Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики з врахуванням штрафу, процентів, інфляційних та трьох процентів річних від простроченої суми позики в розмірі 13\~740,97 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06 лютого 2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошових коштів. Відповідно до цього договору позикодавець передав позичальнику грошові кошти у розмірі 6500,00 грн., а позичальник зобов`язався до 31 березня 2018 року повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів. В разі неповернення вказаної суми у встановлений строк позичальник зобов`язався сплатити позикодавцю штраф в розмірі 5000,00 грн. Станом на день звернення до суду із позовом [PERSON] не повернув [PERSON] суму позики та відповідно не сплатив визначений сторонами штраф. Таким чином, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу: 1) суму позики у розмірі 6500,00 грн.; 2) штраф у розмірі 5000,00 грн.; 3) проценти на рівні облікової ставки національного банку України у розмірі 1303,02 грн., а саме: за період з 07 лютого 2018 року по 01 березня 2018 року (23 днів) - 65,53 грн. (16 %); за період з 02 березня 2018 року по 12 липня 2018 року (133 днів) - 402,64 грн. (17%); за період з 13 липня 2018 по 06 вересня 2018 року (56 днів) - 174, 52 грн. (17,5 %); за період з 07 вересня 2018 року по 31 березня 2019 року (206 днів) - 660,33 грн. (18 %); 4) інфляційні у розмірі - 742, 95 грн.; 5) три проценти річних від простроченої суми у розмірі - 195, 00 грн. З урахуванням викладеного [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] загальну суму заборгованості за договором позики в розмірі 13740,97 грн., 768,40 грн. судового збору та 4000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Представник позивача адвокат Фльорків О.В. в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути за відсутності позивача та його представника, позов підтримує. Проти заочного вирішення справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлявся належним чином, відзиву не подав. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. За вказаних обставин, з підстав, визначених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини справи. Згідно розписки, датованої 06 лютого 2018 року, оригінал якої долучено до матеріалів справи, [PERSON] (НЮ [NUMBER] , виданий Тернопільським МВ УМВС в Тернопільській області 16 серпня 2011 року), зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , ІПН [NUMBER] , позичив (взяв в борг) у [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] 6500 (шість тисяч п`ятсот грн.) та зобов`язався повернути до 31 березня 2018 року. В разі неповернення вказаної суми у встановлений строк зобов`язався сплатити штраф в розмірі 5000 грн. Інформація про повернення відповідачем будь-яких грошових коштів чи суми боргу за розпискою в повному обсязі в матеріалах справи відсутня. Відтак, невиконання умов договору позики [PERSON] і стало причиною звернення [PERSON] до суду із позовом про стягнення боргу. За вказаних обставин до правовідносин, що виникли між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В силу ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1)\~припинення зобов`язання\~внаслідок односторонньої\~відмови від\~зобов`язання,\~якщо це\~встановлено договором\~або законом,\~або розірвання\~договору; 2)\~зміна умов\~зобов`язання; 3)\~сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України). Якщо позичальник своєчасно не повернув грошові кошти, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли грошові кошти мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно складеного позивачем розрахунку заборгованості, станом на 31 березня 2019 року заборгованість відповідача за договором позики від 06 лютого 2018 року становить 13740,97 грн., з яких: сума позики 6500,00 грн., штраф - 5000 грн.; проценти на рівні облікової ставки НБУ - 1303, 02 грн. (за період з 07 лютого 2018 року по 01 березня 2018 року (23 днів) - 65,53 грн. (16 %); за період з 02 березня 2018 року по 12 липня 2018 року (133 днів) - 402,64 грн. (17%); за період з 13 липня 2018 по 06 вересня 2018 року (56 днів) - 174, 52 грн. (17,5 %); за період з 07 вересня 2018 року по 31 березня 2019 року (206 днів) - 660,33 грн. (18 %); інфляційні - 742, 95 грн.; три проценти річних від простроченої суми - 195, 00 грн. Вказаний розрахунок заборгованості суд вважає арифметично вірним, таким, що складений відповідно до змісту розписки та норм закону. Судом встановлено, що [PERSON] не виконав зобов`язань, взятих на себе згідно вище зазначеного договору позики, який оформлено розпискою, що знаходиться у кредитора [PERSON] , грошові кошти не повернув. Відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики від 06 лютого 2018 року у розмірі 13740,97 грн., з яких: сума позики 6500,00 грн., штраф - 5000 грн.; проценти - 1303, 02 грн.; інфляційні - 742, 95 грн.; три проценти річних від простроченої суми - 195, 00 грн. В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, підлягають стягненню з відповідача в користь позивача. Таким чином, із відповідача слід стягнути в користь позивача 768,40 грн. сплаченого останнім судового збору. В силу ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну допомогу, позивачу надано: договір про надання правової (правничої) допомоги від 14 лютого 2019 року; додаток № 1 до договору про надання правової (правничої) допомоги від 14 лютого 2019 року; акт №1 обсягу надання правової допомоги до договору про надання правової (правничої) допомоги від 17 травня 2019 року; виписку за рахунками за період з 16 травня 2019 року по 16 травня 2019 року, сформовану 17 травня 2019 року. Враховуючи складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, час, витрачений адвокатом на виконання таких робіт, ціну позову, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення із відповідача в користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості заявлених вимог, при визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, зазначаючи, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, ЄСПЛ зауважує, що відшкодуванню підлягають лише ті витрати, які мають розумний розмір.

Outcome: approved