Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до [PERSON], в якому просить розірвати укладений між ними шлюб, мотивуючи тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні стосунки між сторонами припинено, на даний час вони проживають окремо; примирення, подальше спільне життя і збереження сім'ї вважає неможливим і таким, що суперечить інтересам сторін, а тому має твердий намір розірвати шлюб, від шлюбу є повнолітній син, неповнолітніх дітей немає. Позивач в судове засідання не з'явився в поданому клопотанні просить суд розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує, категорично не погоджується на примирення. Відповідач в судове засідання не з'явилась, подала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, з позовом згідна, вважає подальше збереження сім'ї та шлюбу неможливим, на примирення категорично не погоджується. Відтак, вказана заява відповідача розцінюється судом як заява про визнання позову. Перевіривши законність визнання позову та дослідивши докази у справі суд дійшов наступних висновків. Відповідно до повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби Овруцького районного управління юстиції у Житомирській області, між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], 09.06.1992 року було укладено шлюб, актовий запис № 75. Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, не підтримують подружніх стосунків, категорично не погоджуються на примирення та спільно бажають розірвати шлюб, від шлюбу неповнолітніх дітей немає. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вважає, що на даний час спільне проживання та підтримання подружніх стосунків сторін стало не можливим, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тобто фактично шлюбу не існує, а тому його слід розірвати, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне також роз'яснити сторонам, що згідно з абз.2 ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Позивачем сплачено судовий збір у сумі 243,60 грн. У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути частину судового збору в сумі 121,80 грн.

Outcome: approved