Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Приазовського районного суду з заявою в якій просить: визнати поважними причини пропуску терміну на подачу заяви про перегляд заочного рішення та поновити вказаний термін; скасувати заочне рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 17 вересня 2008 року у справі № 2-623/2008. Ухвалою Приазовського районного суду від 16 листопада 2020 року подана заява була залишена без руху. Ухвалою Приазовського районного суду від 24 листопада 2020 року заява була прийнята до розгляду. Представник ФГ «Байбара» - адвокат Цокало О.І. визнав подану заяву [PERSON] , та зазначив, що [PERSON] не був присутнім у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення. Інші учасники процесу у судове засідання не з`явилися, належним чином були повідомлені про дату, час і місце засідання. Заяв про відкладення розгляду справи суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 287 ЦПК України, неявка, осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення представника ФГ «Байбара» - адвоката Цокало О.І., оглянувши заяву та матеріали цивільної справи, приходить до наступного висновку. Згідно частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Оскільки заява про перегляд заочного рішення [PERSON] була подана 13 листопада 2020 року, то слід керуватися нормами ЦПК України діючого на цей час. Зазначене відповідає загальновизнаному положенню про дію цивільних процесуальних норм у часі, згідно з яким незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовуються той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій (частина третя стаття 3 ЦПК України). Згідно ч. 2 ст. 284 ЦПК України, заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідно до ч. 3 ст. 284 ЦПК України, учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Оглянувши подану заяви, суд вважає можливим поновити пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення та розглянути її по суті. З матеріалів цивільної справи за позовом Фермерського господарства «Байбара» до Товариства з обмеженою відповідальність «Агрофірма ім.. Жукова», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на майно, визначене для отримання в натурі в рахунок майнового паю, вбачається, що заочним рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 17 вересня 2008 року ухваленому у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] Фермерського господарства «Байбара» до Товариства з обмеженою відповідальність «Агрофірма ім.. Жукова», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на майно, визначене для отримання в натурі в рахунок майнового паю, вимоги позивача задоволено повністю. Рішення суду від 17 вересня 2008 року у вищевказаній страві ухвалене заочне з тих підстав, що відповідач ТОВ «Агрофірма ім.. Жукова» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином; про причину своєї неявки суду не повідомив. Згідно ч. 1\~ст.\~224\~ЦПК України (діючого на час ухвалення рішення), у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із тим, що представник позивача під час розгляду справи просив постановити заочне рішення, суд, вислухавши думку інших учасників процесу, тому числі і [PERSON] , який в судовому засіданні визнав позовні вимоги позивача, ухвалив заочне рішення за відсутності відповідача ТОВ «Агрофірма ім.. Жукова» на підставі наявних у справі доказів, відповідно до положень\~ст.\~224\~ЦПК України (діючого на час ухвалення рішення). Як вбачається з матеріалів цивільної справи, про дату, час і місце судового засідання відповідач [PERSON] був повідомлений належним чином з дотриманням вимог процесуального закону, а саме був присутнім у судовому засіданні 08 вересня 2008 року, у якому розгляд справи був відкладений на 17 вересня 2008 року. Крім того, [PERSON] був присутнім під час ухвалення рішення суду 17 вересня 2008 року. Таким чином,\~суд вважає,\~що [PERSON] \~належним чином\~був повідомленим\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання та\~з дотриманням\~вимог процесуального\~законодавства. Посилання заявника на те, що він не знав про розгляд справи, не був присутнім у судовому засіданні 17.09.2008 року, суд вважає безпідставним, оскільки спростовуються зібраними у справі доказами. Згідно ч. 1 ст. 232 ЦПК України ( в редакції станом на 2005 рік), заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. За вимогами ч. 1\~ст. 288 ЦПК України\~(діючого ЦПК на цей час), заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що голова ФГ «Байбара» не повідомив про наявність інвестиційного договору та запевнив, що не буде ніяких негативних наслідків у разі задоволення позовних вимог, а тому він не хвилювався з даного приводу. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Слід зазначити, що згідно матеріалів цивільної справи № 2-623/2008, [PERSON] знав про позовні вимоги ФГ «Байбара», неодноразово був присутнім у судових засіданнях, за правничою допомогою не звертався. Крім того, протягом 12 років [PERSON] взагалі не цікавився прийнятим рішенням, яке набрало чинності ще у 2008 році. Також суду не зрозуміло, чому саме на теперішній час, [PERSON] подаючи заяву про перегляд заочного рішення, яке набрало законної сили, з якою погоджується ФГ «Байбара» - позивач по справі, не врегулювали спір у цивільно-правовому полі мирним шляхом. Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. \~ Згідно\~ст.\~17\~Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року,суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до пункту 72 рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року (рішення чинне з 6 листопада 2002 року, заява № 48553/99) в справі «Совтрансавто-Холдінг» проти України», у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (аналогічний висновок мається також і в рішенні Суду по справі «Брумареску проти Румунії», пункт 61). Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13). Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими непереборними обставинами. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] не надано належних доказів, що мають істотне значення для правильного вирішення справи і які не були враховані судом під час ухвалення рішення. \~ \~ За таких обставин, суд приходить до висновку, що заява про перегляд заочного рішення задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed