Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

[PERSON] заявила позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСКО», за яким просила розірвати попередній договір купівлі-продажу квартири, що укладений між ними 05.05.2017р., та стягнути з відповідача на її користь 597984,00 грн., в тому числі: 436500 грн. сплачених на забезпечення договору; 141484 грн. процентів за користування коштами, відповідно до ст. 536 ЦК України; 20000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором. Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 03.06.2019 р., справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. На забезпечення позову судом накладено арешт на кошти відповідача в сумі ціни позову, про що 03.06.2019р. постановлено відповідну ухвалу. Наведені ухвали, разом з копіями позовної заяви та доданими до неї документів, надсилались на адресу відповідача, проте, поштове відправлення повернуте до суду «за закінченням терміну зберігання». За таких обставин, з урахуванням того, що у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на наявних доказах. Суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Судом встановлено таке. 05.05.2017 р. Між [PERSON] та ТОВ «ІСКО» було укладено Попередній договір купівлі-продажу квартири в житловому комплексі «Південний квартал», відповідно до умов якого сторони зобов`язались, у строки, встановлені Попереднім договором, укласти Договір купівлі-продажу квартири (а.с.11-12). Відповідно до п.1.1 Попереднього договору сторони зобов`язуються в строки, встановлені в п. 1.4 розділу 1 попереднього договору, укласти Договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого продавець зобов`язується передати у власність (продати) окрему квартиру, характеристики якої вказані в підпункті 1.4.1 п. 1.4 розділу 1 попереднього договору, яка знаходиться в житловому будинку [ADDRESS] , а покупець зобов`язується прийняти у власність (купити) об`єкт та належним чином сплатити вартість в обсязі згідно розділу 2 попереднього договору. Відповідно до п.1.4 сторони зобов`язуються укласти основний договір протягом І кварталу 2019 року. Згідно п.1.3 попереднього договору плановий строк введення в експлуатацію будинку ІІІ квартал 2018 р. Згідно п. 1.2 попереднього договору сторони встановили, що виконання зобов`язання щодо укладення основного договору повинно бути забезпечено. Вид та порядок забезпечення виконання вказаного зобов`язання сторони визначають в окремому договорі про забезпечення виконання зобов`язання. На виконання вимог п. 1.2 попереднього договору, 05.05.2017 р. між [PERSON] та ТОВ «ІСКО» було укладено договір про забезпечення виконання зобов`язань № ПК/6/7/867 (а.с. 13-14). Відповідно до п. 2.3.1 вказаного договору, грошові кошти у розмірі 436500,00 грн. в тому числі ПДВ 20% - 72500,00 грн. покупець зобов`язаний сплатити продавцю до 12.05.2017 р. Саме 12.05.2017 р. [PERSON] і було перераховано 436500,00 грн. на рахунок відповідача, що підтверджується квитанцією № 0.0.762453445 від 12.05.2017 р. Отже судом встановлено, що позивач свої зобов`язання за попереднім договором виконав належним чином, що відповідачем не заперечується. Статтею 635 ЦК України передбачено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Як вбачається з п.1.4. Попереднього договору, сторони зобов`язуються укласти основний договір купівлі-продажу квартири протягом І кварталу 20-19 р. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Позивач виконав свої зобов`язання, передбачені умовами попереднього договору від 05.05.2017 р. та договору про забезпечення виконання зобов`язань від 05.05.2017 р. та сплатив відповідачу кошти в сумі 436500,00 грн. Однак основний договір так і не було укладено з вини відповідача. Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Частиною 2 статті 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Статтею 653 ЦК України встановлено, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Аналізуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що відповідачем були істотно порушені умови попереднього договору від 05.05.2017 р., в зв`язку з чим позовна вимога про розірвання попереднього договору купівлі-продажу квартири від 05.05.2017 р. підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Позивач зазначає, що вона просить стягнути з відповідача суму процентів, розраховану на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Таким чином, стягненню з відповідача підлягає сума нарахованих за період з 12.05.2017 р. по 23.05.2019 р. у розмірі 141484,00 грн. відповідно до розрахунку наданого позивачем. Щодо вимоги позову про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Заявляючи зазначені позовні вимоги позивач зазначив, що у зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язань за договором призводить до нервового перенавантаження в зв`язку з тим, що існує можливість втрати всіх грошових коштів сплачених позивачем в якості забезпечення виконання зобов`язань, що призвело до стійких переживань позивача. Враховуючи зухвалість поведінки відповідача, позивач оцінив розмір моральної шкоди в 20000,00 грн. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. За загальним правилом, визначеним ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Виключення, що не потребують доведення вини, визначені у ч. 2 вказаної норми. Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди і умовою цивільно-правової відповідальності. Зокрема, умовами укладеного між сторонами договору не передбачене відшкодування моральної шкоди, а ст. 536 ЦК України визначає порядок відшкодування збитків, завданих порушенням. У зв`язку з зазначеним, суд дійшов висновку, що у судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт завдання позивачу моральної шкоди, позивачем не надано доказів наявності моральної шкоди, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини відповідача в її заподіянні, та зокрема, суд не вбачає підстав для застосування до даних правовідносин положень ст. 23 ЦК України, а відтак суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача моральної шкоди. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір в розмірі 5779,84 грн.

Outcome: partial