Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом в обґрунтування якого зазначив, що 15.07.2010 позичив відповідачам 41000,00 доларів США, а останні зобовязались повернути кошти не пізніше 15.01.2011, проте порушили свої зобовязання, що змусило позивача звернутись до суду з позовом про стягнення заборгованості, за результатами розгляду якого рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18.03.2014 частково задоволені позовні вимоги і з відповідачів стягнуто на користь позивача борг станом на 11.01.2013 в сумі 514984,89 грн. і судові витрати. Не дивлячись на судове рішення, відповідачі й надалі не виконують свої зобовязання, в звязку з чим позивач вважає, що правовідносини сторін за договором позики не припинилися і просить стягнути з відповідачів проценти за користування коштами визначеними судовим рішенням від 18.03.2014 за період з 12.01.2013 по 13.08.2014 в сумі 62390,76 грн.; три проценти річних за цей період в сумі 24507,63 грн., інфляційне збільшення боргу за період з січня 2013 по липень 2014 в сумі 57444,22 грн., неустойку за 579 днів прострочення в сумі 173700,00 грн. та 50000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, а всього 368042,34 грн. Представник позивача до суду не зявилась, подала заяву про розгляд справи за її та позивача відсутності, позов підтримала повністю та просила ухвалити заочне рішення. Відповідачі до суду не зявились, заяв про слухання справи за їх відсутності, про визнання позову чи заперечення на нього не надали, про дату й час слухання справи сповіщались завчасно та належним чином, що, враховуючи заяву представника позивача дає змогу розглянути справу за відсутності відповідачів з ухваленням заочного рішення. Дослідивши надані докази, суд встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини: 15.07.2010 між сторонами укладено договір позики (далі Договір), за яким відповідачі отримали від позивача 41000,00 доларів США, які зобовязалися повернути не пізніше 15.01.2011 (а.с. 10). Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений зобовязанням строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідачі свої зобовязання з повернення позики за Договором не виконали і позивач звернувся в суд з позовом про стягнення боргу. Справа розглядалась у трьох інстанціях: рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11.03.2013 позов задоволено частково і з відповідачів стягнуто на користь позивача 659\~284,89 грн.; 27.06.2013 апеляційним судом Харківської області вказане рішення змінено і зменшено належну до стягнення з відповідачів суму до 405484,89 грн.; Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ своєю ухвалою від 20.11.2013 скасував рішення 1-ї та 2-ї інстанції та передав справу на новий розгляд (а.с. 17-23). За результатами нового розгляду справи Московським районним судом м. Харкова 18.03.2014 винесене заочне рішення про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за Договором станом на 11.01.2013 в сумі 514984,89 грн. та судового збору по 1663,15 грн. з кожного. Рішення від 18.03.2014 набрало законної сили, отже розмір належної до стягнення заборгованості станом на 11.01.2013 в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України додаткового доказування не потребує (а.с. 24, 25). Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом. За відсутності інших передбачених договором або законом підстав, зобовязання припиняється відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобовязання є виконання, прийняте кредитором, в результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання. Оскільки борг у визначеному судовим рішенням розмірі відповідачі не повернули, це грошове зобовязання залишилося невиконаним і, відповідно, не припинилося. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Розмір процентів за користування відповідачами належними до сплати позивачеві коштами в сумі 514984,89 грн. на підставі ст. 1048 ЦК України за 150 днів в період з 12.01.2013 по 10.06.2013 з розрахунку 7,5% річних складає 15872,82 грн.; за 65 днів з 10.06.2013 до 13.08.2013 по 7,0% річних складає 6419,67 грн.; за 246 днів до 15.04.2014 по 6,5% 22\~560,57 грн.; за 94 дні до 17.07.2014 по 9,5% 12\~599,49; за 28 днів до 13.08.2014 по 12,5% 4\~938,21 грн., а всього 62\~390,76 грн. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, оскільки чинне законодавство не повязує припинення зобовязання з ухваленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, сплата інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є невідємною частиною вимоги про сплату основного боргу. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Про те саме йдеться і в положеннях ст. 1046 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України. За нормою ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 кодексу. Відповідно до розрахунків, наведених позивачем і перевірених судом, інфляційне збільшення боргу відповідачів за період з січня 2013 по липень 2014 склало 57444,22 грн., сума трьох процентів річних за період з 12.01.2013 по 13.08.2014 склала 24507,63 грн. Крім того, згідно п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, крім іншого, сплата неустойки та відшкодування збитків та моральної шкоди. В п. 6 договору позики від 15.07.2010 встановлено обовязок відповідачів сплатити на користь позивача неустойку за прострочення виконання своїх зобовязань у вигляді штрафу (пені) в розмірі 300,00 грн. за кожен день прострочення. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Оскільки Договір є чинним, він підлягає виконанню. Позивач просить стягнути з відповідачів неустойку з розрахунку по 300,00 грн. за 579 днів в період з 12.01.2013 по 13.08.2014 на загальну суму 173\~700,00 грн. Між тим, визначаючи розмір належної до стягнення з відповідачів на користь позивача неустойки, суд приймає до уваги висновки суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зокрема, в ухвалі від 20.11.2013, згідно яких при розрахунку пені слід взяти до уваги положення ст. 258 ЦК України щодо застосування до вимог про стягнення неустойки позовної давності в один рік. Розмір неустойки у вигляді штрафу (пені) за порушення відповідачами їхніх зобовязань зі сплати позивачеві боргу, розрахований за один рік, що передує зверненню до суду, тобто за період з 13.08.2013 по 13.08.2014 складає: 365 днів ? 300,00 грн. = 109500,00 грн. Додатково позивач вимагає відшкодувати йому за рахунок відповідачів завдану ними моральної шкоду в сумі 50000,00 грн. Згідно діючого законодавства, особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках, передбачених ст. ст. 280, 611, 1167, 1168 ЦК України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Норма ст. 1167 ЦК України регулює правовідносини, що виникають із заподіяння позадоговірної шкоди, а тому не поширюються на спірні договірні відносини. Стаття 611 встановлює правові наслідки порушення зобовязання, в тому числі і відшкодування моральної шкоди. Однак, відповідно до норми ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема і відшкодування моральної шкоди. Наслідки порушення договору позичальником встановлені ст.ст. 625 та 1050 ЦК України, які не передбачають відшкодування моральної шкоди. Не передбачає таких наслідків і укладений сторонами Договір, відтак, підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідачів на користь позивача завданої йому моральної шкоди відсутні. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог позивача на суму, що складається з процентів за користування коштами за період з 12.01.2013 по 13.08.2014 в розмірі 62390,76 грн., інфляційного збільшення заборгованості в період з січня 2013 по липень 2014 в розмірі 57444,22 грн., трьох процентів річних за період з 12.01.2013 по 13.08.2014 в розмірі 24507,63 грн., неустойки за 365 останніх перед поданням позову днів прострочення з 13.08.2013 по 13.08.2014 в розмірі 109500,00 грн., а всього 253842,61 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial