Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

[PERSON] звернувся в Кам`янський районний суд Черкаської області із позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог - Кам`янська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування про визнання втраченим права користування житлом . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] , який придбав у матері відповідача [PERSON] - [PERSON] (вона ж баба відповідача [PERSON] ., які на день відчуження залишилися зареєстровані в ньому разом з неповнолітніми дітьми відповідачки [PERSON] - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] .. При купівлі будинку відповідачі зобов`язувались добровільно знятися з реєстрації, однак свою обіцянку не виконали і виконувати наміру не мають. Від спілкування по даному питанню ухиляються та мешкають у м. Тячів Закарпатської області, що і стало підставою звернутися до суду з позовом про визнання втраченим права відповідачів на користування житлом у належному йому будинку. Позивач в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву, в якій просив провести розгляд справи без його участі в судовому засіданні, свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про час, день та місце судового засідання були повідомлені у встановленому законом порядку належним чином відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, про що свідчить виклик відповідачів на офіційному веб-сайті Кам`янського районного суду Черкаської області від 12.12.2019, 16.12.2019 року. Представник третьої особи Кам`янської районної державної адміністрації, як орган опіки та піклування в судове засідання не з`явилася, надали до суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, щодо ухвалення рішення покладаються на розсуд суду. Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення на офіційному веб сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик відповідачі вважаються повідомленими про час і місце розгляду справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , на підставі договору купівлі-продажу будинку від 24 лютого 2014 року №339, посвідченого приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Черкаської області Бойко Л.В., та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.02.2016 року №53951776 є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] (а.с. 5-7).? З довідки Косарської сільської ради №188 від 21.03.2019 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає в [ADDRESS] . Разом з ним за даною адресою зареєстровані: [PERSON] , 1983 р.н.; [PERSON] , 1999 р.н.; [PERSON] , 2002 р.н.; [PERSON] , 2008 р.н. (а.с. 8). Довідкою Косарської сільської ради №189 від 21.03.2019 року підтверджується, що по [ADDRESS] зареєстровані, але не проживають з 2007 року: [PERSON] , 1983 р.н.; [PERSON] , 1999 р.н.; [PERSON] , 2002 р.н.; [PERSON] , 2008 р.н. (а.с. 9). Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмеження у його здійснені. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до положень ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. В силу ст. 160 СК України місце проживання дитини визначається по місцю проживання батьків. Малолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання малолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для малолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Малолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Отже, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що малолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила права користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками. Інтереси дитини даним рішенням не порушуються з огляду на те, що малолітній [PERSON] , [INFO] , у спірному домоволодінні не проживає. Залишення малолітньої дитини зареєстрованої в спірному будинку суперечитиме ст. 9 Конвенції про права дитини та ст. 160 СК України. Виходячи з цього, необхідно зазначити наступне: оскільки, вказаний будинок [ADDRESS] , не є місцем проживання відповідача [PERSON] , що встановлено судом, то зазначений будинок і не може бути місцем проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , тому його можливо визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Таким чином [PERSON] , 14.08.2002 року вправі вільно обирати своє місце проживання і реєстрації, що також дає підстави вважати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності понад один рік. Враховуючи викладене суд вважає, позовні вимоги про визнання [PERSON] , 1983 р.н.; [PERSON] , 1999 р.н.; [PERSON] , 2002 р.н. та [PERSON] , 2008 р.н. такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] доведеними та підлягають до задоволення. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача також мають бути присудженні понесенні останнім витрати по оплаті судового збору в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved