачами суміжних земельних ділянок. Зокрема, в акті зазначено відомості про те, що власником суміжної ділянки №[NUMBER] по [ADDRESS] є [PERSON] і міститься підпис, виконаний від її імені. Тобто акт підписано від імені [PERSON], яка померла майже за п'ять років до його складання. У справі проведено комісійну земельно-технічну експертизу, згідно із висновком експерта від 19.12.2013 року №2015 межі земельної ділянки, наданої у власність [PERSON] по [ADDRESS], [NUMBER] в с. Добре Сімферопольського району Автономної Республіки Крим відповідно до державного акту серії ІІ-КМ №056384 накладаються на місцевості на межі земельної ділянки по [ADDRESS], [NUMBER] в с. Добре Сімферопольського району, яку надано [PERSON] на підставі державного акту серії ЯЖ №888449, кадастровий номер 0124781300 01 0030439; площа накладення становить 18,75 кв. м. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначено статтею 118 ЗК України. Відповідно до частин першої, другої, сьомої, десятої цієї статті (у редакції, яка була чинною на момент прийняття оскаржуваного рішення) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Вибір місця розташування земельної ділянки та надання дозволу і вимог на розроблення проекту її відведення здійснюються у порядку, встановленому статтею 151 цього Кодексу. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. Стаття 151 ЗК України (у редакції, чинній на час прийняття спірного рішення) визначає, що особи, зацікавлені у вилученні (викупі), виборі земельних ділянок, зобов'язані погодити з власниками землі і землекористувачами та органами державної влади або органами місцевого самоврядування, згідно з їх повноваженнями, розміри земельних ділянок, передбачені для вилучення (викупу), умови їх вилучення (викупу), а також розміри земельної ділянки, передбачені для її передачі (надання), умови її передачі (надання) з урахуванням комплексного розвитку території, який би забезпечував нормальне функціонування на цій ділянці і прилеглих територіях усіх об'єктів та умови проживання населення і охорону довкілля. Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до частини першої статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Судом встановлено, що при встановлені меж земельної ділянки не було отримано згоду суміжних землекористувачів, в акті зазначено землекористувача який помер, рішення про передачу земельної ділянки прийнято при частковому накладенні меж земельної ділянки відповідача, на земельну ділянку, яка належить позивачу. Матеріали справи не містять відомостей про припинення права користування (власності) позивача земельною ділянкою (у межа накладення) у відповідності до статті 141 ЗК України. За вказаних обставин вимоги про скасування рішення 23 сесії 5 скликання Добрівської сільської ради від 22.04.2009 року та державного акту на право власності на земельну ділянку, який видано на підставі вказаного рішення, підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачем судових витрат суд враховує, що безпосередні передумови виникнення спору цілком полягають у діях та рішеннях Добрівської сільської ради, посадові особи якої неналежним чином склали акт встановлення і узгодження меж земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд від 26.03.2009 року, не пересвідчились стосовно правильності визначення топографічних координат суміжних земельних ділянок, що призвело до накладення їх меж на місцевості. Покладення на [PERSON] додаткової відповідальності у вигляді необхідності відшкодування судових витрат означало б невиправдане перекладання на нього додаткового тягарю за помилковість рішень органу місцевого самоврядування, тож суд стягує документально підтверджені судові витрати позивача у повному обсязі з Добрівської сільської ради.

Outcome: approved