Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про зобов'язання не чинити перешкод. При цьому уточнивши позовні вимоги позивач посилається на те, що відповідач по справі не вірно розташувала огорожу на своєї земельній ділянці, тобто не у відповідності до встановлених меж ділянок. Вказаними діями відповідач порушила права позивача, оскільки огорожею було зайнято частину його земельної ділянки. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, прот заочного розгляду справи не заперечував, уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачка в судових засіданнях позовні вимоги не визнала в повному обсязі, про що надавала вмотивовані заперечення. Після уточнення позовних вимог в судові засідання повторно не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, за таких обставин суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов за умови заочного розгляду справи підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.09.2000 року на підставі договору дарування АВ № 086453, [PERSON] перейшов у власність будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], з приналежною до нього земельною ділянкою. Відповідно до технічного паспорту №8252.023 загальна земельна площа ділянки, згідно документів становила - 309 кв.м. Вказане підтверджується копією вищевказаного договору дарування. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29.09.2005 року належить на праві власності будинок [ADDRESS], що розташований на земельній ділянці розміром 281 кв.м. 28.05.2009 року після проведення інвентаризації КП «ОМБТІ та РОН» площа земельної ділянки [PERSON] зменшилася до 301 кв.м. Також позивачу стало відомо що розмір земельної ділянки залишено в розмірі 425 кв.м згідно рішення Виконкому Іллічівської [PERSON] від 17.12.1991р. При даруванні [PERSON], МБТІ замість 425 кв.м. видало довідку - характеристику від 23.06.2000 р. на 309 кв.м. Вказане підтверджується копією вказаної довідки. Згідно виписки із рішень виконкому Іллічівської райради народних депутатів від 27.12.1991 року по житловому будинку [ADDRESS], тимчасово в користуванні закріплена земельна ділянка, яка становить 425 кв.м. На даний час після проведення інвентаризації КП «ОМБТІ та РОН» від 28.05.2009 року, встановлено, що площа земельної ділянки становить 301 кв.м. Отже, незаконно захоплена частина земельної ділянки - всього 124 кв.м. По справі було проведено судову будівельно-технічну експертизу. Так експертизою було визначено: - Фактична площа земельної ділянки [ADDRESS] корист. [PERSON] складає 267 кв.м.; - Фактична площа земельної ділянки [ADDRESS] корист. [PERSON] складає 299 кв.м.; - Було встановлено, що станом на 1991 рік площа земельної ділянки [PERSON] складала 425 кв.м. та в період по час проведення експертизи була зменшена до 299 кв.м. за рахунок зміни розмірів та конфігурації усіх зовнішніх меж ділянки.; - Площу ділянки [PERSON] було зменшено також з боку інших прилеглих до нього земельних ділянок, що знаходяться у користуванні інших осіб, які не є учасниками по справі. З урахуванням цього та відсутності дослідження всіх суміжних земельних ділянок до спірної ділянки, у рамках цієї справи, визначити шлях поновлення меж ділянки [PERSON] в повному обсязі не є можливим.; - Для поновлення суміжної межи, що відокремлює земельні ділянки станом на 1991 рік, необхідно привести її до прямої лінії длиною 35,55 кв.м., що проходить від місця примикання фасадних меж до місця повороту правої бокової межі земельної ділянки № 71-б між відрізками 4,95 кв.м. та 2,15 м. відповідно до графічного додатку № 1. Відповідно до ч. ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Відповідно ч.1 ст. 79 Земельного кодексу України. Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Пунктом 7 Перехідних Положень Земельного кодексу України (в редакції від 25.10.2001 року) передбачено, що громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Згідно до ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Тобто згідно ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України. Громадяни України набувають права власносі на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі - продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами. Відповідно до ч.1 ст.212 Земельного кодексу України. Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. П. 7 постанови N 7 від 16.04.2004, пленуму Верховного суду України. Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здіснюється згідно з частиною третьої статті 152 ЗК (2768-14) шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК) (435-15). Власник земельноі ділянки, права якого порушено, може вимагати відшкодування завданої цим моральної шкоди (частина третя статті 386 ЦК). Згідно до ч. 1 ст. 103 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно зі статтею 158 ЗК суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Зазначені спори підлягають розгляду місцевими судами незалежно від того, розглядалися вони попередньо органом місцевого самоврядування або органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів чи ні. Рішення цих органів щодо такого спору не може бути підставою для відмови в прийнятті заяви чи для закриття провадження в порушеній справі. Таким чином, виходячи з всього вищевикладеного, а також за умови заочного розгляду справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18.05.2011 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про встановлення меж та ліквідацію самочинного будівництва були залишенні без задоволення. Вказане рішення набрало законної сили після перегляду Апеляційним судом Одеської області та постановлення ухвали від 22.11.2011 року. Враховуючи те, що суд як першої так і апеляційної інстанції відмовляючи в задоволенні вимог посилалися на те, що позивач не надав доказів та взагалі не міг визначитися з заявленими позовними вимогами змінював підстави та предмет, суд вважає, що підстав для закриття провадження по справі не має, оскільки заявлено вимоги з посиланням на нові підстави з уточненням предмету позову та по справі нарешті проведено експертизу. Позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача [PERSON] дати згоду для приватизації земельної ділянки задоволенню не підлягають, оскільки такий спосіб захисту цивільного права не передбачений нормами ЦК України. Крім того, позивач не довів в судовому засіданні про те, що він взагалі звертався до відповідача та йому було відмовлено, отже позов є передвчасним. В судовому засіданні позивачем було надано докази на підтвердження судових витрат в розмірі 214,6 грн.

Outcome: partial