Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про застосування наслідків недійсності правочину. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого він набув у власність квартиру [ADDRESS]. 04 грудня 2012 року [PERSON] звернулась до Нововолинського міського суду з позовом до нього про визнання вищезазначеного договору купівлі-продажу квартири недійсним, в задоволенні якого рішенням суду від 22 квітня 2013 року їй було відмовлено. Рішенням апеляційного суду Волинської області від 26 червня 2013 року, яке набрало законної сили з моменту його проголошення, апеляційну скаргу на рішення Нововолинського міського суду від 22.04.2013 року задоволено, оскаржуване рішення скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов [PERSON] до нього задоволено, визнано недійсним договір купівлі-продажу укладений 11 червня 2009 року між [PERSON] та ним, посвідчений державним нотаріусом Нововолинської державної нотаріальної контори Кацевич Т.М. та зареєстрований у реєстрі за №2-1585, предметом якого є квартира [ADDRESS]. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 10 жовтня 2013 року касаційну скаргу [PERSON] на рішення апеляційного суду Волинської області від 26 червня 2013 року відхилено, рішення апеляційного суду Волинської області від 26 червня 2013 року залишено без змін. Позивач вказує, що у такому випадку необхідно застосувати правові наслідки недійсності правочину, передбачені ст.216 ЦК України. А саме, продавець має повернути покупцю гроші, а покупець - придбаний товар. Апеляційний суд Волинської області, ухваливши рішення від 26 червня 2013 року про визнання недійсним спірного договору купівлі-продажу квартири, укладеного 11 червня 2009 року, не застосував наслідків недійсності цього правочину. Позивач у заяві вказує, що квартира за домовленістю сторін продана за 63134 грн., майно. Не заперечує, що квартира, з володіння відповідача не вибувала, за нею зареєстровано право власності на цю квартиру, однак кошти, отримані за продаж квартири, відповідач йому не повернула. Тому позивач звернувся до суду з позовом, просить стягнути з відповідача [PERSON] 63134,00 грн. отриманих нею за продаж квартири [ADDRESS] та 1298,00 грн. понесених ним майнових збитків через визнання оспорюваного договору купівлі- продажу квартири недійсним, всього 64432.21 грн. Разом з тим позивач у заяві зазначає, що тривалий час переносить моральні страждання, пов'язані з судовими процесами, з вини відповідача його позбавлено коштів, які він сплатив відповідачу за квартиру, тобто порушено його майнові права, внаслідок чого спричинено моральну шкоду, яку позивач оцінює у 22000,00 грн. Крім того, просить стягнути з відповідача судові витрати у справі. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав з наведених у позові підстав, просив позов задовольнити. По суті пояснив, що кошти отримані від нього відповідачем [PERSON] за продаж квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] відповідачем йому не повернуті. При цьому наголосив, що під час укладення договору купівлі продажу квартири він передав [PERSON] не 63134 грн., а 47000 доларів США., тобто не суму зазначену в договорі купівлі-продажу, що визнаний недійсним. Стосовно розписки від 05 липня 2011 року, то [PERSON] не заперечує її авторство, однак зазначає, що писав її не для [PERSON], а для іншої особи, яка мала намір придбати вказане у розписці житло. На підтвердження своїх доводів в цій частині, позивач, всупереч ст.60 ЦПК України, доказів не надав, тому взяти їх до уваги суд не може. Позивач також не заперечив, що отримував в чотири прийоми протягом серпня - листопада 2011 року грошові перекази від [PERSON] на свою платіжну картку, однак пояснив, що відповідач повертала йому кошти за позикою, що отримувала в нього не у 2006 році, а у 2011 році. На підтвердження таких доводів, позивач суду не надав належних доказів, зокрема письмової розписки [PERSON] про отримання у нього позики в 2011 році з відміткою про суму і строк повернення боргу. Позивач вважає, що ці квитанції не мають відношення до договору купівлі-продажу квартири, за яким він просить застосувати ст. 216 ЦК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши надані ним докази, проаналізувавши доводи відповідача, в тому числі показання [PERSON] в якості свідка, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] про застосування наслідків недійсності правочину, до задоволення не підлягає. Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON], просить застосувати правові наслідки недійсності правочину, укладеного між ним та [PERSON] 11 червня 2009 року. Вважає, що [PERSON], як сторона правочину, що визнаний судом недійсним, повинна повернути йому гроші в сумі 63134 грн. , виходячи із п.2.1. договору стосовно ціни договору. Стверджує, що така ціна вказана лише у договорі, а передав він в дійсності [PERSON] 47000 доларів США. за придбане у неї житло. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні такі доводи [PERSON] категорично заперечили. [PERSON], як свідок показала, що у 2006 році взяла позику у [PERSON] в сумі 3000 доларів США під 10 %. Зобов'язана була повернути борг з процентами протягом шести місяців. Оскільки вчасно не повернула суми боргу, то постійно виплачувала [PERSON] прострочені проценти, і сума основного боргу відповідно зростала. У 2009 році [PERSON] запропонував їй укласти договір застави житла в забезпечення виконання нею зобов'язання за позикою від 2006 року. Підготовку всіх необхідних документів здійснював [PERSON], в тому числі і займався зняттям з реєстрації в день оформлення договору її малолітніх дітей. Також він прописував дітей у належній йому квартирі по [ADDRESS]. Ця обставина перевірялась під час судового розгляду справи про визнання договору купівлі продажу житла недійним, а тому, в силу ст.61 ЦПК України, не підлягає доказуванню у даній справі. [PERSON] наголосила, що не виконувала договору купівлі-продажу після його укладення у 2009 році, тобто не передавала квартиру [ADDRESS] [PERSON], оскільки вважала, що уклала договір застави. Категорично заперечила проведення [PERSON] будь яких розрахунків з нею, і отримання від нього коштів в сумі, яка в казана у п.2.1. договору. Стверджує, що договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] від 11 червня 2009 року укладено шляхом обману зі сторони [PERSON] і тому був визнаний судом недійсним, оскільки укладений з порушенням законних прав неповнолітніх дітей відповідача. Враховуючи, що вказаний договір ніким із сторін не виконувався, тому наслідків передбачених ст. 216 ЦПК України не наступило, позовні вимоги позивача вважає безпідставними. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 11 червня 2009 року було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений державним нотаріусом Нововолинської державної нотаріальної контори Кацевич Т.М., зареєстрований у реєстрі за №2-1585 (а.с.5). Згідно п.1.1. договору купівлі-продажу квартири від 11.06.2009 року продавець [PERSON] зобов'язується передати у власність покупцю [PERSON], належну їй на праві особистої приватної власності квартиру [ADDRESS], а покупець [PERSON] зобов'язується прийняти зазначену квартиру і сплатити за неї оговорену суму грошей (а.с.5). Як встановлено судом, і що не заперечили сторони, квартиру [PERSON] [PERSON] з моменту підписання договору не передавала, і не мала наміру передавати, а продовжує проживати в ній з сім'єю по даний час. Із матеріалів справи (а.с.47-52) вбачається, що з приводу погроз фізичного насильства і примушування до повернення позики з боку [PERSON], [PERSON] 04 липня 2011 року зверталася з письмовими заявами у правоохоронні органи Як пояснила в суді [PERSON], після цього [PERSON] 05 липня 2011 року написав їй розписку, зі змісту якої видно, що він зобов'язався переписати квартиру по [ADDRESS] не пізніше 06 квітня 2022 року. Аналіз вказаних вище обставин дає суду підстави прийняти до уваги як правдиві твердження [PERSON] на заперечення позовних вимог. Поряд з цим твердження [PERSON] щодо написання ним вказаної розписки іншій особі, з посиланням на те, що у її змісті відсутнє прізвище [PERSON], є безпідставними. Звернення [PERSON] на предмет шахрайських дій зі сторони [PERSON] і на сьогодні є предметом розгляду правоохоронних органів, що підтверджується ухвалою слідчого судді Луцького міського суду від 25 липня 2014 року. (а.с.130). Як вбачається із п. 2.1 договору купівлі-продажу квартири від 11.06. 2009 року, продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 63134,00 грн., які отримані продавцем [PERSON] від покупця [PERSON] повністю під час оформлення цього договору. Зазначена сума продажу встановлена на узгодження сторін, є остаточною і змінам не підлягає (а.с.5). В судовому засіданні позивач зазначив, що передав відповідачу за придбану квартиру 47000 доларів США, а відповідач [PERSON] взагалі заперечила отримання від нього будь яких коштів, мотивуючи тим, що не мала наміру і не здійснювала продажу житла взагалі. Із копії рішення апеляційного суду Волинської області від 26 червня 2013 року у цивільній справі № 0312/3191/2012, яке набрало законної сили встановлено, що договір купівлі-продажу, укладений 11 червня 2009 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Нововолинської державної нотаріальної контори Кацевич Т.М. та зареєстрований у реєстрі за №2-1585, предметом якого є квартира [ADDRESS] визнаний недійсним (а.с.7-8, 9-10, 23-24, 26-27). Частиною першою та другою статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,- відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Реституція - це самостійний охоронний засіб, спрямований на відновлення порушеного майнового стану внаслідок визнання договору недійсним. Таким чином, позивач зобов'язаний, з огляду на наявність між сторонам спору щодо факту передачі грошей при укладенні недійсного договору, довести належними і допустимими доказами, порушення свого майнового стану, в зв'язку із визнанням правочину недійсним. В судовому засіданні позивач наголосив, що передав відповідачу гроші за придбане житло в сумі 47000 доларів США. При цьому покликається на п.2.1., п.2.2 договору купівлі продажу, де ціна продажу квартири за домовленістю сторін становить 63134 грн., які він просить стягнути з [PERSON] Відповідач [PERSON] заперечує факт отримання грошей від [PERSON], а як наслідок і факт продажу житла [PERSON], в якому проживає по даний час. Заслуговує на увагу суду, як доказ правдивості тверджень відповідача щодо не отримання нею від [PERSON] коштів по договору, який визнано судом недійним, і наявна у справі письмова розписка [PERSON] від 05 липня 2011 року (а.с. 44) за текстом якої позивач зобов'язався переписати квартиру за адресою [ADDRESS] не пізніше 06 квітня 2022 року. Оригінал вказаної розписки наданий суду відповідачем [PERSON] і оглянутий в судовому засіданні. Відповідач зазначила, що в липні 2011 року зверталася до прокурора міста Нововолинська з приводу неправомірного вилучення у неї [PERSON] паспорта громадянина України. Після цього вона перераховувала йому кошти протягом серпня - листопада 2011 року в сумі по 4860 грн. чотирма платежами на погашення позики від 2006 року і він повернув їй паспорт. Факт перерахування коштів підтверджено квитанціями в копіях на а.с. 45-46. На заперечення таких тверджень відповідача, підтверджених письмовими доказами, позивач не надав суду належних доказів. Таким чином, [PERSON] не доведено факту передачі ним грошових коштів [PERSON] за продаж квартири, тому суд приходить до висновку, що виконання оспорюваного договору в частині здійснення оплати не відбулося. Крім того, відповідач [PERSON] після укладення договору продовжувала проживати разом з дітьми в оспорюваній квартирі, тому передача майна позивачу фактично не відбулася. Враховуючи, що ніхто із сторін не виконував договір , то підстав для застосування ст. 216 ЦК України. не виникає. Як зазначено у ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Всупереч зазначеним вимогам Цивільного процесуального кодексу України, позивач [PERSON] не подав суду належних доказів, які б підтверджували підставність та правомірність заявлених вимог, в тому числі на підтвердження факту передачі відповідачу грошових коштів при укладенні недійсного договору купівлі-продажу, як і не спростував заперечень відповідача на позов. Проаналізувавши надані [PERSON] і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи наведені вище норми матеріального і процесуального законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Outcome: approved