Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що він з 22 квітня 2015 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] 05 серпня 2015 року у них народився син [PERSON], який проживає з відповідачем та після розірвання шлюбі залишиться проживати з нею. Позивач зазначає, що подружнє життя у них не склалось через відсутність взаєморозуміння. Шлюбні відносини між ними припинено з липня 2016 року. За вказаних обставин позивач дійшов висновку про неможливість збереження шлюбу, тому просить суд розірвати даний шлюб. В підготовче засідання сторони по справі не з'явились, однак попередньо подали до суду письмові заяви про розгляд справи без їхньої участі, при цьому позивач в поданій заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує, а відповідач в поданій заяві зазначила, що позов визнає, після розірвання шлюбу просить відновити їй її дошлюбне прізвище «Решетник». Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думки сторін по справі, вивчивши письмові докази по справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 3 статті 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] 22 квітня 2015 року зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Ксаверівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, про що було зроблено актовий запис за № 01, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 22.04.2015 року (а.с. 19). 05 серпня 2015 року в сторін по справі народився син [PERSON], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.08.2015 року (а.с. 5). Сторонами досягнуто добровільної згоди щодо проживання їхнього малолітнього сина [PERSON] після розірвання шлюбу разом з матір'ю [PERSON] Згідно позовної заяви, причинами розпаду сім'ї, є відсутність взаєморозуміння між сторонами по справі, в зв'язку з чим вони протягом тривалого часу вже не підтримують подружні стосунки. На примирення сторони по справі не погоджуються. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. З'ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, обставини, викладені у позові, те, що позивач не бажає підтримувати подружні стосунки з відповідачем, їх взаємовідносини, суд вважає, що немає підстав для вжиття заходів для примирення подружжя, спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та негативно вливати на виховання та розвиток їхнього малолітнього сина, що має істотне значення, тому шлюб необхідно розірвати. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України № 475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач забажала після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище «Решетник», що відповідає вимогам ст. 113 СК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved