Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

[PERSON] діючи на підставі довіреності та в інтересах ПАТ «Дельта Банк» 02 червня 2014 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №009-09242-271007 від 27.10.2007 року в сумі 1998,12 грн. З позову виходить, що 27.10.2007 р. між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» (правонаступник ТОВ «Комерційний Банк «Дельта») було укладено договір кредиту, згідно якого відповідачу було надано кредит в сумі 2898 грн на придбання майна, зі сплатою процентів зі ставкою 0,01 % в рік, однак відповідач порушив умови договору і має прострочену заборгованість по кредиту, яка становить, станом на 19.03.2014 року, загалом 1998,12 грн, з яких 1998,08 грн - тіло кредиту; 0,04 грн - заборгованість по відсоткам. У судове засідання представник позивача не з'явився, оскільки у позовній заяві просив суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. /а.с.2 зворотна сторінка/ Згідно положень ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідачем до судового засідання подано заяву про застосування наслідків спливу позовної давності та заяву про розгляд справи за його відсутності. /а.с.23,30/ Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов'язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки, що закріплено в статті 27 ЦПК України. Суд дослідивши усі наявні матеріали справи та докази, прийшов до наступного. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Судом встановлено і цей факт підтверджується матеріалами справи, що 27.10.2007 р. між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» (правонаступник ТОВ «Комерційний Банк «Дельта») було укладено кредитний договір №009-09242-271007, згідно якого, відповідачу було надано кредитні кошти в сумі 2898 грн, строком на 10 місяців, з кінцевим терміном повернення не пізніше ніж 26 серпня 2008 року. Згідно п.2.3 договору за користування кредитом позичальник зобов'язався сплачувати проценти, виходячи зі ставки 0,01 % в рік. Щомісячний платіж становить 290 грн, який включає заборгованість за кредитом, проценти та плату за обслуговування кредитної заборгованості. /а.с.3, 4/ Як видно з копії меморіального ордеру №38498923 від 29 жовтня 2007 року сторона позивача перерахувала ДП «САВ-ІР» кредитні кошти в сумі 2898 грн за [PERSON] /а.с.8, 9/ У відповідності до вимог ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно положень ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами /з розстроченням/, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Стаття 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У відповідності до ст.1052 ЦК України, у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. З розрахунку заборгованості по кредитному договору [PERSON] вбачається, що станом на 19 березня 2014 року розмір заборгованості за кредитним договором загалом становить 1998,12 грн, з яких 1998,08 грн - тіло кредиту; 0,04 грн - заборгованість по відсоткам. Останній платіж було здійснено 27 лютого 2008 року. /а.с.10/ Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530,631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як вже зазначав суд сторони встановили відповідно до п.1.2 договору строк його дії 10 місяців, не пізніше 26 серпня 2008 року, а погашення кредитної заборгованості здійснюється щомісячними платежами. Отже, поряд з встановленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання зобов'язання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України). Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Судом вказувалось, що за даними розрахунку заборгованості останній платіж відповідачем було здійснено 27.02.2008 року, а сторона позивача звернулася з позовом до суду поштовим відправленням лише 27.05.2014 року. У свою чергу відповідачем до суду було подано заяву про застосування строку позовної давності, що є підставою для відмови в позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). У кредитному договорі сторони не змінювали тривалість позовної давності. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст.261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Таким чином, з врахуванням початку перебігу позовної давності з наступного місяця після здійснення чергового платежу, як вбачається з матеріалів справи останній платіж було здійснено 27.02.2008 року, то позиція відповідача про наявність підстав для застосування позовної давності до вимог сторони позивача ґрунтується на приписах матеріального права. Приймаючи таке рішення, суд враховує правові позиції, що висловлені Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України у висновках постанови від 19.03.2014 року, яка згідно зі ст.3607 ЦПК України є обов'язковою для судів, що зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України. За таких підстав та міркувань позов ПАТ «Дельта Банк» не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed