Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

[PERSON] звернувся в Новомиргородський районний суд Кіровоградської області із позовом до [PERSON] , третя особа: Новомиргородська міська рада Кіровоградської області, про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом зняття особи з реєстрації по [ADDRESS] , мотивуючи тим, що відповідач не проживає в будинку за зазначеною адресою з травня 2020 року, однак залишається зареєстрованою в ньому, а це перешкоджає йому реалізувати свої майнові права. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак подав суду заяву, в якій вказав, що позов підтримує і просив суд справу розглядати без його участі. Відповідач, [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, хоч належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, подала до суду заяву, в якій вказала, що не заперечує щодо задоволення позову і просила суд справу розглядати без її участі. Представник третьої особи Новомиргородської міської ради Кіровоградської області в судове засідання не з`явився хоч належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, будь-яких заяв чи (або) клопотань до суду не направив. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню за такими підставами. В судовому засідання беззаперечно встановлено, що [PERSON] , є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний №119892999 від 06.04.2018 року. 11 січня 2021 року рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано. З травня 2020 року [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки Листопадівської сільської ради Новомиргородського району №122 від 03.03.2021 року. Відповідно до копії довідки про склад сім`ї №302 від 07.06.2021 року, виданої Новомиргородською міською радою Кіровоградської області, у будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: -[PERSON] - [INFO] ; -[PERSON] - [INFO] ; -[PERSON] - [INFO] ; -[PERSON] - [INFO] . Відповідно до ст. 15 Цивільний кодекс України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Разом з тим, згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Так, ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ст. 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 2 ст. 386 Цивільного кодексу України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, та відповідно до ч.1 ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування приміщенням є підставою для зняття цієї особи з реєстрації за даним місцем. Згідно Правової позиції Верховного Суду України у справі №6-709цс16 власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідно до вимог ст.72 Житлового КодексуУкраїни визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Виходячи з положень ст.150 Житлового кодексу України та ст.383 Цивільного кодексу України власник житла має право використовувати його для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла; і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї; колишніми членами його сім`ї; а також членами сім`ї колишнього власника житла. Як встановлено в судовому засіданні, в належному позивачеві будинку [ADDRESS] зареєстрована відповідачка, [PERSON] , та фактично, з травня 2020 року та по даний час в зазначеному будинку не проживає, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї та довідкою Новомиргородської міської ради Кіровоградської області №303 від 07.06.2021 року. Відповідачка не сплачує будь-які кошти за житлово-комунальні послуги, не веде з позивачем спільне господарство, вони не пов`язані спільним побутом, тобто підстав для продовження терміну зберігання за відповідачем права користування спірним житлом, передбачених ст. 71 ЖК України, немає. Таким чином, відповідачка втратила право на користування будинком, що належить позивачу, отже є підстави визнати відповідача таким, що втратила право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved