Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

[PERSON] звернувся\~в суд\~з позовною\~заявою до\~ [PERSON] ,\~третя особа:\~Товарна біржа\~«Українська» про\~визнання правочину\~дійсним.\~В обґрунтування\~позовних вимог\~ зазначивши,\~що 14.04.1999\~року уклав\~договір обміну\~нерухомості,\~а саме:\~ним,\~ [PERSON] та\~ [PERSON] \~був проведений\~обмін об`єктами\~нерухомості:\~квартирою [ADDRESS] ,\~яка складається\~з 2-х\~жилих кімнат,\~житловою площею\~26,6\~ м2, загальною площею 44,0 м2, яка належала йому [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу від 27.03.1996 року, виданого державним нотаріусом Василенко З.М. за реєстровим № 925, зареєстрованого в Марганецькому БТІ за № 59-4 від 01.04.1999 року на нерухоме майно: будинок [ADDRESS] на земельній ділянці розміром 600 м2, на якій розташований житловий будинок А-29, 6 м2,\~літня кухня\~ «Б»,\~сарай \~«В»,\~прибудова \~В,\~вбиральня дощата\~ З,\~споруди,\~що належало\~ [PERSON] ,\~згідно дарування\~житлового будинку,\~виданого державним\~нотаріусом \~Марганецької нотаріальної\~контори від\~13.11.1998\~року,\~зареєстрованого в\~Марганецькому БТІ\~10.11.1998\~року за\~реєстром №\~37-39\~від 05.04.1999\~року.\~Договір зареєстрований\~відповідно до\~ст.\~15\~Закону України\~«Про Товарну\~Біржу» на\~товарній біржі\~«Українська»,\~реєстраційний №\~32188\~від 14.04.1999\~року.\~Власником нерухомості,\~яка підлягала\~обміну за\~вказаним договором\~був Відповідач.\~На даний\~момент у\~позивача виникла\~необхідність розпорядитись\~вищевказаним домоволодінням,\~а так\~як договір\~обміну нерухомості\~від 14.04.1999\~року,\~не посвідчений\~нотаріально,\~його дійсність\~необхідно підтвердити\~в судовому\~порядку.\~Його вини\~при укладенні\~вищевказаного договору\~обміну нерухомості\~немає,\~порушень умов\~даного договору\~також немає.\~Відповідач ніяких\~претензій до\~нього у\~питанні виконання\~договору не\~має.\~Договір сторонами\~був виконаний\~повністю.\~У зв`язку\~з чим\~просить позов\~задовольнити та\~просить віднести\~судові витрати\~за його\~рахунок. Ухвалою судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 26 березня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати з повідомленням (викликом) сторін. Позивач на розгляд справи не з`явився, надав суду заяву про слухання справи у його відсутність. У наданій заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач на розгляд справи не з`явився, повідомлявся належним чином про час, дату та місце розгляду справи. Заяв чи клопотань не надходило. Представник третьої особи на розгляд справи не з`явився, повідомлялися належним чином про час, дату та місце розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням думки позивача, який в наданій заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, в порядку ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу без участі відповідача у заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.п. 1,3 частини 1\~ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно зі\~статтею 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1). чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2). чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3). які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4). яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5). чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6). як розподілити між сторонами судові витрати; 7). чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8). чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до\~статті 263 ЦПК України\~рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як вбачається зі змісту\~ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Статтею 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 14 квітня 1999 року між позивачем та відповідачем було укладено договір обміну нерухомості, а саме: здійснився обмін квартири [ADDRESS] ,\~яка складається\~з 2-х\~жилих кімнат,\~житловою площею\~26,6\~ м2, загальною площею 44,0 м2, яка належала [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу від 27.03.1996 року, виданого державним нотаріусом Василенко З.М. за реєстровим № 925, зареєстрованого в Марганецькому БТІ за № 59-4 від 01.04.1999 року на нерухоме майно: будинок [ADDRESS] на земельній ділянці розміром 600 м2, на якій розташований житловий будинок А-29, 6 м2,\~літня кухня\~ «Б»,\~сарай \~«В»,\~прибудова \~В,\~вбиральня дощата\~ З,\~споруди,\~що належало\~ [PERSON] ,\~згідно дарування\~житлового будинку,\~виданого державним\~нотаріусом \~Марганецької нотаріальної\~контори від\~13.11.1999\~року,\~зареєстрованого в\~Марганецькому БТІ\~10.11.1998\~року за\~реєстром №\~37-39\~від 05.04.1998\~року.Сторонами по даному договору виступали: позивач [PERSON] (Сторона- 2) та відповідач [PERSON] (Сторона-1). За вказаним договором, а саме п. 1 сторони здійснили обмін об`єктами нерухомості (а.с 17-18). Зазначений договір обміну нерухомості укладений на виконання біржової угоди, зареєстрований на товарній біржі «Українська» відповідно до\~ст. 15 Закону України «Про Товарну Біржу», реєстраційний № 32188 від 14.04.1999 року (а.с. 17-18). Як вбачається з копії технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] , власником є [PERSON] (а.с.6-10). Суд вважає, що оскільки спірні правовідносини між сторонами виникли у 1999 році, відповідно до п. 4\~Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, до них належить застосувати положення\~ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення. Статтею 153 ЦК УРСР1963\~року визначено, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Відповідно до ст. 242 ЦК УРСР 1963 року до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. Відповідно до ст. ст.\~224,\~225 ЦК УРСР\~1963 року, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі ;якщо її учасниками є члени біржі; якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня (ст. 15 ЗУ «Про товарні біржі»\~у редакції від 16.02.1997 року). Отже, суд приходить до висновку про те, що при укладанні договору між сторонами досягнуто згоди по всім істотним його умовам, які сторони повністю виконали, а саме, сторони здійснили обмін об`єктами нерухомості і до [PERSON] перейшло право власності на житловий будинок. За положеннями\~ст. 227 ЦК УРСР 1963 року, договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Разом з тим, згідно з\~ст. 15 Закону України «Про товарні біржі»\~ в редакції, яка діяла на час укладання спірного договору, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Також, відповідно до ч. 2\~ст. 220 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Як роз`яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними з підстав недодержання нотаріальної форми» від 28.04.1978 № 3, визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2\~ст. 47 ЦК УРСР\~за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Статтею 41 Конституції України\~встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно з\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 3\~ст. 334 ЦК України\~право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Враховуючи те, що угода обміну нерухомого майна від 14.04.1999 року фактично відбулася, сторони всі свої зобов`язання за договором обміну нерухомості виконали, нерухоме майно належним чином зареєстровано на час укладання угоди, але в наступному нотаріальне посвідчення угоди не відбулося, суд вважає за можливе визнати вищезазначену угоду дійсною. Судові витрати віднести за рахунок позивача. Враховуючи наведене,

Outcome: approved