Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на самочинно збудовану житлову прибудову літ. «А?», прибудову літ. «а3», сарай літ. «З», розташовані на земельній ділянці, яка належить йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 07.07.2010 року з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER] Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20 травня 1988 року між ним та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу 21/50 частин житлового будинку, загальною площею 64,1 кв. м, з відповідною частиною надвірних споруд, розташованих в [ADDRESS]. Крім частини будинку на належній йому земельній ділянці також розташовані: погреба під літ. В,п/г, вбиральня літ. «У» та сарай під літ. В-1,Б. В липні 2001 року на підставі рішення виконкому Роменської міської ради йому надано дозвіл на будівництво літньої кухні 5,50х7,20 кв. м, та коридору 2,50х6,00 кв. м. На підставі дозволу розроблено будівельний паспорт з проектами будівництва побудов, проте за відсутністю коштів він не встиг завершити будівництво. Завершити будівництво йому вдалося в 2007-2008 роках, але не маючи на це відповідного дозволу. 07 липня 2010 року на підставі рішення Роменської міської ради Сумської області від 12 червня 2007 року йому виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] площею 0,0739 га, яка розташована в [ADDRESS], з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. 21 вересня 2016 року головним інспектором будівельного нагляду Макаренком О М. проведено позапланову перевірку на об'єкті будівництва, на підставі якої винесено Припис № 540 «Про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил», головною умовою якого є усунення порушень Припису до 27 грудня 2016 року. Також постановою від 21.09.2016 року Управлінням ДАБК складено протокол № 540 про адмінправопорушення і 28.09.2016 року винесено постанову про накладення на нього штрафу в розмірі 510 грн. На виконання Припису він звернувся до КП «Роменське МБТІ» для виготовлення технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок. 17.10.2016 року з отриманим технічним паспортом він звернувся до судового експерта для дослідження житлової прибудови та до Управління державної архітектурно будівельної інспекції для введення в експлуатацію будівництва, на що йому було повідомлено, що Управління ДАБК не має відповідних повноважень та рекомендовано звернутися до суду. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] позов підтримали, пояснили обставини, викладені в ньому. Представник відповідача Роменської міської ради Сумської області у судове засідання не з'явився, надали заяву про розгляд справи без їх участі, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду (а.с. 46). Представник відповідача Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Сумській області у судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлено належним чином (а.с. 45), про причини неявки суд не повідомлено, заперечень проти позову не надано. Третя особа [PERSON] позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що побудувавши прибудову [PERSON] загородив їй доступ до її чердака, оскільки заклав лаз. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, третьої особи, вивчивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Встановлено, що 20 травня 1988 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу 21/50 частин житлового будинку, загальною житловою площею 64,1 кв. м, в [ADDRESS], на земельній ділянці мірою 762,0 кв.м, на цій земельній ділянці розташовано будинок А, погреба В,п/г, уборна У, сарай В-1,Б (а.с.8-9). На підставі рішення виконкому Роменської міської ради від 30 липня 2001 року № 308 [PERSON] надано дозвіл на будівництво літньої кухні 5,50х7,20 кв. м, та коридору 2,50х6,00 кв. м, паро що розроблено та видано будівельний паспорт з проектами будівництва побудов (а.с. 11-12). 21 вересня 2016 року Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції в Сумській області видало Припис № 540 про усунення [PERSON] порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, яким з метою усунення виявлених порушень зобов'язано позивача ввести в експлуатацію самовільно збудовану прибудову до житлового будинку, або вжити інші заходи, які не порушують вимоги чинного містобудівного законодавства (а.с.20). Постановою Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Сумській області № 236 від 28.09.2016 року на [PERSON] за правопорушення у сфері містобудівної діяльності накладено штраф у розмірі 510 грн. (а.