Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до Заводського районного суду м. Запоріжжя із зазначеним позовом. Позов мотивований тим, що 12.08.2015 р. Лукяненко М.А. від імені позивача [PERSON], з використанням завідомо підроблених офіційних документів паспорту громадянина України серії СЮ №332460 на імя [PERSON]М., облікової картки платника податків №[NUMBER] на імя [PERSON] і свідоцтва про право власності на житло №753 від 02.10.2014 р. на імя [PERSON], уклав договір купівлі-продажу (зареєстрований за № 8999) квартири за адресою: [ADDRESS], з [PERSON] У подальшому, 30.09.2015 р. [PERSON] уклав договір купівлі-продажу спірної квартири, на підставі якого право власності на зазначену квартиру було зареєстровано за відповідачем [PERSON] Вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2017 р. Лукяненка М.А. визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст.190, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України та призначено покарання. Позивача [PERSON] визнано потерпілим від злочину. Вирок суду набрав законної сили. Оскільки нерухоме майно вибуло із власності позивача поза межами його волі, внаслідок вчинення злочину, просить витребувати майно від відповідача. Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому позов не визнав та зазначив, що він є добросовісним набувачем нерухомого майна на підставі договору купівлі-продажу, позивач є потерпілим від дій іншої особи, просить в задоволенні позову відмовити. У судове засідання представник позивача не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала. Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовної заяви з підстав, наведених у відзиві, а саме, зазначив, що [PERSON] є добросовісним набувачем. Суд, заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши інші письмові докази, доходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 12.08.2015 р. Лукяненко М.А. від імені позивача [PERSON], з використанням завідомо підроблених офіційних документів паспорту громадянина України, серія СЮ №332460 на імя [PERSON], облікової картки платника податків №[NUMBER] на імя [PERSON] і свідоцтва про право власності на житло №753 від 02.10.2014 р. на імя [PERSON], уклав договір купівлі-продажу (зареєстрований за № 8999) квартири за адресою: [ADDRESS], з [PERSON] Вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2017 р. Лукяненка М.А. визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст.190, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України та призначено покарання. Позивача [PERSON] визнано потерпілим від злочину. Вирок суду набрав законної сили. На підставі ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, що набрав законної сили, є обовязковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 30.09.2015 р. [PERSON] уклав договір купівлі-продажу спірної квартири, на підставі якого право власності на зазначену квартиру було зареєстровано за відповідачем [PERSON] Спірні правовідносини регулюються наступними нормами чинного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача про те, що ним як добросовісним набувачем не завдано майнової шкоди позивачу, тому на підставі ст. 1166 ЦК України позивач не може мати до нього претензій матеріального або будь-якого іншого характеру. Суд погоджується із тим фактом, що відповідач є добросовісним набувачем, проте в даному випадку не підлягають застосуванню норми ч. 1 ст. 1166 ЦК України, виходячи з наступного. Так, з положень п.п. 21, 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 р. вбачається, що спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, повязаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини. У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, повязані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред'явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК. У звязку із цим, суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. Враховуючи наведене, суд доходить до висновку, що оскільки спірна квартира вибула з власності позивача поза межами його волі, внаслідок вчинення злочину Лукяненком М.А., в подальшому спірна квартира за договором купівлі-продажу перейшла у власність [PERSON], який судом визнається належним відповідачем, то право позивача як законного володільця спірної квартири підлягає захисту саме шляхом витребування майна з чужого незаконного володіння.

Outcome: approved