Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся до суду з вимогами постановити рішення, яким визнати дійсним договір міни нерухомого майна, укладений 03 лютого 1994 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] і зареєстрований Одеською товарною біржею за №1553, стверджуючи, що нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу не є можливим у зв`язку зі смертю учасника договору [PERSON] . \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 28 січня 2020 року відкрите спрощене позовне провадження по справі за позовом [PERSON] про визнання договору міни дійсним з повідомленням сторін про дату, час та місце розгляду справи. \~ \~ \~ \~Представник позивача в судовому засіданні вимоги підтримав, проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи не заперечував. Відповідач про дату, час і місце слухання справи сповіщений у відповідності до вимог закону, відзив на позов не надав. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд вивчив матеріали по справі і встановив наступне: 03 лютого 1994 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (від імені якої діяла законний представник [PERSON] ) Ініціатор угоди з однієї сторони і [PERSON] учасник угоди з другої сторони уклали договір міни нерухомого майна, за умовами якого (п.1) Ініціатор угоди передали, а Учасник угоди прийняв квартиру [ADDRESS] , що належала учаснику угоди на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22.12.1993 року. Учасник угоди передав, а Ініціатор угоди прийняли (п.2 договору) квартиру [ADDRESS] . Договір міни нерухомого майна сторони уклали в письмові формі і зареєстрували на Одеській товарній біржі за №1553. Сторони виконали свої зобов`язання за договором міни і надалі право власності Ініціатора угоди на придбану за вказаним договором квартиру було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 25.02.1994 року за №187 а.с.171, книга №10 (а.с.9) Позивач зазначає, що захист його права власності на квартиру є можливим тільки в судовому порядку у відповідності до положень ст.220 ЦК України, тому він [PERSON] звернувся до суду з цим позовом. Дослідивши надані докази і наведені позивачем доводи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що в 1994 році сторони по справі дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу квартири, уклали договір в письмовій формі, зареєстрували на товарній біржі та виконали усі умови договору купівлі-продажу. Нотаріально договір між сторонами посвідчений не був, тому як відповідно до ч.2\~ст.15 Закону України «Про товарну біржу»\~угоди, зареєстровані на біржі не підлягали нотаріальному посвідченню. Окрім того, надалі, пунктом 2\~постанови Кабінету Міністрів України «Про врегулювання сплати державного мита при відчуженні об`єктів нерухомого майна» №1030 від 13.08.1996 року було визначено «будь-які угоди про відчуження об`єктів нерухомого майна, укладені на біржах, в агентствах нерухомості тощо, прирівнюються до нотаріального посвідчення цих договорів». Разом з тим, положення ст. 227 ЦК України в редакції 1963 року, що діяли на момент укладання договору, передбачали обов`язковість нотаріальної форми договору купівлі-продажу нерухомого майна. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору з наслідками, передбаченими ч.2 ст. 48 цього Кодексу. Водночас, згідно до вимог ч.2 ст.47 ЦК УРСР, яка діяла під час укладання спірного правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах при визнання угод недійсними» визначено, що суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. На час розгляду справи позивач позбавлений можливості оформити в установленому законом порядку право на спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON] , оскільки договір міни нерухомого майна було оформлено в 1994 році з порушенням вимог закону в частині нотаріального посвідчення угоди, а нині така можливість відсутня із-за смерті одного з учасників договору. За вказаних обставин, відповідно до положень ст. 47, ст.227 ЦК України в редакції 1963 року договір купівлі-продажу спірного майна може бути визнаний судом дійсним.

Outcome: approved