Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Держави Україна за представництвом: [PERSON] Донецької області, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про стягнення моральної шкоди, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 09 вересня 2016 року він звернувся до Прокурора Донецької області Бондаренко Євгена Вікторовича з Заявою-повідомленням про вчинення кримінального правопорушення та про притягнення до кримінальної відповідальності слідчої Краснолиманського відділу поліції ГУНП в Донецькій області [PERSON] за службову недбалість, яка полягала у нескладані в розумний строк Повідомлення про підозру [PERSON] та [PERSON] за наявності достатніх доказів їх вини у скоєнні кримінального правопорушення при досудовому розслідуванні кримінальних проваджень №12015050510003374 від 30 грудня 2015 року та №12016050420000074 від 27 січня 2016 року, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам [PERSON], як потерпілій по зазначеним кримінальним провадженням, шляхом позбавлення можливості подати цивільний позов у кримінальній справі на суму понад 300000,00 гривень. Попередня правова кваліфікація частина 1 статті 367 КК України. Цей факт підтверджується Заявою-повідомленням [PERSON]В. Прокурору Донецької області від 09 вересня 2016 року, поданому на особистому прийомі та [PERSON] Донецької області від 06 жовтня 2016 року № 1306-12. Прокурор Донецької області Бондаренко Є.В., не пізніше 24 годин після подання Заяви-повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, не вніс, розслідування обставин, викладених у Заяві-повідомленні від 09 вересня 2016 року не розпочав, [PERSON] з Єдиного реєстру досудового розслідування заявнику [PERSON] не надав, чим порушив [PERSON] в частині прийнятого на себе зобовязання неухильно додержуватися Конституції та законів України; сумлінним виконанням своїх службових обов'язків сприяти утвердженню верховенства права, законності та правопорядку; захищати права і свободи людини і громадянина, інтереси суспільства і держави. Заступник Прокурора Донецької області Ромасько В.О., всупереч вимогам ч.4 ст. 214 КПК України, в [PERSON] Донецької області від 06 жовтня 2016 року № 1306-12, повідомив про прийняте ним рішення про відмову в реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей за Заявою про кримінальне правопорушення від 09 вересня 2016 року. Зазначає, що цей факт підтверджується листом [PERSON] Донецької області від 06 жовтня 2016 року № 1306-12 та Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 листопада 2016 року №1-кс/263/6195 по справі №263/11863/16-к. Вважає, що Держава Україна за представництвом Прокурора Донецької області Бондаренко Євгена Вікторовича та заступника Прокурора Донецької області Ромасько Віталія Олександровича порушила його право, гарантоване статтею 40 Конституції України, а саме: що його звернення до державного органу буде розглянуте, що йому буде надано обґрунтовану відповідь у встановлений статтею 214 Кримінального процесуального кодексу України строк, а також тими ж діяннями Держава Україна порушила його право, гарантоване статтею 3 Конституції України, статтями 1, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод на ефективний засіб юридичного, правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Спричинена йому, [PERSON], бездіяльністю відповідача моральна шкода у розмірі 134028,00 грн. полягає у глибоких душевних стражданнях, яких він, як фізична особа, зазнав у звязку з протиправною поведінкою щодо нього та у звязку з порушенням його прав людини, гарантованих йому Конституцією України та чинними міжнародними договорами, що викликало у нього сильні негативні почуття, які змінюються одне одним: почуття обурення, почуття невпевненості в майбутньому, почуття відчаю та гніву. Протиправною, незаконною, неправомірною є бездіяльність [PERSON] Донецької області, яка полягала у невиконанні обовязку керівника [PERSON] Донецької області та його заступника [PERSON] внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань по Заяві повідомленню від 09 вересня 2016 року. Спричинену відповідачем йому моральну шкоду він оцінює у розмірі 134028,00 грн., яку він визначив на підставі методики професора [PERSON], яку вважає такою, що спроможна обґрунтувати грошовий еквівалент його душевних, моральних страждань. Вважає, що виплата грошової компенсації спричиненої йому моральної шкоди у сумі 134028 грн. дозволить вважати цю виплату розміром матеріальної шкоди, завданої Державі Україна посадовими особами, винними у порушенні прав [PERSON], та стати підставою для притягнення їх до кримінальної відповідальності і в подальшому стане приводом недопущення іншими прокурорами порушень прав людини та основоположних свобод при виконанні ними своїх службових обовязків. Посилаючись на ст. ст. 55, 56 Конституції України, просить суд стягнути з Держави Україна за представництвом [PERSON] Донецької області, ЄДРПОУ 08592158, за рахунок Державного бюджету України шляхом списання грошових коштів з єдиного казначейського рахунку на його, [PERSON], РНОКПП [NUMBER], користь моральну шкоду, спричинену протиправною бездіяльністю, яка порушила права позивача гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, як невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за результатами розгляду Заяви-повідомлення [PERSON] від 09 вересня 2016 року в сумі 134028,00 гривень; визначити порядок виконання прийнятого судового рішення та вжити заходів для забезпечення його виконання; постановити окрему ухвалу про виявлені при вирішенні спору порушення законодавства та недоліки в діяльності [PERSON] Донецької області та стягнути з відповідача судові витрати по справі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, а також пояснив, що діями [PERSON] були порушені його права, передбачені Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року та Конституцією України, внаслідок яких він зазнав негативних переживань, почуття невпевненості, оскільки його Заява повідомлення від 09 вересня 2016 року не розглядалася та її було розглянуто лише через місяць, та надано відповідь. Після отримання такої відповіді він змушений був звернутися до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області зі Скаргою на бездіяльність Прокурора щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявами. Слідчий суддя повинен був прийняти рішення, яким задовольнити вимоги Скарги або відмовити у їх задоволенні, однак суд зобовязав провести перевірку шляхом проведення слідчих дій, тому за наслідками цих дій його Заяву - повідомлення було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та він не впевнений, що рішення суду було виконано. Однак, цим рішенням будь-які дії або бездіяльність Прокурора не було визнано незаконними. Зазначає, що в наслідок таких дій Прокурора Донецької області, оскільки його звернення не розглядалося, було підірвано його ділову репутацію, він зазнав почуття гніву та він не може з впевненістю сказати, що проживає у правовій державі. Він звернувся до [PERSON] Донецької області у якості громадянина України, який представляє інтереси [PERSON], є її адвокатом. Він укладав з нею Договір про надання юридичних послуг, та приймав участь у розгляді справи в суді щодо дорожньо - транспортної пригоди у якій потерпілою була [PERSON], а він її представником. Він повинен був отримати від [PERSON] гонорар, як адвокат, після того як вона отримає 300000,00 грн. в рахунок відшкодування спричиненої їй в ДТП шкоди, однак він так і не отримав свій гонорар. Моральна шкода йому була завдана діями Прокурора Донецької області Бондаренко Є.В. та заступником Прокурора Донецької області Ромасько В.О., оскільки Прокурором Донецької області не були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його Заявою - повідомленням. З цього приводу він зазнав негативні емоції, був знервований, але з цього приводу він до лікувальних закладів не звертався. Із - за цього стану він мав сварки з дружиною. [PERSON] знищено почуття власної гідності, оскільки він готувався до складання Заяви та не отримав ніякого результату, його засмучує те, що він не може захистити громадян, інтереси яких він представляє. Розмір моральної шкоди він вирахував виходячи з методу професора [PERSON] та використовуючи практику Європейського суду з прав людини. Представник відповідача - Держави Україна за представництвом: [PERSON] Донецької області [PERSON], яка діє на підставі Довіреності № 05/2-17 вих.19 від 08 січня 2019 року (а.с. 16) у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] У наданому до суду Відзиві на позовну заяву зазначила, що 09 вересня 2016 року [PERSON] звернувся з Заявою-повідомленням до Прокурора Донецької області з приводу притягнення до кримінальної відповідальності слідчої Відділу Лиманського Відділу поліції Головного управління національної поліції України в Донецькій області [PERSON] за фактом не складання останньою у розумні строки повідомлень про підозру [PERSON] та [PERSON] в рамках кримінальних проваджень № 12015050510003374 та №12016050420000074. Вказану Заяву-повідомлення [PERSON] Донецької області розглянуто та 06 жовтня 2016 року за №1306-12 (17/3-805 вих16) [PERSON] надано відповідь. Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 листопада 2016 року у справі №263/11863/16-к уповноважених осіб [PERSON] Донецької області зобовязано провести перевірку Заяв [PERSON] від 09 вересня 2016 року відповідно до вимог КПК України. На виконання Ухвали суду [PERSON] Донецької області 15 грудня 2016 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42016050000001312 за Заявою [PERSON] від 09 вересня 2016 року відносно слідчої Відділу Лиманського Відділу поліції Головного управління національної поліції України в Донецькій області [PERSON] за ч.1 ст. 367 КК України. Зазначає, що ухвала слідчого судді не створює підстав для відшкодування, оскільки цією ухвалою рішення, дії або бездіяльність Прокурора не визнані незаконними. Звертаючись зі скаргою в порядку КПК України, [PERSON] лише реалізував власні процесуальні права на оскарження, як заявник. У даному випадку це є формою принципу змагальності (ст. 22 КПК України) та права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності (ст. 24 КПК України). Аналогічна правова позиція викладена в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справі № 6-42415св12 від 29 травня 2013 року, в якій зазначено, що сам факт скасування рішень або дій Прокурора не свідчить про протиправність дій та не створює права на відшкодування. Відповідно до ч. 6 ст. 1176, ч. 1 ст. 1167 ЦК України, абз. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995, при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обовязковому доказуванню позивачем підлягають: 1) \~ \~ \~ \~протиправне діяння відповідачів; 2) \~ \~ \~ \~наявність шкоди; 3) \~ \~ \~ \~причинний звязок між протиправним діянням і шкодою; 4) \~ \~ \~ \~вина відповідачів. Як зазначено вище, позивачем не доведено належними доказами факт вчинення протиправних дій відповідачами. Аналогічно позивачем не доведено заподіяння йому моральної шкоди. Зокрема, не наведено конкретні негативні явища, які з ним сталися внаслідок дій відповідачів, не обґрунтовано розмір шкоди, не надано їх доказів. Оскільки позивачем не доведено факт протиправних дій або бездіяльності відповідача, а також конкретні негативні наслідки від них, то підстави для відшкодування йому моральної шкоди відсутні. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] (а.с. 34-35). Представник відповідачів - Державної казначейської служби України та Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області - [PERSON], який діє на підставі Довіреності № 5-28-08/379, виданої 08 січня 2019 року Державною казначейською службою України (а.с. 44), та на підставі Довіреності №12-18/4, виданої 02 січня 2019 року Головним управлінням Державної казначейської служби України у Донецькій області (а.с.43), в судове засідання не зявився, про час т а місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 01 лютого 2019 року до суду надав Заяву в якій просив суд справу розглянути у його відсутності, у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Будучи допитаним у судовому засіданні в якості свідка, [PERSON] суду пояснив, що він 09 вересня 2016 року звернувся до Прокурора Донецької області з Заявою - повідомленням про скоєння злочину, яку він особисто передав на особистому прийомі заступнику Прокурора Донецької області Ромасько В.О. протягом 24 годин відомостей за його Заявою від 09 вересня 2016 року про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено не було. Заступником Прокурора Донецької області Ромасько В.О. йому було надано відповідь від 06 жовтня 2016 року, яку він оскаржував у суді, а саме звертався до суду зі Скаргою на дії [PERSON] Донецької області щодо невнесення відомостей за його Заявою від 09 вересня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань. З цього приводу він відчував гнів. Вся ця процедура супроводжувалася негативними емоціями, які він зазнав внаслідок бездіяльності Прокурора Донецької області Бондаренко Є.В. та заступника Прокурора Донецької області Ромасько В.О. Він звернувся до суду з даним позовом до Держави Україна щодо відшкодування моральної шкоди внаслідок того, що із-за бездіяльності органів [PERSON] він зазнав негативні емоції, гнів, відчай та невизначеність у майбутньому. Зазначає, що він вивчає норми права і визначає на підставі цього свою поведінку. Його правовідносини регулюються ст. 4, ст. 56 Конституції України, а також ст. 20 Закону України «Про прокуратуру». Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що\~ позовні вимоги\~[PERSON] до Держави Україна за представництвом: [PERSON] Донецької області, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про стягнення моральної шкоди, не підлягають задоволенню з наступних підстав. У статті 1 Загальної декларації прав людини проголошено, що всі люди народжуються вільними й є рівними за своєю гід\-ністю та правами. Вони наділені розумом і совістю та повинні діяти один щодо одного в дусі братерства. Кожна людина має всі права і всі свободи, проголошені цією Декларацією, неза\-лежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного чи соціального походження, майнового, станового або іншого становища (ст. 2). Згідно зі статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, всі особи є рівними перед судами і трибуналами. Це основоположні міжнародні правові норми з питань рівності прав людини, на які орієнтується всі правові держави світу. Конституція України закріплює основні засади правового статусу людини і громадянина в Україні, тобто ті провідні ідеї, що покладені в основу змісту й умов реалізації прав та обов'яз\-ків людини і громадянина в нашій державі. Передусім це стосу\-ється частин 1, 2 ст. 24 Конституції України, відповідно до яких: «Громадяни мають рівні« конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв і обмежень за ознаками раси, ко\-льору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального поводження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками». Крім того, ч. 2 ст. 21 Конституції України закріплює засаду невідчужуваності та непорушності прав і свобод людини. Відповідно до цієї заса\-ди не допускається не тільки відчуження прав і свобод, якими людина володіє, а й обмеження їхнього змісту, створення пере\-шкод для їх реалізації тощо. Дані положення повною мірою поширюються і на передбачені цивільно-процесуальним за\-коном права суб'єктів цивільного провадження. У загальному розумінні рівність перед законом означає обо\-в'язок всіх додержуватися приписів закону, використовувати закон у своїх інтересах. Закріплення рівності перед законом як засади здійснення правосуддя в цивільних справах означає, що жодна обста\-вина не може стати підставою для надання будь-яких привілеїв або запровадження будь-яких обмежень, що суперечать припи\-сам цивільно-процесуального закону щодо прав і обов'язків всіх суб'єктів провадження. У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» « Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до п.п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобовязують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обовязків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави. Згідно до\~ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Так, відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із\~ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В судовому засіданні встановлено, що 09 вересня 2016 року [PERSON] звернувся із Заявою - повідомленням до [PERSON] Донецької області, щодо притягнення до кримінальної відповідальності слідчої Краснолиманського Відділу Головного управління національної поліції України в Донецькій області [PERSON] за службову недбалість, яка полягала у не складанні в розумний строк неповідомлення про підозру [PERSON] та [PERSON] за наявності достатніх доказів їх вини у скоєнні кримінального правопорушення про досудовому розслідуванні кримінальних проваджень №12015050510003374 від 30 грудня 2015 року та № 12016050420000074 від 27 січня 2016 року, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам [PERSON], як потерпілій у зазначених кримінальних провадженнях шляхом позбавлення можливості подати цивільний позов у кримінальній справі на суму понад 300000,00 грн. (а.с. 5). 06 жовтня 2016 року за № 1306-12 заступником Прокурора Донецької області Ромасько В.О. було розглянуто Заяву - повідомлення, [PERSON], з приводу притягнення до кримінальної відповідальності слідчої СВ Лиманського ВП Словянського ВП ГУНП в Донецькій області [PERSON] за фактом не складання останньою у розумні строки повідомлень про підозру [PERSON] та [PERSON] у рамках кримінальних проваджень №12015050510003374 та №12016050510000074 та надано відповідь, у якій він зазначив, що положення ч. 1 ст. 214 Кримінального процесуального кодексу України зобов'язують слідчого, прокурора невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. На такий обов'язок слідчого, прокурора вказують і вимоги п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, згідно з якими до ЄРДР вносяться відомості про кримінальне правопорушення, короткий виклад обставин, які свідчать про вчинення саме кримінального правопорушення. Таким чином, положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв'язку з ч. 1 ст. 2 Кримінального кодексу України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм для внесення до ЄРДР. Із змісту заяви не вбачається достатніх об'єктивних даних, які б вказували на вчинення з боку слідчого СВ Лиманського ВП Словянського ВП ГУНП в Донецькій області [PERSON] кримінального правопорушення під час виконання своїх функціональних обовязків, оскільки повідомлення про підозру відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 272 КПК України можливо у випадках наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження,

Outcome: dismissed