Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] , третя особа Сєвєродонецька міська рада в особі Центру надання адміністративних послуг, про визнання фізичної особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, до початку розгляду справи до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час і місце судового засідання справи повідомлялася належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Причини неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористалася. Представник третьої особи Сєвєродонецької міської ради в особі Центру надання адміністративних послуг в судове засідання не з`явився, до початку розгляду справи до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, та просив прийняти рішення на розсуд суду. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечував проти заочного розгляду справи за відсутності відповідача. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири серії [NUMBER] 879738 від 14.05.2020 року [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] та [PERSON] (далі Продавці), передали у власність [PERSON] (далі Покупець), а останній прийняв квартиру [ADDRESS] загальною площею 91,8 кв.м., житловою площею 53,1 кв.м та сплатив за неї обговорену грошову суму. Також у відповідності до витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №166489649 від 14.05.2019, квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . Відповідно до копії домової книги зареєстрованих громадян, мешкаючих в будинку за адресою: [ADDRESS] залишилась зареєстрованою - [PERSON] . Відповідно до копії паспорту серії [NUMBER] , виданого 19.01.2019 ГУ МВС Росії по Краснодарському краю, [PERSON] отримала громадянство Російської Федерації, та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Отже позивач стверджує, що відповідач [PERSON] не проживає у вищевказаній квартирі, не приймає участі у сплаті за комунальні послуги, квартирою не користується, та той факт, що вона залишилась зареєстрованою у вказаній вище квартирі перешкоджає позивачу в повній мірі розпоряджатись належним йому на праві власності нерухомим майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 72 Житлового кодексу України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 року по справі №6-57цс11 за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Оскільки відповідач [PERSON] не проживає за місцем її реєстрації, та фактично зареєстрована на території Російської Федерації, не є власником квартири, то вона втратила право користування спірною квартирою. Таким чином, реєстрація відповідача за адресою: [ADDRESS] , яка на праві власності належить позивачу [PERSON] , створює перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, оскільки він змушений сплачувати комунальні послуги за зареєстрованого відповідача. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією про сплату судового збору № 11 від 26.02.2020 у сумі 840,80 грн., який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved