Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про зобов'язання відповідача здійснювати оплату за проживання в квартирі [ADDRESS] в розмірі 50% вартості житлово-комунальних послуг за квартиру з січня 2014р. Позов обґрунтовується тим, що власником квартири [ADDRESS] є позивач. Із 14.10.2003р. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі та мають двох спільних дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] В 2003р. місце проживання відповідача зареєстроване в квартирі [ADDRESS]. 02.10.2013р. сторони розірвали шлюб, але відповідач разом з дітьми проживає у квартирі [ADDRESS]. [PERSON] проживає окремо від відповідача та дітей і сплачує аліменти на утримання дітей в розмірі ? частки заробітку. Позивач здійснює щомісячну оплату за житлово-комунальні послуги та утримання прибудинкової території, однак житлово-комунальними послугами не користується. [PERSON] в добровільному порядку відмовляється оплачувати вказані послуги. Тому й заявлено позов. У судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримав позовну вимогу та обґрунтування позову. З його пояснень слідує, що з вини відповідача зруйнувався шлюб, позивач змушений був піти із сім'ї та залишив квартиру [ADDRESS] для проживання дітям і відповідачу. Тому вважає, що буде справедливо, коли [PERSON] буде сплачувати половину плати за житлово-комунальні послуги. В теперішній час вартість житлово-комунальних послуг по квартирі [ADDRESS] оплачує [PERSON] Крім того, позивач зазначав, що в нього домовленостей щодо найму відповідачем квартири [ADDRESS] не було, він не збирається її виселяти. Пояснити що було враховано при визначенні розміру частки оплати житлово-комунальних послуг (50%) [PERSON] не зміг. В судових дебатах зазначав, що така плата може становити 25% вартості спірних послуг. Відповідач [PERSON] позов визнала частково. Пояснювала, що в квартирі [ADDRESS] проживає вона та двоє дітей сторін. [PERSON] згідна сплачувати житлово-комунальні послуги тільки за себе. У відсотковому виразі не змогла назвати частину вартості житлово-комунальних послуг, які згідна оплачувати. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши інші докази, які наявні в матеріалах справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Судом із свідоцтва про право власності на житло від 19.04.2000р. встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Він же уклав договір по участь у витратах на утримання будинку і прибудинкової території та оплачує у повному обсязі житлово-комунальні послуги, отримані мешканцями квартири [ADDRESS]. Ці обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються довідкою ЖЕД-1 КМКП №22 від 19.02.2014р. Шлюб сторін розірваний рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 02.10.2013р. Сторонами також визнається, що в квартирі [ADDRESS] проживають відповідач та двоє дітей. Отже, з обставин справи видно, що відповідач після розірвання шлюбу продовжує проживати у квартирі [ADDRESS] як колишній член сім'ї власника зазначеної квартири. Ст.156 ч.4 ЖК закріплено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст.162 цього Кодексу. Позивач не заперечує право відповідача користуватися приміщенням квартири [ADDRESS], однак бажає досягти її участі у сплаті за житлово-комунальні послуги. У такому разі ст.162 ЖК визначено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначається угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Судом встановлено, що між сторонами не укладалося договору найму жилого приміщення відповідачем у квартирі [ADDRESS], строки внесення квартирної плати та плати за комунальні послуги не визначалися. Крім того, позивачем не заявлялося вимог про стягнення із відповідача плати за комунальні послуги за затвердженими в установленому порядку тарифами. А для задоволення вимоги про зобов'язання відповідача здійснювати оплату за проживання в квартирі [ADDRESS] в розмірі 50% (чи 25%) вартості житлово-комунальних послуг, починаючи із січня 2014р., судом не виявлено правових підстав.

Outcome: dismissed