Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ), відповідно до вимог якого просила змінити прізвище дитини [PERSON] , [INFO] , з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Позов обгрунтовано наступними обставинами. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 29.09.2015 року. Рішенням суду їй було залишено прізвище [PERSON] , оскільки вона хотіла мати однакове з сином прізвище. У 2018 році вона уклала шлюб з [PERSON] і при його реєстрації обрала прізвище чоловіка. У зв`язку зі зміною свого прізвища з [PERSON] на [PERSON], створенням повноцінної сім`ї, виявленим бажанням сина мати однакове зі своєю матір`ю та сім`єю прізвище - [PERSON] , а також з метою уникнення будь-яких непорозумінь та труднощів у спілкуванні сина з оточуючими під час навчання у закладах дошкільної та середньої освіти, в державних органах та установах, де вона, як мати є представником дитини, вони з сином вирішили змінити його прізвище, і попросили відповідача дати на це свою згоду. Однак на їх неодноразові звернення, відповідач відмовлявся давати згоду, що змусило її звернутися до суду для вирішення даного питання. Вважає відмову відповідача безпідставною, оскільки її підґрунтям є лише неприязні стосунки з нею та особисті амбіції, а не відстоювання інтересів дитини. Крім того, зазначила, що протягом останніх 4,5 років участь відповідача у житті дитини зводиться лише до сплати аліментів за рішенням суду та рідких побачень, які він витрачає не на спілкування з дитиною, а на негативне ставлення до неї, образи в її сторону та сварки, з відсутністю зацікавленості у житті та потребах дитини. Після фактичного припинення шлюбних відносин відповідач взагалі не відвідував дитину протягом 4 місяців, не цікавився потребами дитини та не надавав ніяких коштів на забезпечення дитини всім необхідним до винесення судом рішення про стягнення аліментів шляхом відрахувань з його заробітної плати. Крім того, після зміни місця роботи, у 2017 році відповідач більше року приховував від неї свої доходи, не повідомляв ні їй, ні виконавчу службу про зміну місця роботи, щоб забезпечити належне стягнення аліментів, натомість сплачував аліменти лише шляхом переведення коштів на її банківську картку у розмірі, який він визначив на власний розсуд та який, враховуючи дані витягу з його декларації, був суттєво менший за розмір, встановлений рішенням суду про стягнення аліментів. Для того, щоб не погіршувати стосунки між ними, заради дитини, вона не зверталася до виконавчої служби про перерахунок вказаної різниці у сплаті аліментів. Більше того, на прохання відповідача, вчинила по-людськи і пішла йому на зустріч у вирішенні цього питання, написавши заяву, що відсутні будь-які претензії до нього щодо сплати аліментів. Усі обов`язки батьків по піклуванню, утриманню та вихованню дитини виконує вона разом зі своїм чоловіком, [PERSON] Дитині створено усі необхідні умови для здорового фізичного та морального розвитку, духовного збагачення, забезпечене необхідне навчання у навчальному закладі дошкільної освіти, належне медичне обслуговування, оздоровлення у санаторно-курортних закладах, відпочинок біля моря, сімейне дозвілля та любляча повноцінна сім`я. Кожного року вони їздять на відпочинок, проходять медичне обстеження та оздоровлення, організація та фінансове забезпечення чого здійснюється її чоловіком та нею. Враховуючи вищевикладене, просила позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою суду від 25.02.2019 вказаний позов було залишено без руху та надано позивачу час для усунення недоліків. Ухвалою суду від 15.03.2019 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 20.06.2019 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вважав заявлені позовні вимоги необгрунтованими та такими, що суперечать інтересам дитини та його інтересам, як батька, який належним чином виконує покладені на нього батьківські обов`язки. Зазначив, що позивач забрала дитину та перешкоджає у їх спілкуванні, тому періодичність його зустрічей з сином залежать виключно від волі позивачки. Він постійно намагається налагодити стосунки з позивачем, кохає свого сина та бажає частіше приймати участь у його вихованні та утриманні, однак позивач чинить цьому перешкоди та обґрунтовує це нібито його неналежною батьківською поведінкою відносно сина, що не відповідає фактичним обставинам справи. Так, 08.02.2019 він з позивачкою домовились про зустріч біля Дарницького РАЦС, він прибув та намагався вирішити питання зміни прізвища мирним шляхом та досягти домовленості з позивачкою, щодо визначення йому днів побачення з дитиною, так як остання перешкоджала йому у частих відвідуваннях сина. В цей день позивачка була зі своїм чоловіком та спільним сином, вчинила сварку не дозволила йому зробити подарунок дитині, якій він придбав для нього, а саме іграшковий автомобіль, мотивуючи свою позицію тим, що він повинен надати згоду безкомпромісно. У разі ненадання ним згоди, з цього часу, він повинен забути взагалі про існування сина, оскільки на її думку, не надаючи згоду на зміну прізвища дитині він автоматично втрачає всі права відносно сина. Крім цього зазначив, що на їх зустрічах позивач в категоричній формі неодноразово наголошувала на тому, що він не буде брати участь у вихованні сина і тільки сплачуватиме аліменти, що зміна прізвища дозволить їй та сину забути про нього, як батька дитини. Вважав такі дії з боку позивачки неправомірними, а позов заявлений не в інтересах дитини, а лише є амбіціями позивачки. Ухвалою суду від 19.09.2019, поновлено судовий розгляд вказаної цивільної справи. Вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Залучено до участі у вказаній справі в якості третьої особи Службу у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації. Ухвалою суду від 05.12.2019, яка занесена до протоколу судового засідання, за згодою учасників справи, було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач вимоги підтримала, посилаючись на доводи, що викладені у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти вимог позову та просив відмовити в їх задоволенні. Від Дарницького районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві надійшли письмові пояснення, в яких третя особа просила розглядати справу за відсутності представника. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав письмові поясненя відповідно до яких вказав, що у Служби немає правових підстав для надання висновку до суду про зміну прізвища дитини. Суд вважає можливим розглядати справу за відсутності представників третіх осіб згідно ст. 223 ЦПК України. Суд, вислухавши виступи позивача, відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин та дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 29.09.2015. [INFO] в шлюбі у сторін народився син [PERSON] , який після розірвання шлюбу залишився проживати з позивачем. Рішенням Ватутінського районного суду Черкаської області від 21.07.2015 стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі ј частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду до повноліття дитини. У 2018 році позивач уклала шлюб з [PERSON] , при реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON]. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правовідносини, які виникли між сторонами, урегульовані нормами Сімейного кодексу (СК) України. У відповідності до частин 2-4 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до Принципу 6 Декларації прав дитини - дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Необхідно зазначити, що згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини дитині законом і іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли йому розвиватись фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи і гідності. Згідно з ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до п. п. 1, 2 ст. З, ст. 4, п. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган визначає, чи має він достатньо інформації для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини. Статтею 28 ЦК України встановлено, що ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. Ім`я фізичній особі надається відповідно до закону. Відповідно до статті 145 Сімейного кодексу України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо батьки мають спільне прізвище, то це прізвище присвоюється і дітям. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ст. 148 СК України у разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років. У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішення спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. У відповідності до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові можуть бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Позивач зазначає, що відповідач не приймає участі у вихованні дитини, не піклується про стан здоров`я дитини, не займається її розвитком, оздоровленням, у разі необхідності лікуванням. Вважала, що відповідача дратує те, що син щиро любить її чоловіка, щасливий поруч з ним та відноситься до нього як до свого батька. Саме тому відповідач відмовляється дати згоду на зміну прізвища сина з [PERSON] на [PERSON], навіть не дивлячись на те, що їх син сам хоче змінити прізвище і мати таке як у його нової сім`ї, про що він неодноразово говорив відповідачу, наголошуючи на тому, що він на нього ображається та не хоче проводити з ним час, оскільки батько не хоче виконувати його прохання про зміну прізвища. Таким чином відповідач відмовляється враховувати інтереси дитини та полегшити соціальну адаптованість сина у навчальному закладі дошкільної освіти, де у сина постійно запитують чому в нього прізвище [PERSON] , а в його сім`ї прізвище [PERSON] . Це в свою чергу сильно засмучує дитину, призводить до емоційних хвилювань та страждань, відчуття неповноцінності. Крім того позивач вказує, що начебто відповідач не виконує батьківських обов`язків по відношенню до їх сина, не займається його утриманням в повній мірі, вихованням. Доводи позивачки про те, що відповідач не приймає участі у вихованні дитини суд відхиляє, оскільки проживання відповідача окремо від сина, у зв`язку з розірванням шлюбу та перебування позивачки в іншому шлюбі, створює обмеження у реалізації [PERSON] окремих можливостей участі у вихованні дитини. Відповідач в судовому засіданні наполягав на тому, що позивач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, а тому він був вимушений звернутися до Служби у справах дітей та сім`ї. В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач свідомо та умисно не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання та виховання, не навідується до сина та матеріально не забезпечує, а тому доводи позивача в цій частині є безпідставними. Крім того відповідач не позбавлений батьківських прав відносно свого сина, надає матеріальну допомогу у виді аліментів, бажає займатися вихованням та утриманням дитини і категорично заперечує проти позову. Оскільки батьки мають однакові права щодо своїх дітей незалежно від того, з ким із них проживають діти, то для зміни прізвища дитини потрібна згода обох батьків. Дати згоду на зміну прізвища без згоди другого з батьків можливо лише за наявності умов, коли створилися незвичайні обставини у житті дитини і якщо її інтереси вимагають зміни її прізвища. Посилання позивача на те, що малолітній син відвідуючи дитячий садок, та в наступному школу, живучи в сім`ї з нею та її новим чоловіком, де всі мають прізвище [PERSON] , а прізвище дитини - [PERSON] буде ознакою його приналежності до іншої сім`ї, що може призводити до непорозумінь та труднощів у спілкуванні між оточуючими його людьми, суд не може вважати незвичайними обставинами, що створилися у житті дитини. Тож, твердження позивача про можливість виникнення в подальшому будь-яких непорозумінь чи труднощів у дитини, є припущенням, що не може бути покладено в обґрунтування прийнятого рішення. Не може суд прийняти до уваги доводи позивача, що таке рішення є виключно бажанням їх спільної з відповідачем дитини, оскільки викладене об`єктивно не підтверджено будь-якими доказами. Пунктом 71 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24.09.2008 року, врегульовано порядок розв`язання спорів між батьками щодо визначення імені, прізвища, по батькові дитини. Відповідно до цього пункту, для розв`язання спору, що виник між батьками, щодо визначення імені, прізвища, по батькові дитини, один з батьків подає Службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності). Служба у справах дітей та сім`ї з метою вивчення ситуації та підготовки висновку щодо визначення або зміни прізвища, імені та по батькові дитини проводить бесіду з матір`ю, батьком та дитиною, якщо вона досягла такого віку та рівня розвитку, що може висловити свою думку. Водночас позивач до Служби у справах дітей та сім`ї не зверталася, думка дитини з приводу зміни прізвища не з`ясовувалася. Позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що зміна прізвища [PERSON] , з прізвища батька на прізвище матері відповідатиме інтересам дитини, сприятиме якісним змінам у його житті та зумовлена обставинами, що свідчать про необхідність зміни прізвища дитини до досягнення нею семирічного віку. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню повністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed