Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до відповідача, просить стягнути з Концерну «Техвоєнсервіс» на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 238643 грн. 06 коп. Свої вимоги обґрунтовує тим, що працював у філії концерту «Техвоєнсервіс» з 2013 року по листопад 2015 року на посаді начальника дільниці та з листопада 2015 року по лютий 2019 року на посаді виробничого майстра, а 22 лютого 2019 року був звільнений з роботи за власним бажанням. Станом на день звільнення заборгованість відповідача з нарахованої, але не виплаченої позивачу заробітної плати становить 46333 грн. 20 коп., що підтверджується довідкою від 10.03.2021 №225/к/40-21, яка на даний час позивачу так і не виплачена, а тому просить стягнути вказані кошти в судовому порядку. Дії відповідача щодо несвоєчасної виплати позивачу заробітної плати є незаконними та суперечать вимогам ст.95, 115 КЗпП України, тому вважає, що у відповідності до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», «Порядку обчислення середньої заробітної плати», а також ст.1-3, 6 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та ст.117 КЗпП України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню також індексація невиплаченої заробітної плати за період з січня 2015 року по лютий 2019 року в сумі 12326 грн. 21 коп., компенсація заборгованості за час затримки заробітної плати за період з січня 2015 року по лютий 2019 року в сумі 23805 грн. 02 коп., з яких компенсація зарплати - 16174 грн. 38 коп., а компенсація індексації - 7630 грн. 64 коп., середній заробіток за час затримки фактичного розрахунку при звільненні за період із березня 2019 року по березень 2021 року в сумі 142426 грн. 25 коп., розрахований виходячи з виплат за два останні повні календарні місяці роботи, що передували звільненню, тобто за грудень 2018 року та січень 2019 року, оскільки даних щодо середньоденної заробітної плати чи даних щодо середньомісячного числа робочих днів відповідачем не надано, індексація середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку при звільненні за період з березня 2019 року по березень 2021 року в сумі 2696 грн. 76 коп., компенсація середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку при звільненні за період з березня 2019 року по березень 2021 року з урахування індексації цього середнього заробітку в сумі 11055 грн. 62 коп., з яких компенсація середнього заробітку - 10812 грн. 98 коп., а компенсація індексації середнього заробітку - 242 грн. 64 коп. Враховуючи наведене просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою від 15.04.2021 постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі, розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадженняз повідомленням (викликом) сторін, призначити судове засідання для розгляду справи по суті на 17.05.2021, яке у зв`язку з неявкою відповідача було відкладено на 14.07.2021 та 11.08.2021. В судове засідання позивач не з`явився, разом з тим подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Представник відповідача в судове засідання не з`явився повторно, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, причин неявки суду не повідомив, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, жодних документів суду не скерував. Враховуючи те, що позивач не заперечив проти ухвалення заочного рішення у справі, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, однак повторно не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав, тому у відповідності до вимог ст.280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Як вбачається з долученої до матеріалів справи копії трудової книжки (а.с.17) позивач перебував у трудових відносинах з філією Концерну «Техвоєнсервіс» «Львівський автомобільний ремонтний завод» з 22.10.2013 по 20.11.2015 на посаді начальника дільниці та з 23.11.2015 по 22.02.2019 на посаді виробничого майстра, з якої був звільнений за власним бажанням. У відповідності до вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. З долученої до позовної заяви копії довідки від 10.03.2021 №225/к/40-21 вбачається, що заборгованість відповідача з нарахованої, але не виплаченої позивачу заробітної плати становить 46333 грн. 20 коп. (а.с.18). Доказів про отримання заборгованої суми, в тому числі копій платіжних відомостей про видачу зарплати, представником відповідача суду не представлено. Таким чином, слід вважати, що належна позивачу заробітна плата не була виплачена вчасно, що є грубим порушенням конституційних прав особи на оплату праці, що закріплено в ст. 43 Конституції України. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 46333 грн. 20 коп. заборгованості по виплаті заробітної плати є підставними та підлягають до задоволення. Крім цього, відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, як вбачається з роз`яснень пленуму Верховного Суду України, наданих у п.32 Постанови від 6 листопада 1992 року N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100. Відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. В той же час відповідачем не надано відомостей щодо середньоденної заробітної плати чи даних щодо середньомісячного числа робочих днів, а тому суд вважає, що позивачем правомірно проведено розрахунок середнього заробітку виходячи з виплат за два останні повні календарні місяці роботи, що передували звільненню, тобто за грудень 2018 року та січень 2019 року. Як вбачається з представленого позивачем розрахунку, проведеного також з урахуванням положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», «Порядку обчислення середньої заробітної плати», а також Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» йому належать до виплати за період з січня 2015 року по березень 2021 року, з урахуванням індексації і компенсації заборгованості по заробітній платі та середнього розміру зарплати за час затримки виплати цієї заробітної плати станом на квітень 2021 року також індексація невиплаченої заробітної плати за період з січня 2015 року по лютий 2019 року в сумі 12326 грн. 21 коп., компенсація заборгованості за час затримки заробітної плати за період з січня 2015 року по лютий 2019 року в сумі 23805 грн. 02 коп., з яких компенсація зарплати - 16174 грн. 38 коп., а компенсація індексації - 7630 грн. 64 коп., середній заробіток за час затримки фактичного розрахунку при звільненні за період із березня 2019 року по березень 2021 року в сумі 142426 грн. 25 коп., розрахований виходячи з виплат за два останні повні календарні місяці роботи, що передували звільненню, тобто за грудень 2018 року та січень 2019 року, оскільки даних щодо середньоденної заробітної плати чи даних щодо середньомісячного числа робочих днів відповідачем не надано, індексація середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку при звільненні за період з березня 2019 року по березень 2021 року в сумі 2696 грн. 76 коп., компенсація середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку при звільненні за період з березня 2019 року по березень 2021 року з урахування індексації цього середнього заробітку в сумі 11055 грн. 62 коп., з яких компенсація середнього заробітку - 10812 грн. 98 коп., а компенсація індексації середнього заробітку - 242 грн. 64 коп. Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 238643 грн. 06 коп. підлягають до задоволення. При цьому, відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, такий у розмірі 1% ціни позову в сумі 2386 грн. 43 коп. слід стягнути з відповідача в дохід держави. Крім цього, у відповідності до вимог п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць в сумі 6162 грн. 70 коп.

Outcome: approved