Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-19 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (далі по тексту - відповідач, ПАТ «Київенерго»), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] ) про зобов`язання провести перерахунок. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником 3-х кімнатної квартири [ADDRESS] . Загальна площа квартири складає 82,78 кв.м. У серпні 2018 року позивач звернулась до Центру комунального сервісу із вимогою надати їй розрахунок нарахованої оплати послуг централізованого опалення перед відповідачем. Позивачу будо надано акт звіряння взаєморозрахунків за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води від 01.08.2018 за період з 01.03.2016 по 31.08.2018. Відповідно до цього акта та довідки від 15.08.2018 №б/н, заборгованість позивача перед відповідачем за послуги з центрального опалення становить 9 660,14 грн. Водночас, позивач стверджує, що вказана заборгованість не відповідає дійсності та є помилковою через неправильний розрахунок наданих послуг централізованого опалення відповідачем. Вказує, що при здійсненні нарахування оплати за централізоване опалення у її квартирі відповідач використовує недостовірну інформацію щодо загальної опалювальної площі будинку, яку достеменно не встановлено. За таких підстав, позивач просить суд зобов`язати відповідача провести перерахунок нарахувань послуги з централізованого опалення квартири [ADDRESS] . 13.12.2018 ухвалою Подільського районного суду м. Києва справу за позовом [PERSON] до ПАТ «Київенерго», третя особа [PERSON] про зобов`язання провести перерахунок передано на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва. 22.02.2019 ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва вказану справу прийнято до свого провадження та відкрито провадження по справі за правилами позовного провадження в загальному порядку, у справі призначено проведення підготовчого засідання, встановлено сторонам строки для надання заяв по суті справи. 19.04.2019 на адресу суду від відповідача надійшов відзив, відповідно до якого відповідач зазначає про те, що з 01.05.2018 він припинив діяльність у сфері теплопостачання у зв`язку з тим, що 24.04.2018 Київською міською радою було прийнято рішення №517/4581 про завершення укладеної з АТ «Київенерго» Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001. Майно комунальної власності територіальної громади м. Києва, повернене з володіння та користування АТ «Київенерго» після припинення зазначеної Угоди 30.04.2018, закріплено на правах господарського відання за Комунальним підприємством «Київтеплоенерго» ВО КМДА, в експлуатацію якого з 01.05.2018 перейшли котельні, теплові мережі та пункти, засоби обліку та інше допоміжне майно. З огляду на вказане, відповідач зазначає, що ним не можуть бути виконані вимоги відносно перерахунку. 13.05.2019 ухвалою суду до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, залучено Комунальне підприємство «Київтеплоенерго». 20.06.2019 на адресу суду від КП «Київтеплоенерго» надійшли пояснення, у яких третя особа зазначає про те, що жодним чином не порушувала права позивача, а тому позивач має вирішити питання наявності чи відсутності заборгованості саме з відповідачем, яке здійснювало нарахування, а не з КП «Київтеплоенерго». 04.07.2019 ухвалою суду закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті. У судовому засідання позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовні заяві, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про розгляд справи повідомлений належним чином. Представник КП «Київтеплоенерго» у судовому засідання підтримав письмові пояснення, що містяться в матеріалах справи. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та представника КП «Київтеплоенерго», оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що позивач є власником 3-х кімнатної квартири [ADDRESS] . Відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання особи, у квартирі [ADDRESS] , зареєстрована позивач та [PERSON] 27.08.2018 позивачем було подано заяву ПАТ «Київенерго» про проведення перерахунку нарахувань послуги з централізованого опалення квартири [ADDRESS] , за період з 01.03.2016 по день звернення. Відповідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звично ставляться. До житлово-комунальних послуг, згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» належать, зокрема, послуги з постачання теплової енергії (п. 2 ч. 2 ст. 5 Закону). Згідно до ч. 6 ст. 21 цього ж Закону, послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, посилалася на те, що заборгованість не відповідає дійсності та є помилковою через неправильний розрахунок наданих послуг централізованого опалення відповідачем. Поряд із цим, як вбачається з матеріалів справи, 11.10.2018 між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» було укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) №602-18, згідно якого ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло право грошової вимоги до боржників з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, в тому числі щодо позивача на суму заборгованості - 9 660,14 грн. Таким чином, суд вважає, що ПАТ «Київенерго» не є належним відповідачем у даній справі. Відповідно ч. 2 ст. 48 ЦПК України, позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Як вбачається зі змісту ст.ст. 51, 175 ЦПК України, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позивач помилився відносно обов`язку відповідача щодо поновлення порушеного права, суд має виходити із положень ст. 51 ЦПК України та, з урахуванням ч. 5 ст. 12 ЦПК України, роз`яснити позивачеві право на заміну неналежного відповідача. Таким чином, суд, як державний орган, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов`язаний визначити суб`єктний склад учасників процесу залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено п. 1 ч. 1 ст. 189 ЦПК України та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто, ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності, суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Зважаючи на викладене та в зв`язку з поданням позивачем позовної заяви до ПАТ «Київенерго», яке є неналежним відповідачем у даній справі, а суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи, наявні правові підстави для відмови у задоволенні позову. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що вона має право звернутися до суду з позовом до належного відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed