Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України, в якому просив стягнути з відповідачів заподіяну майнову шкоду в розмірі 700 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. Позивач є власником наземного транспортного засобу SKODA PARID, державний номерний знак [NUMBER] . 26 листопада 2019 року інспектором УПП в Одеській області Ніточкіною відносно позивача було складено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. 27 листопада 2019 року на Урядову «гарячу лінію» позивачем було надіслано скаргу на дії співробітників УПП в Одеській області та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАК № 1793408. 08 січня 2020 року вимоги скарги в частині скасування постанови про накладення адміністративного стягнення були задоволені, та призначено службове розслідування. 30 червня 2020 року позивача було повідомлено про результати службового розслідування, а саме, що інспектору, що виніс постанову, було суворо вказано та попереджено про необхідність дотримання службової дисципліни та чинного законодавства України. В ході оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення позивачем було понесено витрати на надання юридичної допомоги, надані ФОП [PERSON] , а саме, 100 грн. - консультаційні послуги; 400 грн. - складання скарги на постанову; 200 грн. - складання позовної заяви про відшкодування шкоди. Вказані витрати позивач вважає необхідним стягнути з відповідачів на підставі вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». 01.10.2020 року Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області подано відзив на позов, в якому відповідач заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивач помилково ототожнює Державну казначейську службу України з Державою Україна, яка є належним відповідачем у вказаній категорії спорів, і представляти яку в суді повинен відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах та діями якого завдано шкоду. Крім того як зазначає відповідач, право на відшкодування шкоди в порядку, передбаченому Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» виникає у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення. Натомість, позивачем не надано рішення суду щодо закриття справи про адміністративне правопорушення. Самі витрати, які позивач зазначає, були понесені ним в адміністративному, а не в судовому порядку, а у чинному законодавстві відсутні норми, які б передбачали відшкодування витрат на правову допомогу, які були понесені скаржником при оскарженні дій чи бездіяльності посадових осіб органів державної влади чи самоврядування у адміністративному порядку. 16 лютого 2021року судом було залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Департамент патрульної поліції. 15 березня 2021 року до суду надійшли пояснення від представника Департаменту патрульної поліції проти позову в порядку ст. 181 ЦПК України із запереченнями проти позову. В обґрунтування заперечень зазначено, що твердження позивача про вчинення посадовою особою дій, які, начебто, призвели до порушення прав та законних інтересів, та нанесення матеріальних збитків є необґрунтованими. В іншому, представник третьої особи погоджується із доводами, викладеними у відзиві відповідачем Державною казначейською службою України. У відкрите судове засідання позивач не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутність. Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи у відсутність представника відповідача не подав. Представник Кабінету Міністрів України в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи у відсутність представника відповідача не подав. Представник Департаменту патрульної поліції в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у відсутність представника третьої особи. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають зважаючи на наступне. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи такі фактичні обставини. 04.12.2019 року до управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції за вх. № Н-4439 надійшло звернення [PERSON] за фактом можливих неправомірних дій працівників УПП в Одеській області ДПП. Відповідно до тексту звернення, викладеному на Урядовому контактному центрі, 27 листопада 2019 року позивач дізнався, що інспектором патрульної поліції Черкашиним винесено постанову ЕАК № 1793408 від 26.11.2019 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст. 122 КУпАП (а. с. 125). Як вбачається із копії листа управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції від 08.01.2020 року на підставі ч. 4 ст. 14 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції», по даному факту прийнято рішення ініціювати призначення службового розслідування (а. с. 123). За результатами розгляду скарги постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 1793408 від 26.11.2019 року за ч. 1 ст. 122 КУпАП щодо накладення на позивача стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. скасовано, а справу закрито, що підтверджується копією листа управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції від 13.12.2019 року (а. с. 124). Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що виникли між сторонами, суд вважає, що спірні правовідносини виникли внаслідок відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням патрульної поліції та регулюються Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та Главою 82 ЦК України. У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною 2 ст. 1176 ЦК України передбачено, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Пунктом 2) частини 1 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, в тому числі незаконного накладення штрафу Стаття 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» регламентує право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, у випадках, в тому числі, закриття справи про адміністративне правопорушення. У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги (п. 4 ст. 3 Закону). Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] посилається на здійснення ним витрат, пов`язаних із поданням йому юридичної допомоги, на підтвердження чого подає копію договору про надання юридичних послуг № 036 від 27 листопада 2019 року, (а. с. 5), копію акту прийому-передачі наданих послуг від 01 липня 2020 року (а. с. 9), та копію рахунку № 036 від 01.07.2020 року (а. с. 13). Із копії рахунку ФОП [PERSON] № 036 від 01.07.2020 року вбачається, що сума, яка підлягає сплаті, складає 700 грн. (складання скарги - 400 грн.; складання заяви на компенсацію - 200 грн.; консультації - 2*5=100 грн.). Тобто, юридична допомога, надана позивачу при оскарженні постанови про накладення штрафу складається із складання скарги та консультацій, та становить 500 грн. Складання заяви на компенсацію, а саме позовної заяви про відшкодування шкоди, не відноситься до шкоди, в розумінні статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а є витратами особи, пов`язаними з розглядом справи, а саме, витратами на професійну правничу допомогу, які присуджуються судом у випадку задоволення позову, пропорційно до задоволених вимог в порядку статті 141 ЦПК України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказам 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України). Відмовляючи в позові, суд відхиляє доводи позивача про понесення ним витрат на юридичну допомогу в зв`язку із оскарженням постанови про накладення адміністративного стягнення як такі, що не підтверджені жодним належним та допустимим доказом. Правова конструкція статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачає відшкодування сум, сплачених громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги. Натомість, матеріали справи не містять доказів щодо сплати грошових коштів в розмірі 700 грн. відповідно до рахунку ФОП [PERSON] , якими могли бути фіскальний чек, накладна або інший розрахунковий документ, якій засвідчує оплату послуг, наданих ФОП [PERSON] . Надаючи оцінку доводам представника Державної казначейської служби України про безпідставне залучення в якості відповідача, суд звертає увагу на те, що держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника (частина четверта статті 58 ЦПК України). У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Таким чином, представляти інтереси держави у справі, яка розглядається, повинен не Кабінет Міністрів України, а Департамент патрульної поліції як особа, діями якої, на думку позивача, заподіяна шкода. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515 цс 19), та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17. При таких обставинах, суд вважає, що позов [PERSON] до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed