Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з вищевказаним позовом, в обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 15 серпня 2006 року Опарівською сільською радою Дрогобицького району Львівської області було видане свідоцтво про право власності на квартиру (будинок), згідно із яким, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності йому та [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідачі по справі намагаються його всіляким способом вигнати із даної квартири, добровільно поділити спірну квартиру не бажають, оскільки вважають її тільки своєю власністю, а тому для захисту своїх прав та інтересів він змушений звернутися в суд. 31 березня 2014 року Ухвалою суду по справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу з метою визначення: ринкової вартості квартири, варіантів розподілу квартири та виділу частини квартири. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві, зокрема просять: виділити йому в користування житлову кімнату (2-а), площею 21,9 кв.м.; відповідачам виділити в користування решту житлових кімнат; у спільному користуванні залишити кухню, коридор, туалет, ванну кімнату, вбудовану шафу, балкон (лоджію).. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позовних вимог. Перевіривши доводи позивача, відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з?ясованих обставинах, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. Матеріалами справи встановлено і сторонами не оспорюється, що 15 серпня 2006 року Опарівською сільською радою Дрогобицького району Львівської області було видане свідоцтво про право власності на квартиру (будинок), згідно із яким, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. (а.с. 8-11) Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок. Разом із тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Таким чином, установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) квартири, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину квартири із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання квартиру в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Згідно п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності піддягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. Згідно Висновку експерта № 1 від 02 червня 2014 року: «дійсна вартість квартири [ADDRESS] станом на час проведення дослідження становить 237602,00 грн., відповідно вартість ? ідеальної частини квартири становить 59400,50 грн.; реальний розподіл спірної квартири виконати не можливо у зв»язку з тим, що належні частини загальної площі квартири не відповідають будівельним нормам і правилам для влаштування повноцінних однокімнатних квартир, а можливість прибудови і надбудови на земельній ділянці, яка закріплена за даним житловим будинком відсутня; виділити в натурі співвласнику ? ідеальної частини в спірній квартирі № 4 на вул..К.Пелехатого № 11 в с.Опарі Дрогобицького району Львівської області неможливо в зв»язку з тим, що належна йому частина загальної площі квартири не відповідає будівельним нормам і правилам для влаштування повноцінної однокімнатної квартири, а можливість прибудови і надбудови на земельній ділянці, яка закріплена за даним житловим будинком відсутня». Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для відмови в задоволенні позову, оскільки реальний розподіл спірної квартири та виділ в натурі співвласнику ? ідеальної частини квартири згідно вказаного експертного висновку є технічно неможливим, а позивач не дав своєї згоди на матеріальну компенсацію вартості його частки. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed