Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовною заяву до [PERSON] , в якій просить часткове звільнити його від сплати заборгованості по аліментах у порядку ч. 2 ст. 197 Сімейного кодексу України. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01.02.2019 року позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів задоволено та стягнуто Ѕ частину доходів [PERSON] з 12.10.2018 року до повноліття дітей. Позивачу невідомо було про існування судового процесу та про прийняте рішення, тому не міг його оспорити чи переглянути. Відповідачка також не ініціювала стягнення коштів, оскільки насправді мала забезпечення дітей від позивача, з яким вони продовжували проживати в одній квартирі. Позивач до травня 2020 року сам проживав з дітьми та не просто приймав участь у їх забезпеченні, а повністю їх утримував. Йому не було відомо про поданий позов, щодо нього не застосовувалися жодні санкції. Позивач сам забезпечував дітей всім необхідним для життя, проживав з ними в одній квартирі. Він оплачував комунальні послуги, регулярно та постійно купував продукти, ліки в аптеках, оплачував відвідання лікарів та обстеження, аналізи під час хвороби дітей. До матеріалів позовної заяви додано майже пів тисячі чеків про оплати, що були здійснені позивачем протягом останніх 2 років. Адреси магазинів вказані на чеках - це навколишні магазини в районі проживання сім`ї (на Салтівці). Спільне життя продовжувалось до травня 2020 року. Саме цей період позивач вважає спірним та просить про звільнення від сплати аліментів саме в цьому проміжку часу - від початку нарахування (12.10.2018р.) до травня 2020 року. Примірник рішення про стягнення аліментів був отриманий позивачем 24.11.2020 року. Оскільки справа розглядалася у порядку спрощеного провадження, то повістки судом не направлялися. Матеріали справи про стягнення аліментів не містять жодного документу з підписом про отримання позовної заяви чи будь яких документів, що свідчило б про обізнаність позивача. Колишня дружина приховувала від нього факт подачі до суду заяви про стягнення аліментів. Позивач залишив квартиру дружині та дітям для проживання, вони користуються нею повністю. Оскільки позивач справно виконував свої обов`язки по забезпеченню родини до 2020 року, але колишня дружина не бажає мирно розв`язати цю ситуацію, то і вважає це порушенням його прав, та вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 24.12.2020 року вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 16.01.2021 року на адресу суду від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментах у порядку ч. 2 ст. 197 Сімейного кодексу України в повному обсязі, вважає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження вимог позивача. Крім того зазначила, що з 26.02.2010 року вона з позивачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають трьох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З вересня 2018 року шлюбно-сімейні відносини між ними фактично припинені, проживають окремо. Діти із моменту народження по теперішній час фактично проживають та зареєстровані разом з нею за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 06.01.2021 року, копія якої додається до відзиву. Позивач [PERSON] з вересня 2018 року по теперішній час проживає окремо від неї та дітей, зареєстрований позивач за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що позивач [PERSON] в утриманні дітей ніякої участі не приймав та не приймає, вона була вимушена в жовтні 2018 року звернутися до суду з позовами про стягнення з нього аліментів на утримання дітей та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01.02.2019 року у цивільній № 643/14689/18, що набрало законної сили 04.03.2019 року, стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частини зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягування з 12.10.2018 р. і до досягнення дітьми повноліття. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13.03.2019 року у цивільній справі № 643/14688/18, що набрало законної сили 15.04.2019 року, стягнуто з [PERSON] аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на її користь утримання до досягнення дитиною, [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. Вищевказаними судовими рішеннями встановлено, що неповнолітні діти: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , проживають разом із матір`ю, [PERSON] . Батько дітей, [PERSON] , матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей не надає. [PERSON] є працездатним, він є фізичною особою - підприємцем. В жовтні 2018 року вона також звернулась до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17.05.2019 року у справі № 643/14833/18, що набрало законної сили 18.06.2019 року, визнано за нею та за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , по Ѕ частки за кожним. В грудні 2018 року звернулась до суду з позовом про розірвання нашого шлюбу. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25.02.2019 року у справі № 643/18539/18, що набрало законної сили 28.03.2019 року, шлюб розірвано. Таким чином, з вересня 2018 року по теперішній час вона з позивачем проживає окремо, діти фактично проживають разом з нею, знаходяться на її повному матеріальному утриманні. Значну підтримку в матеріальному утриманні та вихованні дітей їй надають батьки - бабуся та дідусь дітей, [PERSON] та [PERSON] , які офіційно працюють та отримують стабільний дохід. Батько дітей, [PERSON] , ніякої допомоги на утримання дітей добровільно не надає. Крім того, він взагалі не приймає ніякої участі в їх вихованні, навчанні та розвитку. Приблизно раз на півтора місяці [PERSON] приходить у квартиру, де вона проживаю разом із дітьми, влаштовує сварки та скандали, принижує та ображає її, погрожує та застосовує фізичне та моральне насилля. Таким чином позивач [PERSON] вводить суд в оману, зазначаючи в позові про те, що він повністю утримував дітей та проживав з ними до травня 2020 р. Неправдивою є також інформація, наведена в позові, про сплату позивачем боргів за комунальні послуги за місцем проживання дітей. На теперішній час судове рішення про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дітей знаходиться на примусовому виконанні. Згідно з розрахунком заборгованості [PERSON] по аліментам № 199244 від 01.12.2020 року, проведеним державним виконавцем за вищевказаним виконавчим провадженням на підставі середньомісячної заробітної плати та на підставі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, загальна сума боргу [PERSON] станом на 11.11.2020 року складає 94 112, 54 грн. Аліменти розраховані державним виконавцем за період з жовтня 2018 року по листопад 2020 року. Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, розміщеною на офіційному веб-порталі Міністерства Юстиції України, [PERSON] зареєстрований фізичною особою - підприємцем та здійснює господарську діяльність у сфері IT-технологій. Крім того, відповідачці відомо, що позивач отримує неофіційний дохід від надання професійних фотопослуг. В мережі інтернет розміщено безліч його оголошень із зазначенням його прізвища та номеру телефону, де він пропонує фотопослуги та розміщує приклади своїх робіт на сайті. Враховуючи наведене, відповідачка вважає, що положення частини другої статті 197 СК України, на яку посилається позивач у даній справі, не є підставою звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами, оскільки заборгованість, яка має місце, не виникла у зв`язку з тяжкою хворобою позивача або іншою обставиною, що має істотне значення, а виникла внаслідок безпідставного невиконання позивачем рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Таким чином, на думку відповідача, позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими, а отже відсутні підстави для часткового звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментах в розмірі 88 721,55 грн. у порядку ч.2 ст.197 СК України. 26.01.2021 року через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив від [PERSON] , згідно змісту якої, позивач підтримує свої позовні вимоги та просить суд задовольнити їх в повному обсязі. Також третьою особою по справі було направлено копії матеріалів виконавчого провадження № 62547894. Також сторонами було заявлені клопотання про виклик свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили суд їх задовольнити, надали пояснення аналогічно викладені у позовній заяві. Відповідачка та її представник у судовому засіданні не визнали позовні вимоги в повному обсязі, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи - Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином, у своїй заяві просив суд прийняти рішення у справі на свій розсуд. 10.02.2021 року через канцелярію суду представником позивача була подане клопотання про долучення документів до матеріалів справи. 18.02.2021 року представником відповідача була подане клопотання про долучення документів до матеріалів справи. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18.02.2021 року у справі закрито підготовче судове засідання, призначено справу до розгляду по суті. