Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

[PERSON] (далі позивачка) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 98\~537 грн. 28 коп. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідач є батьком її дитини [PERSON] Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 04 серпня 2010 року на її користь з відповідача стягнуто аліменти на утримання їхнього сина у розмірі ? частки від всіх доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 червня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття. Незважаючи на це відповідач аліментів на утриманні сина не сплачує, у звязку з чим виникла заборгованість у розмірі 28\~948 грн. 99 коп. Оскільки заборгованість виникла з вини відповідача, позивачка, посилаючись на положення статті 196 Сімейного кодексу України (далі СК України), просить стягнути з відповідача на свою користь пеню за прострочення сплати аліментів, розмір якої, відповідно до здійсненого нею розрахунку, становить 98\~537 грн. 28 коп. Учасники справи інших заяв по суті справи до суду не подали. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх повністю з підстав, вказаних у позовній заяві, при цьому вказала, що не заперечує проти розгляду справи без участі відповідача та постановлення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, шляхом направлення повістки про виклик за зареєстрованою у встановленому порядку адресою його проживання. Причини своєї неявки відповідач не повідомив, відзиву на позов не подав. За таких обставин, враховуючи позицію позивачки, суд прийшов до висновку, що справа може бути розглянута без участі відповідача, з постановленням заочного рішення. Представник третьої особи до суду не зявився, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, у звязку з чим розгляд справи здійснено без його участі. Заслухавши вступне слово позивачки, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено, позивачка та відповідач є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 9). Відповідно до рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 04 серпня 2010 року з відповідача на користь позивачки здійснюється стягнення аліментів на утримання їхнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частки доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 червня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 20). Згідно довідки Новгород-Сіверської міської ради від 26 грудня 2017 року позивачка проживає разом зі своїми сином у м. Новгороді-Сіверському по вул. І. Буяльського, 47 (а.с. 11). Як вбачається з розрахунків заборгованості по аліментах, які стягуються з відповідача на користь позивачки, відповідач свої аліментні зобовязання належним чином не виконує, у період з вересня 2015 року по вересень 2017 року включно він аліменти на користь позивачки взагалі не сплачував, загальний розмір заборгованості зі сплати аліментів становить 28 948 грн. 99 коп. (а.с.12-13). Дані розрахунки складено державним виконавцем у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» і сторонами не оспорювалися. Відповідно до частини першої статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно з розясненнями, що містяться у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема: у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Аналіз зазначеної правової норми свідчить, що у даному випадку слід виходити з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов'язання, а тому саме на неї покладено тягар доказування протилежного. Відповідно, суд повинен встановити факт заборгованості по аліментам й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду у її виникненні, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки (пені). Як вбачається, суду не надано жодних доказів на підтвердження виконання відповідачем свої зобовязань зі сплати аліментів на користь позивачки. При цьому згідно наявного в матеріалах справи повідомлення Новгород-Сіверського ВП ГУНП в Чернігівській області, наданого на звернення позивачки щодо ухилення відповідача від сплати аліментів, під час перевірки вказаного звернення відповідач зобовязався погасити заборгованість при отриманні коштів, зароблених в Російській Федерації (а.с. 10). Оскільки факт наявності у відповідача заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 28\~948 грн. 99 коп. підтверджується належними доказами розрахунками заборгованості, беручи до уваги відсутність будь-яких доказів того, що вина відповідача у несплаті аліментів відсутня, суд приходить до висновку, що вказана заборгованість виникла з вини відповідача і вимоги позивачки про стягнення пені є обґрунтованими. Вирішуючи питання щодо розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, суд бере до уваги розрахунок пені, здійснений позивачкою на суму заборгованість зі сплати аліментів, за період з вересня 2015 року по вересень 2017 року. Так, згідно даного розрахунку, який складено відповідно до вимог статті 196 СК України, пеня у розмірі одного відсотка від сум заборгованості зі сплати аліментів за кожен день прострочення, за період з вересня 2015 року по вересень 2017 року загалом становить 98\~537 грн. 28 коп. (а.с. 4-6). Водночас згідно вимог частини першої статті 196 СК України одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Враховуючи вказану вище вимогу законодавства щодо недопустимості стягнення пені у розмірі, що перевищує 100 відсотків заборгованості зі сплати аліментів, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки пені за прострочення сплати аліментів на утримання їхнього сина [PERSON] у період з вересня 2015 року по вересень 2017 року, у розмірі 28\~948 грн. 99 коп., що становить 100 відсотків розміру заборгованості зі сплати аліментів. Відповідно позов підлягає задоволенню частково. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути понесені нею судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 207 грн. 06 коп. (28948 грн. 99 коп. х 704 грн. 80 коп. / 98 537 грн. 28 коп.). На підставі викладеного,

Outcome: partial