Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

[PERSON], діючи в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом до Бериславської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням та зобовязання укласти договір найму житлового приміщення. В обґрунтування позову посилалася на те, що квартира [ADDRESS] була надана з житлового фонду міста Берислава покійному чоловіку позивача [PERSON]. Головний квартиронаймач [PERSON] помер 03 березня 2016 року. [PERSON] являється дружиною [PERSON], яка, як член сім'ї основного квартиронаймача, після його смерті залишилась проживати у даній квартирі, як єдиний квартиронаймач, та оплачувати комунальні послуги. Позивач звернулась до відповідача із заявою, якою просила визнати за нею право користування житловим приміщенням та укласти договір найму житлового приміщення. Листом від 24 березня 2016 року за № 111 [PERSON] було відмовлено. За даних обставин, просила визнати за нею право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 103 в будинку № 169а по вулиці Херсонській м. Берислав Херсонської області, та зобовязати Бериславську міську раду Херсонської області укласти з нею договір найму житлового приміщення. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Представник відповідачау судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать відмітки в розносній книзі, причину неявки суду не повідомив. Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд вважає за можливо розглянути справу за відсутності сторони, належним чином повідомлену про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] була надана з житлового фонду м. Берислава покійному чоловіку позивача [PERSON]. Квартира не приватизована і перебуває в комунальній власності; повноваження власника здійснює Бериславська міська рада Херсонської області. Головний квартиронаймач [PERSON] помер 03 березня 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КГ № 213409, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бериславського районного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 52. [PERSON] являється дружиною [PERSON], яка, як член сім'ї основного квартиронаймача, після його смерті залишилась проживати у даній квартирі, як єдиний квартиронаймач, та оплачувати комунальні послуги. Позивач звернулась до відповідача із заявою, якою просила визнати за нею право користування житловим приміщенням та укласти договір найму житлового приміщення. Листом від 24 березня 2016 року за № 111 [PERSON] було відмовлено. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. В 2005 році [PERSON] було видано ордер за № 389 на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ст. 64, ст. 65 ЖК Української РСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. [PERSON] А І. вселилася до спірного помешкання як член сім'ї у 2005 році за усною згодою померлого [PERSON], як його дружина. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснено у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 (з подальшими змінами) «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. У силу п. 4 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає понад шість місяців на рік. Відповідно до ч. 2 ст. 2 вказаного Закону реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Суд зважає на те, що [PERSON] вселилася та проживала у спірному помешканні за усною згодою чоловіка [PERSON], із яким проживала однією сім'єю, мала спільний побут, вела спільне господарство, а 26 жовтня 2007 року між ними було зареєстровано шлюб, та питання про її виселення основним квартиронаймачем не ставилося. По сьогоднішній день [PERSON] зберігає за собою право користування і проживання в вищезгаданій квартирі. Стаття 16 ЦК України встановлює, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Враховуючи викладені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, у звязку з чим вони підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved