Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд до відповідача з вимогою стягнути з останнього на свою користь заборгованість у грошових коштах по оренді землі за весь період володіння та користування земельною ділянкою по договору по оренді землі з нарахуванням / штрафної санкції/ пені у розмірі 0.2% від суми недоїмки за кожен день прострочення виплати та урахуванням рівня інфляції національної валюти України на дату виплати по кожному року несплати окремо, станом на 26.03.2014р. на загальну суму 90422.51 грн..Визнати за обов,язкове нарахувати пеню у розмірі 0.2% від суми позову за кожен день прострочення виплати, починаючи з 26.03.2014р. до моменту повного розрахунку та урахування рівня інфляції національної валюти України на дату виплати, а також стягнути з відповідача суму будь-якого податку, який може бути стягнутий з позивача на день здійснення платежу. Також стягнути з відповідача моральні збитки в розмірі 50 000 грн.. Виплати по сплаті судового збору покласти на відповідача. Дане мотивовано тим, що позивач є власником сертифікату на право на земельну частку / пай/ сер. ХС № 0054890 від 01.04.1997р. загальною площею 5.66 га. в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що знаходиться на території Шляхівської сільської ради Бериславського р-ну та вартість якої становить 31057 грн.. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку сер. ЯИ № 222973, виданого на підставі розпорядження голови Бериславської райдержадміністрації від 09.12.2009р. № 1172 позивач є власником земельної ділянки загальною площею 8.0501 га., що знаходиться на території Шляхівської сільської ради Бериславського р-ну. За змістом договору про оренду землі від 26.03.2009р. на основі форми Типового договору оренди земельної частки / паю, затвердженої наказом Держкомзему України від 17.01.2000р. №5 відповідно до сертифікату на право на земельну частку / пай/ сер. ХС № 0054890 від 01.04.1997р. загальною площею 5.66га. в умовних кадастрових гектарах між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди землі строком на 5 років, державна реєстрація від 26.03.2009р., про що в книзі реєстрації договорів оренди землі Шляхівської сільської ради за №12 здійснено запис після якої внесено ще одну дату 24.09.2010р. з зазначенням у графі розмір земельної ділянки 8.0501га. к-3,д-3. Відповідно до п.1 відповідач прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 5.66га. умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі / на місцевості/, вартістю 31057 грн.. За користування земельною ділянкою встановлена орендна плата у розмірі 3% від нормативно грошової оцінки землі; орендна плата сплачується орендарем у термін з 28 числа 01 місяця і не пізніше як до 31 числа 12 місяця кожного року; орендна плата, враховуючи не виплачену, підлягає індексації на дату її виплати відповідно до рівня інфляції національної валюти України /п.2.2 Договору/. Орендар зобов,язується за несвоєчасну сплату орендної плати сплачувати пеню у розмірі 0.2% від суми недоїмки за кожний день прострочення виплати / п.3/. Частиною 1,3 ст. 21 ЗУ « Про оренду землі», передбачено, що орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцю за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, але такий розмір має бути не меншим, ніж мінімальна сума орендного платежу, встановленого законодавством з питань оренди землі. Відповідач з часу державної реєстрації Договору про оренду землі від 26.03.2009р., протягом всього строку дії договору, ухилився від виконання взятих на себе зобов,язань, оплату за строкове володіння та користування землею не здійснював у зв,язку з чим своїми діями завдав суттєвих матеріальних збитків позивачу та значною мірою позбавив його доходів, які б могли бути ним отримані в разі своєчасного здійснення орендної плати. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача збитки, пов,язані з невиплатою орендної плати починаючи з 26.03.2009р. з урахуванням пені, індексації коштів відповідно до рівня інфляції національної валюти України станом на 26.03.2014р. в розмірі 90422.51 грн.. Також позивач вважає, що у зв,язку з неправомірними діями відповідача пов,язаними з невиконанням ним прийнятих на себе зобов,язань відповідно до умов Договору оренди землі в частині повного нарахування орендної плати та своєчасної щорічної її виплати за строкове володіння та користування земельною ділянкою істотно порушило законні інтереси та права позивача та нанесло йому не тільки істотних матеріальних збитків, а ще значною мірою принизило його честь та людську гідність, що спричинило значну моральну шкоду яку він оцінює в 50 000 грн. та просить стягнути з відповідача. Позивач в судовому засіданні підтримав позов в тому числі із змінами, уточненнями та доповненнями та просив суд задовольнити його вимоги із підстав викладених в позові та з урахуванням уточнень стягнути на його користь збитки, пов,язані з невиплатою орендної плати за період з 26.03.2009р. по 01.04.2016р. в розмірі 98344.25 грн. та моральну шкоду в розмірі97450.00 грн.. Даючи пояснення в судовому засіданні відносно наданого договору оренди землі позивач заявив, що вищезазначений договір земельної ділянки з ним відповідачем ніколи не укладався та ним не підписувався. Останні самовільно без правових на те підставах використовували належну йому на праві власності земельну ділянку чим і завдали йому зазначених збитків та моральну шкоду. Просив суд не приймати до уваги як доказ нарахування збитків згідно висновку експерта вважаючи його невірним та прийняти до уваги як доказ зробленим ним особисто розрахунок щодо заподіяних збитків в розмірі 98344.25 грн.. Крім того позивач заявив, що строк позовної давності ним не пропущений так як про порушення свого права, як власника землі, відповідачем йому стало відомо в 2013р. із довідки наданої йому ФГ « Юкос іК» про нарахування йому орендної плати за 2012р.. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив суд відмовити позивачу в задоволені його вимог у зв,язку з їх безпідставністю та таких , що не ґрунтуються на вимозі закону та з пропуском строку позовної давності, виклавши своє обґрунтування в письмовому заперечені долученому до матеріалів справи./ а.с. 67/. Також даючи пояснення в судовому засіданні представник відповідача підтвердив , що між [PERSON] та ФГ « ЮКОС і К» договір оренди землі не укладався та земельна ділянка належна на праві власності [PERSON] фермерським господарством ніколи не використовувалась та не оброблялася, а нарахування податку за оренду землі [PERSON] здійснено помилково. а.с. 67/ Суд вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи надані докази, оцінивши їх в сукупності прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно приписів ст. 373 ЦПК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю / земельну ділянку/ набувається і здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. [PERSON] є власником сертифікату на право на земельну частку / пай/ сер. ХС № 0054890 від 01.04.1997р. загальною площею 5.66 га. в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що знаходиться на території Шляхівської сільської ради Бериславського р-ну вартість якої становить 31057 грн.. / т.1 а.с.85/. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку сер. ЯИ № 222973, виданого на підставі розпорядження голови Бериславської райдержадміністрації від 09.12.2009р. № 1172 позивач є власником земельної ділянки загальною площею 8.0501 га., що знаходиться на території Шляхівської сільської ради Бериславського р-ну. /т.1 а.с. 84/. Таким чином право власності на земельну ділянку [PERSON] набуте у відповідності до ст.. 81 Земельного Кодексу України. Відповідно до ст.. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним. А згідно ст.. 90 Земельного Кодексу України власники земельних ділянок мають право на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.. 152 Земельного Кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту права власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю. Захист права громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відшкодування заподіяних збитків. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. / ст.. 386 ЦК України/. 26.03.2009р. був складений типовий договір оренди земельної частки /паю/ в якому як учасники договору зазначені власник земельної частки / паю/ [PERSON] з одного боку та з іншого ФГ « Юкос і К» в особі голови [PERSON] згідно якого орендодавець [PERSON] передає, а орендар ФГ « Юкос і К» приймає в оренду земельну частку / пай/ розміром 5.66 умовних кадастрових гектарів, вартістю 31057.00 грн. з оплатою за користування землею 3% від нормативно грошової оцінки 2443.87 грн. зареєстрованому в державному реєстрі від 26.03.2009р., про що в книзі реєстрації договорів оренди землі Шляхівської сільської ради за №12 здійснено відповідний запис та після якого внесено ще одну дату 24.09.2010р. з зазначенням у графі розмір земельної ділянки 8.0501га. к-3,д-3./ т.1 а.с. 79-80/ Оглядаючи даний договір судом встановлено відсутність в ньому підпису орендодавця [PERSON], що свідчить про його не укладення, відносно чого в судовому засіданні не заперечували сторони. А тому виходячи з вимог ст.. 61 ЦПК України суд вважає, що обставини відносно не укладення договору оренди земельної частки /паю/ від 26.03.2009р. між [PERSON] та ФГ « Юкос і К» в особі голови [PERSON] не підлягають доказуванню, як такі, що визнані сторонами. Згідно листа начальника Бериславської міжрайонної ДПІ Херсонської області [PERSON] № 4/17/47-62 від 15.04.2013р. сертифікат на право на земельну частку /пай/ сер. ХС № 0054890 виданий Бери славською райдержадміністрацією у 1997р. на ім.,я [PERSON], що перейшов у спадщину до [PERSON],включався ФГ « Юкос і К» до списку сертифікатів на право на земельну частку / паї/ у розрахунок про сплату податку на землю, починаючи з 2001р. і по теперішній час. Податок сплачувався фермерським господарством « Юкос і К» на підставі податкових розрахунків з фіксованого сільськогосподарського податку, що також підтверджується листом заступника начальника Бериславського відділення Новокаховської ОДПІ [PERSON] від 20.02.2015р. за № 491/10/21-02-05-17 та оборотно-сальдовими відомостями по рахунку 68511, місяць нарахування за травень 2014р. ФГ « Юкос і К»/т.1 а.с. 94, 174, т.2 а.с. 127-129/. Згідно листа начальника відділу Держземагенства у Бериславському районі [PERSON] від 20.02.2015р. за №9-28-0.3-651/2-15 за період з 01.07.2009р. по 01.07.2014р. площа земельної ділянки, яка належить [PERSON] обліковувалась у державній статзвітності форми 6-зем за ФГ « Юкос і К», згідно інформації, яка подавалась землевпорядником Шляхівської сільської ради. / т.1 а.с.167-173/. Відповідно до довідки наданої [PERSON], ФГ « Юкос іК» за № 05/04-1 від 05.04.2013р. зазначено, що земельна частка / пай/ здана в оренду ФГ « Юкос і К», сума по договору за 2012р. складає 2981.47 грн., утриманий ПДФО склав 447.22 грн., земельний пай 5.66 га, державний акт, сертифікат ХС № 0054890, договір оренди від 26.03.2009р. до 26.03.2014р.. / т.1 а.с. 90/. Крім того обставини щодо перебування земельної ділянки у користуванні ФГ « Юкос і К» в судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON], голова Шляхівської сільської ради та [PERSON], яка у зазначений період працювала бухгалтером у ФГ « Юкос і К» та здійснювала нарахування податку за використання земельної ділянки ФГ « Юкос і К», належної [PERSON]. Виходячи з аналізу вищезазначених письмових доказів, підтверджених поясненнями свідків суд приходить до висновку про доведеність обставин щодо перебування у користуванні ФГ « Юкос і К» без достатньої правової підстави земельної ділянки належної на праві власності [PERSON] в період часу з 26.03.2009р. по 26.03.2014р. та право останнього на отримання грошового відшкодування у виді заподіяних збитків в розмірі орендної плати, як це передбачено ст.. 152 Земельного Кодексу України, виходячи з вимог глави 83 ЦК України - ст.. 1212 ЦК України згідно якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи / потерпілого/ без достатньої правової підстави / безпідставно набуте майно/, зобов,язана повернути потерпілому це майно. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов,язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави./1214 ЦК України/. В своїй постанові від 02.10.2013р. по справі № 6-88цс13 Верховний Суд України виклав правову позицію щодо застосування ст.. 1212 ЦК України та зазначив, що системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першоїстатті1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обовязків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобовязанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Як свідчить аналіз матерiалiв справи, відповідач набув майно за відсутністю достатніх правових підстав, у спосіб, що суперечить цивільному законодавству, тобто мало місце самовільне зайняття та використання земельної ділянки без згоди на це власника, що дають підстави суду для застосування до даних правовідносин норм глави 83 ЦК України. Вимоги позивача щодо примусового стягнення грошової заборгованості, що утворилася внаслідок невиплати орендної плати за строкове володіння та використання земельної частки / паю/ є помилковими та підлягають розгляду за наявності укладеного договору оренди землі. Як встановлено судом і відносно чого не заперечували сторони такий договір не укладався земельна ділянка [PERSON] ФГ « Юкос і К» в оренду не передавалась. Суд вважає, як безпідставними вимоги позивача щодо стягнення грошової заборгованості за період часу з 26.03.2009р. по 01.04.2016р. за відсутності належних і достатніх доказів щодо перебування та використання земельної ділянки належної позивачу відповідачем з 26.03.2014р. по 01.04.2016р. в тому числі щодо стягнення з відповідача суми будь-якого податку, який може бути стягнуто з позивача на день здійснення платежу. Вирішуючи питання щодо розміру стягнення заподіяних збитків, як доказ суд приймає до уваги висновок судово-економічної експертизи №16 від 10.09.2015р. наданий судовим експертом [PERSON] та згідно якого дана сума збитків у виді грошової заборгованості ФГ « Юкос і К» з виплати орендної плати [PERSON] складає 53199.18 грн. при цьому суд не приймає до уваги розрахунок складений позивачем [PERSON] та не погоджується з останнім щодо визнання експертного висновку як неналежного. Приймаючи таке рішення суд виходив з вимог ст.. 143 ЦПК України відповідно до якої для з,ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки,, мистецтва, техніки, ремесла, тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Особи які беруть участь у справі мають право подати суду питання, на які потрібна відповідь експерта. Особи, які беруть участь у справі, мають право просити суд провести експертизу у відповідній судово-експертній установі, доручити її конкретному експерту, прости суд призначити повторну, додаткову, комісійну або комплексну експертизу. 26.05.2015р. для з,ясування обставин, що мають значення для справи / встановлення розміру збитків /і потребують спеціальних знань у галузі бухгалтерії за клопотанням позивача [PERSON] була призначена судово-бухгалтерська експертиза провадження якої також за клопотанням позивача було доручено судовому експерту [PERSON] та на вирішення якої були надані питання поставлені позивачем. Експертизу проводила судовий експерт [PERSON], свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта №1620, свідоцтво про державну реєстрацію суб,єкта підприємницької діяльності від 11.03.2004р. № 2 499 017 0000 015803. Таким чином експертиза проводилася особою, яка у відповідності до закону мала всі правові підстави та фах для проведення такої експертизи. Крім того експерт була попереджена про кримінальну відповідальність відповідно до ст.. 384,385 КК України. Ні суд ні позивач не мають спеціальних знань та фах у галузі, як бухгалтерії так і економіки, а тому у суду відсутні сумніви щодо достовірності, правильності надання експертом висновку. Відповідно до ст.. 150 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумнів в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові / експертам/ про що в судовому засіданні наголошувалось позивачу коли той ставив під сумнів правильність експертного висновку. Статтею 59 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В даному випадку суд вважає, що підтвердженням неправильності експертного висновку наданого судовим експертом [PERSON] може бути інший експертний висновок отриманий при проведені повторної експертизи та прийнятий судом як належний доказ у відповідності до ст.. 59 ЦПК України. Суд погоджується з позивачем, що неправомірними діями відповідача щодо незаконного використання належної йому на праві власності земельної ділянки йому спричинено і моральну шкоду, однак розмір даної шкоди 97450.00 грн. є декілька завищеним, а тому позовні вимоги в цій частині також підлягають частковому задоволенню. в розмірі 10000грн., вважаючи дану суму відшкодування справедливою та достатньою для відновлення морального стану позивача. Обгрунтовуючи свої вимоги щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 97450.00 грн. позивач виходив з того, що неправомірними діями відповідача щодо незаконного використання належної позивачу земельної ділянки значною мірою принизило його честь та людську гідність, яка виразилась у відмові відповідачем в односторонньому порядку добровільно виконати взяті на себе зобов,язання щодо сплати орендної заборгованості, ігнорування та пряма відмова керівництва ФГ приймати та реєструвати його письмові заяви, звернення та запити з метою вирішення питання, що стосуються правовідносин, змушувало позивача, щоб зафіксувати його звернення до ФГ в принижуючій його формі посилати їх поштою з описом, вкладенням та обов,язковим повідомленням про вручення щоб таким чином змусити керівництво ФГ звернути увагу на власника землі яка перебуває у них в оренді. Проведення такої недобросовісної політики керівництва ФГ примушує власника майна / землі/, яке використовується таким недобросовісним орендарем в цілях поновлення справедливості « оббивати пороги» державних установ, нести обов,язок доказування та інші тяготи. Таке положення законом справедливо оцінюється як недопустимим. В Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 зі змінами та доповненнями внесеними постановами Пленуму Верховного суду України від 25.05.2001р. №4 та від 22.02.2009р. №1 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної / немайнової/ шкоди» визначено, що розмір відшкодування моральної /немайнової шкоди/ суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань / фізичних, душевних, психічних, тощо/ та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються стан здоров,я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобами масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. А відповідно до ст.. 1167 ЦК України моральна шкода , завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. З вищевикладеного суд вбачає наступне, що свої моральні страждання позивач пов,язує в першу чергу це з довгостроковим незаконним використанням відповідачем належної йому земельної ділянки, по друге це відмова відповідача у добровільному вирішенні питання щодо відшкодування йому коштів пов,язаних із використанням земельної ділянки та необхідністю в подальшому в цілях поновлення справедливості « оббивати пороги» державних установ, нести обов,язок доказування та інші тяготи, при цьому позивач не навів та не надав належних доказів в чому полягає тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, що вплинуло на його душевний стан з втратою нормальних життєвих зв,язків та необхідністю додаткових зусиль для організації свого життя. А тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості та з урахуванням характеру та обсягу страждань понесених позивачем стягненню підлягає моральна шкода в розмірі 10 000 грн., вважаючи дану суму відшкодування справедливою та достатньою для відновлення морального стану позивача. Суд погоджується з позивачем, що ним не був пропущений строк звернення до суду з позовом так як про порушення свого права як власника земельної ділянки та про особу яка його порушила йому стало відомо в 2013р. із довідки адресованої на ім.,я [PERSON], ФГ « Юкос і К» за № 05/04-1 від 05.04.2013р. де зазначено, що земельна частка / пай/ здана в оренду ФГ « Юкос і К», сума по договору за 2012р. складає 2981.47 грн., утриманий ПДФО склав 447.22 грн., земельний пай 5.66 га, державний акт, сертифікат ХС № 0054890, договір оренди від 26.03.2009р. до 26.03.2014р.. / т.1 а.с. 90/. Відповідно до ст.. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Outcome: partial