Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до Лисичанського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що починаючи з 17.07.2014 р. він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON]. Під час реєстрації шлюбу відповідачка вже мала сина [PERSON], [INFO]. Відповідачка вмовила його стати офіційно батьком її сина і 04.02.2015р. у відділі РАЦС Лисичанського МУЮ без особистої участі позивача здійснила реєстрацію та отримала свідоцтво про народження дитини, де батьком дитини вказаний позивач. З жовтня 2015 року шлюбні стосунки з відповідачкою у нього не склались і вони почали мешкати окремо. У січні 2016 року відповідачка звернулась до Лисичанського міського суду із позовом про стягнення з нього аліментів на утримання сина - [PERSON], посилаючись що він не надає добровільну матеріальну допомогу і не приймає участь у вихованні сина. Натомість за весь час, починаючи з дня початку сумісних стосунків та по теперішній час він не припиняв утримувати та матеріально забезпечувати, постійно приймає участь у вихованні, догляді за сином, намагається надати повноцінне піклування та турботу, як би це зробив рідний батько. Відповідачка подала до Лисичанського міського суду позов про розірвання шлюбу. На даний час має перешкоди у спілкуванні з дитиною, які створюються відповідачкою і проявляються в перешкоджанні спілкуватись, піклуватись з дитиною. Відповідачка вимагає лише гроші за умови, що він не бачився з дитиною. Такі дії відповідача порушують його права щодо спілкування з дитиною, участі в вихованні сина, порушує також інтереси дитини, яка також потребує спілкування з батьком. На підставі викладеного, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив суд зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у прийнятті участі у вихованні та вільному спілкуванні з сином [PERSON], [INFO], встановити способи участі [PERSON] у вихованні сина [PERSON], [INFO], а саме: систематичні побачення з сином щосуботи кожного тижня з 08.00 години до 20.00 години без присутності матері - [PERSON], побачення з сином на день його народження та під час канікул щодня з 09.00 години до 13.00 години без присутності матері [PERSON], а також стягнути з відповідача судові витрати на його користь. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав; факти, викладені в позові підтвердив та просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Також, пояснила, що позивач не є біологічним батьком дитини. Також зазначила, що під час сумісного проживання з позивачем, останній жорстоко поводився з дитиною, а саме: погрожував битою та одного разу майже окропив дитини гарячим маслом. Матеріально дитині не допомагає та не цікавиться духовним та моральним розвитком дитини. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував, просив суд відмовити в задоволенні позову повністю та підтримав свої письмові заперечення, підтвердив факти, викладені у письмових запереченнях. В судовому засіданні представник третьої особи Боднарчук Л.І. заперечувала проти задоволення позовних вимог та підтримала Висновок Органу опіки та піклування Лисичанської міської ради про визначення порядку участі громадянина [PERSON] у вихованні та спілкування з малолітнім сином [PERSON], [INFO], щодо недоцільності спілкування [PERSON] з малолітньою дитиною [PERSON], [INFO]. Вислухавши позивача, відповідача, представника відповідача, представника третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Спір між позивачем та відповідачем виник з приводу того, що мати дитини, [PERSON], заперечує проти спілкування малолітньої дитини, а саме: [PERSON], 2011 р.н., з його батьком - [PERSON]. Позивач скористався своїм правом та звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів та просив суд зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у прийнятті участі у вихованні та вільному спілкуванні з сином [PERSON], [INFO], встановити способи участі [PERSON] у вихованні сина [PERSON], [INFO], а саме: систематичні побачення з сином щосуботи кожного тижня з 08.00 години до 20.00 години без присутності матері - [PERSON], побачення з сином на день його народження та під час канікул щодня з 09.00 години до 13.00 години без присутності матері [PERSON], а також стягнути з відповідача судові витрати на його користь. Обраний позивачем спосіб захисту відповідає ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 4 ст. 150 СК України батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. На підставі Закону України «Про охорону дитинства» та викладених норм СК України, суд підкреслює, що батьки несуть відповідальність за розвиток дитини, забезпечують її матеріальний та духовний розвиток, а права та обов'язки батьків повинні ґрунтуватися на принципі інтересів дитини. З пояснень позивача та відповідача, наданих у судовому засіданні, судом встановлено, що сторони мають протилежні погляди на здійснення ними своїх батьківських прав та обов'язків по відношенню до їхньої малолітньої дитини, у зв'язку з чим у них виник конфлікт, що потребує ретельного аналізу та встановлення того, які елементи повинні бути покладені судом до своєї аргументації, а саме: батьківські права та обов'язки позивача та відповідача по відношенню до їхньої малолітньої дитини з урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. З матеріалів справи вбачається, що згідно з копією рішення Лисичанського міського суду від 17 червня 2016 року у справі № 415/2584/16-ц шлюб, зареєстрований 17 липня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно з копією свідоцтва про народження, виданого 04 лютого 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції, [PERSON] народився [INFO], батьком якого записаний [PERSON], матір'ю - [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис № 371. Відповідно до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов'язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків. Вирішення питання стосовно місця проживання дитини [PERSON], 2011 р.н., після розірвання шлюбу, зареєстрованого між [PERSON] та [PERSON], разом із заявою про розірвання шлюбу судом не вирішувалося, договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим із батьків, хто проживає окремо від дитини, між позивачем та відповідачем не укладався. Водночас, згідно з копією довідки № б/н від 28.01.2016 року, виданої Відділом по роботі з депутатами та громадськістю Лисичанської міської ради, за адресою: [ADDRESS], зареєстровані [PERSON], [PERSON] - син, [INFO]. Отже, у [PERSON] виникло право на особисте спілкування з малолітньою дитиною, у зв'язку з тим, що він проживає окремо від дитини, а відповідач - [PERSON] не має права перешкоджати позивачу спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. За заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. З матеріалів справи вбачається, що позивачем у позовній заяві зазначено, що відповідач [PERSON] чинить йому перешкоди у спілкування з малолітньою дитиною, [PERSON], 2011 р.