Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), третя особа - [PERSON] (далі по тексту - третя особа), відповідно до якого просив зобов`язати відповідача негайно передати позивачу оригінал довіреності, посвідченої Василенком О.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 30.11.2017 за реєстровим № 2697, письмовий звіт та всі виправдні документи щодо виконання доручення щодо укладення від імені [PERSON] договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] ; стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти, отримані в якості оплати за договором купівлі-продажу, посвідченого Ковальчуком С.П., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 14.12.2017 за реєстровим № 11279 у розмірі 810 794, 00 грн; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 8 812, 74 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між позивачем та відповідачем 30.11.2017 укладено усний договір доручення, за умовами якого позивачем було доручено відповідачу укласти Договір купівлі-продажу належної позивачу квартири та на підставі якого відповідачу було надано довіреність від імені позивача. 14.12.2017 між відповідачем, який діяв в інтересах позивача та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений Ковальчуком С.П., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 14.12.2017 за реєстровим № 11279 (далі по тексту - Договір). Вказує, що після виконання доручення довіреність позивачу повернута не була. Звіт про виконання доручення та виправдні документи також надані не були. Також вказує, що ним не було отримано від відповідача грошові кошти в розмірі 810 794, 00 грн. за вищевказаним договором купівлі-продажу квартири, що підтверджується фактом відсутності розписки позивача про отримання коштів від відповідача та третьої особи. Вважає, що відповідачем зобов`язання за договором доручення не виконані, чим порушено ст. 1000, 1006 ЦК України. 20.08.2018 у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань позивач направив останньому письмову вимогу від 17.08.2018 щодо передання довіреності, звітів та грошових коштів, проте станом на 05.09.2018 відповідачем вказана вимога не виконана. Відповідач в своєму відзиві просив відмовити в задоволенні позовну з огляду на його безпідставність та необґрунтованість. Відзив обґрунтований тим, що між сторонами не укладався договір доручення в розумінні ст. 1000 ЦК України. Довіреність видана на ім`я відповідача на підставі усної домовленості, а не на підставі договору доручення. При цьому, між сторонами склались правовідносини представництва, що вбачається зі змісту самої довіреності. Крім того, довіреність є одностороннім правочином, метою якого є представництво довірителя, в той час коли договір доручення має на меті виконання певних дій на користь довірителя. При цьому, позивач самостійно уклав з покупцем квартири, [PERSON] попередній договір купівлі-продажу квартири, визначивши ціну договору та інші істотні умови, отримав від третьої особи завдаток в розмірі 27 000, 00 доларів США. При цьому, участь відповідача полягала лише у підписання основного договору купівлі-продажу, як представника позивача. Крім того, квартира, яка була відчужена на підставі вказаного Договору купівлі-продажу, придбавалась позивачем за власні кошти та до моменту продажу перебувала в іпотеці в ПАТ «УКРСОЦБАНК». 14.12.2017 в день підписання Договору купівлі-продажу відповідачем через касу Банку були внесені на відповідний рахунок грошові кошти в розмірі 292 629, 74 грн., з призначенням платежу: «погашення кредиту згідно довіреності від [PERSON] » та зараховані на рахунок позивача. Інших грошових коштів від покупця відповідач не отримував. Крім того, в самому Договорі чітко зазначено, що продажу вчинено за 810 794, 00 грн., які покупець повністю сплатив продавцю до підписання цього договору, а представник продавця своїм підписом лише підтверджує факт повного розрахунку та відсутність будь-яких претензій до покупця. Зазначає, що позов є надуманим, позивач намагається безпідставно заволодіти грошовими коштами відповідача. Також відповідач звернув увагу і на ту обставину, що позивач звернувся до нього з вимогою про повернення коштів лише через вісім місяців після укладення Договору купівлі-продажу. При цьому, позивач є колишнім зятем відповідача та перебував у шлюбі з донькою останнього з 19.01.2013 по 29.01.2018. через побиття останньої триває кримінальне провадження. Також позивачу заборонено проводити зустрічі з сином, в інших судах тривають провадження щодо поділу майна колишнього подружжя. Від третьої особи пояснення не надходили. 01.11.2018 ухвалою суду по справі відкрито провадження, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання, сторонам встановлено строки для надання заяв по суті справи. 05.02.2019 від відповідача надійшов відзив. 17.04.2019 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. Позивач, представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Відповідач, представник відповідача заперечував проти позовних вимог, просив відмовити в їх задоволенні. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на таке. Так, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Положеннями ч. 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В судовому засіданні встановлено, що 30.11.2017 позивач, [PERSON] , відповідно до усної домовленості, видав на ім`я [PERSON] Довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенком О.А., зареєстровано в реєстрі за № 2697 (далі по тексту - Довіреність) Вказаною Довіреністю позивач уповноважив відповідача бути його представником в усіх установах та організаціях, у відносинах з фізичними та юридичними особами, органах нотаріату та іншими компетентними органами, - з будь-яких питань що стосуються розпорядження у будь-який спосіб (користування, купівля-продаж, передача в оренду, припинення іпотеки, зняття заборони) належної позивачу квартири [ADDRESS] . Для цього позивачем уповноважено відповідача, зокрема: підписати визначаючи умови та ціну на розсуд Представника, зокрема, договір купівлі-продажу; розписуватись за позивача; сплачувати від імені позивача належні платежі. З матеріалів справи також вбачається, що 30.11.2017 між позивачем, [PERSON] та [PERSON] укладено Попередній договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Ковальчуком С.П., зареєстровано в реєстрі за № 12692, відповідно до умов якого сторони зобов`язались укласти договір купівлі-продажу (Основний договір) квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] на умовах, встановлених Попереднім договором. Відповідно до п. 2 Попереднього договору, сторони домовились, що істотними умовами основного договору купівлі-продажу буде, зокрема: продаж квартири буде вчинено за ціною 810 000, 00 грн., що еквівалентно 30 000, 00 доларів США, з яких суму 27 000, 00 грн., що еквівалентно 1000, 00 доларам США передано Покупцем Продавцю 30.11.2017. Вказаний Попередній договір підписаний позивачем, [PERSON] та третьою особою, [PERSON] , що свідчить про узгодження сторонами Договору всіх істотних умов майбутнього Договору купівлі-продажу квартири. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, квартира, яку позивач мав намір відчужити, належала останньому на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 10.09.2013, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Ковальчуком С.П. та була придбана за кредитні кошти. Вказана обставина підтверджується тим, що 10.09.2013 між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» було укладено Іпотечний договір № 001МІ11130910001-ЗАСТ, за умовами якого позивач передав в іпотеку Банку зазначену квартиру у якості забезпечення виконання ним зобов`язань за Договором кредиту № 001МІ11130910001, укладеним також від 10.09.2013 між позивачем та Банком. За таких обставин, з матеріалів справи вбачається, що вказана квартира була придбана позивачем за кредитні кошти та перебувала в іпотеці в третіх осіб, а саме в ПАТ «Укрсоцбанк». 14.12.2017 між відповідачем, [PERSON] , який діяв в інтересах позивача на підставі Довіреності, та третьою особою, [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу квартири, посвічений приватним нотаріусом приватним Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., за реєстровим № 13279, відповідно до якого продавець передає, а покупець приймає у власність належну продавцю на праві власності квартиру [ADDRESS] . Відповідно до п. 2 Договору, продаж вчинено за 810 794, 00 грн., які покупець повністю сплатив продавцю до підписання цього Договору. Представник продавця своїм підписом під цим договором підтверджує факт повного розрахунку та відсутністю будь-яких претензій до покупця. Так, позивач, обґрунтовуючи зміст позовних вимог, зазначає, що Довіреність від 30.11.2017 видав на ім`я відповідача на підставі усного Договору доручення, укладеного між позивачем та відповідачем. При цьому, зазначає, що відповідачем умови Договору доручення не виконані, а саме довіреність позивачу повернута не була, звіт про виконання доручення як і кошти, отримані від продажу квартири в сумі 810 794, 00 грн. надані не були. Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Положеннями ч. 2-3 ст.626 ЦК України визначено, що договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Згідно статей 638, 639 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно доч. 1 ст. 1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Згідно ст. 1003 ЦК України, у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим (ч. 1 ст. 1004 ЦК України). Повірений зобов`язаний: 1) повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; 2) після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; 3) негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення (ч. 1 ст. 1006 ЦК України). Згідно ч. 1-4 ст. 1007 ЦК України, довіритель зобов`язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення. Довіритель зобов`язаний, якщо інше не встановлено договором: 1) забезпечити повіреного засобами, необхідними для виконання доручення; 2) відшкодувати повіреному витрати, пов`язані з виконанням доручення. Довіритель зобов`язаний негайно прийняти від повіреного все одержане ним у зв`язку з виконанням доручення. Довіритель зобов`язаний виплатити повіреному плату, якщо вона йому належить. При цьому, згідно ч. 1 ст. 244 ЦК України, представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Відповідно до ч. 3 ст. 244 ЦК України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Згідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому, відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до підходу, зазначеного в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно з вимогами п. 1- 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Разом з тим, позивачем, всупереч вимог ст. 76-80, 81 ЦПК України, не надано до матеріалів справи доказів, які свідчили про укладення між позивачем та відповідачем Договору доручення. Довіреність, видана на ім`я відповідача та на підставі усної домовленості, також не свідчить про укладення між сторонами Договору доручення, оскільки лише підтверджує повноваження відповідача діяти від імені позивача, визначає перелік прав, якими останній наділяється у зв`язку з цим та не містить переліку юридичних дій, які відповідач зобов`язаний вчинити на користь позивача. Крім цього, в судовому засіданні встановлено, що позивач був обізнаний про майбутній продаж його квартири, всі істотні умови Договору купівлі-продажу квартири ним було самостійно узгоджено з майбутнім покупцем в Попередньому договорі купівлі-продажу квартири та отримано відповідну суму коштів за вказаним попереднім договором. Судом також встановлено, що всі розрахунки за Договором купівлі-продажу квартири з огляду на п. 2 Договору, були проведені до його підписання, грошові кошти були сплачені безпосередньо покупцю, тобто позивачу. Доказів протилежного останнім не надано. При цьому, відповідач, як представник позивача за довіреністю лише засвідчив своїм підписом факт повного розрахунку та відсутність претензій до покупця. Крім того, ані Попередній договір, ані Договір купівлі-продажу квартири не містять будь-якого застереження щодо написання позивачем будь-яких розписок про отримання грошових коштів від відповідача чи від третьої особи. За таких обставин, в судовому засіданні не підтвердилась та обставина, що між сторонами було укладено Договір доручення, як не підтвердилась і та обставина, що відповідачем не виконані зобов`язання за цим Договором, зокрема, не було повернуто позивачу отримані від покупця грошові кошти за Договором купівлі-продажу квартири, оскільки матеріали справи свідчать про протилежне. Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову за його недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed