Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області про відшкодування майнової шкоди завданої незаконними рішеннями і діями досудового слідства, прокуратури та суду. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він працював на посаді Великоглибочецького сільського голови Тернопільського району Тернопільської області з 19 листопада 2010 року по 05 травня 2015 року. 23 січня 2014 року стосовно нього було відкрито кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.190, ч.3 ст.368 КК України. Ухвалами суду від 06 червня 2014 року, 28 серпня 2014 року, 04 листопада 2014 року, 02 березня 2015 року його було відсторонено від посади сільського голови. Однак будучи відстороненим від посади він продовжував перебувати у трудових відносинах на ті й же посаді, хоча і був позбавлений права виконувати свої посадові обов`язки. Ухвалою суду від 13 грудня 2017 року його було звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.190 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Тому, оскільки його дії з ч.3 ст.368 КК України були перекваліфіковані на ч.1 ст.190 КК України, що є легким злочином, вважає, що кримінальне переслідування його за ч.3 ст.368 КК України було незаконним та, відповідно, відсторонення його від посади було безпідставним, у зв`язку з цим просить відшкодувати йому заробіток, не одержаний за час такого відсторонення у розмірі 27 796 грн. 13 коп. Ухвалою суду від 16 липня 2019 року було відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом. 16 серпня 2019 року представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області надав суду відзив на позов, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначає, що Головне управління Державної казначейської служби України в Тернопільській області не є належним відповідачем, оскільки не наділене повноваженнями та не здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Окрім того вказує на те, що тільки в разі заподіяння моральної шкоди громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади його посадовими або службовими особами її відшкодування відбувається Державною казначейською службою України, а в інших випадках відповідачем повинен бути залучений відповідний державний орган з вини якого завдано шкоди. 21 серпня 2019 року позивач [PERSON] надав до суду відповідь на відзив на позовну заяву в якому зазначає, що Головне управління Державної казначейської служби України в Тернопільській області є належним відповідачем, оскільки органами досудового слідства, прокуратури, суду і їх конкретними працівниками вказаними у позовній заяві приймалися незаконні рішення та документи, якими йому завдана шкода. При цьому відшкодовувати збитки повинні не конкретні винні працівники правоохоронних органів, а держава в особі Державної казначейської служби України, яка безпосередньо отримує кошти із державного бюджету. 03 вересня 2019 року представник відповідача подав до суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву в якому зазначає, що кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету, а не за рахунок Головного управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області, однак таких вимог позивачем не заявлено, тому в задоволенні позову просить відмовити. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позов в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача Клим А.А. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі з підстав наведених у відзиві та запереченні. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав: Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами, позивач [PERSON] з 19 листопада 2010 року по 05 травня 2015 року працював на посаді Великоглибочецького сільського голови Тернопільського району Тернопільської області. Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 червня 2014 року за клопотанням слідчого СВ Тернопільського РВ УМВС України в Тернопільській області в кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №12014210180000080 від 23 січня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, [PERSON] відсторонено від займаної ним посади сільського голови села Великий Глибочок Тернопільського району Тернопільської області до 01 серпня 2014 року. Крім того, ухвалами слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області [PERSON] відсторонено від займаної ним посади сільського голови села Великий Глибочок Тернопільського району Тернопільської області, зокрема: ухвалою від 28 серпня 2014 року строком на 60 днів, ухвалою від 04 листопада 2014 року - строком до 03 січня 2015 року, ухвалою від 02 березня 2015 року - строком до 01 травня 2015 року. Відповідно до довідок Великоглибочецької сільської ради від 24 травня 2018 року №475, 01 лютого 2018 року №134, від 01 лютого 2018 року №135, середньоденний заробіток [PERSON] в 2014 році становив 158 грн. 01 коп., в 2015 році - 169 грн. 52 коп., в 2014 році [PERSON] отримав 20067 грн. 51 коп. заробітної плати, та в 2015 році - 6441 грн. 68 коп. Згідно наведеного у позовній заяві розрахунку, загальний розмір невиплаченої позивачу заробітної плати за період відсторонення його від займаної посади становить 27796,13 грн, з яких : за червень 2014р. - 2528,16 грн, за липень 2014р.- 3634,23 грн., за серпень 2014р. - 1986,12 грн., за вересень 2014р. - 3476,22 грн., за жовтень 2014р. - 2844,18 грн., за листопад 2014р. -3002,19 грн., за грудень 2014р. - 3634,23 грн., за січень 2015р. - 339,04 грн., за березень 2015р. - 3220,88 грн., за квітень 2015р. - 3220,88 грн. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 грудня 2017 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, а кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №12014210180000080 закрито у зв`язку із закінченням строків давності. До правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права: Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 56 Конституції України закріплено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ним своїх повноважень. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ч.1,2 статті 154 КПК України, відсторонення від посади може бути здійснено щодо особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину, і незалежно від тяжкості злочину - щодо особи, яка є службовою особою правоохоронного органу. Відсторонення від посади здійснюється на підставі рішення слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження на строк не більше двох місяців. Строк відсторонення від посади може бути продовжено відповідно до вимог статті 158 цього Кодексу. Судом встановлено, що позивача було відсторонено від посади на підставі ухвали слідчого судді та суду в рамках досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження внесеному до ЄРДР за №12014210180000080 від 23 січня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, тобто тяжкого злочину. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду» ( далі Закон) передбачено, що відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Згідно ч.2 ст.1 Закону, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Відповідно до ст.2 Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, а кримінальне провадження №12014210180000080, внесене 23 січня 2014 року до ЄРДР за даним фактом - закрито у зв`язку із закінченням строків давності. Зазначена обставина не надає право [PERSON] на відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Суд відхиляє доводи позивача про те, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 грудня 2017 року, його дії кваліфіковано за ч.1 ст.190 КК України (злочину невеликої тяжкості), відтак переслідування його за ст.368 КК України та відсторонення від посади було незаконним, оскільки на момент прийняття рішень щодо відсторонення від посади, позивач підозрювався саме у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, тому вимоги статті 154 КПК України були дотримані. Оскільки судом не встановлено незаконність відсторонення позивача від посади, відтак позивач не має права на відшкодування втраченого заробітку за період відсторонення від займаної посади. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідачем згідно позовної заяви є Головне управління Державної казначейської служби України в Тернопільській області. Інших відповідачів, зокрема органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, позивачем не зазначено. В ході розгляду справи позивачем не заявлено клопотання про залучення інших відповідачів. Статтею 25 Бюджетного кодексу України передбачено, що Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових та службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку визначеному законом. Позивачем не надано доказів незаконності дій Головного управління Державної казначейської служби України в Тернопільській області щодо невиплати [PERSON] втраченого заробітку за період відсторонення від займаної посади. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги до позивачем не доведено належними та допустимими доказами незаконність відсторонення його від посади, суд приходить до висновку про відмову у задоволені позову [PERSON] до Головного управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області про відшкодування майнової шкоди завданої незаконними рішеннями і діями досудового слідства, прокуратури та суду.

Outcome: dismissed