Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні спільним майном, та уточнивши позовні вимоги просить суд, зобов`язати [PERSON] усунути йому перешкоди в обслуговуванні належної йому частини будинку шляхом надання доступу до зовнішніх стін житлового будинку орієнтованих на земельну ділянку відповідача, шляхом встановлення паркану на відстані одного метру від зовнішніх стін житлового будинку позивача орієнтованих на земельну ділянку відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є власником 1/2 частини будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 29.10.2010 року. Відповідач є власником іншої 1/2 частини будинку [ADDRESS] , що підтверджується рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 30 березня 2011 року. Відповідач встановив паркан на спільній земельній ділянці, чим обмежив доступ для позивача до зовнішніх стін належної йому частини житлового будинку орієнтованих на земельну ділянку, Оскільки відповідач відмовляється в добровільному порядку усунути перешкоди в користуванні належної позивачу частини житлового будинку, він вимушений звернутись з позовом до суду. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просить суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість, крім того просисть суд відмовити в задоволенні позову з підстав спливу строку позовної давності. Представник третьої особи Одеської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, вислухавши учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. [PERSON] є власником 1/2 частини будинку [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.10.2010 року. [PERSON] є власником іншої 1/2 частини будинку [ADDRESS] , на підставі рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 30 березня 2011 року. Право власності на земельну ділянку на якій розташоване домоволодіння [ADDRESS] не оформлено, земельна ділянка знаходиться у фактичному користуванні власників домоволодіння. Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 25 жовтня 2018 року по справі призначено судову земельно-технічну експертизу, на розгляд експертів поставлені в тому числі наступні питання: чи має місце бути недотримання [PERSON] порядку користування спільною земельною ділянкою шляхом встановлення паркану довжиною 13,5 м., що спричинило перешкоди в користуванні [PERSON] спільною земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] ; чи має місце бути недотримання [PERSON] порядку користування спільною земельною ділянкою шляхом не надання доступу до 1/2 частини будинку за адресою: [ADDRESS] відстанню від найбільш виступної конструкції стіни не меншою ніж 1,0 метр для обслуговування свого будинку [PERSON] . Згідно висновку експерта комплексної судової експертизи № 18-4849/4850 від 06 листопада 2019 року, при проведенні досліджень, а саме після обробки даних топографо-геодезичних вишукувань отриманих при проведенні обстеження та у подальшому побудови електронної версії земельної ділянки, експертом встановлено що на земельній ділянці відсутній паркан довжиною 13,5 метрів, в матеріалах справи відсутні жодні плани та схеми земельної ділянки з вказанням спірного паркану. При проведенні натурно-інструментального дослідження встановлено, що [PERSON] обмежив доступ для [PERSON] до зовнішніх стін житлового будинку орієнтованих на земельну ділянку [PERSON] шляхом встановлення вхідної хвіртки та паркану, проте слід зауважити, що доступ до стін обмежено через наявність на вказаній частині ділянки зовнішніх стін будинку [PERSON] , входу до будинку [PERSON] та вікна з приміщення кухні [PERSON] , які орієнтовані на ділянку [PERSON] . Відповідно ч. 1 ст. 391 ПК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові № 5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні спільним майном, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено, що діями відповідача порушується його право власності чи законного володіння; що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача; не доведена наявність такої небезпеки та доцільність захисту його права власності чи законного володіння, шляхом встановлення паркану на відстані одного метру від зовнішніх стін житлового будинку позивача орієнтованих на земельну ділянку відповідача. Крім того, згідно ст. ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися в суд з вимогами про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки. Як вбачається з матеріалів справи, на момент набуття [PERSON] права власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.10.2010 року, спірний паркан вже був встановлений [PERSON] 07.12.2010 року позивач надав відповідачу заяву, підписану ним особисто, про те, що він не заперечує проти узаконення і виділу 1/2 частини домоволодіння, належної відповідачу, а також відповідної земельної ділянки, на якій розташована дана частина домоволодіння. Таким чином, право позивача на звернення до суду з позовом щодо усунення перешкод в користуванні спільним майном виникло 29 жовтня 2010 року після набуття права власності, в той час як позивач звернувся з позовом про захист свого права 31 травня 2017 року, тобто після спливу стоку позовної давності. Позивачем не надано суду будь-яких доказів того, що строк звернення до суду із даним позовом ним пропущений з поважних причин та не надано відповідної заяви про його поновлення. Відповідно ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed