Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного ториста «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення заробітної плати та інших виплат. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що починаючи з 27 березня 2003 року був прийнятий на роботу до ДП «Тернопільський облавтодор» в особі філії «Тернопільський райавтодор» дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія» «Автомобільні дороги України» на посаду тракториста 5 розряду, в подальшому був переведений на посаду водія, де пропрацював до 15 липня 2019 року. Наказом № 25-к від 15 липня 2019 року його звільнено з роботи 15 липня 2019 року за скороченням чисельності штату та чисельності працівників згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України. В день звільнення йому було нараховано до виплати 29451, 51 грн., з яких: 4423,96 грн. заробітна плата за травень 2019р.; 3974,15 грн. заробітна плата за червень 2019 року; 14210,08 грн. заробітна плата за липень 2019 року; 4357,12 грн. компенсація за невикористані відпустки; 2486,20 грн. одноразова допомога при скорочені. Грошові кошти в загальному розмірі 29451,51 грн., які були нараховані до виплати при звільненні з роботи, залишаються невиплаченими до цього часу. З урахуванням викладеного, просить суд стягнути із Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в особі філії «Тернопільський райавтодор» на його користь заборгованість по заробітній платі з травня 2019 року по 15 липня 2019 року в розмірі 29451,51 грн., матеріальну допомогу згідно колективного договору в розмірі 4173,00 грн., середній заробіток за несвоєчасний розрахунок з дня звільнення на день подачі позову суму в загальному розмірі 8217,79 грн. і середній заробіток, за несвоєчасний розрахунок на день ухвалення рішення суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про день та місце був повідомлений у встановленому законом порядку. Попередньо подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. З приводу ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного ториста «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в судове засідання не з`явився, хоча про день та час судового засідання був повідомлений належним чином, відзиву не подав. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. Судом встановлено, що [PERSON] 15.07.2019 року звільнено з посади водія філії «Тернопільський райавтодор» ДП «Тернопільський облавтодор», у зв`язку з скороченням штату та чисельності працівників філії «Тернопільський райавтодор», що підтверджується наказом філії «Тернопільський райавтодор» за №25-К від 15.07.2019 року. Згідно довідки № 01/158 від 29 липня 2019 року, виданої в.о. начальника філії «Тернопільський райавтодор» Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного ториста «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», [PERSON] працював у Філії «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного ториста «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» та за період з травня по липень 2019 року заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] складає 29451,51 грн. Як вбачається з довідки № 01/160 від 29 липня 2019 року, виданої в.о. начальника філії «Тернопільський райавтодор» Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», середньоденна заробітна плата [PERSON] на момент звільнення становить 265,09 грн. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступних підстав. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст.ст.12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Відповідно до вимог ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до вимог ст. 43 Конституції України, за кожним громадянином закріплено гарантоване право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно з вимогами ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівників перед виплатою зазначених сум. У відповідності до вимог ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносись рішення по суті спору. Відповідно до вимог ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Справами про звільнення, для яких встановлено місячний строк звернення до суду, є справи про поновлення працівника на роботі. Порядок обрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу встановлений Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», згідно п.2 якого визначено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. За п.5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку). Положеннями розділу III Порядку передбачені виплати, які не підлягають урахуванню при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу, зокрема згідно п.4 не враховуються: матеріальна допомога, виплати за щорічну і додаткову відпустки та допомога у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю. Відповідно до вимог ст.94 КЗпП України, ст.1 ЗУ Про оплату праці заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Частина 1 статті 97 КЗпП України визначає, що оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (ч.2 ст.97 КЗпП України). Згідно зі вимогами ст.21 ЗУ «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до умов п.3.1.7 Колективного договору, вивільнюваним за скороченням чисельності, штату працівникам, крім передбачених законодавством пільг та компенсацій, керівництво філії зобов`язується надавати матеріальну допомогу у розмірі не менше однієї мінімальної заробітної плати. Згідно з вимогами ст.8 ЗУ «Про державний бюджет на 2019 рік» встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 4173 грн. Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі за період з 01 травня 2019 року по 15 липня 2019 року в розмірі 29451,51 грн., а також 4173, 00 коп. матеріальної допомоги, згідно колективного договору. Відносно стягнення середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку при звільненні суд зазначає наступне. Встановлено, що середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 265,09 грн., що підтверджується довідкою № 01/160 від 29 липня 2019 року, виданої в.о. начальника філії «Тернопільський райавтодор» Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», Позивач звільнений 15 липня 2019 року та по даний час із ним не проведений розрахунок. Усього робочих днів за період часу з 16 липня 2019 року (наступний день після звільнення) по 22 листопада 2019 року (день ухвалення судового рішення) становить 92, а саме: 1) \~ \~ \~ \~з 16 липня 2019 року 12 робочих дні; 2) \~ \~ \~ \~за серпень 2019 року 21 робочий день; 3) \~ \~ \~ \~за вересень 2019 року 21 робочий день; 4) \~ \~ \~ \~за жовтень 2019 року 22 робочих дні; 5) \~ \~ \~ \~за листопада по 22 число 2019 року 16 робочих днів. За наведених вище обставин, беручи до уваги встановлені законодавством гарантії нарахування, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню виплата середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку при звільнення у сумі 24388,28 грн. (265,09 грн. (середньоденна заробітна плата) * 92 (робочих дні)). Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення, шляхом стягнення з відповідача в користь позивача заборгованості по заробітній платі за період з 01 травня 2019 року по 15 липня 2019 року в розмірі 29451,51 грн.; 4173,00 грн. 00 коп. - матеріальної допомоги, згідно колективного договору та середній заробіток за час затримки фактичного розрахунку при звільненні в сумі 24388,28 грн., за період з 16 липня 2019 року по 22 листопада 2019 року. Відповідач в судове засідання жодного разу не з`явився, відзив та будь-яких пояснень на позов не подав, відтак не заперечив доводів позивача. В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, підлягають стягненню з відповідача. Таким чином, із відповідача слід стягнути в користь держави 768,40 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved