Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що з 01.08.2009 року перебуває у трудових відносинах з відповідачем, спочатку займав посаду адміністратора торгівельного залу, а з 01.10.2013 року був переведений на посаду директора торгівельного комплексу. Наказом № 143-К від 08.04.2015 року він був відсторонений від роботи у звязку із виявленим фактом нестачі товарно-матеріальних цінностей у великому розмірі на період проведення перевірки фактів та причин виникнення нестачі. Про результати проведеної перевірки відповідач не повідомляє його і до теперішнього часу не допускає до роботи та не виплачує заробітну плату, внаслідок чого він не має можливості офіційно працевлаштуватися та отримувати заробітну плату. Посилаючись на незаконність відсторонення від роботи та наявність у нього права на працю та її оплату, позивач просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу із нарахуванням індексації, що становить 19380 грн. та моральну шкоду у розмірі 20000 грн. В судовому засіданні позивач та його представники підтримали позов з підстав, викладених у позові, наполягають на його задоволенні. Представник відповідача у судове засідання не зявився, від нього надійшли письмові заперечення. Вважає, що предявлений позов є необґрунтованим, а тому не підлягає задоволенню. При цьому зазначив, що 01.10..2013 року з позивачем було укладено договір про повну матеріальну відповідальність. В ході проведення інвентаризації магазину «Ельдорадо» ТОВ «Дієса», було виявлено нестачу близько мільйона гривень, внаслідок чого звернулись до міліції. 04.04.2015 року Жовтневим РВ ЗМУ ГУМВС України у Запорізькій області було розпочато кримінальне провадження № 12015080020001178 по факту виникнення нестачі в магазині. Для уникнення подальшої розтрати коштів ТОВ «Дієса» відповідач був змушений відсторонити від роботи позивача на період перевірки фактів та причин виникнення нестачі товарно-матеріальних цінностей. На даний час кримінальна справа не завершена, проводяться економічні експертизи. Крім того, з приводу відновлення на посаді директора позивач до відповідача не звертався. Оскільки позивач свої трудові функції не виконував, він на думку відповідача не має права отримувати заробітну плату. Вважає також, що позивач не довів факт заподіяння йому моральної шкоди. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, доводи представників позивача, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 01 серпня 2009 року перебуває у трудових відносинах з товариством з обмеженою відповідальністю «Дієса», спочатку займав посаду адміністратора торговельного залу, а з 01 жовтня 2013 року згідно наказу №2757-К переведений на посаду директора торгівельного комплексу (а.с.7, 32). Наказом № 143-К від 08 квітня 2015 року [PERSON] відсторонили від роботи на період проведення перевірки фактів та причин виникнення недостачі товарно-матеріальних цінностей. Як зазначено у цьому наказі, підставою відсторонення від роботи являється факт недостачі товарно-матеріальних цінностей у великому розмірі, виявленої 07.04.2015 року в ході проведення інвентаризації магазину (а.с. 8). Згідно зі ст. 46 КЗпП України, відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного спяніння; відмови або ухилення від обовязкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що позивач виконував свої трудові обовязки належним чином, бо відповідач не довів протилежного. Тобто позивач у відповідності зі ст. ст. 94, 97, 115 КЗпП України, ст. ст. 1, 4, 14, 15, 22, 24 Закону України «Про оплату праці» повинен був отримувати заробітну плату. Суд вважає, що не надавши наказу про звільнення позивача, відсторонивши його від роботи без посилання на правові підстави, відповідач порушив трудові права позивача, а тому повинен нести відповідальність стосовно до правила, закріпленого у ст. 235 КЗпП України, тобто повинен виплатити позивачу середній заробіток за весь час протиправного відсторонення від роботи. Це відповідає і розясненням, які містяться у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», згідно з яким якщо буде встановлено, що на порушення ст. 46 КЗпП роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у звязку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (ст. 235 КЗпП). Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за період з 09.04.2015 року по 31.05.2016 року, що становить 19380 гривень. Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. За змістом ст. ст. 23 ЦК України, ст. 237-1 КЗпП України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Позивачем доведено, що незаконним відстороненням його від роботи та зупиненням виплати заробітної плати тривалий час (більше року) йому завдана моральна шкода, але враховуючи вимоги розумності і справедливості суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню у сумі 5000 гривень.

Outcome: partial