Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 02 жовтня 1998 року помер його дідусь [PERSON]. Дідусь залишив заповіт, яким все своє майно, належне йому на день смерті, заповів його батьку [PERSON]. Однак, 20 січня 2004 року його батько помер і після його смерті відкрилася спадщина, що складається з будинку № 41 по вул. Ужанській в с. Зарічево Перечинського району. Спадщину за його батьком прийняла його бабуся [PERSON], оскільки вона була зареєстрована та постійно проживала у вказаному будинку. Однак, 25 червня 2014 року померла і бабуся [PERSON]. Бабуся залишила заповіт, яким все своє майно заповіла своїм онукам [PERSON] та [PERSON]. Його брат, [PERSON] 21 вересня 2011 року помер, а оскільки одружений не був та дітей не мав, то він залишився єдиним спадкоємцем. Для оформлення спадщини на вказаний будинок, він звернувся до Перечинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на домоволодіння. Під час розгляду справи уточнив позовні вимоги, а саме просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/2 частину вказаного будинку та на 1/2 його частину за законом за покійною бабусею [PERSON] У судове засідання позивач не зявився, однак подав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, змінені позовні вимоги підтримав повністю. Представник відповідача в судове засідання також не зявилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності та не заперечила проти задоволення зміненого позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 25 червня 2014 року померла бабуся позивача [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ № 175231, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Перечинського районного управління юстиції у Закарпатській області 26 червня 2014 року (а. с. 8-12, 17, 73). Також встановлено, що [PERSON] все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і все те, що буде належати їй на день смерті і на яке за законом буде мати право, заповіла своїм онукам одну половину [PERSON], а другу [PERSON], про що свідчить заповіт від 25 липня 2003 року, посвідчений виконавчим комітетом Зарічівської сільської ради Перечинського району та зареєстрований в реєстрі за № 53 (а. с. 19). Разом з цим встановлено, що [PERSON] помер ще 21 вересня 2011 року, що стверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ № 120675, виданим виконкомом Зарічівської сільської ради Перечинського району Закарпатській області 22 вересня 2011 року. Спадкова справа стосовно нього в нотаріальній конторі не заведена (а. с. 14-16, 83-84). Відповідно до ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1245 цього Кодексу частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно. Згідно довідок виконкому Зарічівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 699 від 20 жовтня 2014 року та № 286 від 25 березня 2015 року, [PERSON], після смерті чоловіка [PERSON], який помер 02 жовтня 1998 року, до дня смерті 25 червня 2014 року проживала та була головою домогосподарства за адресою с. Зарічево, вул. Ужанська, № 41 Перечинського району, де на день її смерті ніхто не був зареєстрований (а. с. 76, 77). Як вбачається із спадкової справи № 34/2014 стосовно спадкодавця [PERSON], яка померла 25 червня 2014 року, позивач [PERSON] 20 жовтня 2014 року звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України не відмовився від неї, а тому вважається таким, що прийняв спадщину як за заповітом (1/2 частину будинку), так і за законом (1/2 частину будинку), тобто на будинок в цілому. Будь-яких інших спадкоємців, які б прийняли спадщину за законом за спадкодавцем [PERSON] не встановлено (а. с. 44-51). Разом з цим, згідно повідомлення Перечинської державної нотаріальної контори за вих. № 258/01-16 від 26 грудня 2014 року, позивачу [PERSON] було відмовлено у оформленні спадщини, оскільки свідоцтво про право власності не було виготовлено та не було зареєстровано у встановленому законодавством порядку та відповідно право власності на житловий будинок за адресою: с. Зарічево, вул. Ужанська, № 41 Перечинського району у [PERSON] не виникло (а. с. 34). Як розяснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Отже враховуючи те, що позивач протягом встановленого законом строку прийняв спадщину, однак у нього існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що змінений позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved