Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач), третя особа на стороні позивача [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач позов мотивувала тим, що з 1980 року проживає за адресою [ADDRESS] . Це помешкання вона з двома синами отримала внаслідок розміну квартири і на підставі ст.156 ЖК України стала її основним квартиронаймачем, що підтверджується договорами на надання послуг з утримання будинку та прибудинкових територій. Квартира до цього часу не приватизована, правовстановлюючі документи відсутні. У квартирі зареєстровані три особи, але відповідач понад 10 років фактично не проживає за місцем реєстрації, останній раз в квартирі був у 2017 році, його особистих речей в квартирі не має, ніяких відносин, а ні з нею, а ні з братом не підтримує, перешкод з її боку та членів сім`ї відповідачу для проживання не чинилось, добровільно виписатись відповідач не хоче. Просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02.11.2020 було прийнято до розгляду вказану позовну заяву та розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач, представник позивача та третя особа на стороні позивача в судове засідання не з`явилися, на адресу суду представник позивача подала заяву, в якій просила розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач, в судове засідання не з`явився та на адресу суду надіслав заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутності та також зазначив про те, що згоден виписатись з квартири, яка належить його матері [PERSON] . Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи зазначені вище положення, а також те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч.3 ст.211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному засіданні на підставі доказів наявних у справі. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ст.18 Житлового кодексу України (далі ЖК України) управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником. Відповідно до ст.15 ЖК України виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів на території району, міста, району в місті здійснюють управління житловим фондом місцевих Рад, здійснюють контроль за використанням і схоронністю житлового фонду, приймають рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої Ради, видають ордери на жилі приміщення. Згідно ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів міських рад належать повноваження щодо управління об`єктами житлово-комунального господарства, що перебуває у комунальній власності відповідних територіальних громад, розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності. Судом при розгляді справи встановлено, що згідно довідки начальника відділу квартирного обліку, приватизації житла та ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 22.09.2020 №15-28/1694 у вказаній квартирі зареєстровані: позивач [PERSON] , 1955 року народження та її сини [PERSON] , 1975 року народження та [PERSON] , 1980 року народження (а.с.5). Відповідно до матеріалів справи, [PERSON] є основним квартиронаймачем та [PERSON] більше півроку не проживає у вказаній квартирі, квартирою не цікавиться, за комунальні послуги не сплачує, участі в її утриманні не приймає, його речі у квартирі відсутні. Правовідносини, що склалися між сторонами є житловими і врегульовані ст. ст.71,72 ЖК України. Згідно ст.163\~ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і межах строків, встановлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої та частиною четвертою ст.71 цього кодексу. Згідно ст.71\~ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а у разі спору - судом. Поважності причин відсутності відповідача в житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , не встановлено. Згідно ст.72\~ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. [PERSON] не проживає у квартирі [ADDRESS] більше шести місяців, належні заходи по утриманню майна не вживає, що перешкоджає позивачеві у здійсненні прав щодо майна, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем при зверненні до суду з даним позовом судовий збір не сплачувався на підставі п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір». Доказів понесення будь-яких витрат відповідачем при розгляді даної справи суду надано не було. На підставі викладеного,

Outcome: approved