Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за борговою розпискою \~ \~ \~ \~Свій позов обґрунтовує тим, що 25.11.2011 року він уклав з [PERSON] договір позики грошових коштів, за яким передав останньому 40\~000 доларів США. [PERSON] зобовязався повернути йому кошти до 01.10.2011 року. На підтвердження укладеного договору останнім була надана розписка. Однак протягом вказаного строку відповідач не повернув вказані кошти і продовжує ухилятися від сплати боргу. Покликаючись на викладені обставини позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики 1348815,53 грн., з яких: 1\~110\~800 грн. сума основного боргу; 238\~015,53 грн. три проценти річних від простроченої суми та 8810 грн. судового збору. \~ \~ \~ \~Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності осіб, які беруть участь у справі не здійснюється. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. \~ \~ \~ \~З матеріалів справи судом встановлено, що 25.11.2011 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір позики грошових коштів, за яким передав останньому 40\~000 доларів США. [PERSON] зобовязався повернути йому кошти до 01.10.2011 року (а.с. 7). Відповідно до ст.ст.\~12,\~13 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно\~ст.81ЦПКУкраїни\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою\~статті 1046 ЦК України\~передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до\~статті 192 ЦК України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею\~193, частиною четвертою статті\~524 ЦК України,\~Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність»,\~Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»\~(далі - Декрет № 15-93),\~Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов'язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому\~як укладення, так і виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов'язання з боку позичальника\~є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Згідно зі\~статтею 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Оскільки\~стаття 625 ЦК України\~розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5\~ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов'язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. Передбачене частиною другою\~статті 625 ЦК України\~нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Таким чином, необхідно визначити, у якій валюті має виконуватися зобовязання у разі, якщо у позику передавалася іноземна валюта, так і правову природу валюти при визначенні 3% річних, передбачених у частині другій статті 625 ЦПК України. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобовязаний, якщо інше не передбачено законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Висновок про ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті міститься у постанові [PERSON] Верховного суду від 04.07.2018 року в справі №14-134цс18. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині рішення суду сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Оскільки позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості у гривні, в той час, коли зобовязання між сторонами визначено у доларах США, враховуючи диспозитивність цивільного судочинства та відсутність у суду підстав для виходу за межі позовних вимог, суд відмовляє у задоволенні позову. Вказане не позбавляє позивача права звернутися до суду з позовом з іншим предметом, зокрема про стягнення боргу в іноземній валюті. \~ \~ \~ \~На підставі ст.ст. 526, 625, 1046-1050 ЦК України,

Outcome: dismissed