Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач) у вересні 2017 року звернувся до суду з позовом до ПАТ «Черкасиобленерго» (далі Відповідач) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди, вказавши, що з 26.07.2010 року працював на різних посадах у ПАТ «Черкасиобленерго». 21.06.2017 року був звільнений з роботи на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, у звязку з невиконанням власником законодавства про працю, умов колективного договору. На день звільнення відповідачем йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата за період з січня 2017 року по 21 червня 2017 року в сумі 42410 гривень. Відповідач обґрунтував невиплату йому заробітної плати в день звільнення відсутністю коштів на підприємстві. Після чого у період з 20.07.2017 року по 08.08.2017 року заборгованість по заробітній платі була виплачена. Оскільки ПАТ «Черкасиобленерго» затримало проведення розрахунку при звільненні вважав, що відповідач має сплатити йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку. Крім того [PERSON] посилався на те, що оскільки ПАТ «Черкасиобленерго» не виплачувало йому з січня 2017 року заробітну плату та не провело повного розрахунку в день звільнення, йому було завдано моральну шкоду. При цьому просив врахувати, що з січня 2017 року він не отримував заробітної плати, 21.04.2017 року в нього народилась донька. Через відсутність коштів він не мав змоги забезпечити свою дружину та новонароджену дитину необхідними речами та відповідним харчуванням, був змушений просити у родичів та знайомих надати такі речі у тимчасове користування. Крім того через відсутність коштів в нього виник борг за житло, яке він винаймає для проживання своєї сімї, та борг перед банківською установою, в якій він брав кредит. Невиплата йому заробітної плати та не проведення повного розрахунку в день звільнення спричинило фінансові труднощі, які вимагали від нього додаткових зусиль для організації життя. У грошовому виразі завдану моральну шкоду позивач оцінив у 25000 гривень, які просив стягнути з відповідача на свою користь разом із середнім заробітком за час затримки розрахунку. 02.10.2017 року представник позивача [PERSON] подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила стягнути з ПАТ «Черкасиобленерго» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 16357,74 гривні, моральну шкоду в розмірі 25000 гривень та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала уточнені позовні вимоги. Додатково пояснила, що позивач працював з 2010 року на ПАТ «Черкасиобленерго». В звязку з тим, що з січня 2017 року [PERSON] відповідачем не виплачувалась заробітна плата, то 21.06.2017 року позивач звільнився з підприємства за власним бажанням через невиконання власником законодавства про працю, умов колективного договору. В день звільнення з позивачем також не було проведено повного розрахунку. Лише в період з 20.07.2017 року по 08.08.2017 року заробітна плата [PERSON] була виплачена. Оскільки з вини відповідача не виплачувалась заробітна плата та не було проведено повний розрахунок в день звільнення, то позивач має сплати середній заробіток за весь час затримки розрахунку - 34 робочі дні, який відповідно до довідки ПАТ «Черкасиобленерго» становить 16357,74 гривні. Через відсутність коштів позивачу було спричинено фінансові труднощі, які вимагали від нього додаткових зусиль для організації нормального життя, чим було завдано йому моральну шкоду, яку він оцінює в 25000 гривень. Представник відповідача ПАТ «Черкасиобленерго» за довіреністю [PERSON] позов [PERSON] визнала частково, а саме в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 16357,74 гривні. Вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди заперечувала повністю, оскільки вважала, що ці вимоги не підтверджені належними доказами, а тому не підлягають задоволенню. Крім того в своїх письмових запереченнях від 26.09.2017 року ПАТ «Черкасиобленерго» позов [PERSON] визнало частково, а саме не заперечувало проти стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 16357,74 гривні. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 25000 гривень заперечували, оскільки позивачем не було надано доказів, які б підтвердили спричинення йому моральних страждань, втрату нормальних життєвих звязків і необхідність від нього додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема, що він є єдиним годувальником сімї, не має інших доходів, що його дружина є безробітною. З урахуванням викладеного просили відмовити позивачу в задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди. Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до трудової книжки (а.с. 12-14) [PERSON] з 26.07.2010 року працював на різних посадах в ПАТ «Черкасиобленерго». Наказом № 389-п/тз від 21.06.2017 року (а.