Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до виконавчого комітету Ужгородської міської ради, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] про визначення розміру часток у приватній спільній сумісній власності. Подання позову мотивує тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від «28» березня 2007 року, виданого виконавчим комітетом Ужгородської міської ради згідно з рішенням від «28» березня 2007 року №93, він, [PERSON], його дружина [PERSON] (померла «11» травня 2015 року) та її мати [PERSON] (померла «08» січня 2016 року) приватизували на праві приватної спільної сумісної власності квартиру [ADDRESS], загальною площею 62,80 кв.м., з відновною вартістю на момент приватизації 11,30 грн. Вказує, що реєстрація права власності підтверджується витягом №14684730 від 25.05.2007 року. Зазначає, що 11 травня 2015 року померла його дружина [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про смерть 12.05.2015 року складено запис № 520, а 08 січня 2016 року померла мати його дружини [PERSON], про що 11.01.2016 року складено запис № 47. Стверджує, що з 21.05.1998 року по теперішній час він проживає і прописаний за адресою: [ADDRESS], а вказана квартира надана йому як службове житло згідно з наказом Карпатської регіональної митниці від 18.09.1997 року №319. Звернення з позовом обґрунтовує тим, що між співвласниками згаданої квартири не визначені частки, які є рівними та становлять по 1/3 частині кожному співвласнику, що перешкоджає оформленню спадщини за дружиною З посиланням на ст. ст. 368, 370 ЦК України, просить суд визначити частки в спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS] рівними - по 1/3 частини кожному із її співвласників, а саме [PERSON], [PERSON] (померла «11» травня 2015 року) та [PERSON] (померла «08» січня 2016 року). У судове засідання позивач не зявився, однак, подав до суду заяву від 21.12.2016 року про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Також до заяви додав копію паспорта громадянина України ВО 349077, виданого на імя [PERSON]. Оскільки ухвалою суду провадження відкрито за заявою [PERSON], суд прийшов до висновку про допущення технічної описки у тексті позовної заяви в частині зазначення по батькові позивача «Олександрович» та вважає за необхідне в подальшому здійснювати провадження за позовом [PERSON]. Відповідач та третя особа у судове засідання не зявилися. Приватним нотаріусом [PERSON] подано до суду заяву від 21.12.2016 року про розгляд справи без її участі, при цьому не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Зясувавши обставини, на які сторони посилаються, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Як встановлено у судовому засіданні, згідно зі свідоцтвом про смерть серії І-ФМ № 190811, виданим 12.05.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, 11 травня 2015 року померла [PERSON], про що 12.05.2015 року складено відповідний актовий запис № 520. Судом встановлено, що у звязку зі смертю [PERSON] відкрилася спадщина, що стверджується витягом про реєстрацію в Спадкову реєстрі за № 46144356 від 13.12.2016 року, спадкова справа за № 59969504 Як встановлено з копії свідоцтва про право власності на житло виконавчим комітетом Ужгородської міської ради посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: провул. Меблевиків, б. 1, кв. 2, дійсно належить гр. [PERSON], його дружині [PERSON] та матері [PERSON]; квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду»; свідоцтво видано згідно з рішенням від «28» березня 2007 року №93. Факт реєстрації права власності доводиться витягом №14684730 від 25.05.2007 року. З копії свідоцтва про смерть серії І-ФМ №200376 судом встановлено, що [PERSON] померла 08 січня 2016 року, про що 11.01.2016 року складено відповідний актовий запис № 47. Враховуючи наведене, до складу спадщини [PERSON] в тому числі входить частка квартири [ADDRESS], яка приватизована членами сімї позивача, однак частки, належні співвласникам, у правовстановлюючому акті не визначено. Відповідно до ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Частиною 1 статті 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до положень ст. 370 ЦК України (ст.372 ЦК України) співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. Частина 2 статей 370 та 372 ЦК України передбачає, що у разі виділу частки із майна (поділу майна), що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно зі ст. 368 ЦК України спільною власністю є не лише майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом, а й майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Враховуючи, що заперечень проти позову не надійшло, спірне майно належало на праві власності спадкодавцю, позивач спадщину прийняв, інший співвласник помер, таким чином визначення часток у праві спільної сумісної власності відповідає положенням чинного законодавства України, не порушує інтересів третіх осіб, а заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved