Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Новоайдарського районного суду з даним позовом, посилаючись на те, що він є власником домоволодіння, яке розташоване за адресою: Луганська область, Новоайдарський район, с. Бахмутівка, вул. Совхозна, буд. 21. Відповідач [PERSON] є сином позивача, який з 29.04.2003 року зареєстрований у вищезазначеному будинку, проте тривалий час, а саме з 2009 року, не проживає у вказаному домоволодінні. На теперішній час його місцезнаходження невідоме. Позивач здійснює догляд за будинком, сплачує всі комунальні та експлуатаційні витрати по його збереженню. Позивач вимушений проводити оплату за комунальні послуги у тому числі і за відповідача, який фактично у житловому приміщенні не мешкає, що створює для нього матеріальні труднощі. На підставі вищенаведеного, позивач просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - домоволодінням, яке розташоване за адресою: Луганська область, Новоайдарський район, с. Бахмутівка, вул. Совхозна, буд. 21, та зняти відповідача з реєстрації місця проживання. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач \~ [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, хоча був належним чином сповіщений про час та місце судового засідання, що підтверджується оголошенням в ЗМІ «Урядовий кур`єр» від 03.03.2017 р. № 42 (5911) (а.с.16,17). Відповідно до ст. 224 ч. 1 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Положеннями ст. ст. 319 ЦК України, 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають в приватній власності будинок, користуються ним для приватного мешкання та мешкання членів своєї сім`ї та мають право розпоряджатись цією власністю за своїм розсудом. Відповідно до ст. 383 ЦК України, будинок використовується власником для власного проживання та проживання членів його сімї. Позивач є власником домоволодіння, яке розташоване за адресою: Луганська область, Новоайдарський район, с. Бахмутівка, вул. Совхозна, буд. 21, що підтверджується копією технічного паспорту (а.с. 8-10). [PERSON] є сином позивача тобто членом його родини. Відповідач зареєстрований у вищезазначеному будинку з 29.04.2003 року, проте тривалий час, а саме з 2009 року не проживає в ньому та на теперішній час його місцезнаходження невідоме, у добровільному порядку відповідач не бажає знятися з реєстрації, що перешкоджає позивачу реалізувати в повній мірі права власника на користування та розпорядження своїм майном та спонукало звернутися до суду за захистом порушених прав. \~ \~ \~ \~ Відповідні факти підтверджуються копією технічного паспорту (а.с.8-10), актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, відповідно до якого відповідач не мешкає за місцем реєстрації з 2009 року (а.с. 6). Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності знімальника або членів його родини за ним зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд вважає за необхідне застосувати дану норму ЦК України при вирішенні спору, оскільки в даному випадку спірні відносини виникли між власником житла та членом його сім`ї, а не наймачем. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] не користується житлом за місцем реєстрації з 2009 року без поважних на то причин, що дає суду законні підстави для задоволення позову в частині визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, судового рішення, яке набрало законної сили (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою), свідоцтва про смерть. \~\~\~\~\~\~ Таким чином, як випливає із зазначеної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням (визнання особи такою, що втратила право користування житлом або виселення); 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. \~\~\~\~\~\~\~ \~Виходячи з того, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. \~\~\~\~\~\~\~\~ Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. \~\~\~\~\~\~\~\~ Крім того, питання безпосередньо реєстрації, перереєстрації та обліку громадян України за місцем проживання/перебування покладається на Державну міграційну службу України і знаходиться поза межами компетенції суду. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», втрата права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. На підставі ст. ст. 319, 383, 405 ЦК України, ст. ст. 71, 150 ЖК України, ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», \~

Outcome: partial