с. 10) [PERSON] був звільнений із посади інженера відділу по роботі з корпоративними клієнтами на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, у звязку з невиконанням власником законодавства про працю, умов колективного договору. Згідно довідки ПАТ «Черкасиобленерго» від 23.06.2017 року № 4028/04-02-01 (а.с. 11), - станом на 23.06.2017 року заборгованість ПАТ «Черкасиобленерго» по заробітній платі перед [PERSON] складала 42410 гривень. Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок. У статті 116 КЗпП України зазначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Частиною 2 ст. 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. ПАТ «Черкасиобленерго» на день вирішення справи не заперечує, що при звільненні [PERSON] з ним не було проведено повного розрахунку. Згідно виписки з банківського рахунку [PERSON] (а.с. 16-24) вбачається, що у період з 03.01.2017 року по 20.07.2017 року заробітна плата від ПАТ «Черкасиобленерго» йому не надходила, а була виплачена в період з 20.07.2017 року по 08.08.2017 року (20.07.2017 року в сумі 5418,40 гривень, 21.07.2017 року 3368,11 гривень, 25.07.2017 року 6822,80 гривень, 08.08.2017 року 26800,69 гривень). Відповідно до довідки ПАТ «Черкасиобленерго» від 21.09.2017 року № 6283/040201 (а.с. 53) сума середнього заробітку [PERSON] за 34 дні затримки розрахунку становить 16357,74 гривні. Сума середньоденної заробітної плати становить 481,11 гривень. За змістом ч.1 ст. 61 ЦПК України, - обставини визнані сторонами, та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Сторонами визнано що кількість днів затримки розрахунку із [PERSON] при звільненні становить 34 робочі дні, розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 481,11 гривень, а розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно 16357,74 гривень. З урахуванням положень ч.1 ст. 61 ЦПК України вказані обставини приймаються судом як доведені. Таким чином стягненню із ПАТ «Черкасиобленерго» на користь [PERSON] підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 16357,74 гривень. Оскільки розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] в сумі 481,11 грн. визначено із нарахованої заробітної плати до утримання податків та обовязкових платежів, що визнано сторонами, то середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 16357,74 гривень на користь [PERSON] необхідно стягнути із відрахуванням (утриманням) при виплаті податків та обовязкових платежів передбачених законодавством України. Відповідно до ч. 1 ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Надані позивачем докази свідчать, що несвоєчасна виплата заробітної плати та не проведення відповідачем повного розрахунку при звільненні із [PERSON] поставило його, у скрутне матеріальне становище, призвело до моральних страждань позивача, втрати ним нормальних життєвих зв'язків і вимагало від [PERSON] додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому суд враховує виключні обставини, які відбулися у житті позивача, а саме те, що 21.04.2017 року у [PERSON] народилась донька [PERSON], що підтверджено Свідоцтвом про народження (а.с. 15). Народження дитини вимагає витрати значних коштів на її утримання, а невиплата заробітної плати [PERSON] у період безпосередньо до та після народження доньки безумовно призвела до моральних переживань позивача та необхідності йому застосовувати додаткові зусилля для організації свого життя. З урахуванням обставин справи, тривалості правопорушення та глибини душевних страждань позивача, враховуючи вимоги розумності і справедливості суд вважає, що розмір відшкодування завданої позивачу моральної шкоди у грошовому виразі необхідно визначити у 1000 гривень, які слід стягнути із ПАТ «Черкасиобленерго» на користь [PERSON]. Заявлену позивачем до стягнення суму в розмірі 25000 гривень на відшкодування моральної шкоди суд вважає надмірною та необґрунтованою. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за вимоги про стягнення заробітної плати, судовий збір в сумі 640 гривень від сплати якого звільнений [PERSON] необхідно стягнути з ПАТ «Черкасиобленерго» на користь держави. Крім того позивачем було сплачено судовий збір за позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 640 гривень (а.с. 70). Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди в сумі 25000 гривень задоволено частково на суму 1000 гривень, то до стягнення з ПАТ «Черкасиобленерго» на користь позивача підлягає сплачений судовий збір в сумі 25,60 гривні, що становить 4% від загального розміру сплаченого судового збору, пропорційно до розміру задоволених вимог про відшкодування моральної шкоди. На підставі ст. 47, 115-117, 2371 КЗпП України,

Outcome: partial