Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до Богодухівського районного суду Харківської області з заявою, за участю заінтересованої особи - Івано-Шийчинської сільської ради Богодухівського району Харківської області, в якій, з урахуванням уточнень, прийнятих судом, просить встановити факт, що [PERSON] проживав з [PERSON] , який помер [INFO] , однією сім`єю з 1998 року і до дня відкриття спадщини ( [INFO] ). В обґрунтування вимог заяви зазначив, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається із земельної ділянки площею 4,6854 га, розташованої на території Івано-Шийчинської сільської ради Богодухівського району Харківської області, що належала [PERSON] на підставі державного акту на земельну ділянку серії ІІ-ХР № 105054 від 20.03.2002. Зазначив, що спадкоємці першої, другої, третьої черги спадкоємців відсутні. [PERSON] вказує, що він є спадкоємцем четвертої черги, як особа, яка проживала разом зі спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини. З 2008 року [PERSON] був зареєстрований та проживав разом з [PERSON] однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. [PERSON] зазначає, що під час звернення до Богодухівської державної нотаріальної контори була заведена спадкова справа за № 65756765, однак, йому було повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, рекомендовано звернутися до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини. Таким чином, встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем необхідно для оформлення спадкового майна після смерті [PERSON] , у зв`язку з чим [PERSON] звернувся до суду з даною заявою. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 09 вересня 2020 року відкрито провадження по справі. Заявник [PERSON] та представник заявника - адвокат Перепелиця М.І. в судовому засіданні вимоги заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю підтримали з підстав, викладених у заяві, просили суд встановити той факт, що [PERSON] проживав з [PERSON] однією сім`єю з 1998 року і до дня відкриття спадщини, тобто до [INFO] . Пояснили, що [PERSON] проживав в одному домоволодінні з [PERSON] з 1998 року мав спільний бюджет та побут із родиною заявника, разом харчувалися. [PERSON] не мав на території України жодних родичів, власного житла та майна, крім права на земельну частку (пай), яке набув як колишній працівник колгоспу. [PERSON] повністю утримував [PERSON] за власні кошти до моменту, коли останній почав отримувати пенсію. Зокрема, заявник купував [PERSON] одяг та взуття, у свою чергу, [PERSON] допомагав йому по господарству. За життя [PERSON] пропонував [PERSON] видати заповіт на його ім`я, однак, заявник відмовився. Представник заінтересованої особи - Івано-Шийчинської сільської ради Богодухівського району Харківської областів судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без участі представника. Зазначив, що проти задоволення уточненої заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю, не заперечує. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на наведену норму, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника заінтересованої особи Івано-Шийчинської сільської ради Богодухівського району Харківської області. У судовому засіданні судом, за клопотанням заявника, було допитано свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення заявника та його представника, допитавши свідків, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] звернувся до Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області з питання отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] , як спадкоємець четвертої черги - особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Листом Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області від 786/02-17 від 23.06.2020 [PERSON] повідомлено, що 14 квітня 2020 року після померлого [PERSON] у Богодухівській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа за № 179/2020 за заявою [PERSON] про видачу спадщини. Померлий за життя заповіту не залишив. З посиланням на ст.1258 Цивільного кодексу України роз`яснено, що право на спадкування за законом виникає у спадкоємців почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права спадкування, неприйняття ними спадщини, або відмови від її прийняття. Рекомендовано [PERSON] для отримання оформлення спадщини як спадкоємцю 4-ї черги звернутися до Богодухівського районного суду із заявою про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини (а.с. 7). У зв`язку з викладеним вище, [PERSON] звернувся до суду з цією заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем [PERSON] не менше п`яти років до часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. За приписами ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Частинами 1, 2, 4 ст. 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції). У відповідності із п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та інше. В п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року зазначено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу. Таке право можуть мати й інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Частиною першою та частиною п`ятою статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Надаючи оцінку вимогам [PERSON] та наданим ним доказам, суд зазначає наступне. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Івано-Шийчинською сільською радою Богодухівського району Харківської області від 05.03.2005 (а.с. 6). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається із земельної ділянки, площею 4,6854 га, розташованої на території Івано-Шийчинської сільської ради Богодухівського району Харківської області, КСП ім. Ватутіна, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії IІ-ХР № 105054, виданого 20.03.2002 на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Шийчинської сільської ради № 1 від 27 грудня 2001 року (а.с. 10). Відповідно до копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 14.04.2020, у Богодухівській державній нотаріальній конторі Харківської області зареєстрована спадкова справа № 65756765, номер у нотаріуса 179/2020, спадкодавець - [PERSON] , 1943 року народження, який помер [INFO] . Спадкова справа заведена за заявою [PERSON] (а.с. 5). Інші спадкоємці за законом або за заповітом відсутні, що підтверджується копією спадкової справи №179/2020 після померлого [PERSON] (а.с. 11-13). Відповідно до довідки, виданої Івано-Шийчинської сільською радою Богодухівського району Харківської області за №163 від 14.04.2020, яка міститься у спадковій справі, [PERSON] , 1943 року народження, був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , і 04.03.2005 знятий з реєстрації у зв`язку зі смертю. На день його смерті разом з ним були зареєстровані і проживали [PERSON] та його дружина [PERSON] . При житті від імені [PERSON] заповіт не посвідчувався (а.с. 13). В матеріалах справи наявна копія довідки Івано-Шийчинської сільської ради Богодухівського району Харківської області № 102 від 26.02.2020, відповідно до якої [PERSON] , 1943 року народження, був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . На день його смерті, [INFO] , разом з ним були зареєстровані і проживали: [PERSON] та його дружина [PERSON] . [PERSON] проживав разом з [PERSON] та його сім`єю за адресою: [ADDRESS] з 1998 року. Жили однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. [INFO] [PERSON] помер, якого за власні кошти захоронив [PERSON] . При житті від імені [PERSON] заповіт не посвідчувався (а.с. 8). Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що є сусідом [PERSON] , проживає за адресою: [ADDRESS] . Зазначив, що [PERSON] приїхав на проживання у с. Івано-Шийчино до 90-х років, у цьому селі не мав родичів. [PERSON] працював у колгоспі на фермі, проживав у службових приміщеннях ферми, оскільки не мав власного житла. Після того, як колгосп перестав існувати, [PERSON] попросився на квартиру до [PERSON] . Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що проживає у [ADDRESS] . Вказав, що [PERSON] приїхав до с. Івано-Шийчино приблизно у 1992 році, працював у колгоспі, жив на фермі. [PERSON] був одинокою людиною, жодних родичів не мав. Оскільки [PERSON] ніде було жити, він проживав у флігелі на території домоволодіння [PERSON] , який на праві власності належав заявнику. Зі слів [PERSON] , його годували у родині [PERSON] . Разом із [PERSON] . [PERSON] проживав до моменту смерті, після смерті на розтин тіло [PERSON] відвозив [PERSON] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є дружиною заявника, разом з ним проживає за адресо : [ADDRESS] . Зазначила, що вона та її чоловік були знайомі з [PERSON] , оскільки часто запрошували його для допомоги по господарству. У 1998 році, після припинення існування колгоспу, [PERSON] , не маючи власного житла, опинився на вулиці та попросився на квартиру до [PERSON] та його сім`ї. З 1998 року [PERSON] жив разом зі свідком [PERSON] та її чоловіком - заявником [PERSON] однією сім`єю, вони разом харчувалися. [PERSON] допомагав їй та її чоловіку по господарству, зокрема, копати город, садити картоплю, випасати корову; проводив дозвілля разом з нею та її чоловіком, любив грати у карти. Пенсію, яку отримував [PERSON] , останній віддавав особисто їй. Вказала, що [PERSON] , як колишній працівник колгоспу, отримав право на земельну частку (пай). Зерно в кількості однієї тонни на рік, яке [PERSON] отримував в якості плати за надання свого паю в оренду, він віддавав [PERSON] . Відмітила, що [PERSON] за життя пропонував її чоловіку скласти на нього заповіт, однак, [PERSON] не приділив цьому належної уваги. Зазначила, що вона особисто знайшла [PERSON] мертвим, коли вранці прийшла до нього кликати на сніданок. Вони з чоловіком поховали [PERSON] за власні кошти. Враховуючи викладене, суд вважає, що наданими до матеріалів справи належними та допустимими доказами підтверджено факт проживання однією сім`єю заявника [PERSON] та померлого [PERSON] , які були пов`язані спільним бюджетом, спільним побутом, отже мали взаємні права та обов`язки у період з 1998 року і до дня відкриття спадщини, тобто до дня смерті [PERSON] [INFO] . З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм, практики Європейського суду з прав людини та матеріалів справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю. Встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини в даному випадку необхідне заявникові для оформлення права на спадкування як спадкоємцеві четвертої черги за законом, який проживав із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Outcome: approved