Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення 290 000,00 грн. заборгованості за договором позики від 22.06.2015 року, стягнення витрат по оплаті судового збору в розмірі 2 900,00 грн., мотивуючи тим, що згідно договору позики від 22.06.2015 року відповідачка отримала в позивача грошові кошти в розмірі 290 000, 00 грн. з кінцевим терміном повернення 22.06.2016 року. Однак, відповідачка у визначений в договорі позики термін кошти так і не повернула, а тому просив стягнути суму заборгованості в судовому порядку. Представник позивача в судове засідання не зявився, попередньо подав до суду заяву, якою просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 32). Відповідачка в судове засідання не з`явилася, попередньо подала до суду заяву про визнання позову, відповідно до якої визнала позовні вимоги [PERSON] Про стягнення 290 000,00 грн. заборгованості за договором позики від 22.06.2015 року та витрат по оплаті судового збору в розмірі 2 900,00 грн. Просила розгляд справи здійснювати без її участі (а.с. 35). Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов договору позики, внаслідок чого [PERSON] позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за договором позики. Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що 22.06.2015 року між [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого відповідачка отримала у позивача безвідсоткову позику в сумі 290 000,00 грн. строком до 22.06.2016 року. Відповідно до п.2.3. договору позики, підтвердженням отримання позики позичальником є розписка видана позикодавцю (а.с. 33). Як вбачається із оригіналу розписки від 22.06.2015 року [PERSON] підтведжує, що нею отримано від [PERSON] грошові кошти в сумі 290 000,00 грн. відповідно до договору позики від 22.06.2015 року (а.с.34). Проте відповідачка по даний час свої зобовязання згідно договору позики не виконала, що підтверджується написаною нею заявою про визнання позову (а.с.35). За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку розписки позичальника. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу дії ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором. З огляду на викладене, визнання відповідачкою позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості за договором позики є обгрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачки також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527, 1046, 1049 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ЦПК України,

Outcome: approved