Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору позики від 05.10.2017 року він позичив відповідачу [PERSON] грошові кошти у сумі 30000 доларів США в еквіваленті по курсу НБУ в національній валюті у розмірі 804300 грн. строком на один рік. Відповідач належним чином не виконав зобов`язання за договором позики, у зв`язку з чим станом на 05.10.2018 року за ним утворилась заборгованість в сумі 30000 доларів США, яка в еквіваленті по курсу НБУ в національній валюті становить суму 845253 грн. З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив стягнути з [PERSON] на його користь суму позики у розмірі 30000 доларів США, та понесені судові витрати у розмірі 8452,53 грн. Відповідач [PERSON] надав до суду відзив, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог. Свою позицію обґрунтував тим, що позовну заяву подано невідповідною особою від імені позивача [PERSON] , яка містить підпис відмінний від підпису позивача. Йому відомий підпис позивача, який також міститься у копії договору позики, доданої до вказаної позовної заяви. Він неодноразово з 05.10.2017 року по 05.10.2018 року здійснював погашення боргу за договором позики. Між ним та позивачем під час перемовин був досягнутий механізм погашення заборгованості через свідка [PERSON] , оскільки позивачем був закритий розрахунковий рахунок, який вказаний у договорі позики для погашення боргу, а інший рахунок позивачем не був наданий. Відповідач 11.12.2017 року через свідка [PERSON] передав для [PERSON] 1500 доларів США, як частину погашення заборгованості позики. Інші докази погашення заборгованості суми позики будуть надані в судовому засіданні, оскільки він не має технічної можливості зробити копії цих документів на момент подачі відзиву. Відсутність у позивача відкритого банківського рахунку значно ускладнювала йому здійснення дій на погашення боргу. Таким чином, позивач штучно створював умови виникнення заборгованості відповідача за договором позики. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Представник позивача адвокат Самарський В.В. в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, в якій просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час і місце судового засідання справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 05.10.2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено та нотаріально посвідчено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав у власність грошові кошти у розмірі 30000 доларів США в еквіваленті на 05.10.2017 року по курсу НБУ у сумі 804300 грн. строком на один рік відповідачу, який зобов`язався повернути вказану суму грошових коштів. Відповідно до п. 3.2. вказаного договору позики позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у тій сумі, у той строк та в тому порядку, що встановлені цим договором. Згідно з п. 3.4. вказаного договору позики позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський валютний рахунок позикодавця № [NUMBER] , відкритий в Сєвєродонецькому відділенні ПАТ «Промінвестбанк». Згідно з положеннями ст. 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до абзацу першого ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно правових висновків Верховного суду України, висловлених в постановах від 18 вересня 2013 року по справі №6-63цс13, від 11.11.2015 року по справі №6-1967цс15, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. В силу ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно положень ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно положень ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з розрахунком заборгованості за договором позики від 05.10.2017 року, зробленим позивачем, станом на 05.10.2018 року відповідач [PERSON] має заборгованість в сумі 30000 доларів США. Доказів, які б свідчили про повернення відповідачем [PERSON] суми заборгованості за вказаним договором позики [PERSON] , судом не встановлено. Як вбачається з копії розписки від 11.12.2017 року [PERSON] отримала від [PERSON] 1500 доларів США для передачі [PERSON] . Суд вважає, що копія розписки [PERSON] від 11.12.2017 року не є доказом повернення [PERSON] частини суми позики позивачу, оскільки за умовами договору саме у [PERSON] виник обов`язок повернути грошові кошти [PERSON] і це зобов`язання відповідно до приписів ч.1 ст.257 ЦК України він повинен був виконати особисто. Доводи відповідача, що того, що закриття позивачем розрахункового рахунку, який вказаний у договорі позики для погашення боргу, та ненадання позивачем відомостей про новий рахунок перешкоджало йому належним чином виконати свої зобов`язання за договором позики, суд вважає неспроможними, оскільки відсутність таких відомостей у відповідача [PERSON] не позбавляло останнього права виконати свої зобов`язання за договором шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей у депозит нотаріуса чи нотаріальної контори. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] дійсно не виконав зобов`язання за договором позики від 05.10.2017 року, тому вимоги позивача [PERSON] щодо стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за договором позики підлягають задоволенню. При цьому суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, зроблений у постанові від 16.01.2019 року по справі №373/2054/16-ц, та з урахуванням приписів ст. 192, ч. 4 ст. 524 ЦК України вважає, що оскільки умовами вказаного договору передбачено надання грошей в позику в доларах США, на користь позивача має бути стягнута заборгованість за договором позики саме в доларах США без зазначення еквіваленту в національній валюті. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику, що не суперечить чинному законодавству. Згідно із ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 8452,53 грн., оскільки позовні вимоги задоволені в повному обсязі.

Outcome: approved