Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про оспорювання батьківства та виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що в 2002 році він познайомився із відповідачкою та почав підтримувати із нею дружні відносини, проте вони спільно не проживали, оскільки на той час він часто перебував на заробітках в Російській Федерації. Наприкінці 2002 року відповідачка повідомила йому, що завагітніла від нього, а тому 11.01.2003 року вони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби Деражнянського районного управління юстиції у Хмельницькій області. 21.03.2003 року відповідачка народила сина [PERSON], батьком якого був записаний позивач, який у цьому не заперечував, вважаючи, що він є батьком дитини. Проте після народження дитини шлюбні відносини з відповідачкою були припинені і позивач переїхав проживати до своїх батьків. Згідно з рішенням Деражнянського районного суду від 21.01.2005 року з відповідача стягнуто аліменти на користь відповідачки на утримання дитини, а згідно з рішенням суду від 18.04.2006 року шлюб між ним та відповідачкою було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідачка повідомила позивачу, що він не є біологічним батьком її сина [PERSON], а тому позивач, проаналізувавши можливий час зачаття дитини та дату її народження, зрозумів, що він насправді не може бути батьком дитини відповідачки. Враховуючи наведене, позивач просив виключити відомості про його батьківство відносно [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не зявилася, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується письмовим повідомленням про вручення їй рекомендованого поштового відправлення, про причини неявки суду не повідомила. В судовому засіданні 15.02.2017 року явку відповідача [PERSON] було визнано обов'язковою, про час та місце розгляду справи її було повідомлено належним чином за останнім відомим суду місцем реєстрації та проживання, проте в наступні судові засідання відповідач не зявилася, причин неявки до суду не повідомила. З огляду на викладене та при відсутності заперечень позивача, суд постановив ухвалу про розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Як роз'яснено у пунктах 1,2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 р. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК. При розгляді справ названих категорій суди мають ураховувати, що відповідно до п. 2 розд. VІІ «Прикінцеві положення» СК норми законодавства, які регулювали шлюбно-сімейні правовідносини, втратили чинність із 1 січня 2004 р., за винятком норм розд. V «Акти громадянського стану» Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі - КпШС), які зберігають чинність у частині, що не суперечить СК, до прийняття спеціального закону. \~Як вбачається з копії актового запису про народження № 03, складеного 29.03.2003 року виконавчим комітетом Нижнянської сільської ради Деражнянського району Хмельницької області, [PERSON] народився 21.03.2003 року, тобто спірні правовідносини виникли до набрання чинності СК України, а тому підлягають застосуванню положення КпШС України. \~В силу ч.1 ст. 56 КпШС України особа, записана як батько або мати дитини в книзі записів народжень, або особа, яка фактично є батьком дитини, в разі смерті матері чи позбавлення її батьківських прав має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, колі їй стало або повинно було стати відомо про проведений запис. Якщо до цього часу особа, записана як батько або як мати, була неповнолітньою, річний строк обчислюється з часу досягнення нею вісімнадцяти років. Із вищевказаного актового запису про народження [PERSON] вбачається, що його батьками записані [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову позивач стверджує, що він не може бути батьком [PERSON], оскільки в можливий час зачаття дитини він не підтримував будь-яких стосунків з відповідачкою, в тому числі статевих, так як перебував на заробітках в Російській Федерації. Вирішуючи обґрунтованість таких доводів позивача, судом приймається до уваги наступне. В ході судового розгляду справи, з метою визначення кровного споріднення між позивачем та [PERSON], [INFO], ухвалою Деражнянського районного суду Хмельницької області від 10.03.2016 року було призначено судово-медичну генетичну експертизу, проте відповідачка ухилилася від подання експертам необхідних матеріалів, документів та від іншої участі в експертизі, у звязку з чим таку експертизу проведено не було. Згідно з ухвалою суду від 03.03.2017 року, за клопотанням позивача по справі знову було призначено судово-медичну генетичну експертизу, з метою визначення його батьківства відносно сина відповідачки [PERSON], [INFO], однак така експертиза проведена не була у звязку неявкою позивача та відповідача для участі в ній. В силу ст. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто з цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Враховуючи наведені положення закону та приймаючи до уваги поведінку відповідачки під час розгляду справи судом, суд вважає, що вона злісно ухиляється від подання експертам необхідних матеріалів, документів та від іншої участі в експертизі. Крім того, суд бере до уваги наявну в матеріалах справи письмову заяву відповідачки від 19.11.2015 року про визнання позову, зі змісту якої вбачається, що вона визнала обставини, наведені позивачем в обґрунтування позову та не заперечувала у задоволенні позовних вимог, підтвердивши ту обставину, що позивач не є батьком її сина [PERSON] З огляду на наведене, судом приймаються до уваги вищезазначені доводи позивача в обґрунтування позову, оскільки вони не заперечувалися відповідачкою, а також не спростовуються будь-якими іншими належними та допустимими доказами. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, оцінивши обставини справи та встановлені відповідно до них правовідносини, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного, у відповідності до ст. 224 ЦПК України, постановивши провести заочний розгляд даної справи на підставі наявних в справі доказів, а також

Outcome: approved