Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до Михайлівського районного суду з позовом до [PERSON] про усунення від права на спадкування. Позов мотивований тим, що [INFO] померла - [PERSON] , спадкоємцями після смерті якої за законом першої черги є діти спадкодавця - сторони у справі. Позивачем зазначено, що його мати за життя, як людина похилого віку, потребувала допомоги та постійного догляду, за станом здоров`я була позбавлена можливості самостійно пересуватися. Позивач надавав [PERSON] необхідну допомогу, доглядав за нею. В той же час, його сестра [PERSON] допомоги матері не надавала, не зважаючи на погіршення стану її здоров`я. Після перенесеного ішемічного інсульту 10 червня 2018 року, [PERSON] взагалі втратила здатність самостійного пересування та обслуговування своїх потреб, через що догляд за нею став ще більш складним та потребував значних зусиль та витрат. В догляді за матір`ю позивачу допомагала лише його дружина. Натомість відповідач [PERSON] , усвідомлюючи безпорадний стан [PERSON] та потребу у сторонній допомозі, продовжувала ігнорувати свої обов`язки щодо догляду за нею, будь-якої допомоги або догляду не надавала. На підставі викладеного, у зв`язку з ухиленням відповідача від надання допомоги спадкодавцеві [PERSON] , яка через похилий вік та хворобу була у безпорадному стані і потребувала допомоги, позивач просив ухвалити рішення про усунення від права на спадкування відповідача по справі, як спадкоємця за законом. В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні по зовних вимог наполягає. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, заперечень проти позовних вимог не має і позов визнає в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову з таких підстав: Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 30 серпня 2019 року Михайлівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, а також довідкою про причину смерті від 28 серпня 2019 року, виданою Комунальним некомерційним підприємством «Михайлівський центр первинної медико-санітарної допомоги» (а.с.7, 9). Згідно вказаної довідки причиною смерті [PERSON] є наслідок перенесеного ішемічного інсульту. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно: земельна ділянка, площею 8 га в межах згідно з планом, право власності на яку посвідчується Державним актом, виданим на підставі рішення виконкому Михайлівської селищної ради від 27 вересня 2001 року № 460, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1332. (а.с. 17). З запиту приватного нотаріуса Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області Ворожбянової Л.М. від 10.03.2020 року вбачається, що спадкоємцями [PERSON] , які прийняли спадщину є позивач [PERSON] , а також відповідач [PERSON] . (а.с. 12). Однак, позивач вважає, що відповідач не має права на спадкування після померлої [PERSON] , у силу положень ст. 1224 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим звернулась до суду з вказаним позовом. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає таке. Відносини спадкування врегульовані чинним Цивільним кодексом України, згідно зі ст. 1216 якого, спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла спадкодавця, до інших осіб спадкоємців. На підставі ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За змістом ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняттям спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Відповідно до ч.5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Пункт 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що правила абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього, та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного кодексу не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечувати умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Таким чином, виходячи зі змісту зазначеної норми закону, для застосування частини 5 статті 1224 ЦК України необхідно встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Тобто, сукупність вказаних обставин і доведеність їх у судовому засіданні у відповідності до вимог статей 13, 81 ЦПК України дає підстави для застосування вказаної норми права. Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства «Михайлівський центр первинної медико-санітарної допомоги» [PERSON] , 1938 року народження, дійсно перебувала на лікуванні з 29.01.2019 року до 12.02.2019 року і була виписана на подальше амбулаторне лікування та надані рекомендації про його проведення. (а.с. 16). З акту - довідки депутата селищної ради № 398 від 12.08.2020 року, вбачається, що позивач здійснював постійний догляд за своєю матір`ю [PERSON] , 1938 року народження, яка була прикута до ліжка і потребувала сторонньої допомоги. Відповідачка не приділяла часу та уваги для догляду матері. (а.с. 8). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] , 1938 року народження, останні роки свого життя дійсно знаходилась у безпорадному стані внаслідок свого похилого віку та хвороби, зокрема, не могла самостійно забезпечити умови свого життя, потребувала стороннього догляду, від надання якої відповідач ухилялася, що підтверджується дослідженими в судового засіданні доказами і не спростовується нею. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, доведені в судовому засіданні, тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved