Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до ПАТ «ОТП [PERSON]», ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання правовідносин припиненими та визнання недійсним права вимоги. Позов мотивовано тим, що 05.09.2005 року між [PERSON] та [PERSON] Україна, правонаступником якого, як стверджує кредитор, був ЗАТ «ОТП [PERSON]», а в свою чергу ПАТ «ОТП [PERSON]» є правонаступником ЗАТ «ОТП [PERSON]», був укладений кредитний договорі на споживчий кредит №HCL-001/006/05 в сумі 25000 доларів США з відсотковою ставкою 11% річних з датою остаточного повернення 05.09.2018 року. Згідно зазначеного кредитного договору, банк надає позичальнику кредит та приймає у заставу у якості забезпечення 57/100 житлового будинку та земельну ділянку площею 0,057га, що знаходиться за адресою: м. Вінниця провул. Л. Толстого, 12, також був відкритий банківський рахунок на імя [PERSON] У кінці 2006 року АКБ «[PERSON] Україна» був проданий «ОТП Банку» Угорщина, факт продажу доводить представлений кредитором позивачу протокол №40 Загальних зборів акціонерів АКБ «[PERSON] Україна» від 09.10.2006 року у якому на першій сторінці у графі «Слухали по першому питанню порядку денного» зазначено, що АКБ «[PERSON] Україна» був проданий згідно договору купівлі продажу укладеного 01.06.2006 року між акціонерним банком та «ОТП [PERSON]» Угорщина, крім цього даний факт продажу підтверджується публікації кінця 2006 року у публічних виданнях України. Однак, крім зазначеного протоколу загальних зборів в якому зазначено, що АКБ «[PERSON] Україна» проданий згідно договору купівлі продажу «ОТП Банку» Угорщина і не, що АКБ «[PERSON] Україна» змінює назву на ЗАТ «ОТП [PERSON]», інших доказів яким чином банківські активи потрапили, та чи потрапили взагалі, а разом із ними кредитний портфель по кредитному договору [PERSON] до ЗАТ «ОТП Банку» кредитором не надано, тобто відсутні докази правонаступництва ЗАТ «ОТП Банку» та невідомо яким чином банківські активи, які були куплені «ОТП Банком Угорщина» потрапили до ЗАТ «ОТП Банку» від АКБ «[PERSON] Україна». Зазначив, що докази передання активів від «ОТП [PERSON]» Угорщина, який купив активи АКБ «[PERSON] Україна» до ЗАТ «ОТП Банку» - відсутні, а відтак володіння активами кредитного портфелю по кредитному договору № HCL-001/006/05 від 05.09.2005 року ЗАТ «ОТП банком» є незаконними, а відтак незаконними є і усі наступні зміни кредиторів після ЗАТ «ОТП Банку», правонаступником якого є ПАТ «ОТП [PERSON]» та ТОВ «ОТП Факторинг». Зазначає, що як і в якій кількості передавалися банківські активи, розподільчі баланси, передавальні акти та інші кредитно договірні та банківські документи від АКБ «[PERSON] Україна» невідомо, тому і невідомо кому належить кредитний портфель по кредитному договору № HCL-001/006/05 від 05.09.2005 року, тому ТОВ «ОТП Факторинг» не має права на кредитний портфель по вказаному кредиту. Кредитор не надав позивачу жодного документа по кредитному договору який би містив докази передачі кредитного портфелю до ЗАТ «ОТП [PERSON]», а відтак докази того, що кредитний портфель по кредитному договору № HCL-001/006/05 міг належати ЗАТ «ОТП банк» відсутні. Крім того, [PERSON] не був письмово попереджений про заміну кредитора у зобовязанні. Просить визнати припиненими правовідносини між АКБ «[PERSON] Україна» та [PERSON] по зобовязанню відповідного кредитного договору № HCL-001/006/05 від 05.09.2005 року укладеним між [PERSON] та АКБ «[PERSON] Україна» з підстав ч.1 п. 10 ст. 346 ЦК України. Визнати недійсним право вимоги на кредитний портфель за кредитним договором № HCL-001/006/05 від 05.09.2005 року укладеним між [PERSON] та АКБ «[PERSON] Україна», ТОВ «ОТП Факторинг» Україна та ПАТ «ОТП [PERSON]», які не мають законних прав на зазначений кредитний портфель, тому, що ЗАТ «ОТП [PERSON]» не отримував права на цей кредитний портфель, а відтак не мав права передавати його правонаступникам ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП [PERSON]». Визнати правовідносини між [PERSON] та ЗАТ «ОТП банк», ПАТ «ОТП [PERSON]» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у зобовязання згідно договору № HCL-001/006/05 від 05.09.2005 року укладеним між [PERSON] та АКБ «[PERSON] Україна», нікчемними відповідно того, що ЗАТ «ОТП [PERSON]» Україна ніколи не отримував прав у зазначеному зобовязанні, як і не мав прав на їх передання. Визнати незаконними дії по передачі кредитного портфелю згідно договору № HCL-001/006/05 від 05.09.2005 року укладеним між [PERSON] та АКБ «[PERSON] Україна2, від ЗАТ «ОТП [PERSON]» до ПАТ «ОТП [PERSON] Україна» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», який вчинений без дотримання загальних вимог законодавства, які є необхідні для чинності правочину відповідно до ч.1 та ч. 4 ст. 203 ЦК України. Зобовязати повернути позивачу безпідставно набуті 7247 долара США у подвійному розмірі згідно ч. 2 ст. 230 ЦК України. В судовому засіданні представники позивача позов підтримали за обстави викладених в ньому, просили позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, заперечувала щодо його задоволення. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 05.09.2005 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого був ЗАТ «ОТП [PERSON]», а в свою чергу ПАТ «ОТП [PERSON]», є правонаступником ЗАТ «ОТП [PERSON]» та [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг для фізичних осіб резидентів №HCL-001/006/05 в сумі 25000доларів США з відсотковою ставкою 11% річних з датою остаточного повернення 05.09.2018 року. Цільове використання кредиту будівництво нерухомого майна, фінансування будівельних робіт та купівлі будівельних матеріалів (а.с.4-7). Згідно Статуту ПАТ «ОТП банк», затвердженого рішенням Загальних зборів акціонерів №62 від 19.04.2013 року, погодженого НБУ 17.05.2013 року та зареєстрованого державним реєстратором 24.05.2013 року за №10681050043005865, ПАТ «ОТП [PERSON]» є правонаступником усіх прав та обовязків ЗАТ «ОТП [PERSON]», яке в свою чергу є правонаступником усіх прав та обовязків АКБ «Райффайзенбанк Україна», банк був створений у формі акціонерного товариства закритого типу на підставі договору про створення та діяльність акціонерного комерційного банку «Райффайзенбанк Україна» від 13.11.1997 року та рішення Установчих зборів банку від 28.11.1997 року та зареєстрований НБУ 2.03.1998 року (реєстраційний номер 273). Згідно з рішенням позачергових Загальних Зборів Акціонерів від 9.10.2006 року (протокол №40) [PERSON] змінив свою назву з АКБ «Райффайзенбанк Україна» на ЗАТ «ОТП банк» (а.с.85-102). Даний факт встановлено ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 18.03.2014 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до ПАТ «ОТП [PERSON]», ТОВ «ОТП Факторинг» про захист прав споживача та стягнення матеріальних збитків, якою рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10.02.2014 року залишено без змін (а.с.60-64). Крім того, ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 18.03.2014 року встановлено, що з метою приведення Статуту у відповідності вимог ЗУ «Про акціонерні товариства» від 17.09.2008 року №514 - VI та згідно з рішенням Загальних Зборів Акціонерів від 23.04.2009 року (Протокол №53) [PERSON] змінив свою назву з Закритого акціонерного товариства «ОТП [PERSON]» на Публічне акціонерне товариство «ОТП банк». ПАТ «ОТП [PERSON]» доведено обставини щодо правонаступництва усіх прав та обовязків АКБ «Райффайзенбанк Україна» в тому числі щодо кредитного договору №HCL-001/006/05 від 05.09.2005 року. Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Позивач в позовній заяві посилається на норми матеріального права, а саме п. 10 ч.1 ст. 346 ЦК України, однак норми даної статті регламентують право власності припиняються у разі конфіскації. Крім того, позивач в позовній заяві посилається на ст. ст. 203, 513, 517, 518, 1055 ЦК України, та що доказів передання кредитного портфелю по зазначеному кредиту від АКБ «Райффайзенбанк Україна» до ЗАТ «ОТП [PERSON]» у відповідача немає, а АКБ «Райффайзенбанк Україна» припинив своє існування у 2006 році, та що кредитний договір між [PERSON] та ЗАТ «ОТП [PERSON]» не укладався відповідно до розуміння ч. 1 ст. 513 ЦК України, а від так не мав права бути переданим чи проданим подальшим кредиторам, що вказує про нікчемність кредитного договору. Однак, дане твердження позивача спростовується встановленими судом обставинами справи та ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 18.03.2014 року, де вказано що відбулось не відступлення права вимоги на кредитний портфель, а лише зміна назва юридичної особи, яка не змінює при цьому її прав та обовязків. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу статей 58,59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст. 212 ЦПК). Судом встановлено, що представниками позивача не надано належних доказів у підтвердження своїх позовних вимог. Враховуючи викладене та те, що позивачем не надано доказів в підтвердження своїх позовних вимог, зважаючи на положення ст. 212, ст. 60 ЦПК України, згідно якої кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення в повному обсязі. Враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України та те, що позивач звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне судові витрати компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed