Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вказуючи, що [INFO] [PERSON] на персональній сторінці у соціальній Інтернет-мережі Facebook зробив публікацію під назвою « [INFO] », в якій повідомив, що два належних йому автомобіля було знищено шляхом підпалу. Описуючи обставини знищення належного йому майна відповідач зазначив: «Заказал эти поджоги начальник Харьковской районной прокуратуры [PERSON], деньгами на эти два поджога (по указанию [PERSON] ) скидывался местный фермер [PERSON] Почему именно они и что сподвигло их пойти на это, я опубликую в следующем посте. Все буду делать постепенно, чтобы Вы смогли разобраться и все понять, а не читать слухи, которые через своих «шестерок» распространяет прокурор [PERSON] ». Позивач вважає, що поширена відповідачем інформація є негативною, недостовірною та порушує його особисті немайнові права, ганьбить його честь, гідність та завдає шкоди діловій репутації. Зазначена інформація за своїм змістом фактично є обвинуваченням позивача у вчиненні злочину, передбаченого ст. 194 КК України. Разом з тим, така інформація не підтверджена жодним рішенням компетентного органу, в тому числі обвинувальним вироком суду, а отже є порушенням презумпції невинуватості особи. Обвинувачення позивача у вчиненні злочинів підриває його авторитет у суспільстві, дискредитує в очах колег та знайомих, знижує довіру до нього як до підприємця та людини, завдає йому душевних страждань. У зв`язку із чим, просив суд визнати недостовірною і такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, поширену відповідачем інформацію, викладену ним на персональній сторінці у соціальній Інтернет-мережі Facebook наступного змісту: «Заказал эти поджоги начальник Харьковской районной прокуратуры [PERSON], деньгами на эти два поджога (по указанию [PERSON] ) скидывался местный фермер [PERSON] Почему именно они и что сподвигло их пойти на это, я опубликую в следующем посте. Все буду делать постепенно, чтобы Вы смогли разобраться и все понять, а не читать слухи, которые через своих «шестерок» распространяет прокурор [PERSON] »; зобов`язати відповідача на наступний день після набрання рішенням суду законної сили спростувати поширену відносно позивача недостовірну інформацію шляхом здійснення на своїй сторінці Facebook публікації наступного змісту: « [INFO] на своїй сторінці в Фейсбуці я, [PERSON] , написав та опублікував недостовірну та неправдиву інформацію щодо [PERSON] , а саме те, що він разом з гр. [PERSON] причетний до знищення мого майна - двох транспортних засобів шляхом підпалу. Повідомляю, що ця інформація не відповідає дійсності, за її розповсюдження вибачаюсь перед останніми»; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 01,00 гривні. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 06 вересня 2019 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди залишено без руху. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 26 вересня 2019 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, справа призначена до розгляду в підготовчому засіданні. За наслідками повторного автоматичного розподілу справ автоматизованої системи документообігу, який було здійснено згідно Розпорядження керівника апарату Харківського районного суду Харківської області Мазур О.О. №01-02/123 від 18 листопада 2019 року у зв`язку з розглядом Вищою радою правосуддя 24 жовтня 2019 року заяви про звільнення судді Харківського районного суду Харківської області [NUMBER] у відставку та відповідно до наказу голови Харківського районного суду Харківської області від 28 жовтня 2019 року №05-05/137 «Про відрахування судді Харківського районного суду Харківської області [NUMBER]», зазначена справа була передана в провадження судді Харківського районного суду Харківської області Березовської І.В. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20 листопада 2019 року справа прийнята до провадження судді Березовської І.В. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14 лютого 2020 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] , належним чином повідомлені, в судове засідання не з`явились, представник позивача [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягаю частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] відповідач [PERSON] опублікував на своїй персональній сторінці у соціальній Інтернет-мережі Facebook за доменним ім`ям [INFO] інформацію під назвою « [INFO] » наступного змісту: «Заказал эти поджоги начальник Харьковской районной прокуратуры [PERSON] , деньгами на эти два поджога (по указанию [PERSON] ) скидывался местный фермер [PERSON] Почему именно они и что сподвигло их пойти на это, я опубликую в следующем посте. Все буду делать постепенно, чтобы Вы смогли разобраться и все понять, а не читать слухи, которые через своих «шестерок» распространяет прокурор [PERSON] ». Як вбачається із скріншоту персональної сторінки [PERSON] у соціальній Інтернет-мережі Facebook за доменним ім`ям [INFO] , на вказану публікацію відреагувало вподобанням 57 осіб, 25 осіб її поширили, 25 осіб коментували. Судом встановлено, що на персональній сторінці у соціальній Інтернет-мережі Facebook за доменним ім`ям [INFO] , містяться особисті фото відповідача, а також персональні дані. Під час судового розгляду відповідачем не спростовано, що вказана сторінка у соціальній Інтернет-мережі Facebook не є його персональною. Відповідно до статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Згідно 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до статті 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Згідно із статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Частиною першою статті 277 ЦК України встановлено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду (пункт 19 Постанови). Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Юридичним складом, наявність якого може бути підставою для задоволення прозову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до статті 62 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Разом із тим, відповідач, звинувачуючи позивача в причетності до знищення належного йому майна: двох транспортних засобів, не надав, а матеріали справи не містять відповідного обвинувального вироку суду щодо позивача. Доказів правдивості поширеної інформації або віднесення її до категорії оціночних суджень відповідач також не надав. Отже, судом встановлено, що відповідач поширив щодо позивача недостовірну інформацію про його причетність до кримінального правопорушення. Разом з тим, суд вважає, що не вся інформація про спростування якої позивається [PERSON] , підлягає визнанню недостовірною та спростуванню. Так, підлягає визнанню недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформація, викладена [PERSON] на персональній сторінці у соціальній Інтернет- мережі Facebook під назвою « [INFO] », а саме: «Деньгами на эти два поджога (по указанию [PERSON] ) скидывался местный фермер [PERSON] », та відповідно спростуванню підлягає інформація, що [PERSON] причетний до знищення майна [PERSON] , а саме: двох транспортних засобів шляхом підпалу. В частині визнання недостовірною інформації наступного змісту: «Заказал эти поджоги начальник Харьковской районной прокуратуры [PERSON]…а не читать слухи, которые через своїх «шестерок » распространяет прокурор [PERSON] » та її спростування суд вважає необхідним відмовити, з огляду на наступне. Позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. У разі поширення недостовірної інформації, що порушує особисті немайнові права іншої особи, позов вправі пред`явити саме та особа щодо якої така інформація поширена. Оскільки вище зазначена інформація, що була розміщена в соціальній мережі Facebook, поширена стосовно гр. [PERSON] , який не є позивачем у даній справі,а позивач [PERSON] під час судового розгляду не довів, що інформація щодо [PERSON] порушує його особисті немайнові права, суд вважає за необхідне відмовити у визнанні вказаної інформації недостовірною та її спростуванні. Решта інформації: «Почему именно они , и что сподвигло их пойти на это, я опубликую в следующем посте. Все буду делать постепенно, чтобы Вы смогли все понять» , про спростування якої просить позивач, не носить негативного характеру, а є лише повідомленням [PERSON] щодо продовження ним публікацій стосовно [PERSON] та [PERSON] . Також не підлягає задоволенню вимога позивача в частині зобов`язання відповідача вибачитися за розміщення недостовірної інформації, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України. Щодо захисту прав позивача шляхом компенсації моральної шкоди суд зазначає наступне. Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Згідно з частиною першою, пунктом 4 частини другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Враховуючи, що позивачем розмір відшкодування в рахунок моральної шкоди визначений 01 грн.00 коп., зазначену суму позивач вважає достатньою компенсацією для відшкодування його душевних страждань, суд, виходячи із принципів розумності та справедливості, вважає, що визнання інформації недостовірною та такою, що принижує честь,гідність та ділову репутацію, та її спростування є достатньою сатисфакцією завданій позивачу моральної шкоди, а тому суд відмовляє в задоволенні вимог щодо стягнення з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 01 грн. 00 коп. Суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача не пізніше 10 днів з дня набрання судовим рішенням законної сили спростувати недостовірну інформацію шляхом опублікування на своїй сторінці у соціальній Інтернет-мережі Facebook спростування наступного змісту: «Повідомляю, що мною [INFO] на своєї сторінці у соціальній Інтернет-мережі Facebook опубліковано недостовірну інформацію, що [PERSON] причетний до знищення мого майна: двох транспортних засобів шляхом підпалу». Строк 10 днів суд вважає прийнятним і достатнім для спростування недостовірної інформації. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 гривень за вимогу немайнового характеру. На підставі викладеного і

Outcome: partial