Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до Підгайцівської сільської ради, [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на землю та договору купівлі-продажу. Свої вимоги мотивує тим, що 30.01.1998 року Підгайцівська сільська рада Луцького району Волинської області прийняла рішення №16-3, яким вирішила передати безоплатно йому у приватну власність земельну ділянку для садівництва площею 0,08 га. Цим же рішенням, сільською радою було рекомендовано йому звернутись в госпрозрахункове виробничо-технічне бюро при відділі земельних ресурсів Луцького району для виготовлення державного акту. В процесі виготовлення державного акту на право приватної власності на землю було проведено заміри переданої йому земельної ділянки з врахуванням площі 0,08 га, зазначеної у рішенні Підгайцівської сільської ради від 30.01.1998 р. №16-3, описано її межі, підготовлено план зовнішніх меж вказаної земельної ділянки та закріплено межі належної мені земельної ділянки межовими знаками, з врахуванням яких ним була встановлена огорожа. Законність встановлених в 1998 році меж належної йому земельної ділянки також встановила 23.04.2019 р. земельна комісія, шляхом проведення роботи по перевірці меж земельних ділянок гр. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . За результатами проведеної роботи, вказаною комісією було складено акт від 23.04.2019 р., який був затверджений головою Підгайцівської сільської ради та яким було засвідчено те, що площа та проміри його земельної ділянки відповідають площі та промірам, зазначеним в державному акті на право власності на землю ІІІ-ВЛ №012021. А в подальшому Підгайцівською сільською радою народних депутатів 07.09.1998 р. йому було видано державний акт на право приватної власності на землю ІІІ-ВЛ №012021. На момент винесення рішення Підгайцівською сільською радою від 30.01.1998 р. №16-3 про передачу йому у власність вищевказаної земельної ділянки, дана ділянка знаходилася на території Підгайцівської сільської ради та належала останній, інші власники чи землекористувачі вказаної ділянки на той момент були відсутні. Починаючи з 1998 року, він використовував земельну ділянку її виключно за цільовим призначенням, не порушував прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також неухильно дотримувався інших вимог Земельного кодексу України. В подальшому, 12.03.2019 року він звернувся до ПФ «Реформатор» із заявою про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення садівництва і при їх виготовленні йому стало відомо, що частина земельної ділянки, яка була в 1998 році передана йому у приватну власність для ведення садівництва вже є зареєстрована за [PERSON] . При цьому, [PERSON] право власності на вказану земельну ділянку набула 05.02.2018 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом луцького міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №80. Зазначає, що згідно інформації, отриманої із відповіді садівничого товариства «Струмівка» вбачається, що земельна ділянка, площею 0,0800 га, належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №350395, виданого управлінням Держкомзему у Луцькому районі Волинської області 07 квітня 2009 року на підставі рішення Підгайцівської сільської ради від 05.09.2008 року №33/10. Водночас, у технічній документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку гр. [PERSON] для ведення садівництва садівниче товариство «Струмівка» Підгайцівська сільська рада Луцький район Волинська область знаходиться акт погодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами від 13.11.2008 року, з якого вбачається, що суміжними землекористувачами земельної ділянки громадянина [PERSON] станом на 13.11.2008 року були: [PERSON] ([NUMBER]), [PERSON] ([NUMBER]) та [PERSON] ([NUMBER]), а також землі загального користування. Проте, станом на 13.11.2008 року власником суміжної земельної ділянки, яка належала гр. [PERSON] , межі якої позначені на кадастровому плані земельної ділянки, який є додатком до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-0707310382019 від 05.07.2019 р. від Б до В, був він, і йому невідомо, хто такий [PERSON] , і на підставі чого він погоджував межі земельної ділянки шляхом підписання акту погодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами від 13.11.2008 року. Він особисто вказаного акту не підписував, і взагалі під час складання даного акта та закріплення земельної ділянки гр. [PERSON] межовими знаками був відсутній. Про встановлення меж земельної ділянки та закріплення їх межовими знаками шляхом складання акту його також не було повідомлено. Вважає, що акт погодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами від 13.11.2008 року був складений з порушенням вимог п. 3.12 Інструкції «Про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18.05.2010 №376. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки гр. [PERSON] в натурі та складання акту від 13.11.2008 року з порушенням вимог чинного законодавства призвело до того, що у кадастровому плані земельної ділянки з кадастровим номером земельної ділянки 0722884800:03:001:6547, який також знаходиться у технічній документації, виготовленій за заявою [PERSON] від 08.12.2008 року та затвердженій інженером-землевпорядником, суміжним користувачем (землевласником) зі сторони від Г до А зазначено громадянина [PERSON] . Хоча, фактично власником суміжної земельної ділянки, яка була передана для [PERSON] , являється він, [PERSON] . Вищезазначене порушення вимог чинного законодавства також призвело до того, що у кадастровому плані земельної ділянки, кадастровий номер якої 0722884800:03:001:6547, який є додатком до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-0707310382019 від 05.07.2019 р., суміжним землекористувачем (землевласником) зі сторони від Б до В є гр. [PERSON] , а не [PERSON] . І на підставі вищевказаної технічної документації, яка була виготовлена з грубим порушенням норм чинного законодавства та яка була затверджена інженером-землевпорядником, прізвище якого відсутнє у Державному реєстрі сертифікованих інженерів-землевпорядників, були внесені відомості про державну реєстрацію земельної ділянки до Державного земельного кадастру про земельну ділянку та присвоєну для неї кадастровий номер 0722884800:03:001:6547. Також зазначає, що 13.05.2009 року [PERSON] подарував вказану земельну ділянку громадянці [PERSON] на підставі договору дарування земельної ділянки, посвідченого 13 травня 2009 року приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області. Далі, 05.02.2018 року громадянка [PERSON] передала земельну ділянку з кадастровим номером 0722884800:03:001:6547 у власність громадянки [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №80. Вважає, що його право приватної власності на земельну ділянку площею 0,08 га, переданої йому для ведення садівництва згідно з державним актом на право приватної власності на землю від 07.09.1998 р. ІІІ-ВЛ №012021 є порушеним, оскільки частина належної йому на праві приватної власності земельної ділянки фактично зареєстрована за [PERSON] . У зв`язку з чим, просить визнати незаконним та скасувати рішення Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області від 05.09.2008 року №33/10 в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,08 га для садівництва у садівничому товаристві «Струмівка», а також визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, серія ЯД №350395, виданий [PERSON] 7 квітня 2009 року, на підставі рішення Підгайцівської сільської ради від 05.09.2008 року №33/10; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 05.02.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області та зареєстрований в реєстрі за №80, згідно якого [PERSON] передала у власність [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 0722884800:03:001:6547; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 39511652 від 05.02.2018 р., на підставі якого було внесено запис до державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельну ділянку [PERSON] з кадастровим номером 0722884800:03:001:6547. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.02.2020 року до участі в справі в якості співвідповідачів залучені [PERSON] і [PERSON] та в якості третьої особи - управління Держгеокадастру у Волинській області. В ході розгляду справи позивачем та його представником уточнено позовні вимоги, відповідно до яких просили: - визнати незаконним та скасувати рішення Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області від 05.09.2008 року №33/ 10 в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,08 га для садівництва у Садівничому товаристві «Струмівка»; - визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, серія ЯД №350395, виданого [PERSON] управлінням Держкомзему у Луцькому районі Волинської області 7 квітня 2009 року, на підставі рішення Підгайцівської сільської ради від 05.09.2008 року №33/10, який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі №010907600169. - визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, посвідченого 13 травня 2009 року приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області, згідно якого [PERSON] передав у власність [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 0722884800:03:001:6547; - визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 05.02.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області та зареєстрованого в реєстрі за №80, згідно якого [PERSON] передала у власність [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 0722884800:03:001:6547; - скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 39511652 від 05.02.2018 року, на підставі якого було внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельну ділянку [PERSON] з кадастровим номером 0722884800:03:001:6547; - стягнути солідарно з відповідачів на його користь понесені витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 3 073,60 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у заяві та просили їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися по невідомій суду причині, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Заяви про розгляд справи за їх відсутності не подали. А тому, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідачів в порядку ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи подав суду клопотання про слухання справи у його відсутності. Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як з`ясовано судом, [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,08 га, що розташована на території Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності серії ІІІ-ВЛ №012021 від 07.09.1998 року. При цьому, у плані до акту описані межі ділянок сусідніх власників (а.с. 19-20). Рішенням Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області №33/10 від 05.09.2008 року про передачу земельних ділянок у приватну власність громадян, [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,08 га (а.с. 73-75). Згідно договору дарування земельної ділянки від 13.05.2009 року, [PERSON] подарував [PERSON] належну йому згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯД 350395 земельну ділянку площею 0,0800 га, кадастровий номер 0722884800:03:001:6547 (а.с. ). Як вбачається із матеріалів справи, 05.02.2018 року [PERSON] відчужила належну їй земельну ділянку площею 0,0800 га, кадастровий номер 0722884800:03:001:6547 [PERSON] (а.с. 76-77). Разом тим, як слідує із представлених доказів, при виготовленні технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянку [PERSON] для ведення садівництва в садівничому товаристві «Струмівка», 13.112008 року складений акт погодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами, зокрема з [PERSON] . Водночас, як вбачається з пояснень позивача [PERSON] вказаний акт він не підписував і про встановлення меж земельних ділянок його не повідомляли. При цьому, на належну на праві власності позивачу накладається інша земельна ділянка, яка була предметом правочинів і які оскаржуються. Відповідно до статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» , рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. У відповідності до статті 12 ЗК України, розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян і юридичних осіб, відноситься до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст. За змістом ст. ст. 116, 118 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності або права користування земельними ділянками на підставі рішень органів місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до п. «г» ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Згідно з ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Як встановлено судом, рішенням державного кадастрового реєстратора №РВ-0700385642019 від 27.05.2019 року [PERSON] відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру через перетин ділянок з ділянкою № 0722884800:03:001:6547 (площа співпадає- 11,7117%) (а.с. 44). При цьому, як з`ясовано в судовому засіданні, позивачу у встановленому порядку, і раніше як іншому землекористувачу, виділено у власність належну йому земельну ділянку, яка належним чином зареєстрована у Книзі записів державних актів за №247 від 07.09.1998 року і тому виділення іншим особам суміжної земельної ділянки, межі якої накладаються на його земельну ділянку суперечить та порушує права останнього на вільне володіння і користування нерухомим майном. Отже, вимога позивача про визнання незаконним та скасувати рішення Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області від 05.09.2008 року №33/10 в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,08 га для садівництва у Садівничому товаристві «Струмівка» підлягає задоволенню. У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Таким чином, враховуючи, що інші позовні вимоги є похідними, то вони також підлягають до задоволення і з наведених у позовній заяві підстав їх слід визнати незаконними і скасувати. Частиною 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. А тому з відповідачів на користь позивача слід стягнути судові витрати в сумі 3073,60 грн., тобто по 768,40 грн. з кожного.

Outcome: approved