Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з даним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що він мешкає у власному будинку №7 по вулиці Полковника [PERSON] в м.Ковелі, таку ділянку для будівництва житлового будинку він придбав з аукціону у 2005 році і вказана земельна ділянка межує з земельною ділянкою по вулиці Рудика, 25 в м.Ковелі, на якій розташована водойма. Починаючи з 2006 року він неодноразово звертався до Ковельської міської ради з заявами про надання йому у власність земельної ділянки №25 по вул.Рудика в м.Ковелі, однак, посилаючись на різні обставини міська рада йому відмовляла. У подальшому рішенням Ковельської міської ради №39/37 від 27.06.2013 року іншій особі - відповідачу [PERSON] - було надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність вказаної земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га по вул.Рудика, 25 в м.Ковелі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, - за умови укладення договору про обмеження права на земельну ділянку та укладення договору про інвестиції на розвиток інфраструктури міста. Рішенням Ковельської міської ради від 10.07.2014 року №57/49, із урахуванням вище згаданого попереднього рішення №39/37 від 27.06.2013 року, було затверджено такий проект землеустрою щодо зазначеної земельної ділянки (кадастровий номер 0710400000:12:021:0075) та передано безоплатно у приватну власність вказану земельну ділянку відповідачу [PERSON] Вважає такі рішення міської ради незаконними з тих підстав, що постановою Волинського окружного адміністративного суду від 21.02.2013 року у справі за адміністративним позовом Ковельського міжрайонного прокурора до Ковельської міської ради про визнання незаконними та скасування окремих пунктів Положення «Про надання земельних ділянок із земель Ковельської міської ради у межах норм безоплатної приватизації для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд» (далі-Положення) було визнано незаконними та скасовано ряд пунктів такого Положення, зокрема, п.п.1.1, 2.1, 3.1.4, 3.1.5,4.3, 4.5, 4.9, 5.5.-5.9, 6.16, 6.17, 7.1, 8.1-8.9, серед яких, у тому числі, йдеться про передачу безоплатно громадянам земельних ділянок у власність лише за умови укладення ними договору про обмеження права на земельну ділянку та договору про інвестиції на розвиток інфраструктури міста. Вважає, що оскільки такі скасовані пункти згаданого вище Положення були покладені в основу рішення Ковельської міської ради №39/37 від 27.06.2013 року про надання [PERSON] дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення йому у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га по вул.Рудика,25 в м.Ковелі для будівництва та обслуговування житлового будинку, та в подальшому такі пункти Положення були визнані незаконними, то рішення Ковельської міської ради від 10.07.2014 року №57/49, яким було затверджено такий проект землеустрою щодо вище згаданої земельної ділянки (кадастровий номер 0710400000:12:021:0075) та передано безоплатно у приватну власність вказану земельну ділянку відповідачу [PERSON], - яке було прийнято із урахуванням попереднього рішення №39/37 від 27.06.2013 року, - також є незаконним та підлягає скасуванню, як таке, що прийняте з порушенням закону і на підставі незаконного попереднього рішення, яке приймалось з урахуванням скасованих пунктів Положення. Вказує, що на час прийняття оскаржуваного рішення міської ради вже вступила в законну силу постанова Волинського окружного суду щодо визнання незаконними та скасування вище згаданих пунктів Положення, а, відтак, приймаючи оскаржуване рішення №57/49 від 10.07.2014 року Ковельська міська рада повинна була врахувати вказані обставини та не мала права приймати рішення про затвердження проекту землеустрою і передачу у власність [PERSON] згаданої земельної ділянки. Вважає, що такими своїми діями Ковельська міська рада порушила його право на отримання безоплатно у власність земельної ділянки, щодо якої позивач неодноразово звертався до Ковельської міської ради із заявами про надання такої земельної ділянки йому у власність, надавши переваги при вирішенні цього питання іншій особі [PERSON], - а не йому, як учаснику бойових дій з 2012 року, який має, на його думку, першочергове право на отримання у власність земельної ділянки. Оспорюючи рішення Ковельської міської ради, вважає також недійсним з наведених вище підстав і свідоцтво про право власності, видане [PERSON] з відміткою про перехід такого права власності на вище згадану земельну ділянку до іншого відповідача [PERSON], який на даний час є власником такої земельної ділянки за договором купівлі-продажу. Вказує, що відповідач [PERSON] не мав права відчужувати продавати таку земельну ділянку, оскільки таке його право було обмежено Ковельською міською радою при передачі земельної ділянки у власність. Із урахуванням наведеного прохає також скасувати реєстрацію права власності на згадану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Оскаржуване рішення міської ради вважає також незаконним з тих підстав, що при встановленні меж вище згаданої земельної ділянки невірно було визначено її межу по водоймі, яка там знаходиться і таку межу, вважає, встановити взагалі неможливо, оскільки вона проходить по стихійній водоймі. У позовній заяві також вказує на те, що рішенням Ковельської міської ради від 28.07.2016 року №12/67 за його заявою було надано йому дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність шляхом безоплатної приватизації земельної ділянки по вул.Данила Галицького, 22, в м.Ковелі для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Однак, зазначає, що таким правом він не міг та не може скористатись на даний час, оскільки вказана земельна ділянка не є вільною та перебуває у власності інших осіб. У звязку з вище наведеним прохає задовольнити позовні вимоги. Позивач [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримав заявлені ним позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та пояснив, що починаючи з 2006 року він неодноразово звертався до Ковельської міської ради з заявами про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо отримання у власність земельної ділянки по вул.Рудика,25 в м.Ковелі, однак, такого дозволу не отримав. У 2014 році йому стало відомо про те, що така земельна ділянка уже передана у власність іншій особі [PERSON], який в подальшому продав дану земельну ділянку [PERSON] Вважає, що оскаржуване рішення Ковельської міської ради є незаконним з наведених вище та зазначених у позовній заяві підстав і підлягає скасуванню, що, в свою чергу, вважає підставою для скасування свідоцтва про право власності на таку ділянку та державної реєстрації права власності на згадану земельну ділянку. Прохає задовольнити позов. Представник позивача [PERSON] також підтримав позовні вимоги [PERSON] з наведених вище підстав та прохає задовольнити позов. Представник відповідача Ковельської міської ради - у судовому засіданні позов не визнала та пояснила наступне. Дійсно, рішенням Ковельської міської ради №39/37 від 27.06.2013 року [PERSON] за заявою останнього було надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення йому у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га по вул.Рудика,25 в м.Ковелі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та в подальшому рішенням Ковельської міської ради від 10.07.2014 року №57/49 було затверджено такий проект землеустрою щодо вище згаданої земельної ділянки (кадастровий номер 0710400000:12:021:0075) та передано безоплатно у приватну власність вказану земельну ділянку відповідачу [PERSON] Дійсно, при вирішенні питання про надання у власність згаданої земельної ділянки [PERSON] за його заявою, з останнім одночасно було укладено угоди про обмеження права на земельну ділянку в частині продажу земельної ділянки та про інвестиції на розвиток інфраструктури міста і останній вносив оговорену договором суму на розвиток інфраструктури міста. Це було зроблено відповідно до Положення «Про надання земельних ділянок із земель Ковельської міської ради у межах норм безоплатної приватизації для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд», яке діяло на час прийняття рішення. Вважає, що подальше скасування адміністративним судом певних пунктів такого Положення, зокрема, в частині укладення договорів інвестицій на розвиток інфраструктури міста і обмеження права на земельну ділянку не впливають жодним чином на правомірність за своєю суттю самого рішення міської ради №39/37 від 27.06.2013 року про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення [PERSON] у власність земельної ділянки та на правомірність послідуючого оспорюваного у даній справі рішення міської ради від 10.07.2014 року №57/49 про затвердження такого проекту землеустрою і надання земельної ділянки у власність [PERSON] Крім того, вважає, що таке рішення міської ради про надання у власність [PERSON] вище згаданої земельної ділянки, як і подальше відчуження такої земельної ділянки та реєстрація права власності на вказану земельну ділянку за новим власником [PERSON] не порушує будь-яких законних прав та інтересів позивача, якому у 2016 році було надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність іншої земельної ділянки по вул.Д.Галицького, 22 в м.Ковелі. Вважає позов безпідставним та просить відмовити у його задоволенні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явився, подав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій також вказав, що позовних вимог [PERSON] не визнає та прохає відмовити у задоволенні позову (а.с.64). Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з»явився та подав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій також вказав, що позовних вимог [PERSON] не визнає та прохає відмовити у задоволенні позову (а.с.63). Із урахуванням таких письмових заяв відповідачів [PERSON] та [PERSON], судовий розгляд даної справи було ухвалено проводити у відсутності останніх. Представник третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог - Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Ковельської міської ради у судове засідання не з»явився, хоча завчасно і належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи суду не подавав. Із урахуванням наведеного судовий розгляд справи було ухвалено проводити у відсутності останнього. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, покази свідка, дослідивши письмові докази у справі, суд відмовляє у задоволенні позову з наступних підстав. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому, відповідно до положень ст.ст.58, 59 ЦПК України, докази повинні бути належними та допустимими. У ході розгляду даної справи судом встановлено наступне. Той факт, що позивач неодноразово звертався до відповідача Ковельської міської ради - з письмовими заявами про надання йому у власність чи в користування земельної ділянки площею 1000 кв.м. по вул.Рудика, 25 в м.Ковелі підтверджено наданими [PERSON] копіями таких заяв від 04.03.2010 року, 26.12.2012 року (а.с.11,12,105) та письмовими відповідями Ковельської міської ради №566 від 29.03.2010 року, №1526/2 від 27.09.2006 року, №к-1576 від 13.06.2006 року, №к-462 від 24.03.2005 року (а.с.9,10,11,104). Як убачається із вище згаданих письмових відповідей Ковельської міської ради, останні, фактично, відмовляли у задоволенні таких заяв позивача з тих підстав, що земельна ділянка по вул.Рудика, 25 в м.Ковелі була включена у перелік для реалізації на земельних торгах і в звязку з надходженням заяв щодо такої земельної ділянки від інших осіб, така земельна ділянка може бути надана лише на конкурентних засадах. При цьому, позивачу розяснювалось право прийняти участь в аукціоні після оголошення про проведення земельних торгів (а.с.9,10,11). Такі дії (бездіяльність) відповідача Ковельської міської ради не були предметом оскарження в суді та на даний час також не оспорюються позивачем, - оскільки [PERSON] заявлено лише позовні вимоги про визнання недійсним та скасування рішення Ковельської міської ради від 10.07.2014 року №57/49, визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, скасування запису про реєстрацію права власності на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (диспозитивність цивільного судочинства), - із урахуванням чого суд розглядає даний позов в межах заявлених позовних вимог. Як установлено в ході судового розгляду даної справи, останнє звернення позивача до Ковельської міської ради з письмовою заявою надати йому у власність земельну ділянку по вул.Рудика, 25 в м.Ковелі, мало місце 26.10.2012 року (а.с.13), - про що пояснив суду і сам позивач та його представник, та визнала представник відповідача у справі Ковельської міської ради. У подальшому [PERSON] звертався до Волинської облдержадміністрації та до Ковельської міської ради з заявами щодо правомірності надання іншій особі дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул.Рудика, 25 в м.Ковелі для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Як убачається з письмової відповіді від 30.12.2013 року №к-41/9 на таке звернення позивача від 20.12.2013 року заступник Ковельського міського голови підтвердив факт надання іншій особі такого дозволу на складання проекту землеустрою та повідомив позивача про те, що його, як учасника бойових дій, включено в першочерговий пільговий список громадян для отримання земельних ділянок із земель Ковельської міської ради у межах норм безоплатної приватизації для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (а.с.102). Відтак, судом встановлено про те, що станом на 20.12.2013 року позивачу було відомо про надання Ковельською міською радою дозволу іншій особі на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул.Рудика, 25 в м.Ковелі для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Право громадян України на безоплатну передачу ним земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) в містах у розмірі не більше 0,10 га закріплено пунктом «г» частини 1 статті 121 Земельного Кодексу України. Відповідно до ч.4 ст.116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Відповідно до ч.6, ч.7 ст.118 Земельного Кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до [PERSON] міністрів Автономної Республіки Крим. [PERSON] Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею (Частина шоста статті 118 із змінами, внесеними згідно із Законом № 509-VI від 16.09.2008; в редакції Законів № 1702-VI від 05.11.2009, № 3123-VI від 03.03.2011; із змінами, внесеними згідно із Законами № 3523-VI від 16.06.2011, № 5245-VI від 06.09.2012, № 5395-VI від 02.10.2012, № 366-VII від 02.07.2013). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. (Абзац перший частини сьомої статті 118 із змінами, внесеними згідно із Законами № 3123-VI від 03.03.2011, № 5245-VI від 06.09.2012). Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.(Абзац другий частини сьомої статті 118 із змінами, внесеними згідно із Законом № 5394-VI від 02.10.2012). У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна [PERSON] Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє [PERSON] Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. (Частину сьому статті 118 доповнено абзацом третім згідно із Законом № 366-VII від 02.07.2013). (Частина сьома статті 118 в редакції Законів № 509-VI від 16.09.2008, № 1702-VI від 05.11.2009). Відповідно до ч.11 згаданої норми Закону у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Отже, станом на час, коли позивачу стало відомо про те, що відповідачем Ковельською міською радою було надано дозвіл іншій особі на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул.Рудика, 25 в м.Ковелі для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, вказана норма Закону діяла у викладеній вище редакції. Таким чином, [PERSON], знаючи про надання такого дозволу відповідачем іншій особі, не був позбавлений права (чи обмежений у реалізації такого права) звернутись з заявою про надання і йому дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення йому у власність земельної ділянки по вул.Рудика, 25 в м.Ковелі для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, оскільки така земельна ділянка була вільною та не перебувала на той час у власності інших осіб, а обмеження у наданні одночасно кільком особам дозволу на складання проекту землеустрою щодо однієї і тієї ж самої земельної ділянки законом не передбачено. Однак, таким своїм правом щодо вище згаданої земельної ділянки позивач не скористався і в порядку, передбаченому ст.118 ЗК України до Ковельської міської ради [PERSON] у 2013-2014 роках не звертався. Як убачається з письмової заяви [PERSON] від 07.06.2013 року, останній звернувся до Ковельської міської ради з проханням надати йому у власність земельну ділянку орієнтовною площею 1000 кв.м. по вул.Рудика, 25 в м.Ковелі, у межах норм безоплатної приватизації, - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, - відповідно до вище згаданого Положення, та в якій вказав про те, що погоджується на укладення договору інвестиції на розвиток інфраструктури міста та договору на обмеження права на земельну ділянку відповідно до ст.111 ЗК України (а.с.97). Згідно рішення Ковельської міської ради від 20.06.2013 року №225 [PERSON] було включено в позачерговий інвестиційний список для отримання земельної ділянки у власність по вул.Рудика, 25 в м.Ковелі та зобовязано укласти договір про обмеження права на таку земельну ділянку (а.с.100). Відповідно до договору №180 від 03.07.2013 року між [PERSON] та Ковельською міською радою було укладено вище оговорений договір про обмеження права на згадану земельну ділянку в частині заборони відчуження такої земельної ділянки протягом п»яти років з дня укладення такого договору (а.с.98). Відповідно до договору №109 від 20.06.2013 року про інвестиції на розвиток інфраструктури міста та розрахунку до вказаного Договору, [PERSON] сплатив інвестиційний внесок в сумі 12000 гривень (а.с.66,67). Оспорюючи рішення Ковельської міської ради від 10.07.2014 року №57/49 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки по вул.Рудика, 25 в м.Ковелі для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд [PERSON] позивач покликається на те, що таке рішення було прийнято відповідачем із урахуванням попереднього рішення Ковельської міської ради від 27.06.2013 року №39/37, яким [PERSON] було надано дозвіл на складання такого проекту землеустрою за умови укладення договорів про обмеження права на земельну ділянку та договору про інвестиції на розвиток інфраструктури міста, - відповідно до окремих пунктів Положення «Про надання земельних ділянок із земель Ковельської міської ради у межах норм безоплатної приватизації для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд», - тоді як на час прийняття оскаржуваного рішення від 10.07.2014 року №57/49 такі пункти згаданого Положення, зокрема, про інвестиції та обмеження права на землю, вже були визнані судом недійсними і рішення суду набрало законної сили. Як убачається з рішення Ковельської міської ради від 27.06.2013 року №39/37, [PERSON] дійсно було надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки по вул.Рудика, 25 в м.Ковелі для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд за умови укладення договорів про обмеження права на земельну ділянку та договору про інвестиції на розвиток інфраструктури міста (а.с.20). Відповідно до Положення «Про надання земельних ділянок із земель Ковельської міської ради у межах норм безоплатної приватизації для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд», затвердженого рішенням Ковельської міської ради від 28.07.2011 року №12/31, яке діяло на час прийняття Ковельською міською радою рішення від 27.06.2013 року №39/37, передбачались види списків заяв громадян, у тому числі, загальний та позачерговий інвестиційні списки(п.п.3.1.4,3.1.5), а також пунктом 4.9. Положення було передбачено, що в проектах рішень міської ради про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та про надання земельної ділянки у власність громадянину обовязково зазначається, що безоплатне надання земельної ділянки здійснюється за умови обовязкового укладання договору про інвестиції на розвиток інфраструктури міста та/або договору про обмеження права на земельну ділянку між Ковельською міською радою та заявником (а.с.28-31). Судом встановлено, що на час прийняття відповідачем Ковельською міською радою вище згаданого рішення від 27.06.2013 року №39/37 такі пункти згаданого Положення, зокрема, про інвестиції та обмеження права на землю, були чинними і міська рада діяла в межах наданих їй повноважень та відповідно до Положення в редакції, яка діяла на час прийняття такого рішення. Крім того, суд враховує те, що таке рішення відповідача від 27.06.2013 року №39/37 не було визнано недійсним чи скасовано повністю або частково та не оспорювалось у судовому порядку, а, відтак, є чинним. Згідно постанови Волинського окружного адміністративного суду від 21.02.2013 року (яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду та набрала законної сили 05.06.2014 року) у справі за адміністративним позовом Ковельського міжрайонного прокурора до Ковельської міської ради про визнання незаконними та скасування окремих пунктів Положення «Про надання земельних ділянок із земель Ковельської міської ради у межах норм безоплатної приватизації для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд» (далі-Положення) було визнано незаконними та скасовано ряд пунктів такого Положення, зокрема, п.п.1.1, 2.1, 3.1.4, 3.1.5,4.3, 4.5, 4.9, 5.5.-5.9, 6.16, 6.17, 7.1, 8.1-8.9, серед яких, у тому числі, йдеться про передачу безоплатно громадянам земельних ділянок у власність лише за умови укладення ними договору про обмеження права на земельну ділянку та договору про інвестиції на розвиток інфраструктури міста (а.с.23-25,26-27). Як убачається з рішення Ковельської міської ради від 10.07.2014 року №57/49 було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання [PERSON] безоплатно у приватну власність земельної ділянки площею 1000 кв.м. по вул.Рудика, 25 в м.Ковелі для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд (кадастровий номер 0710400000:12:021:0075) за рахунок земель Ковельської міської ради, не наданих у власність чи користування, враховуючи рішення міської ради від 26.06.2013 року №39/37 (а.с.21). Як установлено судом вище, рішення Ковельської міської ради від 26.06.2013 року №39/37, із урахуванням якого було прийнято оспорюване рішення від 10.07.2014 року №57/49, не було визнано недійсним чи скасовано повністю або частково і таке рішення залишається чинним на даний час. Визнання незаконними та скасування вище згаданих пунктів Положення не змінюють змісту та не впливають на законність оспорюваного рішення Ковельської міської ради від 10.07.2014 року №57/49 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання [PERSON] безоплатно у приватну власність земельної ділянки площею 1000 кв.м. по вул.Рудика, 25 в м.Ковелі для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Скасування в подальшому судом таких пунктів згаданого положення щодо обмеження права на земельну ділянку та договору про інвестиції на розвиток інфраструктури міста можуть бути підставою для звернення самого [PERSON], - як особи, якій було передано у власність згадану земельну ділянку за вище оговореними умовами, - до суду за захистом своїх прав в частині таких обмежень і жодним чином не порушують та не впливають на права, свободи чи інтереси позивача [PERSON] Оспорюючи законність рішення Ковельської міської ради від 10.07.2014 року №57/49, позивач також вказує на те, що відповідач [PERSON] не мав права відчужувати продавати таку земельну ділянку, оскільки таке його право було обмежено Ковельською міською радою при передачі земельної ділянки у власність та з тих підстав, що при встановленні меж вище згаданої земельної ділянки невірно було визначено її межу по водоймі, яка там знаходиться і таку межу, вважає, встановити взагалі неможливо, оскільки вона проходить по стихійній водоймі. Відповідно до ст.125 ЗК України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. Як убачається з свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.07.2014 року №24523294 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.07.2014 року №24523477, право приватної власності на земельну ділянку площею 1000 кв.м. по вул.Рудика, 25 в м.Ковелі (кадастровий номер 0710400000:12:021:0075) було зареєстровано за [PERSON] (а.с.86,87). Вказані обставини підтверджено і витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 16.06.2014 року №НВ-0700911222014 (а.с.83-85). Згідно договору купівлі-продажу від 03.09.2015 року [PERSON] продав [PERSON] вище згадану земельну ділянку (а.с.88) і згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.09.2015 року №43248526, право приватної власності на земельну ділянку площею 1000 кв.м. по вул.Рудика, 25 в м.Ковелі належить [PERSON] (а.с.89). Оспорюючи рішення Ковельської міської ради від 10.07.2014 року №57/49, свідоцтво про право власності на земельну ділянку від 21.07.2014 року №24523294, запис про реєстрацію права власності на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, позивач вказує на неправомірність відчуження відповідачем [PERSON] вище згаданої земельної ділянки відповідачу [PERSON], яке було обмежено вище згаданим договором №180 від 03.07.2013 року. Як убачається із змісту такого договору №180 від 03.07.2013 року, сторонами згаданого договору були [PERSON] та Ковельська міська рада. Вказаний договір передбачав обмеження права на земельну ділянку по вул.Рудика, 25 в м.Ковелі, зокрема, в частині заборони її відчуження протягом пяти років з дня укладення сторонами такого договору (а.с.98). При цьому, сторони опирались не лише на скасовані в подальшому пункти Положення, які передбачали такі обмеження права на земельну ділянку, а й на положення ст.111 ЗК України, якими передбачено, що обтяження прав на земельну ділянку встановлюється законом або актом уповноваженого на це органу державної влади, посадової особи, або договором шляхом встановлення заборони на користування та/або розпорядження, у тому числі шляхом її відчуження. Вище згаданий договір купівлі-продажу земельної ділянки від 03.09.2015 року не оспорювався сторонами договору №180 від 03.07.2013 року, яким було встановлено обмеження права на відчуження земельної ділянки і такий договір купівлі-продажу на даний час не визнаний недійсним та є чинним. Крім того, позивач не довів суду, що відчуження [PERSON] згаданої вище земельної ділянки будь-яким чином порушує охоронювані законом права, свободи чи інтереси самого [PERSON], як не довів і того, що таке відчуження земельної ділянки відповідачем [PERSON] відповідачу [PERSON] впливає на правомірність оспорюваного рішення Ковельської міської ради від 10.07.2014 року №57/49 та свідоцтва про право власності на земельну ділянку і державної реєстрації такого права власності за [PERSON] Покликання позивача, як на одну із підстав заявлених ним позовних вимог на те, що при винесенні в натурі меж земельної ділянки по вул.Рудика, 25 в м.Ковелі не було вірно встановлено межу такої земельної ділянки, яка проходить по стихійній водоймі, не є підставою для визнання недійсними та скасування оспорюваних позивачем рішення Ковельської міської ради від 10.07.2014 року №57/49, визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, скасування запису про реєстрацію права власності на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, виходячи з наступного. Як зазначено судом вище, обовязок доказування в цивільній справі покладається на сторони. Згідно протоколу №11 від 14.02.2014 року виїзного засідання узгоджувальної комісії щодо вирішення земельних спорів, комісією в присутності власників суміжних земельних ділянок, у тому числі, в присутності [PERSON] (про що зазначено в такому протоколі) вирішувалось питання щодо погодження меж суміжних земельних ділянок з земельною ділянкою по вул.Рудика,25 в м.Ковелі та було вирішено відхилити кадастровий план земельної ділянки по вул.Рудика, 25 в м.Ковелі та рекомендовано звернутись до суду у разі незгоди з прийнятим рішенням (а.с.73). У подальшому, як убачається з протоколу №32 від 15.04.2014 року виїзного засідання узгоджувальної комісії щодо вирішення земельних спорів, комісією в присутності власників суміжних земельних ділянок, у тому числі, в присутності [PERSON] (про що зазначено в такому протоколі) було погоджено межі вказаної земельної ділянки з суміжними землекористувачами (а.с.96). Таке рішення комісії не було предметом оскарження і доказів на спростування наведених обставин позивач суду не надав. Відтак, позивач не довів належними і допустимими доказами наведених ним обставин щодо невірного визначення межі вище згаданої земельної ділянки, як не довів і того, що визначення меж такої земельної ділянки відбулось із порушенням його прав чи охоронюваних законом інтересів та може впливати на правомірність набуття у власність такої земельної ділянки [PERSON] та в подальшому [PERSON] Покликання позивача на неправомірність відібрання заяви від суміжного землекористувача [PERSON] про те, що останній не заперечує проти вилучення у нього вище згаданої земельної ділянки та передачі її у власність [PERSON], як на одну із підстав заявлених [PERSON] позовних вимог, не є підставою для задоволення вимог за заявленими позовними вимогами про визнання недійсним та скасування рішення Ковельської міської ради від 10.07.2014 року №57/49, визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, скасування запису про реєстрацію права власності на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки, сторонами не доведено того, що спірна земельна ділянка взагалі перебувала у користування чи у власності такої особи [PERSON] - на законних підставах і проведення її вилучення за правилами статей 149-151 ЗК України та відібрання від такої особи згаданого змісту заяви не передбачено Законом. Належних та допустимих доказів, які б спростовували встановлені та наведені вище обставини у даній справі сторонами суду не надано. Оскільки на підставі вище наведених та досліджених судом доказів у справі судом встановлено відсутність порушень охоронюваних законом прав, свобод чи інтересів позивача [PERSON] при набутті у власність [PERSON] земельної ділянки по вул.Рудика, 25 в м.Ковелі, відповідно, прийняте відповідачем Ковельською міською радою - рішення від 10.07.2014 року №57/49 є правомірним і підстави для визнання такого рішення незаконним та його скасування відсутні. Відповідно, відсутні підстави і для скасування оспорюваного позивачем свідоцтва про право власності [PERSON] на згадану земельну ділянку від 21.07.2014 року №24523294 та державної реєстрації такого права власності за [PERSON] від 21.07.2014 року №24523477 та подальшої реєстрації такого право власності за наступним власником [PERSON] 03.09.2015 року №43248526. Крім того, суд враховує і те, що звертаючись за захистом свого права на безоплатну передачу йому земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) в містах у розмірі не більше 0,10 га, закріпленого пунктом «г» частини 1 статті 121 Земельного Кодексу України, позивач підтвердив у суді та не оспорює тієї обставини, що на підставі поданої ним відповідної заяви (клопотання) рішенням Ковельської міської ради від 28.07.2016 року №12/67 йому було надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 900 кв.м. по вул.Данила Галицького, 22 в м.Ковелі безоплатно у приватну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земель Ковельської міської ради, не наданих у власність чи користування, - що підтверджується і відповідним рішенням Ковельської міської ради (а.с.33). Таким чином, позивач вчинив дії (звернувся з відповідним клопотанням до міської ради), а відповідач Ковельська міська рада прийняла відповідне рішення за таким клопотанням позивача для забезпечення реалізації права [PERSON], передбаченого п.»г» ч.1 ст.121 ЗК України, та отримання позивачем безоплатно у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд. При цьому, дії сторін по забезпеченню реалізації такого права позивача вчинені щодо іншої земельної ділянки, яка знаходиться по вул.Д.Галицького,22 в м.Ковелі. Покликання позивача на ту обставину, що вказана земельна ділянка знаходиться у власності інших осіб, що перешкоджає йому реалізувати своє право, передбачене ст.121 ЗК України, не підтверджені належними і допустимими доказами у даній справі. Крім того, такі твердження позивача знаходяться за межами предмету доказування у даній справі. Допитаний в якості свідка за ініціативою позивача начальник відділу земельних ресурсів виконавчого комітету Ковельської міської ради [PERSON] не підтвердив та не спростував своїми показами обставин, які стосуються предмета доказування у даній справі. Відтак, будь-яких порушень прав, свобод чи інтересів позивача, у тому числі, прав, передбачених ст.121 ЗК України на отримання безоплатно у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку і споруд, судом не встановлено. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що підстави для визнання незаконним та скасування рішення Ковельської міської ради від 10.07.2014 року №57/49, визнання недійсними вище згаданих свідоцтва про право власності [PERSON] на згадану земельну ділянку від 21.07.2014 року №24523294 та державної реєстрації такого права власності за [PERSON] від 21.07.2014 року №24523477, а також подальшої реєстрації такого право власності за наступним власником [PERSON] 03.09.2015 року №43248526 на згадану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні, та у задоволенні даного позову слід відмовити.

Outcome: dismissed