Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння, стягнення судових витрат. Позовні вимоги мотивував тим, що 29.10.2014 року видав на імя [PERSON], [PERSON] довіреність на розпорядженням автомобілем марки BMW 740і, 1996 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], що зареєстрований Центр ДАІ 2601 і належить позивачу на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХХ № 521867. 09.12.2014 року дана довіреність скасована, відповідно вказані особи повинні повернути отримане для реалізації майно. На звернення позивача добровільно повернути майно відповідачі відповідають відмовою. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів викладенех в позовній заяві, просив задоволити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявились з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялись про день та час слухання справи. Попередньо подали до суду заяву якою не заперечують проти повернення автомобіля (а.с.11). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про день та час слухання справи (а.с. 23, 33-35, 51-53, 56). Беручи до уваги пояснення представника позивача, письмові матеріали, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, судом встановлено. 29.10.2014 року позивач видав на імя [PERSON], [PERSON] довіреність на розпорядженням автомобілем марки BMW 740і, 1996 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], що зареєстрований Центр ДАІ 2601 і належить позивачу на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХХ № 521867. На забезпечення виконання відповідачами повноважень за договором доручення, передбачених в довіреності від 29.10.2014 року, посвідченої нотаріусом [PERSON] 29.10.2014 року по реєстру №1265, між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки від 29.10.2014 року. Згідно вказаного договору, [PERSON] взяв на себе зобовязання забезпечити виконання повноважень за виданою позивачем довіреністю, а п.2 Договору передбачав зобовязання поручителя забезпечити повернення автомобіля у випадку припинення дії виданої довіреності(а.с.3). Як вбачається із листа № 104/01-16 від 09.12.2014 року приватного нотаріуса Івано-Франківського нотпріального округу [PERSON] довіреність на право розпорядження транспортним засобом, переданим у володіння [PERSON], [PERSON] є скасованою (а.с.4). А тому, відповідачі зобовязані повернути вказаний автомобіль. Покладених на них обовязків з реалізації довіреного їм транспортного засобу вони не виконали, на даний час він зареєстрований за позивачем та знаходиться у користуванні вказаних осіб. Неодноразові звернення [PERSON] повернути авто відповідачі ігнорують. Як вбачається із заяви від 19.06.2015 року, [PERSON] та [PERSON] готові передати автомобіль марки BMW 740і, 1996 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] (а.с.11). Проте, в судовому засіданні встановлено, що відповідачі вказали контактні телефони для попередньої домовленості про передачу даного автомобіля, які відключені. А тому, позивачем 31.08.2015 року на дану заяву було направлено [PERSON], [PERSON] заяву, якою надано контактний телефон позивача та прохання повідомити про про час та місце де можна отримати автомобіль марки BMW 740і, 1996 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.37). Однак, станом на день розгляду справи зі сторони відповідачів не було вчинено жодних добровільних дій щодо повернення даного авто. Отже, власником вищевказаного майна є позивач. Відповідачі своєю заявою не заперечили, що власником рухомого майна є позивач та не заперечили того, що вищевказаний автомобіль на даний час знаходиться у них. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 387 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, з урахуванням того, що відповідачі не заперечують проти повернення автомобіля, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Статтею 10 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачів також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1225, 1233, 1268, 1296 ЦК України,

Outcome: approved