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити, надавши суду відповідні пояснення. Відповідачка та її представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог та просили суд відмовити у їх задоволенні, надавши суду відповідні пояснення. Свідок [PERSON] , яка є матір`ю позивача, надала наступні пояснення. Практично кожен день, вона їздила до квартири, де проживали сторони. ЇЇ син [PERSON] після розлучення залишився проживати разом із [PERSON] та дітьми, приносив кожен день великі пакети з їжею, був з дітьми, залишав їй у куртці гроші на дітей, коли вона гуляла з дітьми, щоб вона на них витратила. У спірний період він перебував вдома разом зі своїми дітьми. Невістка скаржилася, що [PERSON] - мій син, її один раз ударив, але вона особистого цього не бачила. [PERSON] було відомо про факт подання позову про стягнення аліментів на її сина. Свідок [PERSON] , яка є матір`ю відповідачки, надала наступні пояснення. З серпня 2009 року сторони проживали у нашій квартирі до весілля та придбання квартири у 2013 році, куди потім переїхали. За цей період їм було добре жити у нас: ні за що не відповідати та ні про що не думати, за комунальні послуги сплачувати не треба. Після переїзду у 2013 році, [PERSON] продовжували брати у нас продукти харчування, [PERSON] ходив до нас кожні вихідні і ми їздили на ринок за продуктами для дітей, також у нас є підсобне господарювання у пос. Високий: фрукти, овочі. [PERSON] почав займатися фотосправою для чого було придбано відповідні фотоприлади, які після розлучення він забрав та залишив [PERSON] ні з чим. [PERSON] підіймав на [PERSON] руку. Він міг її вдарити або штовхнути, також іноді не розмовляв з нею. [PERSON] була повністю на нашому утриманні. Вона витрачає на дітей мінімум десять тисяч гривень, якщо не рахувати коли діти хворіли. Також ми одягали онуків, це було моїм обовязком. Перед розлучення [PERSON] позичів у мене двадцять тисяч гривень на комерційні потребі, але він мені їх не повернув. Не сплачував за комунальні послуги у квартирі в якому вони переїхали та накопичив борги. У результаті цього мені прийшлось сплачувати за комунальні послуги за квартиру в яку вони переїхали, тому що дітей (онуків) можуть виселити з квартири, а [PERSON] це не турбує. Після розлучення увесь побут був на [PERSON] , а [PERSON] не бажав приймати участь у цьому та піклуватися про дітей. Він полюбляв купляти щось з делікатесів, але ж необхідно було купувати іншу їжу для дітей, одяг та інше, і на 80 відсотків це робили ми з моїм чоловіком. Після розлучення, практично через день або кожен день я заходила до [PERSON] . Після розлучення, коли я заходила до [PERSON] , його ніколи не було вдома. Один чи два раза на тиждень я його могла побачити, влаштовував скандали. За майже два з половиною років (з листопада 2018 по травень 2020 року) [PERSON] з онуками забезпечували ми з чоловіком. Свідок [PERSON] , який є батьком відповідачки, надав суду наступні пояснення. В період часу з вересня 2018 року по травень 2020 року ми з дружиною утримували свою доньку [PERSON] з онуками, закуповували харчі кожні вихідні, також купували речі та сплачуємо за комунальні послуги. Борги за комунальні послуги були залишені у розмірі сто десять тисяч гривень за квартиру. Я два три раза на тиждень приходив до онуків та доньки [PERSON] . Покупали диван. [PERSON] , з вересня 2018 по травень 2020 року, купував, зі слів онуків, чупа чупси, йогурти, декілька разів банани, більше я не бачив. [PERSON] негативно відносився до [PERSON] , бив її. Ми витрачали на на онуків та на сплату комунальних послуг десь приблизно до десяти тисяч гривень на місяць. Свідок [PERSON] , який є хрещеним батьком [PERSON] , надав суду наступні посяснення. [PERSON] проживав у сім`ї і у спріний період вступив на курси програмування, ми часто бачились, недалеко один від одного проживали, що свідчить про те, що він проживав разом з дітьми. Під час наших зустрічей ми спілкувались про дітей, про подарунки, про захворювання дітей, я бачив як [PERSON] спілкувался про дітей, ходили на танці, куди ходила його донька, щоб забрати її. [PERSON] позичав у мене гроші для стоматолога для своїх дітей, та на лікування травми дитини. У період з 2018 по 2020 рік у гостях де проживав [PERSON] я не був. Був раніше до 2018 року на днях народження дітей. В останній раз я бачив давно свого похресника. Свідок [PERSON] , яка хрещеною матір`ю [PERSON] , надала наступні пояснення. Ми з [PERSON] є кращими подругами та вона часто скаржилася, що [PERSON] при дітях міг принижувати її та штовхатися. Також, була ситуація коли він її виганяв з квартири, оскільки пояснював, що це його квартира. Після сварок він оголушавав [PERSON] бойкот та не спілкувався з нею, що означало, що у нього не можна було попросити про елементарні речі. Мій чоловік здружився з [PERSON] на грунті навчання програмуванню в період осінь-зима 2018 року та він казав, що вже не проживає разом із сім`єю. Крім того, про те що батько ( [PERSON] ) вже з нами не проживає казав старший син [PERSON] та [PERSON] моєму сину, коли вони гуляли разом на майданчику. [PERSON] казала, що [PERSON] не підтримував фінансово своїх дітей. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який був розірваний 25 лютого 2019 року Московським районним судом м. Харкова, рішення суду набрало законної сили 28.03.2019 року Від шлюбу сторони мають дітей - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ), [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ), [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01.02.2019 року, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволені в повному обсязі, стягнуто з [PERSON] , [INFO] уродженця м. Харкова, РНОКПП [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , виданий Комінтернівським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 12.12.2001 року, зареєстрованого: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] , виданий Московським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області 25.03.2010 року, РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованої: [ADDRESS] , аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у розмірі Ѕ частини зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягування з 12.10.2018 і до досягнення дітьми повноліття. 13.06.2019 року Московським районним судом м. Харкова був виданий виконавчий лист за № 643/14689/18 про стягнення з [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Харкова, РНОКПП [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , виданий Комінтернівським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 12.12.2001 року, зареєстрований: [ADDRESS] на користь [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] , виданий Московським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області 25.03.2010 року, РНОКПП [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у розмірі Ѕ частини зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягування з 12.10.2018 і до досягнення дітьми повноліття. Постановою старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Лаптіковою Ганною Володимирівною від 15.07.2020 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 643/14689/18, виданого Московським районним судом м. Харкова 13.06.2019 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у розмірі Ѕ частини зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягування з 12.10.2018 і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] по аліментам відповідно до виконавчого листа № 643/14689/18 від 13.06.2019 року за період з 12.10.2018 року по 11.11.2020 рік має заборгованість у сумі 94112,54 грн. За розрахунком, відповідно до матеріалів виконавчого провадження, за період з 12.10.2018 року по 01.02.2021 року, загальна сума заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] становить 107 732 грн. 04 коп. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначено статтями 194-197 Сімейного Кодексу України та статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження». За змістом зазначених норм законодавства розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем. Згідно з ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Аналіз статті 197 СК України надає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення. Відповідно до п. 22 постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Такі висновки суду повністю узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 343/860/17, у постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 344/12158/16-ц та у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № № 592/2683/17. Позивачем в ході судового розгляду не доведено наявності у нього тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення, які б надавали суду підстави для звільнення його від сплати заборгованості по аліментам. З наданих позивачем суду доказів також не встановлено, що вищевказана заборгованість виникла у зв`язку з тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Обґрунтовуючи підстави позову про звільнення від сплати заборгованості по аліментах у розмірі 88721,55 гривень, [PERSON] посилається на те, що до травня 2020 року він сам проживав з дітьми, приймав участь у їх забезпеченні, повністю їх утримував. Це спільне життя продовжувалось до травня 2020 року, саме цей період вважає спірним і тому просить про звільнення від сплати аліментів саме цього проміжку часу, від початку нарахування 12.10.2018 року до травня 2020 року. Разом з тим, зазначена позивачем обставина не є підставою для звільнення від сплати заборгованості по аліментам у розумінні ч. 2 ст. 197 СК України. Як вбачається зі змісту розрахунку заборгованості по аліментам від 16.11.2020 року, позивач, достовірно знаючи про свій обов`язок сплачувати аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у розмірі Ѕ частини зі всіх видів заробітку (доходу), на протязі періоду, починаючи з жовтня 2018 року по травень 2020 року включно взагалі не сплачував аліменти, нараховані державним виконавцем відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», які підлягали стягненню. При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо звернення позивача із будь-якими заявами або скаргами з приводу неправильного нарахування аліментів до відповідних органів протягом зазначеного періоду часу. Також у суду відсутні будь-які відомості про те, що позивач ставить під сумнів наявні в матеріалах справи розрахунки заборгованості по аліментам або у будь-який інший спосіб оскаржує їх, оцінка дій державного виконавця не є предметом розгляду у даній справі. Так згідно зі ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення, виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник у цей період не працював, заборгованість визначається, виходячи із середньої заробітної плати для даної місцевості. У разі спору розмір заборгованості визначається судом. Згідно ч.3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України. Позивач не оспорює наданого державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) розрахунку заборгованості за аліментами, але в порядку, зокрема, ст. 197 СК України просить звільнити його від заборгованості. При цьому істотних обставин для звільнення від сплати аліментів, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 197 СК України, позивачем не наведено. Суд не приймає до уваги доводів позивача про те, що заборгованість утворилась внаслідок того, що він не знав про існування рішення суду про стягнення аліментів або ж не звернення з виконавчим листом про їх стягення, оскільки позивач знав і про винесення рішення про стягнення з нього аліментів, і про обов`язок сплачувати аліменти, факт проживання позивача разом зі своїми дітьми не є підставою для часткового звільнення платника аліментів від їх сплати. У зв`язку з цим, суд вважає встановленим факт умисного ухилення позивача від сплати аліментів на утримання дитини. Позивачем не наведено при розгляді даної цивільної справи належних, допустимих, достовірних доказів, які б доводили наявність підстав, що встановлені ст.197 Сімейного кодексу України, для часткового звільнення позивача від заборгованості за аліментами. Відтак суд дійшов висновку про те, що відсутні підстави для часткового звільнення [PERSON] від сплати заборгованості по аліментах. Згідно із ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Відповідно до ч. 1 ст.18 ЦПК Українисудові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Частиною 1 ст. 197 Сімейного кодексу України передбачено, що з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. Відповідно дост. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обов`язок існує незалежно від наявності рішення суду щодо стягнення аліментів з одного з батьків. Долучені до матеріалів справи дані про геолокацію позивача, яка свідчить про проживання позивача разом з дітьми не доводить факту існування між сторонами спільного побуту, взаємних прав та обов`язків і, відповідно, не встановлює належної участі позивача у вихованні та утриманні дітей. Проживання осіб в одному житловому приміщенні не може свідчити про існування між ними шлюбних стосунків (сімейних відносин) та належного матеріального забезпечення позивачем своїх дітей. Наявність у матеріалах справи відсутні чеків на придбання продуктів харчування, перерахунок коштів у рахунок сплати аліментів на підтвердження обставин щодо надання позивачем матеріальної допомоги відповідачу та їх спільним дітям під час спільного проживання з вересня 2018 року по травень 2020 року, є підставою для державного виконавця перерахувати суму заборгованості, а не підставою для часткового звільнення від сплати аліментів. До державного виконавця з цим питанням позивач не звертався. Спільність проживання позивача разом із відповідачем та дитиною в одній квартирі не є безумовною підставою вважати, що таке проживання за своєю суттю ґрунтувалося на інституті сім`ї та позивач надавав матеріальну допомогу дружині та сину (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01.08.2018 року у справі № 344/12158/16-ц). Суд зазначає, що саме по собі пред`явлення виконавчого листа до виконання з певною затримкою, але в межах строку на його пред`явлення, не є підставою для звільнення позивача від обов`язку по сплаті заборгованості з аліментів. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 343/860/17. Також суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 179 Сімейного кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Всі інші обставини, зазначені позивачем як підставу для звільнення від сплати заборгованості по аліментам не є обставинами, що мають істотне значення та не можуть бути безумовною підставою для звільнення від сплати заборгованості по аліментам в порядку ч. 2 ст. 197 СК України. Таким чином, на підставі викладеного, з урахуванням наданих суду доказів, суд вважає, що підстав для задоволення позову про часткове звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам не вбачається. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, згідно з якими судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed