Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання недійсним договору дарування. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 09.10.2012 року між відповідачами [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдаровувана) був укладений договір дарування ? частин нежитлового приміщення кормоцеху площею 242,5 кв.м., що знаходиться за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Боголюби, вул. Набережна, 15. Вказує, що відповідно до умов оскаржуваного правочину, частина приміщення є особистою власністю [PERSON] згідно заочного рішення Луцького міськрайонного суду від 17.01.2012 року. Однак, ухвалою Луцького міськрайонного суду від 23.07.2014 року вказане заочне рішення скасовано. Зазначає, що оскільки рішення Луцького міськрайонного суду, що стало підставою для укладення оскаржуваного договору дарування не набрало законної сили, то у [PERSON] не виникло права власності на нерухоме майно. У звязку з чим, просить визнати недійсним договір дарування ? частин нежитлового приміщення від 09.10.2012 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений нотаріусом Луцького районного нотаріального округу, а також стягнути з відповідачів судові витрати у справі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у заяві та просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просила в позові відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, хоча про час та місце слухання справи була повідомлена судом належним чином. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши представлені письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи, заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 17.01.2012 року визнано за [PERSON] право власності на ? частин приміщення кормоцеху, що знаходиться в с. Боголюби Луцького району по вул. Набережній, 15 площею 242,5 кв.м. (а.с. 6-7). В подальшому, між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдаровувана) був укладений договір дарування ? частин нежитлового приміщення кормоцеху площею 242,5 кв.м., що знаходиться за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Боголюби, вул. Набережна, 15 (а.с. 3-4). Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати у майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Частиною 1 ст. 718 ЦК України передбачено, що дарунком можуть бути рухомі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Разом з тим, як слідує із рішення апеляційного суду Волинської області від 23.12.2014 року в позові [PERSON] до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності та визначення в ній частки відмовлено (а.с. 13-16). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, кормоцех, що знаходиться за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Боголюби, вул. Набережна, 15 на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с. 5). У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Таким чином, враховуючи, що рішення суду, на підставі якого за [PERSON] було визнано право власності на ? частин приміщення кормоцеху, що знаходиться в с. Боголюби Луцького району по вул. Набережній, 15 площею 242,5 кв.м. скасовано, власником вказаного приміщення є [PERSON], отже, дослідивши та проаналізувавши в сукупності представлені докази, суд прийшов до висновку, що оспорюваний договір слід визнати недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідачів на користь позивача слід стягнути по 275,60 грн. сплаченого судового збору з кожного. На підставі ст. ст. 6, 10, 11, 58, 60, 61, 209, 213-215 ЦПК України,

Outcome: approved