Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що вони з відповідачем мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] В даний час дитина проживає разом з ним та перебуває на його утриманні. Він належним чином піклується про здоров'я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Має намір виїзджати з дитиною на відпочинок та оздоровлення за кордон, але з відповідачем виникають непорозуміння щодо отримання дозволу на виїзд за кордон, відповідач безпідставно відмовила в наданні такого дозволу. У зв'язку із наведеним просив надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітній дитині [PERSON], [INFO] в супроводі батька [PERSON] (ІПН [NUMBER]), без дозволу матері [PERSON] (ІПН [NUMBER]), з метою оздоровлення та відпочинку за кордон у період з 22.07.2017р. по 31.07.2017р. до Туреччини із зворотнім поверненням на територію України. Надати дозвіл [PERSON] (ІПН [NUMBER]) на тимчасове багаторазове вивезення за кордон сина [PERSON], [INFO] без згоди матері [PERSON] (ІПН [NUMBER]), на один рік та на виготовлення проїзних документів на виїзд дитини за кордон без згоди матері. Позивач та його представник в судове засідання не зявились, представник позивача направив на адресу суду заяву відповідно якої просив провести розгляд у його відсутність та підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, направив на адресу суду заяву відповідно якої просили провести розгляд у їх відсутність. Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог з підстав вказаних у письмових запереченнях та наданих до суду, просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши відповідача та її представника, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступного. Встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 19.11.2002р. відділом РАГС Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві, [PERSON], народився [INFO]., про що зроблений актовий запис №2397 від 19.11.2002р., батьком та матірю записані [PERSON] та [PERSON]. Згідно довідки ОСББ «Дім на набережній» від 11.05.2017р. дитина проживає з позивачем з 2009р. по теперішній час. Відповідно до договору між позивачем та відповідачем про утримання та виховання малолітньої дитини від 15.06.2009р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яремчук М.В., а саме п.2.5 батько та мати не заперечують проти поїздок сина за кордон на відпочинок, та зобовязуються у кожному випадку надавати дозвіл на виїзд сина за кордон. При цьому кожен із батьків зобовязаний схвалювати з другим склад третіх осіб, які прямують разом на відпочинок. Відповідно до заяв, долучених до матеріалів справи, матір неодноразово надавала дозволи на виїзд сина за кордон з батьком. Згідно заяви від 19.05.2017р., яку отримано відповідачем, позивач звертався з проханням надати дозвіл на виїзд, однак відповідач згідно заяви від 15.06.2017р. відмовила позивачу в дозволі мотивуючи тим, що між ними існувала усна домовленіть про перебування дитини в цей період часу з нею. Відповідно до заявки про надання туристичних послуг позивачем заброньвано комплекс туристичних послуг з дитиною з 22.07.2017р. по 31.07.2017р. в Туреччині. Відповідно до ч. 7 ст. 6 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно до ч. ч. 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 p., ратифікованої Україною 27 лютого 1991 p., за якою, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, Батьки несуть основну відповідальність забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, східних для розвитку дитини. Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно ст. 150 та ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, і здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. У підп. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. П.18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Заперечуючи проти позову, представник відповідача пояснив, що виїзд сина позивача за кордон обмежить право матері, на спілкування із дитиною. З огляду на наведене, суд вважає, що оскільки, нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, за рішення суду може бути наданий лише тимчасовий дозвіл про виїзд дитини за кордон без згоди іншого із батьків, обумовлений відповідною метою. Тому надання судом дозволу на виїзд дитини за кордон терміном на рік суперечить вищезазначеним матеріальним нормам права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини та можуть позбавити матір дитини можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні із сином. Враховуючи права та інтереси дитини, його потребу в батьківській любові і турботі, знаходження дитини на утриманні батька, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, а саме надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітній дитині в супроводі батька, без дозволу матері, з метою оздоровлення та відпочинку у період з 22.07.2017р. по 31.07.2017р. до Туреччини із зворотнім поверненням на територію України, оскільки, судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд малолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, а умови тимчасового перебування за кордоном для фізичного та духовного розвитку дитини не порушують інтереси дитини.

Outcome: partial