Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом про визнання за ним права власності на земельну ділянку за набувальною давністю. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та пояснили, що [PERSON] є власником Ѕ частини житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS]. Право власності на вказаний будинок зареєстровано за позивачем на підставі рішення апеляційного суду Тернопільської області від 20.10.2011 року. Також, цим же рішенням визнано порядок користування земельною ділянкою за вищевказаною адресою, проведено її розподіл і [PERSON] виділено 0,201 га. При виконанні вказаного рішення держаним виконавцем [PERSON] виділено в користування з вказаної земельної ділянки 0,125 га, а не 0,201 га. Відтак, позивач з 2002 року добросовісно, відкрито та безперервно користується земельною ділянкою розміром 0,125 га. 23.05.2018 року позивач звертався до відповідача із заявою про визнання за ним права власності на спірну земельну ділянку за набувальною давністю, однак відповідачем вирішено надати [PERSON] лише дозвіл на розробку проекту землеустрою в розмірі, який обмежує його право (10 сотих замість 12.5 сотих). Тому позивач та його представник просять визнати за [PERSON]. право власності на земельну ділянку розміром 1250 кв.м., що становить 0,1250 га, та розташована за адресою: [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями за набувальною давністю. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що в 1992 році технічним бюро архітектури Кременецького району розроблено генплан забудови по [ADDRESS] Ділянка під будівництво в даному масиві, рішенням виконкому Жолобівської сільської ради в 1992 році закріплювались за кожним будинковолодінням в розмірі по 0,20 га, в тому числі й за адресою [ADDRESS]. Тому, закріпити за співвласниками [PERSON] та [PERSON] земельні ділянки площею по 0,201 га, як зазначено в рішенні Тернопільського апеляційного суду, не має можливості. Крім того, за даними земельно-облікової книги Жолобівської сільської ради, землекористувачем спірної земельної ділянки є [PERSON] а отже і платником земельного податку. [PERSON] не є землекористувачем Жолобівської сільської ради, тому за ним не може бути визнано право власності на спірну земельну ділянку за набувальною давністю. Рішенням Жолобівської сільської ради від 06 серпня 2018 року № 428 [PERSON] вирішено надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за рахунок земель житлової і громадської забудови в [ADDRESS]. Фактично позивач користується 0,10 га вищевказаної земельної ділянки. Також, представник відповідача пояснив, що рішення № 18 від 16 квітня 2002 року, на яке в своїй заяві посилається позивач, в сільській раді не має та на сесії сільської ради не приймалось. [PERSON] та її представник в судовому засіданні заперечили проти вказаного позову та вважають, що рішення сесії Жолобівської сільської ради Кременецького району № 18 від 16 квітня 2002 року є сфальсифіковане позивачем. Земельна ділянка, яка перебуває в спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] є значно меншого розміру, ніж зазначено в рішенні апеляційного суду Тернопільської області від 20.10.2011 року. Окрім того, позивачем не доведеного того факту, що він є землекористувачем спірної земельної ділянки, так як податок за вказану землю сплачує [PERSON] Відповідачем надано [PERSON] можливість отримати спірну земельну ділянку, однак позивач цим не скористався. Просять відмовити у задоволенні даного позову, так як відсутній предмет спору. 12.11.2018 року [PERSON] подала заяву про залучення її до участі у даній справі як третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Ухвалою суду від 28.11.2018 року заяву [PERSON] задоволено. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно витягу про державну реєстрацію прав від 17.11.2011 року, [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS]. Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 20.10.2011 року та ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 09.08.2012 року визнано за [PERSON]. право власності на 1/2 частину будинковолодіння по [ADDRESS] та визначено порядок користування земельною ділянкою між [PERSON] та [PERSON] по 0,201 га., згідно додатку № 1 висновку земельно-технічної експертизи № 691 від 21 вересня 2011 року. Висновок № 197 будівельно-технічної експертизи від 21 вересня 2011 року, висновок № 619 судової земельно-технічної експертизи від 21 вересня 2011 року та рішення № 18 від 16 квітня 2002 року були предметом дослідження при ухваленні вищевказаних рішеннь. Дані рішення набрали законної сили. Заяву [PERSON] про перегляд у зв»язку з нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Тернопільської області від 20 жовтня 2011 року та ухвали цього ж суду від 09.08.2012 року про виправлення описки залишено без задоволення, що стверджується ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 19 березня 2013 року. Згідно акту державного виконавця від 04.07.2013 року при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-740 виданого 11.11.2011 року Кременецьким районним судом, визначено порядок користування земельною ділянкою в [ADDRESS] що належить [PERSON] згідно додатку № 1 висновку земельно-технічної експертизи № 619 від 21 вересня 2011 року частково в межах по 0,125 га. 23.05.2017 року [PERSON] звертався до Жолобівської сільської ради із заявою про передачу у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями в [ADDRESS] площею 0,1250 га на підставі ст. 199 ЗК України, як власнику Ѕ частини будинку, що стверджується заявою від 23.05.2017 року. Згідно рішення № 428 Жолобівської сільської ради від 06 серпня 2018 року, надано дозвіл [PERSON] на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за рахунок земель житлової і громадської забудови в [ADDRESS]. На земельну ділянку площею 0,1250 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться на території Жолобівської сільської ради ([ADDRESS]) [PERSON], як землекористувач, виготовив кадастровий план. Згідно рішення Жолобівської сільської ради № 295 від 21 квітня 2013 року, [PERSON] рекомендовано надати земельну ділянку площею 0,10 га по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і 0,10 га в іншому масиві, для ведення особистого селянського господарства. З виписки із списків платників земельного податку Жолобівської сільської ради та довідки № 586 від 04.09.2018 року, виданої Жолобівською сільською радою слідує, що [PERSON] дійсно є землекористувачем Жолобівської сільської ради згідно земельно-облікових книг сільської ради (кадастрових книг), щорічно є платником земельного податку, заборгованості по сплаті земельного податку [PERSON] не має. [PERSON] не є землекористувачем Жолобівської сільської ради згідно земельно-облікових книг сільської ради. Як встановлено в судовому засідання та не заперечувалось сторонами, [PERSON] не сплачує земельний податок, оскільки через відсутність кадастрового номеру спірної земельної ділянки, якою фактично користується [PERSON], сільською радою не внесено позивача до списку платників податку. Згідно повідомлення архівного відділу Кременецької РДА Тернопільської області від 24.10.2018 року , в протоколі першої сесії четвертого скликання Жолобівської сільської ради від 16 квітня 2002 року рішення №18 «Про дозвіл [PERSON] на будівництво індивідуального житлового будинку» немає. З рішення третьої сесії четвертого скликання Жолобівської сільської ради від 11.12.2002 року № 18 слідує, що громадянам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] виділено в постійне користування земельні ділянки у відповідних розмірах. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Посилання представника відповідача на відсутність рішення Жолобівської сільської ради № 18 від 16 квітня 2002 року, суд до уваги не приймає, оскільки вказане рішення було предметом дослідження при розгляді справи за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи - Жолобівська сільська рада, Кременецьке районне бюро комунальне бюро технічної інвентаризації про поділ майна подружжя, визнання недійсним свідоцтва про право власності на будинковолодіння, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання права власності на Ѕ частину будинковолодіння, розподіл його в натурі, визначення порядку користування земельною ділянкою. Відповідно до ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю врегульовано спеціальним законом. Згідно ст. 119 Земельного кодексу України, громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом. З огляду на викладене, умовою набуття громадянами права на земельну ділянку за давністю користування виступає добросовісне, відкрите і безперервне користування відповідною земельною ділянкою протягом 15 років. Відсутність будь-якого з названих елементів свідчить про відсутність достатніх підстав для реалізації норм інституту набувальної давності. Добросовісне користування ділянкою може бути пов'язане з оплатою земельного податку, поданням заяви на адресу уповноваженого органу про закріплення за громадянином цієї ділянки. Громадянин так повинен користуватися земельною ділянкою, щоб не порушувати права та законні інтереси суміжних землекористувачів чи власників земельних ділянок. Відкрите землекористування передбачає, що інформація про таке користування була відома уповноваженим органам. Наступною ознакою давності користування земельною ділянкою є безперервність користування упродовж 15 років. Безперервність означає, що за цей час особа, яка здійснює експлуатацію земельної ділянки, робила це постійно з року в рік та не залишала її без використання. Важливою ознакою є строк володіння земельною ділянкою, згідно якого за положеннями статті 119 Земельного кодексу України виникає набувальна давність і повинен становити не менше 15 років. Використання земельної ділянки менше встановленого терміну може бути підставою для спростування юридичного факту давності користування земельною ділянкою для фактичного її користувача. Відсутність будь-якого із названих елементів, свідчить про відсутність достатніх підстав для реалізації норм інституту набувальної давності. Наявність всіх зазначених умов породжує у громадянина право на звернення до уповноваженого органу з клопотанням про передачу відповідної земельної ділянки у власність або надання у користування за набувальною давністю відповідно до ст.119 Земельного кодексу України Право на звернення до уповноваженого органу, у віданні якого перебуває земельна ділянка, виникає у громадянина з моменту закінчення 15-річного строку добросовісного, відкритого і безперервного користування земельною ділянкою. Початок цього строку має бути пов'язаний з моментом, коли громадянин приступив до використання земельної ділянки. У кожному конкретному випадку уповноважений орган повинен враховувати всі фактичні обставини, тобто, набувальна давність не є безумовною підставою виникнення права власності на землю. Порядок передачі земельної ділянки у власність або користування громадян на підставі набувальної давності встановлений ст.ст.118, 124 Земельного кодексу України. Відповідно до п.11 ст.118 ЗК України, у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Судом встановлено, що позивач звертався до Жолобівської сільської ради із заявою про передачу йому спірної земельної ділянки у власність на підставі ст. 199 ЗК України, однак вказана заява залишена без розгляду. Право власності (ч.ч.1,2 ст.328 ЦК України) набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Позивач достовірно довів факт набуття ним права власності за набувальною давністю, оскільки він добросовісно заволодів спірною земельною ділянкою, відкрито і безперервно користується нею на протязі більше 15 років. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволення в повному обсязі і є правові підстави для визнання за [PERSON] права власності за набувальною давністю на земельну ділянку розміром 1250 кв.м., що становить 0,1250 га, та розташована за адресою: [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із врахуванням наведеного суд вважає, що із відповідача слід стягнути на користь позивача понесенні останнім судові витрати по справ, а саме сплачений судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved