Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

[PERSON] ( далі по тексту - Позивач) звернулась до суду з позовом, до [PERSON] (далі по тексту - Відповідач), за участю третьої особи: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу [PERSON], в якому просить визнати посвідчений 28.03.2009 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] договір дарування квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований за № 311 - удаваним; встановити, що посвідчений 28.03.2009 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] договір дарування квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований за № 311 і заява [PERSON] про утримання та догляд [PERSON] посвідчена 28.03.2009 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області насправді є договором довічного утримання [PERSON] - [PERSON]; розірвати договір довічного утримання, укладений 28.03.2009 року між [PERSON] та [PERSON] у зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] обов'язків за договором. Свої вимоги обґрунтовує наступним. З 2000 року позивач проживала однією сім'єю з [PERSON], а після його смерті в 2009 році залишилась проживати одна. В цьому ж році відповідач запропонувала позивачу свої послуги з довічного утримання, в тому числі забезпечення догляду, харчування та утримання квартири, в якій позивач проживає, в належному стані. Позивач погодилась з пропозицією і 28 березня 2009 року сторони уклали договір, текст якого не читала, оскільки має поганий зір, але їй було пояснено, що вона має передати свою квартиру у власність відповідача, а остання зобов'язується забезпечувати її утримання та догляд довічно. Оскільки позивач є людиною похилого віку, правових знань немає, то вона підписала договір дарування відчуживши свою квартиру [PERSON], вважаючи, що саме так оформлюються відносини про які вони домовились, а саме: здійснення довічного утримання та догляду її відповідачем . Позивач вважає, що додатковою підставою вважати, що вона уклала договір довічного утримання, а не дарування вважає те, що вона перебуває в своєму помешканні, оплачує комунальні послуги, як повноцінний власник, існування гарантійної заяви написаної відповідачем про зобов'язання утримувати її та доглядати. Перші місяці після укладення правочину відповідач сумлінно виконувала свої зобов'язання, а з початку червня 2009 року припинила забезпечувати позивача харчуванням і доглядом та заявила, що в подальшому цього робити вже не буде і з цього часу за позивачем здійснювали догляд соціальні працівники, сусіди та представник відповідача [PERSON] А починаючи з 2013 року ні відповідач, ні її представник допомоги позивачу не надавали. Позивач вважає, що оскільки відповідач не виконує договірні зобов'язання належним чином, вона має право на захист своїх порушених прав та інтересів в судовому порядку. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні з підстав зазначених у позовній заяві та надав пояснення аналогічні зазначеному в позові, додавши, що конкретні умови договору довічного утримання між сторонами не обговорювалися, відповідач зобов'язалася утримувати позивача та здійснювати догляд за нею. Щодо заяви представника відповідача про застосування судом строку позовної давності до позовних вимог та відмови в задоволенні позову з цієї підстави, представник позивача в судовому засіданні 18.03. 2014 року заперечив. З цього приводу представником позивача було зазначено, що оскільки певну допомогу їй надавав представник відповідача - [PERSON], який є чоловіком відповідача, її влаштовував і такий обсяг допомоги, але так як з 2013 року вже ні відповідач, ні її представник допомоги не надавали, позивач звернувся до суду та вважає, що саме з цього часу порушено її право, а отже строк позовної давності звернення до суду не пропущено. Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували в повному обсязі, просили суд відмовити в його задоволенні, посилаючись на необґрунтованість та незаконність позовних вимог. Представником відповідача [PERSON] було також подано письмові заперечення проти позову, в яких він також просив у задоволенні позову відмовити за недоведеністю і необґрунтованістю та в зв'язку зі спливом строків позовної давності звернення з позовом до суду. Третя особа - приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу [PERSON] - в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, заяв, клопотань до суду не надала. Опитаний свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що мешкає по сусідству з позивачкою. На прохання [PERSON] він інколи допомагав їй в квартирі, зокрема замінював змішувач. Зазначив, що відповідач не з'являлась, доглядати не допомагала, хоча позивач говорила, що [PERSON] обіцяла їй утримання та догляд. Також свідок зазначив, що в 2014 році чоловіком відповідача були сплачено комунальні послуги, але вважає, що в загальному належного догляду та утримання позивачу не надавалось відповідачем. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що з позивачкою є сусідами та зазначила, що надавати послуги по утриманню та догляду позивачу зобов'язалась [PERSON], але належного догляду позивач від відповідача не отримувала, а доглядають її сусіди, в тому числі і особисто вона. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, вислухавши свідків, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав. 28 березня 2009 року згідно договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 311 [PERSON] як дарувальник подарувала, а [PERSON], як обдаровувана прийняла в дар квартиру [ADDRESS] (а. с. 7). 28 березня 2009 року [PERSON] було написано гарантійну заяву, якою вона гарантувала та зобов'язалась забезпечити реєстрацію та проживання [PERSON] за адресою: квартира [ADDRESS]. Окрім того [PERSON] в заяві гарантувала та зобов'язалась утримувати та доглядати [PERSON], систематично надавати їй матеріальну допомогу, про що і підписалась. Зазначена гарантійна заява була засвідчена приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] та зареєстрована в реєстрі за № 314. Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Статтею 235 ЦК України визначено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюється правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачено правочином. За удаваним правочином обидві сторони свідомо задля якоїсь цілі документально оформлюють один правочин, але між ними реально встановлюються інші правовідносини. Відповідно п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст.235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Відповідно до ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужував) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно до ст. 745 ЦК України встановлено, що договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ч. 2 ст. 749 ЦК України, якщо обов'язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, що визначені такими законом або є необхідними для договорів даного виду. Так в договорі укладеному між відповідачем та позивачем зазначено, що позивач передає у власність відповідача квартиру[ADDRESS], а відповідач зобов'язалась забезпечити реєстрацію та проживання позивача в зазначеній квартирі, утримувати та доглядати ї і систематично надавати матеріальну допомогу відповідно до гарантійної заяви, яка посвідчена нотаріально. Відтак, суд дійшов до висновку, що 28 березня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір, який за своєю правовою природою є договором довічного утримання (догляду) та до даних правовідносин мають застосовуватися правила, якими регулюються відповідні правовідносини. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання. Обставини щодо порушення зобов'язань відповідачем зобов'язань за договором утримання підтверджуються поясненнями свідків, допитаних в судовому засіданні, письмовими матеріалами справи, при цьому факт ненадання допомоги та належного утримання відповідачем позивачу представниками відповідача в судовому засіданні та письмових запереченнях не оспорювався. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Згідно ч.1 ст.756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. Виходячи із положень ст.256, 257 ЦК України до позовів про розірвання договорів довічного утримання встановлюється загальний строк позовної давності у 3 роки. Оскільки, як зазначив в судовому засіданні представник позивача надання допомоги припинено позивачу в повному обсязі в 2013 році, то позивач звернулась до суду в строк, і позовні вимоги не є такими, що заявлені після спливу строку позовної давності З обставин, викладених у позовній заяві, встановлених з пояснень свідків, пояснень представників відповідачів по справі, встановлено, що сторонами був фактично укладений договір довічного утримання, оскільки за його наслідками позивач передав у власність відповідача по справі належну їй на час укладання договору квартиру, а остання особисто, а в подальшому її чоловік, вчиняли дії, що свідчать про забезпечення догляду та утримання [PERSON], позивач продовжувала проживати у своїй квартирі, сплачувала комунальні послуги, зазначені обставини підтверджується довідкою Підприємства по обслуговуванню житла Української міської ради, копіями квитанцій про сплату комунальних послуг, поясненнями представника відповідача [PERSON], що позивачу допомога надавалась і буде надаватись в подальшому. Враховуючи викладене, суд вважає, що порушені права [PERSON] підлягають захисту в частині визнання договору дарування квартири [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований за № 311 - удаваним та встановлення, що зазначений договір насправді є договором довічного утримання відповідачем позивача і розірвання договору довічного утримання в зв'язку з неналежним виконанням відповідачем обов'язків за договором. В задоволенні позовної вимоги про встановлення, що заява [PERSON] про утримання та догляд [PERSON] посвідчена 28.03.2009 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] зареєстрована за № 314, насправді є договором довічного утримання [PERSON] - [PERSON] суд відмовляє, оскільки дана вимога не позивачем належним чином не обґрунтована та не ґрунтується на нормах цивільного законодавства . Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. На підставі ст.ст. 235, 256, 257, 610, 611, 638, 717, 744, 745, 749, 755, 756 ЦК України, ст.ст. 60, 230-215 ЦПК України, суд

Outcome: partial