Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що вона є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстрований син попереднього власника квартири - [PERSON] , який мешкає у Російській Федерації та у добровільному порядку з реєстраційного обліку не знімається. У судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідача також не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечував проти заочного розгляду справи за відсутності відповідача. У зв`язку з наведеним, суд вважав за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього, про що було постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Разом з тим, Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб З частини 1 ст. 319 ЦК України вбачається, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у неї та членів її сім`ї. Квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] , що підтверджується копією договору купівлі - продажу квартири, посвідченого 24.03.2018 приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Кутовою К.О. та зареєстрованого в реєстрі №926, та копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №118323592 від 24.03.2018. Таким чином, враховуючи те, що відповідач [PERSON] не є власником квартири та не є членом сім`ї її теперішнього власника, а існування реєстрації відповідача у спірній квартирі обмежує право власності позивача та не відповідає волі позивача як власника квартири, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги про визнання [PERSON] , таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] , є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що понесення позивачем судових витрат підтверджується дублікатом квитанції № 0.0.2245242130.1 від 26.08.2021 про сплату судового збору у сумі 908,00 грн. Разом з тим, позивач у письмовій заяві просив не стягувати судовий збір з відповідача, а тому суд вважає за можливе не стягувати судовий збір з відповідача.

Outcome: approved