Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з зазначеним позовом, у якому просив визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Любомльського району Волинської області, в порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON], яка померла [INFO] Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що після смерті його матері відкрилась спадщина, до складу якої входить вищевказане нерухоме майно. Оскільки за життя [PERSON] заповіту не укладала, спадкування після її смерті здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги за законом є діти спадкодавця: позивач - [PERSON], який спадщину прийняв в порядку ч.1 ст.549 ЦК України шляхом спільного проживання разом з матір'ю на момент відкриття спадщини; [PERSON] та [PERSON], які спадщину у встановленому порядку не прийняли. Разом з цим, при зверненні до нотаріальної контори позивачу відмовлено у видачі свідоцтва на вищевказаний житловий будинок з господарськими спорудами, у зв'язку з відсутністю на це майно правовстановлюючих документів, тобто відсутністю реєстрації права власності за спадкодавцем, тому реалізація спадкових прав позивача на вказане майно можлива лише в судовому порядку. Сторони в підготовче засідання не з'явились. Позивач [PERSON] у позовній заяві одночасно вказав про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутності. Відповідач - Хворостівська сільська рада Любомльського району Волинської області подала заяву, у якій погодилась з позовними вимогами [PERSON] та просила розглядати справу у відсутності представника сільської ради. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За таких обставин, розгляд справи здійснювався у підготовчому засіданні без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Хворостівською сільською радою народних депутатів 02.03.1992 року, встановлено, що [PERSON] померла [INFO] року в с.Руда Любомльського району Волинської області (а.с.8). Витягом з погосподарської книги [NUMBER] за 1992 рік Хворостівської сільської ради від 18.10.2017 року №592 стверджено, що житловий будинок, 1961 року побудови, який знаходиться по [ADDRESS] в селі Руда Любомльського району Волинської області, по особовому рахунку [NUMBER] належав [PERSON] та увійшов до складу її спадкового майна (а.с.6). Відповідно до ст.524 ЦК України (в редакції 1963 року), чинної на день відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. З копії довідки Хворостівської сільської ради від 18.10.2017 року №590 та копії Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти / спадкові договори) від 25.10.2017 року №49595543 встановлено, що [PERSON] за життя заповіту не укладала, тому спадкування після її смерті здійснюється за законом (а.с.7, 65). Відповідно до ст.529 ЦК України (в редакції 1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно вищевказаної копії довідки від 18.10.2017 року №590, спадкоємцями після смерті [PERSON], передбаченими ст.1261 ЦК України, є її діти: син - [PERSON], дочка - [PERSON] та дочка - [PERSON] (а.с.7). Та обставина, що позивач [PERSON] є сином спадкодавця [PERSON], доводиться також копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого райбюро ЗАГС м.Любомля 14.01.1966 року (а.с.10). Також встановлено, що пережилого подружжя після смерті [PERSON] немає, оскільки її чоловік - [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Хворостівською сільською радою народних депутатів 28.07.1991 року (а.с.9). Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК України (в редакції 1963 року) вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Копією довідки Хворостівської сільської ради від 18.10.2017 року №590 стверджено, що позивач прийняв спадщину після смерті матері в порядку ч.1 ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року). З дослідженої копії спадкової справи №129/2017 до майна померлої [INFO] року [PERSON] встановлено, інших спадкоємців, які б прийняли спадщину у передбаченому ст.ст.548, 549 ЦК України (в редакції 1963 року) порядку або ж претендували на спадкове майно після смерті останньої, в тому числі на обов'язкову частку, згідно положень ст.535 ЦК України (в редакції 1963 року), не встановлено. Таким чином, спадкоємцем після смерті [PERSON], що спадкує усе приналежне останній майно, є позивач - [PERSON] Статтею 560 ЦК України (в ред.1963 р.) передбачено, що спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. При цьому законом, чинним на час відкриття спадщини після смерті [PERSON], було визначено, що спадщина є належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, якщо він її прийняв. ЦК України (в редакції 1963 р.) не було встановлено граничного строку, за спливом якого спадкоємцеві не може бути видане свідоцтво про право на спадщину. Постановою приватного нотаріуса Любомльського районного нотаріального округу Волинської області Семенюк Н.М. від 25.10.2017 року № /02-14 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом - на житловий будинок [ADDRESS] Любомльського району Волинської області, після смерті [PERSON] з підстав відсутності правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцю (а.с.5). Така відмова нотаріуса узгоджується з вимогами ст.ст.68, 69 Закону України «Про нотаріат» та підпунктів 4.14, 4.15 пункту 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, а тому спадкове право позивача може бути реалізовано лише в судовому порядку. Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 07.05.2018 року за №123076728 підтверджено відсутність записів щодо нерухомого майна, розташованого за адресою: Волинська область, Любомльський район, с.Руда, [ADDRESS] зокрема, щодо реєстрації його права власності, іпотеки, заборони відчуження (а.с.67). На підставі технічного паспорта від 16.11.2017 року встановлено, що зазначене нерухоме майно побудоване за життя спадкодавця - [PERSON] та ознак самочинного будівництва не має (а.с.12-18). Частиною 1 статті 82 ЦПК України регламентовано, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. З'ясовані по справі обставини свідчать, що визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому фактичні обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, у зв'язку із визнанням відповідачем позову суд вважає доведеними, а заявлені вимоги такими, що підлягають задоволенню. У зв'язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи, у відповідності до положень ч.1 ст.142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого при поданні позову судового збору.

Outcome: approved