Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісне підприємство «Хімконцерн», третя особа [PERSON] про поновлення на роботі. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що працював у відповідача водієм автотранспортних засобів з 05.06.2019 року. Проте 12.04.2020 року він був звільнений з роботи на підставі п. 5 ст.40 КЗпП України. Своє звільнення вважає незаконним, оскільки йому не була запропонована інша легша робота на підприємстві і він не відмовлявся від переведення на легшу роботу. Просив суд поновити його на роботі водієм автотранспортних засобів Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісне підприємство «Хімконцерн» з 12.04.2020 року. 09.06.2020 року судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 15.09.2020 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи та ухвалено заочне рішення. 22.01.2021 року судом постановлено ухвалу про залишення без руху заяви відповідача про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення. 02.02.2021 року судом постановлено ухвалу про прийняття до розгляду заяви відповідача про перегляд заочного рішення. 26.02.2020 року судом постановлено ухвалу про поновлення відповідачу строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, скасовано заочне рішення та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 09.03.2021 року представник відповідача адвокат Циба Д.М. направив до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог. Свою позицію обґрунтував тим, що в період з 12.12.2019 року по 15.05.2020 року [PERSON] був непрацездатний. 12.04.2020 року його було звільнено з роботи на підставі п.5 ст.40 КЗпП України. 18.05.2020 року позивачу встановлено третю групу інвалідності, йому протипоказана важка фізична праця, тривале перебування на ногах та у вимушеному положенні. Враховуючи, що позивач був непрацездатним більше чотирьох місяців підряд, то у відповідача виникло право після спливу чотирьох місяців тимчасової непрацездатності, тобто 12.04.2020 року звільнити його. Таким чином, звільнення [PERSON] є законним. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлений позов. Суду пояснив, що його звільнили незаконно, трудову книжку вручили через місяць після звільнення, копію наказу про звільнення не вручили взагалі. Відповідач не запропонував йому легку працю, хоча він міг би виконувати роботу сторожа. Влітку інвалідність з нього буде знята. В судовому засіданні представник відповідача адвокат Циба Д.М. заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві. В судовому засіданні представник відповідача та третя особа [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог. Пояснив, що запропонувати іншу легку працю позивачу у підприємства не було можливості, т.я. в штаті всього три водія. Вислухавши пояснення учасників справи та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 05.06.2019 року [PERSON] був прийнятий на роботу водієм автотранспортних засобів Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісне підприємство «Хімконцерн», що підтверджується даними трудової книжки позивача серії [NUMBER] . В період з 12.12.2019 року по 15.05.2020 року позивач був непрацездатний внаслідок загального захворювання, що підтверджується копіями листків непрацездатності серії АДР №000983, серії [NUMBER] , серії АДР №012348, серії АДР №004291, серії АДР №012522, серії АДР №012642, серії АДР №005762. 12.04.2020 року [PERSON] було звільнено з роботи за п. 5 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з нез`явленням на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання 12.12.2019 року і по цей час, що підтверджується даними трудової книжки позивача серії [NUMBER] . 18.05.2020 року [PERSON] пройшов первинний огляд Сєвєродонецькою м/р МСЕК та йому було встановлено третю групу інвалідності на період до 01.06.2021 року, про що відповідачу було направлено відповідне повідомлення №400. Згідно з копією довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №141843 [PERSON] протипоказана важка фізична праця, тривале перебування на ногах та у вимушеному положенні. Згідно з копією індивідуальної програми реабілітації інваліда №633 [PERSON] в професії водія непрацездатний. У Товаристві з обмеженою відповідальністю «Сервісне підприємство «Хімконцерн» профспілка не створювалась, що підтверджується довідкою від 01.04.2021 року №2. Згідно з табелями обліку робочого часу за грудень 2019 року по квітень 2020 року водій автотранспортних засобів [PERSON] був відсутній на роботі в період з 12.12.2019 року по 12.04.2020 року внаслідок тимчасової непрацездатності. Згідно зі штатним розписом, введеним в дію з 01.01.2020 року в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Сервісне підприємство «Хімконцерн» обліковується 8 штатних одиниць (директор -1, комерційний директор -1, головний бухгалтер -1, водій автотранспортних засобів -5). Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Пунктом 5 ч.1, ч.2 ст.40 КЗпП України встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку нез`явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. За працівниками, які втратили працездатність у зв`язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посада) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності. Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Судом встановлено, що позивач був непрацездатним в період з 12.12.2019 року по 15.05.2020 року. Наказ про його звільнення з роботи був виданий відповідачем 12.04.2020 року на підставі п.5 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Суд вважає, що 12.04.2020 року у відповідача виникло право звільнити [PERSON] з роботи внаслідок нез`явлення його на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, яка виникла внаслідок загального захворювання. При цьому аналіз штатного розкладу дає суду підстави зробити висновок про слушність доводів представника відповідача та третьої особи щодо неможливості запропонувати позивачу, який є непрацездатним в професії водія, іншу, більш легшу роботу, оскільки на підприємстві іншої роботи, яку б міг виконувати позивач, немає. Зазначене спростовує доводи позивача щодо того, що він міг би виконувати роботу сторожа, оскільки такої посади в штаті підприємства немає. Проте судом було встановлено, що наказ про звільнення позивача з роботи був виданий 12.04.2020 року, яке було неділею та вихідним днем на підприємстві. Згідно табелю обліку робочого часу за квітень 2020 року директор [PERSON] був у цей день вихідний, доказів того, що в цей день він працював суду надано не було. За таких обставин суд дійшов висновку про передчасність видання наказу №2/1-к про звільнення позивача з роботи 12.04.2020 року, та вважає, що за встановлених обставин наказ про звільнення позивача з роботи міг бути виданий відповідачем не раніше 13.04.2020 року. Аналізуючи встановлені обставини у сукупності з положеннями ст.43 Конституції України, ст.ст. 40, 235 КЗпП України, суд приходить до висновку, що звільнення позивача [PERSON] з роботи мало місце з порушенням порядку, встановленого законом, тобто було незаконним, таким, що порушує його права та інтереси. Таким чином, з урахуванням наведеного та відповідно до вимог ч. 1 ст. 235 КЗпП України [PERSON] має бути поновлений на роботі на посаді водієм автотранспортних засобів Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісне підприємство «Хімконцерн», а наказ відповідача від 12.04.2020 року №2/1-к є протиправним та таким, що не відповідає вимогам закону. Щодо строків звернення позивача до суду з позовною заявою суд відзначає наступне. Відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Пунктом 1 Прикінцевих положень КЗпП України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Частинами 1-2 ст.47 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Наказ про звільнення позивача з роботи був виданий 12.04.2020 року. Відомості про дату вручення позивачу трудової книжки чи наказу про звільнення відсутні. З урахуванням того, що 12.03.2020 року на території України був встановлений карантин з метою запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19), суд вважає, що позивач не пропустив строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі. Відповідно до ч.1 ст.430 ЦПК України рішення в частині поновлення [PERSON] на роботі слід допустити до негайного виконання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 908 грн., оскільки позовні вимоги були задоволені в повному обсязі.

Outcome: approved