Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Волочиськ-агро» (далі - ТОВ «Волочиськ-агро»), в якому просив (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог - а.с. 74): визнати договір оренди від 01 січня 2013 року № 37 земельної ділянки площею 2,6505 га, кадастровий номер 6820984700:07:012:0011, зареєстрований за номером 20032093, укладений між [PERSON] та ТОВ «Волочиськ-агро», припиненим з 01 січня 2018 року; скасувати державну реєстрацію вказаного договору; зобов`язати відповідача повернути позивачу зазначену земельну ділянку, оренда якої припинилась 01 січня 2018 року. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 01 січня 2013 року між [PERSON] (матір`ю та спадкодавцем позивача) і відповідачем було укладено договір № 37 оренди земельної ділянки площею 2,6505 га, що розташована в с. Ожигівці Волочиського району Хмельницької області, з терміном дії договору - п`ять років. [INFO] [PERSON] померла, та спадкоємцем ј частини спірної ділянки став [PERSON] , який отримав свідоцтво про право на спадщину. Реєстрацію договору № 37 оренди земельної ділянки відповідач здійснив 16 березня 2015 року. Позивач вказує, що направив відповідачу лист з повідомленням про смерть орендодавця [PERSON] , про право власності позивача на землю, а також про відсутність наміру продовжувати чи поновлювати договір оренди. Зазначає, що відповідно до пункту 8 договору цей договір укладено терміном на п`ять років. Жодних умов в договорі, які б пов`язували початок строку його дії з моментом державної реєстрації, немає. За таких обставин, як вказує позивач, договір оренди землі припинив свою дію після закінчення 5-річного строку, який розпочинається з моменту його укладення, а не з моменту його державної реєстрації, оскільки державна реєстрація вказує на чинність договорів (набрання юридичної сили) і не може змінювати момент його укладення. Отже, як вважає позивач, строк дії договору від 01 січня 2013 року закінчився 31 грудня 2017 року, незважаючи на це відповідач продовжує використовувати земельну ділянку. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги та пояснив, що договір підписувала не [PERSON] , після її смерті дієздатність припиняється. Додав, що отримував за договором оренди кошти за ј частину земельної ділянки. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов з викладених у ньому підстав. Представник відповідача Петровський В.А. в суді проти позову заперечив, вважає його безпідставним та необґрунтованим. Зазначив, що у відповідності до чинного законодавства та умов договору, право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації, відтак договір є чинним і строк його дії спливає 16 березня 2020 року. Допитані у якості свідків [PERSON] та [PERSON] не повідомили відомостей по суті справи, тому їх показання судом не оцінюються як докази у справі. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши докази у справі, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною 1 статті 205 ЦК України передбачено, що правочини можуть вчинятися в усній або письмовій формі. Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. А в силу ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно з ч. 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. В силу ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Судом встановлено, що 01 січня 2013 року між [PERSON] та ТОВ «Волочиськ-агро» було укладено договір оренди землі № 37, за яким [PERSON] передала в оренду ТОВ «Волочиськ-агро» земельну ділянку площею 2,6505 га, кадастровий номер 6820984700:07:012:0011, для вирощування товарної сільськогосподарської продукції, на умовах внесення орендної плати, строком на 5 років. Пунктом 42 вказаного договору передбачено, що договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 119601314 від 04 квітня 2018 року, договір оренди землі № 37, укладений 01 січня 2013 року між [PERSON] та ТОВ «Волочиськ-агро», зареєстровано 16 березня 2015 року державним реєстратором Волочиської РДА Лозіцькою Т.В. Відповідно до цієї ж довідки, на момент її видачі співвласниками спірної земельної ділянки є [PERSON] (1/4 частина) та [PERSON] (3/4 частин). [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями після смерті їх матері- [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується даними рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 26 липня 2016 року у справі № 671/937/16-ц, у якому визначені частки спадкоємців у спадковому майні. В силу ч. 4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі», перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Пунктом 39 договору оренди землі № 37 передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Враховуючи вищевикладені встановлені судом обставини та наведені норми чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, суд знаходить позов таким, що задоволенню не підлягає, оскільки державна реєстрація договору оренди землі № 37 була здійснена 16 березня 2015 року, отже строк дії договору слід рахувати з цієї дати і спливає він 16 березня 2020 року, відтак підстави для визнання чинного договору припиненим, скасування його державної реєстрації та повернення земельної ділянки відсутні.

Outcome: dismissed