Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до Лисичанського міського суду із позовною заявою до ПАТ «Лисичанськвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що він з 13.02.2007 р. по 08.09.2016 року працював у ПАТ «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта Привільнянська». 08 вересня 2016 р. він був звільнений з роботи на підставі п.3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням на підставі наказу №443к від 12.09.2016 р. На день звільнення відповідач повинен був виплатити заборгованість із заробітної плати, але виплату не здійснив. Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Заборгованість по заробітній платі становить з грудня 2015 р. по липень 2016 р. 16\~599,30 грн., за серпень та вересень 2016 р. 22\~123,65 грн. Він отримав повний розрахунок лише 15.05.2017 р. шляхом зарахування грошей на його картковий рахунок. Сума середнього заробітку, яку відповідач повинен сплатити на його користь за час затримки розрахунку, за період з 08.09.2016 р. по 15.05.2017 р. складає 54\~477,50 грн.. На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 54\~477,50 грн. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, причину неявки не повідомив. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не зявилася, позов підтримала, просила справу розглядати без її участі, про що надала відповідну заяву. Представник відповідача у судове засідання не зявився, позовні вимоги визнав, просив справу розглядати у його відсутність, про що надав відповідну заяву. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, передбаченому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно з трудовою книжкою, серії АВ № 351280, заповненою 23 січня 2007 року, на підставі наказу № 100к від 12.02.2007 року, [PERSON] прийнятий електрослюсарем підземним 3 розряду з повним робочим днем у ПАТ «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта Привільнянська» (а.с.8). 08 вересня 2016 р. звільнений на підставі п.3 ст.38 КЗпП України за власним бажанням на підставі наказу № 443к від 12.09.2016 р. (а.с.8 зв.). Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем з 12.02.2007 року до 08.09.2016 року. Відповідно до ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII (2148-08) від 19.10.73), Держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. З довідки № 24/908 від 14.09.2016 р., виданої ПАТ «Лисичанськвугілля» в особі ВП «Шахта Привільнянська» вбачається, що середньоденна заробітна плата [PERSON] з урахуванням обовязкових платежів складає 217,91 грн. (а.с.7). Відповідно до виписки з карткового рахунку [PERSON], на його картковий рахунок № 0120-26256510308807, 15.05.2017 року зараховані грошові кошти в рахунок погашення заборгованості по заробітній платі від ПАТ «Лисичанськвугілля» (а.с.6). Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна зарплата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Отже, середній заробіток позивача за час затримки розрахунку по заробітній платі за період з 08.09.2016 р. по 15.05.2017 р. становить 54\~477,50 грн. (217,91 грн. - середньоденна заробітна плата х 250 днів = 54\~477,50 грн). За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «Лисичанськвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню. На підставі ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 грн.

Outcome: approved