Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

[PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 15.07.2015, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], та зареєстровано в реєстрі за № 940 (а.с. 5, 6). Із змісту договору купівлі-продажу квартири видно, що відповідач [PERSON] є попереднім власником квартири. Відповідач значяться в ній зареєстрованою дотепер, що підтверджується довідкою виданою відділом реєстрації місця проживання громадян (а.с. 11). Як вказувала позивач, що не спростовано відповідачем в належній позивачеві квартирі [PERSON] не проживає з дати її продажу, а саме з 15.07.2015. Таким чином, визначаючи характер спірних правовідносин між сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вони склались між дійсним власником та попереднім власником житла. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З аналізу положень ст.ст. 391, 396 ЦК України слідує, що позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння, на чому також акцентує увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду кримінальних і цивільних справ в п.33,34 Постанови №5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Крім того, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника (його родичів, членів сімї) такими, що втратили право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п.3 ч.1 ст.346 ЦК України). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] є повноправним власником житла, права володіння, користування та розпорядження яким вона не має можливості реалізовувати в повному обсязі, оскільки відповідач, будучи попереднім власником житла, права на яке у неї припились з підстав відчуження майна на користь позивача на підставі цивільно-правової угоди, фактом своєї реєстрації у квартирі [ADDRESS] чинить їй перешкоди у здійсненні такого права, яке за даних обставин підлягає захисту судом шляхом визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до п. 3.1. Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого Наказом МВС України 22.11.2012 №1077 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 року за № 2109/22421, - зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви про зняття особи з реєстрації місця проживання, яка подається особою або її законним представником; порядок реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням та інше. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав додатково вирішувати питання про відміну реєстрації відповідача в спірній квартирі, оскільки уже на підставі визнання її такою, що втратила право на користування житлом вона повинна бути знятою з реєстрації в житловому помешканні, власником якого є позивач. За таких обставин, на основі повно і всебічно зясованих обставин, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача, на користь позивача 704,80 грн. в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору (а.с.1).

Outcome: partial