Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, яким вказав, що 06 грудня 2013 року, між ним та AT «Дельта Банк» був укладений кредитний договір № 007-21501-061213 за умовами якого кредитор надав позичальнику грошові кошти (кредит) у розмірі 31800 грн на будь-які цілі на строк 364 (календарних) днів з можливістю пролонгації на умовах, визначених п. 2.4 ч.3 цієї пропозиції. 12 червня 2015 року AT Дельта Банк» направив позивачу вимогу про дострокове погашения кредиту у повному обсязі протягом 30 календарних днів. 29 січня 2020 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. вчинив виконавчий напис на вищезазначеному кредитному договорі, право вимоги за яким 09 лютого 2018 року було відступлено AT «Дельта Банк» на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», яка в свою чергу 20 січня 2020 року відступила право вимоги за згаданим договором ТОВ «Фінансова компанія Управління активами». З тексту оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса вбачається, що загальна сума заборгованості позивача перед відповідачем за період з 08.02.2018 року по 23.01.2020 року становить 45 260,22 грн. В той же час, 12 червня 2015 року AT «Дельта Банк» направило [PERSON] письмову вимогу про дострокове виконання зобов`язань за Кредитним договором на загальну суму 38817,08 грн. Таким чином, заборгованість позивача перед ТОВ «ФК Управління активами» в частині нарахування відсотків за користування кредитом за період з 08 лютого 2018 року по 23 січня 2020 року в сумі 14 115 грн. являється спірною. Крім того, на думку позивача, необхідно звернути увагу на той факт, що відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. З письмової вимоги про дострокове виконання зобов`язань за Кредитним договором вбачається, що право вимоги у спірних правовідносинах виникло 12 червня 2015 року. Таким чином, відповідач мав право звернутися до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису на кредитному договорі в строк до 12 червня 2018 року. При цьому, з 22 лютого 2017 року законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису 22.12.2020 року були відсутні правові підстави для його вчинення. До того ж, відповідно до Наказу Міністерства юстиції України № 932/5 від 12.03.2021 року, у зв`язку з неодноразовими порушеннями нотаріусом законодавства при вчиненні нотаріальних дій, які встановлені рішеннями судів, що завдало шкоди фізичним та юридичним особам, та набрання законної сили рішеннями судів про порушення нотаріусом вимог законодавства при вчиненні ним нотаріальних дій було анульовано свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 10 січня 2005 року за № 5486 на ім`я Гуревічова Олега Миколайовича . З урахуванням вищевикладеного, позивач просив суд визнати виконавчий напис № 9894, вчинений 29 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Управління активами» заборгованості в розмірі 45 260,22 грн - таким, що не підлягає виконанню. Представник позивача надав суду заяву, якою заявлені вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законодавством порядку, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленнями про вручення поштового відправлення 08205 0662492 1, про причини неявки суд не повідомив, відзиву та клопотань не надав. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Під час розгляду справи судом вирішено процесуальні питання: 01 червня 2021 року у вказаній справі відкрито провадження та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: 06 грудня 2013 року шляхом підписання [PERSON] заяви № 007-21501-061213, між AT «Дельта Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір, за умовами якого кредитор надав позичальнику грошові кошти (кредит) у розмірі 31800 грн на будь-які цілі на строк 364 (календарних) днів з можливістю пролонгації на умовах, визначених п. 2.4 ч. 3 цієї пропозиції. Кожен наступний ліміт кредитної лінії надається після спливу строку надання попередньої, на умовах, погоджених сторонами у цій пропозиції та не потребує підписання додаткових угод до цієї пропозиції. Як вбачається з досудової вимоги АТ «Дельта Банк», останній направив на адресу позивача вимогу про дострокове погашення кредиту у повному обсязі протягом 30 календарних днів. Станом на 12 червня 2015 року загальна заборгованість за кредитним договором становить 38817,08 грн. 29.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі під № 9894, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» заборголвансоті за кредитним договором № 007-21501-061213 від 06 грудня 2013 року, укладеним між АТ «Дельта Банк» та [PERSON] , якому ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було відступлено право вимоги на підставі договору про відступлення прав вимоги, якому в свою чергу АТ «Дельта Банк» відступив вищевказане право вимоги. Заборгованість [PERSON] за період з 08.02.2018 року по 23.01.2020 року включно склала 45260,00 грн. з яких: 30995,02 грн - заборгованість а тілом кредиту, 14115,20 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією, 150 грн - плата за вчинення виконавчого напису. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 18 ЦК України, а також статтями 87, 88 Закону України «Про нотаріат» вчинення виконавчого напису це форма захисту цивільних прав кредитора, нотаріусом, за допомогою спрощеної, позасудової процедури, яка полягає у вчиненні на боргових документах напису про стягнення грошей або витребування майна на користь кредитора, за наявності між боржником і кредитором правовідносин, які визначаються Кабінетом Міністрів України шляхом встановлення переліку документів, що підтверджують ці правовідносини. Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. З матеріалів справи судом встановлено, що виконавчий напис виданий на підставі п. 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі:«Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються:а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п.4 ст.254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису 29.01.2020 року у нотаріуса були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Крім того, на думку суду, існують інші обставини, що вказують на неможливість вчинення оскаржуваного виконавчого напису. Постановою Верховного Суду від 14 серпня 2019 року по справі № 569/8884/17 визначено, що з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права у аналогічних правовідносинах, дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 березня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84цс19). Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі,чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. Крім цього, із матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій, зазначені у написі, є безспірними. Також з тексту виконавчого напису вбачається, що загальна сума заборгованості позивача перед відповідачем за період з 08.02.2018 року по 23.01.2020 року становить 45260,22 грн. В той же час, AT «Дельта Банк» направило [PERSON] письмову вимогу про дострокове виконання зобов`язань за Кредитним договором на загальну суму 38 817,08 грн. Таким чином, заборгованість [PERSON] перед ТОВ «ФК Управління активами» в частині нарахування відсотків за користування кредитом за період з 08 лютого 2018 року по 23 січня 2020 року в сумі 14115,00 грн. являється спірною. Крім того, що відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» № 3425-XII від 2 вересня 1993 року, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. З письмової вимоги про дострокове виконання зобов`язань за Кредитним договором, вбачається, що право вимоги у спірних правовідносинах виникло до 12 червня 2015 року. Таким чином, відповідач мав право звернутися до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису на кредитному договорі не пізніше 12 червня 2018 року. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що при винесенні спірного виконавчого напису не було дотримано основну умову для винесення виконавчого напису, а саме вимогу щодо безспірності заборгованості та умову, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, положенням ст. 87 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, яка діяла на час вчинення виконавчого напису), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Як вбачається з матеріалів справи, всупереч вимогам ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та п. 5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оспорюваний виконавчий напис було вчинено на окремому аркуші формату А-4, а не на документі, яким встановлено заборгованість. Оцінивши та дослідивши надані суду докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що оспорюваний позивачем виконавчий напис було вчинено без правових підстав, з порушенням процедури та вимог щодо його форми, а також без підтвердження безспірності заборгованості. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved