Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначив, що 05.12.2017 року між ним та відповідачем по справі було укладено шлюб, однак спільне життя не склалось та сторони разом не проживають, спільне господарство не ведеться, подружні стосунки припинено. Від шлюбу неповнолітніх дітей немає. Відповідач уникає розірванню шлюбу в органах РАЦС, у зв`язку з цим, позивач змушений звернутись до суд з даним позовом. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23 березня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам направлено копію ухвали суду, відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. На адресу суду 11.05.2020 року вх. № 4373/20 надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого, відповідач зазначила, що її чоловік хворіє хронічними психічними розладами та на її думку, шлюб між ними розірванню не підлягає. Крім того зазначила, що про розлучення їй особисто чоловік нічого не говорив, вони весь цей час підтримують нормальні теплі стосунки та вона звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з заявою про визнання фізичної особи [PERSON] , недієздатним. Також, відповідачем заявлено низку заяв про витребування доказів. На адресу суду 26.06.2020 року вх. № 4733/20 надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач [PERSON] , зазначив, що [PERSON] вчинила шахрайські дії щодо нього, привласнила собі його особисте майно, відносно відповідача порушено кримінальне провадження. Також, зазначив, що сторони разом не проживають та не ведуть спільного господарства, відповідач запевняла позивача, що після влаштування всіх справ добровільно розірве з ним шлюб, однак, в подальшому відмовилась, у зв`язку з цим, він змушений звернутись до суду з даним позовом про розірвання шлюбу (а.с.56-58). На підтвердження обставин викладених у відповіді на відзив надав низку витягів, виписок з кримінальних проваджень (а.с. 59-80). Крім іншого, відповідачем [PERSON] , надано суду копію висновку судово-психіатричних експертів № 437 від 08.09.2020 року, відповідно до якого, [PERSON] , страждає на хронічний психічний розлад (а.с.92-103). Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 06.11.2020 року явку позивача [PERSON] , визнано обов`язковою для надання особистих пояснень з приводу позову та обставин по справі (а.с.107). Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 06.11.2020 року в задоволені клопотань відповідача щодо витребування доказів відмовлено (а.с.109). В судовому засідання позивач, [PERSON] , позов про розірвання шлюбу підтримав в повному обсязі, додатково пояснив, що немає наміру залишатись в шлюбі з відповідачкою, примирення між ними не можливо, наполягав на задоволенні позовних вимог, зазначив, що відповідач ним маніпулює та примушує до шлюбу з корисливих мотивів. Адвокат позивача [PERSON] , позов підтримала та зазначила, що при ухваленні рішення суд має враховувати небажання позивача перебувати у шлюбі, а також доводи щодо не можливості збереження такого. Просила позов задовольнити. Відповідач, [PERSON] позов про розірвання шлюбу не визнала, підтримала свій відзив та пояснила, що її чоловік потребує стороннього догляду та лише вона здатна подбати про нього та його здоров`я, зазначила, що їх шлюб можливо зберегти та вона повною мірою виконує свої подружні обов`язки. На стадії судових дебатів емоційно зазначила, що у разі небажання позивача перебувати у шлюбі, не заперечує з приводу його розірвання. Заслухавши думку позивача та адвоката позивача, які наполягали на розірванні шлюбу, думку відповідача, яка заперечувала з приводу його розірвання, дослідивши матеріали справи, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 05 грудня 2017 року Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 3416 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] видане повторно 04.03.2020 р.) (а.с. 5). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Як передбачено ст. 12 Європейської Конвенції по правам людини, чоловіки та жінки, які досягли шлюбного віку, мають право вступати в шлюб и створювати сім`ю у відповідності з національним законодавством, яке регулює здійснення цього права. Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права та обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Нормами Сімейного Кодексу України передбачена добровільність шлюбу. Так, згідно ст. 24 СК України - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя і оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Судом не приймаються до уваги клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до розгляду справи про визнання [PERSON] недієздатним, оскільки відсутні достатні та необхідних підстави для зупинення провадження у справі, які в розумінні вимог ст. 251 ЦПК України вказують на об`єктивну неможливість розгляду даної справи. Судом також не враховується думка відповідача щодо неможливості розірвання шлюбу у зв`язку з наявністю висновку судово-психіатричних експертів, згідно якого позивач страждає на хронічний психічний розлад, оскільки фізична особа визнанається недієздатною лише за рішенням суду, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Крім іншого, судом враховується думка Конституційного суду України, викладена в рішенні від 11 жовтня 2018 року (справа 1-124/2018 (4976/17), що, на думку Суду, визнання фізичної особи судом недієздатною не означає автоматичного позбавлення її правоздатності здатності мати права та обов`язки у відповідних сферах правовідносин, у тому числі, передбаченого ст. 40 Конституції України права на звернення до органів державної влади, ОМС, їх посадових і службових осіб. Разом з цим, судом враховується, що на момент розгляду справи про розірвання шлюбу [PERSON] недієздатним не визнано. Побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України) та не може будуватися на примушуванні сторони до формального знаходження в зареєстрованому шлюбі, а тим більш в подружніх відносинах. З урахуванням того, що позивач на примирення категорично не згоден, не має наміру відновити сімейні стосунки, зазначив, що подальше сімейне життя та збереження сім`ї неможливі, сторони не ведуть спільного господарства, не мають спільних інтересів, за таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, а тому шлюб підлягає розірванню. Спорів з приводу розподілу спільного майна подружжя та визначення місця проживання дитини під час розгляду справи заявлено не було. Позивачем не заявлено вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідача.

Outcome: approved