Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. Заявлені позовні вимоги обгрунтовано тим, що у 2001 році позивач працював охоронцем в кафе «Малібу», що по вул. В.Стуса, 23 в м. Івано-Франківськ. 1410.2001 року близько 02год.00хв. поблизу кафе, [PERSON] в компанії своїх друзів грубо порушуючи громадський порядок «виясняли між собою відносини». На зауваження та прохання позивача не порушувати громадський порядок, відповідач без будь-яких на то підстав наніс позивачу бейсбольною битою удар по голові з лівої сторони над віском, від якого позивач впав та втратив свідомість. Як виявилось, після падіння, відповідач наніс позивачу ще декілька ударів по різних частинах тіла. Відповідно до висновку експерта, нанесені тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння. Внаслідок цього позивач став інвалідом третьої групи, повістю втратив слух на ліве вухо. Протягом цих років позивач проходив лікування стаціонарно в лікувальних закладах міста та за кордоном, проходить певний курс лікування і на сьогодні, з 2012 року знаходиться на обліку у невропатолога та лора, проте покращень як таких немає. За цей час позивач затратив значну суму коштів на лікування, крім цього внаслідок завданих відповідачем тілесних ушкоджень позивач отримав моральні страждання, які виразились у фізично у болю, емоційних та душевних стражданнях. Жорстоке побиття нанесло позивачу психологічну травму, до цього часу дають про себе знати головні болі, запаморочення, при яких можлива втрата свідомості. 24.12.2013 року СВ Івано-Франківського МВ МВС України в Івано-Франківській області було відкрито кримінальне провадження № 12013090010003473 за фактом нанесення тілесних ушкоджень. В процесі підготовчого судового засіданні Івано-Франківським міським судом встановлено, що обвинувачений [PERSON] 13.10.2001 року відносно позивача вчинив злочини, передбачені ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК України, які відносяться до категорії тяжких злочинів. За клопотанням прокурора Івано-Франківської місцевої прокуратури ухвалою Івано-Франківського міського суду від 25.11.2016 року відповідача звільнено від кримінальної відповідальності та закрито кримінальне провадження на підставі ст. 49 КК України у звязку із закінченням строків давності. На підставі наведеного просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 60000грн. відшкодування майнової шкоди та 60000грн. моральної шкоди. 13.09.2017 року позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій змінив позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача в свою користь 120000грн. відшкодування моральної шкоди. Позивач та його представник в судове засідання не зявилися, подавши до суду заяву, за змістом якої, заявлені вимоги підтримали з мотивів, викладених в заяві про уточнення позовних вимог, просили розглядати даний спір у їх відсутності та не заперечили проти прийняття заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомлено. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 14.10.2001 року близько 02год.00хв. біля кафе «Малібу» по вул. Стуса, 23 в м. Івано-Франківськ, [PERSON] порушуючи громадський порядок з мотивів неповаги до суспільсва, будучи озброєним дерев'яною битою, без будь-яких поважних на те причин на зауваження охоронця кафе - [PERSON] про припинення конфлікту, наніс йому цілеспрямований удар вказаним знаряддям в область голови, від якого [PERSON] впав на землю та втратив свідомість. В подальшому [PERSON] з місця вчинення злочину зник. Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи, своїми діями [PERSON] спричинив [PERSON] тілесні ушкодження, які відностяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, та таких що спричинили розлад здоров'я, поєднаний із стійкою втратою працездатності не менш ніж на одну третину. 25.11.2016 року ухвалою Івано-Франківського міського суду кримінальне провадження відносно [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК України закрито на підставі ст. 49 КК України, у звязку із закінченням строків давності (а.с.3-4). Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Судом встановлено, що між винними діями відповідача та ушкодженням здоров'я позивача існує причинний зв'язок, оскільки позивач отримав травми у результаті хуліганських дій [PERSON], а відтак, відповідач є особою, яка повинна відшкодувати завдану позивачу шкоду, що підтверджується ухвалою Івано-Франківського міського суду від 25.11.2016 року. Пунктами 1 та 2 частини 2 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім'ї чи близьких родичів. Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Судом встановлено, що позивач [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, які призвели до тривалого лікування, психологічних та психічних переживань, вплинули на трудову діяльність, тривалість душевних страждань та перенесеного фізичного болю. Також з наданих позивачем до суду копій медичних документів вбачається, що позивач тривалий час хворів та проходив лікування, він є також інвалідом третьої групи (а.с.5,6,30,31,32,33,34,35,36,37-38,52,53,54,55). Разом з тим суд вважає, що розмір моральної шкоди, визначений позивачем є завищеним та підлягає зменшенню, що відповідає засадам розумності та справедливості. Виходячи з цього слід зменшити розмір заявленої позивачем моральної шкоди до 80000 грн. Відповідно до п.3 Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідачем [PERSON] до суду не було надано належних доказів на спростування зазначених обставин, а тому суд вважає позов [PERSON] підставним та таким що підлягає до часткового задоволення. Згідно із ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Тому з відповідача слід стягнути 800 гривень судового збору в дохід держави, пропорційно до стягнутої судом суми моральної шкоди.

Outcome: partial