н., однак з матеріалів справи не вбачається, а позивачем суду не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною. Натомість, відповідно до довідки № 28 від 14.07.2016 року, наданою КЗ «Лисичанський дошкільний навчальний заклад Дитячий садок № 9 «Чеврона Шапочка»», батько дитини [PERSON], 2011 року народження, який перебуває в ДНЗ № 9 «Червона Шапочка», не бере участі у вихованні дитини, а саме: не спілкується з вихователем, не відвідує батьківські збори, не приводить й не забирає дитину з дошкільного закладу. Всі питання щодо виховання дитини вирішується через матір - [PERSON], дідуся - [PERSON]. Окрім цього, позивач не скористався своїм правом, передбаченим ст. 158 СК України, щодо звернення до Органу опіки та піклування за захистом свого права та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з дитиною. Позивачем не надано суду і доказів ухилення відповідачем [PERSON] від виконання рішення органу опіки та піклування щодо визначення способу участі у вихованні дитини, що також було б законною підставою для звернення до суду з даним позовом. Відповідно до абз. 2 принципу 7 Декларації прав дитини від 20 грудня 1959 року, затвердженої Резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН, найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути керівним принципом для тих, на кого покладається відповідальність за його освіту та навчання, ця відповідальність передусім покладається на її батьків. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з копією рішення Лисичанського міського суду від 19 лютого 2016 року у справі № 415/66/16-ц з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.01.2016 року і до повноліття дитини. Згідно з копією довідки № 28 від 14.07.2016 року, наданою КЗ «Лисичанський дошкільний навчальний заклад Дитячий садок № 9 «Чеврона Шапочка»», батько дитини [PERSON], 2011 року народження, який перебуває в ДНЗ № 9 «Червона Шапочка», не бере участі у вихованні дитини, а саме: не спілкується з вихователем, не відвідує батьківські збори, не приводить й не забирає дитину з дошкільного закладу. Всі питання щодо виховання дитини вирішується через матір - [PERSON], дідуся - [PERSON]. Суд також приймає до уваги пояснення відповідача [PERSON] з приводу жорстокого поводження позивача з малолітньою дитиною [PERSON], 2011р.н, однак зауважує, що такі доводи можуть бути враховані судом при ухваленні рішення про позбавлення батьківських прав, а не про визначення його місця проживання. З викладеного вище суд доходить висновку про недобросовісність виконання своїх батьківських обов'язків з боку позивача щодо матеріального утримання малоілтнього сина та виконання своїх батьківських обовязків щодо перебування [PERSON], 2011 року народження, в ДНЗ № 9 «Червона Шапочка», його духовного та морального розвитку. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо надання матеріальної допомоги малолітній дитині та наміру і бажання надати таку допомогу; суду не надано позивачем і доказів щодо приймання участі в духовному та моральному розвитку дитини та бажання приймати участь в духовному та моральному розвитку дитни, а також доказів чинення перешкод відповідачем для надання такої допомоги позивачем малолітньому [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Дитина має право на отримання інформації про відсутніх батьків, якщо це не завдає шкоди її психічному і фізичному здоров'ю. Таким чином, законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. Окрім того, батьків законодавством зобов'язано вирішувати всі питання виховання дитини спільно. Законодавством також встановлено правовий механізм визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, який проживає окремо у випадку неможливості досягнення батьками згоди стосовно такого способу, а саме: рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, приймається органом опіки та піклування на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Слід зазначити, що прийняте рішення органу опіки та піклування є обов'язковим для батьків. І лише у випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Так, згідно з Висновком Органу опіки та пілкування Лисичанської міської ради про визначення порядку участі громадянина [PERSON] у вихованні та спілкування з малолітнім сином [PERSON], [INFO], № 1743/01-16 від 26.04.2017 року, Орган опіки та піклування Лисичанської міської ради провівши бесіду з батьками, взявши до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, враховуючи короткотривалий термін сумісного проживання батьків однією сімє'ю, малолітній вік дитини, довготривалу перерву у спілкуванні з дитиною та те, що громадянин [PERSON] не є біологічним батьком дитини, співмешкає з іншою особою та має свою дитини, вважає недоцільним спілкування [PERSON] з малолітньою дитиною [PERSON], [INFO]. Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (Olsson v. Sweden) від 27.11.1992 р., статус рішення - остаточне), і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Йогансен проти Норвегії» (Johansen. v. Norway) від 07.08.1996 р., статус рішення - остаточне). На підставі викладеного, з урахуванням ставлення позивача до виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до дитини [PERSON], 2011 р.н.; того, що позивач не є біологічним батьком [PERSON] та має свою кровну дитини; з урахуванням віку дитини, яка досягла на день ухвалення рішення 6 (шести) років, з яких позивач проживав разом з дитиною лише 1 рік та 3 місці; з урахуванням інтересів дитини та висновку Органу опіки та піклування, в якому зазначено про недоцільність спілкування позивача з малолітньою дитиною, [PERSON], 2011 р.н.; а також відсутності доказів невиконання рішення Органу опіки та піклування щодо визначення способу участі у вихованні дитини відповідачем, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, третя особа - Служба у справах дітей Лисичанської міської ради, є необґрунтованими та такими, що заявлені без урахування інтересів дитини, а тому не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: dismissed