Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивував тим, що згідно свідоцтва про право особистої власності від 6 червня 1989 року будинковолодіння, розташоване по [ADDRESS] , дійсно належить колгоспному двору, головою якого є його дідусь по татовій лінії [PERSON] . При житті 24 січня 2012 року [PERSON] зробив письмове розпорядження на випадок смерті, яким все своє майно заповів позивачу. Заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Виноградської сільської ради, зареєстрований в реєстрі за №5, ніким не оскаржувався та не скасований. З часу свого і народження і по сьогодні позивач проживає у вказаному господарстві, разом з дідом вели спільне господарство, мали спільний побут. Баба позивача [PERSON] померла [INFO] , тато [PERSON] помер [INFO] , дідо [PERSON] помер [INFO] . Реалізуючи своє право на спадщину за заповітом, позивач фактично вступив в управління спадковим майном після смерті діда та звернувся в нотаріальну контору із відповідною заявою. Однак, нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом посилаючись на те, що спадкове господарство зареєстроване як колгоспний двір, а тому визначити реальну частку, належну спадкодавцю, неможливо. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На час припинення колгоспного двору в спадковому господарстві проживали та були зареєстровані: голова господарства [PERSON] , 1934 р.н., помер [INFO] ; дружина [PERSON] , 1935 р.н., померла [INFO] ; син [PERSON] , 1959 р.н., помер [INFO] ; невістка [PERSON] , 1959 р.н.; онук [PERSON] , 1983 р.н.; онук [PERSON] , 1984 р.н. Із заявою про виділення частки члена колгоспного двору не звертався ніхто. Ухвалою суду від 08 липня 2019 р. за клопотанням позивача до участі в справі залучено співвідповідача [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] . Сторони в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Позивач в заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, відповідачі та співвідповідач зазначили, що позовні вимоги визнають в повному обсязі. Дії учасників справи не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. З копії свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння від 06 червня 1989 р., виданого виконкомом Городенківської районної Ради народних депутатів на підставі рішення цього ж виконкому № 33 від 13 лютого 1989 р., слідує, що в цілому будинковолодіння, яке складається з житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташоване в [ADDRESS] , дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Про те, що назва вулиці Шевченка в с. Виноград не змінювалася, підтверджується довідкою № 270, виданою 02.05.2019 виконавчим комітетом Виноградської сільської ради. Виписки із погосподарських книг Виноградської сільської ради за 1996-2000, 2001-2005, 2006-2010, 2011-2015, 2016-2018 роки свідчать про те, що головою домогосподарства в [ADDRESS] був [PERSON] , [INFO] Станом на 15.04.1991 в житловому будинку в [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідкою № 482, виданою 03.07.2019 виконавчим комітетом Виноградської сільської ради Городенківського району. [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із одруженням 25.04.2007 змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », актовий запис № 253 від 25.04.2007, що стверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 25.04.2007 відділом ЗАГС адміністрації міста Ханти-Мансійська Ханти-Мансійського автономного округу Югри Тюменської області. [PERSON] померла [INFO] у віці 73 роки в с. Виноград Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 18 від 12 вересня 2008 р., про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Виноградською сільською радою Городенківського району. [PERSON] , [INFO] , на день смерті ( [INFO] ) проживала та була зареєстрована по [ADDRESS] ; разом з нею проживав та був зареєстрований [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою № 268, виданою 02.05.2019 виконавчим комітетом Виноградської сільської ради. [PERSON] помер [INFO] у віці 51 рік в с. Виноград Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис за № 1 від 10 січня 2011 р., що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Виноградської сільської ради Городенківського району. [PERSON] , [INFO] , на день смерті ( [INFO] ) був зареєстрований по [ADDRESS] ; разом з ним були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідкою № 266, виданою 03.07.2019 виконавчим комітетом Виноградської сільської ради. За заповітом, посвідченим 24 січня 2012 р. секретарем виконавчого комітету Виноградської сільської ради, зареєстрованим в реєстрі за № 5, [PERSON] , [INFO] , житель с. Виноград Городенківського району, на випадок своєї смерті все належне йому майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде йому належати і на що він за законом матиме право заповів своєму онуку [PERSON] . Заповіт чинний, зареєстрований у спадковому реєстрі за № 52373146 (номер в реєстрі нотаріальних дій 5), що доводиться копією Інформаційної довідки № 51622606 зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), виданою 18.04.2018 приватним нотаріусом Стефурак Н.Я. у зв`язку з відкриттям спадкової справи. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 83 роки в с. Виноград Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 16 від 01 листопада 2017 р., про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Виноградської сільської ради Городенківського району. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. [PERSON] , [INFO] , на день смерті ( [INFO] ) проживав та був зареєстрований один по [ADDRESS] , що стверджується довідкою № 267, виданою 02.02.2019 виконавчим комітетом Виноградської сільської ради. Позивач [PERSON] , [INFO] , є онуком спадкодавця [PERSON] , про що свідчать: копія свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] , виданого 13 серпня 1983 року Виноградською сільською радою, де зазначено, що його батьками є [PERSON] та [PERSON] , запис за № 21 від 13 серпня 1983 р. в книзі реєстрації актів про народження; копія свідоцтва про народження батька позивача серії [NUMBER] , виданого 07 березня 1959 року, де зазначено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , запис за № 8 від 07 березня 1959 р. в книзі записів актів громадянського стану про народження. Наведене свідчить, що спадкоємцем майна померлого [PERSON] за заповітом є його онук - позивач [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Із копії спадкової справи № 55/2019, наданої суду приватним нотаріусом Городенківського РНО Стефурак Н.Я., вбачається, що позивач [PERSON] , [INFO] , як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину після смерті діда [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки у строк, визначений ч.1 ст.1270 ЦК України, подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини за заповітом (18.04.2018). Йому 08 жовтня 2018 р. видано три свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстровані в реєстрі за № 1777, № 1778, № 1779 , на: земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, що розташована в урочищі «Пасіка» на території села Виноград площею 0,1191 га, кадастровий номер 2621680201:01:003:0064, що належала померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 582632, та на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Виноградської сільської ради, площами: 0,1755 га, кадастровий номер 2621680200:03:002:0115; 0,9368 га, кадастровий номер 2621680200:05:001:0062, що належали померлому на підставі Державних актів на право власності на земельні ділянки серії: ІФ № 111978, ІФ № 111977. Спадкоємців, які відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України, мають обов`язкову частку в спадщині [PERSON] , - судом не встановлено. До складу спадщини [PERSON] входить також житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Постановою приватного нотаріуса Городенківського районного нотаріального округу Стефурак Н.Я. від 06.05.2019 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на житловий будинок [ADDRESS] з посиланням на те, що домоволодіння належало колгоспному двору, головою якого був [PERSON] , кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 року, належить відповідна частка житлового будинку, проте частка померлого в спадковому житловому будинку конкретно не визначена. З копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , виготовленого 03.09.2018, встановлено, що житловий будинок збудований в 1969 р., господарські будівлі та споруди - в 1969, 1989, 1990 роках. Їх ринкова вартість станом на 25.09.2018 становить 108 080 грн., що стверджується копією звіту про вартість майна, складеного ЕТ-ВО «Придністров`я». За житловим будинком, який розташований в [ADDRESS] , закріплена земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку в розмірі 0,1700 га, що підтверджується довідкою № 271, виданою 02.05.2019 виконавчим комітетом Виноградської сільської ради. Судом встановлено, що позивач, як спадкоємець за заповітом після смерті діда [PERSON] , фактично став власником вищезгаданого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, користується ними. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] судом не встановлено, колишні члени колгоспного двору - відповідачі не заперечують відносно задоволення позову, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог. На підставі ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1233, 1241, 1268-1270, 1296-1297 ЦК України,

Outcome: approved