Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення компенсації за порушення авторського права на фотографічний твір «[INFO]». В обґрунтування заявлених вимог, позивач зазначив, що [INFO] його творчою працею було створено фотографічний твір під умовною назвою (ідентифікуючим маркуванням) - «[INFO]». Даний фотографічний твір без його дозволу було використано відповідачами, з метою представлення виробу та пропозиції до продажу на інтернет-ресурсах, тобто, з комерційною метою. Відповідач [PERSON] допустив порушення майнових авторських прав позивача, а саме: здійснив плагіат та незаконне подання фотографічного твору до загального відома публіки у глобальній мережі Інтернет. Відповідач [PERSON] також допустив порушення майнових авторських прав позивача, а саме: незаконно відтворив та розмістив на сайті відповідача 1 фотографічний твір позивача. На підставі викладеного просив стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] по 10 мінімальних розмірів заробітних плат (мінімальний розмір компенсації за порушення майнових авторських прав на фотографічний твір «[INFO]»), встановлений законом на час ухвалення рішення у справі, замість відшкодування збитків та стягнення доходу. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 07.10.2014 року було зроблено заміну позивача [PERSON], який помер [INFO] року на його правонаступника спадкоємця - [PERSON] В судовому засіданні представники позивача [PERSON], [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Просили позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомили. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судове засідання не з'явилася, повідомила по телефону про неможливість її прибуття в судове засідання за сімейними обставинами, просила відкласти розгляд справи, не надаючи при цьому належних доказів таких обставин. Заслухавши думку представників позивача, суд ухвалив розгляд справи провести у відсутності належним чином повідомлених відповідачів та представника відповідача. Заслухавши пояснення представників позивача, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON], своєю творчою працею, створив фотографічний твір під умовною назвою «[INFO]» (що підтверджується також примірником фотографічного твору). На вказаному фотографічному творі зображено фарфоровий посуд відомого чеського виробника - «[INFO]» (зокрема, тарілки). У 2011 році [PERSON], на своєму власному інтернет ресурсі (за гіпер-посиланням [INFO]) розмістив фотографічний твір під назвою «[INFO]» для ознайомлення. Користуючись своїм правом, 15.10.2013 [PERSON] подав відповідну заявку на реєстрацію збірки фотографій «[INFO]». До цієї збірки включено фотографічний твір під назвою «[INFO]». Водночас, реєстрація авторських прав [PERSON] на збірку фотографій «[INFO]» підтверджується й рішенням про державну реєстрацію авторського права на твір та свідоцтвом Державної служби інтелектуальної власності України про реєстрацію авторського права на твір [NUMBER] від 13.12.2013 року. З матеріалів справи вбачається, що немайнові права автора та виключні майнові права належали [PERSON], від дати створення відповідних творів. Позивач (правонаступник [PERSON]) [PERSON] є суб'єктом авторського права та успадкувала виключні майнові права на усі твори, створені [PERSON] Реєстрантом доменого імені [INFO] є [PERSON], який є власником свідоцтва України на знак для товарів і послуг [NUMBER] від 25.09.2007 року. На базі інтернет-платформи [INFO], створено домен другого рівня (піддомен) - [INFO], використання якого здійснює відповідач [PERSON] Висновком від 03.10.2013 року № 3035 Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз підтверджується факт розміщення фотографічного твору під назвою «[INFO]» за наступним посиланням [INFO]. Одночасно, розділи висновку містять відомості про відповідача 2. Слід зазначити, що висновок № 3035 Львівського НДІСЕ отримано у відповідності до положень Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, згідно зони регіонального обслуговування Волинської області державними спеціалізованими установами Міністерства юстиції України. Зазначений висновок не є висновком судової експертизи в розумінні ст.ст.143,144,147 ЦПК України, однак оцінений судом на загальних підставах як письмовий доказ відповідно до ст.ст.57-59 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що жодного дозволу на використання фотографічного твору під назвою «[INFO]» його автор [PERSON] відповідачам не надавав. Суд приходить до висновку, що відповідачі здійснили подання фотографічного твору під назвою «[INFO]» до загального відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до творів з будь-якого місця і у будь-який час за їх власним вибором (відповідно до пункту 9 частини третьої статті 15 Закону № 3792-XII), без дозволу на таке від правовласника. Частиною 1 статті 41 Конституції України передбачено право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Згідно з частиною 1 статті 54 Конституції, громадянам гарантується свобода літературної, художньої, наукової творчості, захист інтелектуальної власності, їхніх авторське право, моральних і матеріальних інтересів, що виникають у зв'язку з різними видами інтелектуальної діяльності. Положення частини 2 статті 54 Конституції вказують, що кожен громадянин має право на результати своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може використовувати або поширювати їх без його згоди, за винятками, встановленими законом. Стаття 1 Закону України «Про авторське право та суміжні права» зазначає, що автор - це фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір. Відповідно до ст. 437 ЦК України, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права», авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація твору чи будь - яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей. Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права», первинним суб'єктом, якому належить авторське право, є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Одночасно, ч. 5 ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» визначено, що суб'єкт авторського права для засвідчення авторства (авторського права) на оприлюднений чи не оприлюднений твір, факту і дати опублікування твору чи договорів, які стосуються права автора на твір, у будь-який час протягом строку охорони авторського права може зареєструвати своє авторське право у відповідних державних реєстрах. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про авторське право і суміжні права», суб'єктами авторського права є автори творів, зазначених у частині першій статті 8 цього Закону, їх спадкоємці та особи, яким автори чи їх спадкоємці передали свої авторські майнові права. Згідно ст.440 ЦК України, ч. 1 ст.15 та ч. 1 ст.32 Закону України «Про авторське право і суміжні права» до майнових прав автора належить виключне право на використання твору, а також виключне право надавати дозвіл або забороняти використання твору будь-яким одним або всіма відомими способами іншими особами. Використання твору може здійснюватися у будь-який спосіб, в тому числі у спосіб визначений ст. 441 ЦК України, ст. 15 ЗУ «Про авторське право і суміжні права». Згідно ст. 1 ЗУ «Про авторське право і суміжні права», відтворення - виготовлення одного або більше примірників твору, відеограми, фонограми в будь-якій матеріальній формі, а також їх запис для тимчасового чи постійного зберігання в електронній (у тому числі цифровій), оптичній або іншій формі, яку може зчитувати комп'ютер; публічний показ - будь-яка демонстрація оригіналу або примірника твору, виконання, фонограми, відеограми, передачі організації мовлення за згодою суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав безпосередньо або на екрані за допомогою плівки, слайда, телевізійного кадру тощо (за винятком передачі в ефір чи по кабелях) або за допомогою інших пристроїв чи процесів у місцях, де присутні чи можуть бути присутніми особи, які не належать до кола сім'ї чи близьких знайомих цієї сім'ї особи, яка здійснює показ, незалежно від того, чи присутні вони в одному місці і в один і той самий час або в різних місцях і в різний час (публічний показ аудіовізуального твору чи відеограми означає також демонстрацію окремих кадрів аудіовізуального твору чи відеограми без дотримання їх послідовності). Положення ст. 443 ЦК України передбачають, що використання твору здійснюється лише за згодою автора. Згідно п.31 Постанови Пленуму ВСУ від 04.06.2010 року № 5 розміщення творів у мережі Інтернет у вигляді, доступному для публічного використання, є поданням творів до загального відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до творів з будь-якого місця і у будь-який час за їх власним вибором відповідно до пункту 9 частини третьої статті 15 Закону № 3792-XII, тобто таке розміщення є правомірним лише з дозволу автора чи іншої особи, яка має авторське право. Якщо у зв'язку з таким розміщенням у мережі Інтернет порушуються майнові права суб'єкта авторського права, визначені статтею 15 Закону № 3792-XII, то це дає підстави для судового захисту авторського права (пункт «а» статті 50 Закону № 3792-XII). Дані про власника веб-сайту, можуть бути витребувані, відповідно до положень ЦПК, у адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 04.06.2010 року № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав», належним відповідачем у справі про захист авторського права і (або) суміжних прав є особа, яка своїми діями порушила особисті немайнові чи майнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав. Відповідно до п.п. «а», «д» ст.50 Закону № 3792-XII порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтею 14 Закону № 3792-XII, та їх майнові права, визначені статтею 15 Закону № 3792-XII, а також вчинення дій, що створюють загрозу порушення авторського права і (або) суміжних прав. Згідно п. «г» ч.2 ст.52 Закону № 3792-XII суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу. Розмір компенсації судом визначено з урахуванням п. 42 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 червня 2010 року №5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав», де вказано, що відповідно до пункту «г» частини першої статті 52 Закону № 3792-ХІІ суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав має право вимагати виплату компенсації замість відшкодування збитків або стягнення доходу. При вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об'єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об'єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об'єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. При цьому слід враховувати загальні засади цивільного законодавства, встановлені статтею 3 ЦКУ, зокрема справедливість, добросовісність та розумність. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації повинні бути наведені у судовому рішенні. Розмір компенсації визначається судом, виходячи з позовних вимог, однак не може бути меншим від 10 й не може перевищувати 50 000 мінімальних заробітних плат (пункт «г» частини другої статті 52 Закону № 3792-ХІІ), які встановлені законом на час ухвалення рішення у справі. Згідно п.12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 04.06.2010 року №5 відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому порушником авторських і (або) суміжних прав можуть бути будь-які учасники цивільних відносин, що визначені в статті 2 ЦК України, які своїми діями (бездіяльністю) порушують особисті немайнові і (або) майнові права суб'єктів авторських прав і (або) суміжних прав. У зв'язку з цим суду слід виходити з того, що майнова відповідальність за порушення авторського права і (або) суміжних прав настає за наявності певних, установлених законом, умов: факту протиправної поведінки особи (наприклад, вчинення дій, передбачених статтями 50 та 52 Закону N 3792-XII; шкоди, завданої суб'єкту авторського права і (або) суміжних прав; причинно-наслідкового зв'язку між завданою шкодою та протиправною поведінкою особи; вини особи, яка завдала шкоди. Позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою і діями відповідача. При цьому суду слід виходити із наявності матеріально-правової презумпції авторства (частина перша статті 435 ЦК України, стаття 11 Закону N 3792-XII. Зокрема, первинним суб'єктом, якому належить авторське право, є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Це положення застосовується також у разі опублікування твору під псевдонімом, який ідентифікує автора. Відповідач, який заперечує проти позову, зобов'язаний довести виконання вимог Закону N 3792-XII при використанні ним об'єкту авторського права і (або) суміжних прав, а також спростувати передбачену цивільним законодавством презумпцію винного завдання шкоди (статті 614 та 1166 ЦК України). Враховуючи, що виключні майнові права на твір під назвою «[INFO]» відповідачами порушені, презумпція винного завдання шкоди відповідачами не спростована, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, а тому, з врахуванням вимог розумності та справедливості, приходить до висновку про стягнення з кожного із відповідачів компенсації за порушення майнових авторських прав у розмірі 10 мінімальних розмірів заробітних плат, що на дату ухвалення рішення у справі складає 1280 х 10 = 12800 грн., з кожного відповідача. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею й документально підтверджені судові витрати. На підставі ст. 440, 441, 443 ЦК України, ст.ст. 1, 7, 8, 9, 15, 50, 51, 52 Закону України «Про авторське і суміжні права», Постанови Пленуму Верховного суду України від 04.06.2010 року № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав»,

Outcome: approved