с.21), який було ним сплачено 13.10.2016 року, що стверджується копією квитанції (а.с.22). Державний акт на право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0739 га серії [NUMBER] видано 07 липня 2010 року [PERSON] (а.с.10). Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] виданий 27 вересня 2016 року [PERSON] (а.с.13-15). Згідно довідки КП «Роменське МБТІ» № 885 від 20.10.2016 року згідно з архівною інвентарною справою станом на 01.01.2013 року житловий будинок з господарськими будівлями в [ADDRESS], зареєстрований за наступними власниками: [PERSON] - 21/50 частин на підставі Договору купівл-продажу, посвідченого Роменською ДНК 20.02.1988 року, реєстр. № 2126; [PERSON] - 29/50 частин на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Роменською ДНК 13.05.1976 року, реєстр. № б/н. Нерухоме майно складається з наступних будівель і споруд: житловий будинок дерев'яний, обкладений цеглою літ. «А», загальною площею 164,0 кв. м, жилою площею 100,0 кв.м (в т.ч. самочинно побудована житлова прибудова літ. «А1», загальною площею 44,9 кв.м, жилою площею 21,0 кв. м та самочинно побудовані сіни літ. «а3» площею 6,0 кв. м); гараж цегляний літ. «Д»; гараж металевий літ. «Ж»; погріб цегляний літ. «п/г» під літ. «А1»; погріб цегляний літ. «п/г1»; сарай літ. «З» - самочинно побудований; вбиральня цегляна літ. «У»; огорожа дощана літ. «№». Загальна вартість нерухомого майна становить 321182 грн. Вартість самочинного будівництва становить 113838 грн. (а.с.16). Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області позивачу відмовлено у прийнятті в експлуатацію самовільно збудованих прибудов (а.с.22а). Вказане свідчить, що між сторонами склалися спірні правовідносини з приводу набуття права власності на новостворене нерухоме майно, які регулюються ст.ст. 375, 376 ЦК України. Стаття 375 ЦК України передбачає, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу. Частинами 1,2 і 5 статті 376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно ч. 3, ч. 4 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Аналіз норм ч. 3 ст. 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. Відповідно до роз'яснень Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними (п. 12). На підставі частини третьої статті 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК). При цьому суд має враховувати, що відсутність заперечень власника проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво, чи визнання такого позову має бути обґрунтовано відповідними доказами, що підтверджують право на вчинення таких процесуальних дій, зокрема, договорами купівлі продажу земельної ділянки, оренди, міни (п. 14). Виходячи зі змісту частини третьої статті 376 ЦК, при доведенні визначених нею умов суд може визнати право власності на самочинно збудоване майно також за особою, яка його збудувала, якщо після закінчення будівництва земельну ділянку цій особі було передано у власність або надано у користування, або з власником земельної ділянки, на якій розміщено майно, укладено договір суперфіцію (частина перша статті 413 ЦК) відповідно до її цільового призначення. Вирішуючи справи такої категорії, суд має виходити з того, що надання земельної ділянки під уже збудоване нерухоме майно чи укладення договору суперфіцію може відбутися як до пред'явлення позову до суду, так і після цього (п. 15). При вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на підставі частини третьої статті 376 ЦК суд не повинен враховувати час передачі земельної ділянки у власність або надання її у користування, або укладення договору суперфіцію, у тому числі в період розгляду справи, оскільки такі дії свідчать про визнання за позивачем права на забудову з боку власника (користувача) земельної ділянки (п. 18). Відповідно до експертного висновку будівельно-технічного дослідження № 917 від 17.10.2016 року не здані в експлуатацію приміщення житлової прибудови літ. «А1», прибудови літ. «а3», сарай літ. «З», розташовані за адресою: [ADDRESS], відповідають державним будівельним, пожежним і санітарним нормам (а.с. 17-19). Дослідивши докази зібрані у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок їх у сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Такий висновок склався з тих підстав, що право власності позивача на нерухоме майно, самочинно збудоване на наданій для цих потреб земельній ділянці, з дотриманням технічних будівельних, пожежних та санітарних норм. Доказів щодо порушення прав інших осіб внаслідок такого будівництва суду не надано.

Outcome: approved