Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] , який уточнив 04.03.2019 року, в якому просить стягнути з неї його кошти, якими вона незаконного заволоділа, вчинивши шахрайські дії в розмірі 27251,16 грн та стягнути на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної неправомірними діями відповідача, 25000 грн. Свої вимоги мотивував тим, що відповідачка незаконно заволоділа належними йому коштами в сумі 24000 грн, які йому передала по розписці його колишня дружина [PERSON] , як компенсацію за придбаний ними під час сумісного проживання будинок по [ADDRESS] , а також в подальшому в період проживання разом з нею остання незаконно заволоділа його пенсією, забравши у нього кошти в сумі 2163,16 грн, а також без його дозволу знявши з його пенсійної картки 1088 грн. Цими злочинними діями заподіяла йому моральну шкоду в розмірі 25000 грн. В судовому засіданні [PERSON] суду пояснив, що він перебував у шлюбі з [PERSON] і вони проживали разом в [ADDRESS] у [ADDRESS] . В 20102 році до них приїхала [PERSON] , яка представилась його родичкою і запропонувала йому переїхати проживати до неї в Комінтернівський район, де вона купить йому житло і буде доглядати за ним, на що він погодився. Для цього вона вказала, що їм з дружиною необхідно розлучитися і вони з [PERSON] після її вмовлянь подали заяву до [PERSON] Весь цей час [PERSON] вимагала у [PERSON] гроші в сумі 24000 грн, за частину будинку по [ADDRESS] , щоб він не мав до неї матеріальних претензій після розірвання шлюбу. Обіцяла, що до вказаної суми вона добавить свої кошти та придбає йому будинок. Наприкінці 2012 року [PERSON] в його присутності в м. Роздільна передала [PERSON] вказані кошти. При цьому були присутні свідки [PERSON] та [PERSON] Після передачі грошей він написав розписки, щодо отримання коштів, відсутність претензій матеріального характеру до [PERSON] та зобов`язався знятися з реєстраційного обліку по [ADDRESS] . [PERSON] також написала розписку, в якій зазначила, що купить йому житло, а тому саме вона в його присутності взяла у [PERSON] гроші, які він впевнений був вона йому поверне. Далі пояснив, що він переїхав проживати з с. Новоукраїнка Роздільнянського району Одеської області в смт. Комінтернівське Одеської області, де [PERSON] виділила йому кімнату у своєму будинку. Там він проживав 5 місяців. Однак отримані від [PERSON] гроші [PERSON] йому не віддала. Також [PERSON] викрала у нього паспорт, підробила документи та перевела його пенсію на банківську картку та отримувала їх. Таким чином шахрайським діями, без його відома відповідачка отримала з карточки разом за два місяці його пенсію - грудень, січень цього року, яка складає в місяць 1088 грн, при цьому що жодної заяви на перевід пенсії на карточку, доручення, довіреності тощо на ім`я [PERSON] він не надавав. Після цього [PERSON] вигнала його з будинку, він залишився без житла та коштів, а тому вимушений був звернутися до поліції. Відповідно до повідомлення Комінтернівського РВ ГУ МВС України в Одеській області від 18.05.2013 року розпочато досудове розслідування №120131703300001113 за фактом шахрайських дій по обвинуваченню [PERSON] , відносно нього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Однак розслідування по кримінальному провадженню до цього часу не завершено. Вбачаючи безкарність своїх злочинів по відношенню незахищених людей похилого віку, [PERSON] змусила його залишити своє постійне місце помешкання і на теперішній час він є безхатнім, залишився без коштів на існування, постійно змінює своє місце перебування, переховуючись від переслідування [PERSON] З цього приводу він неодноразово на протязі тривалого часу звертався до правоохоронних органів Роздільнянського та Комінтернівського районів за допомогою, як скоріше притягнути [PERSON] до кримінальної відповідальності та посприяти у поверненні наданих їй коштів для купівлі йому житла, так як після розлучення він залишився без нічого, але по сьогоднішній день рішення по справі не прийнято. Тому просить суд стягнути з відповідача на його користь завдану йому матеріальну шкоду в розмірі 27251,16 грн, а також моральну шкоду, заподіяну незаконними діями відповідача, в розмірі 25000 грн. Відповідач [PERSON] позов не визнала, про що надала відзив, в якому зазначила, що позивач є її родичем, двоюрідним братом її матері. Він проживав у неї в смт. Комінтернівське 8 місяців з кінця 2012 року по квітень 2013 року, в окремій кімнаті. Щодо грошей отриманих [PERSON] від його колишньої дружини нічого не знає. За час проживання в її будинку жодних витрат на його утримання не здійснював, за комунальні послуги не сплачував. Всі пенсійні виплати позивач отримував особисто, оскільки в неї не має довіреності на їх отримання, і з карткового рахунку також, оскільки код його карткового рахунку їй не відомий, всі документи знаходились в позивача. Вважає, що позивач своїми брехливими заявами, обвинуваченнями, вводить як правоохоронні органи так і суд в оману. Крім цього просить застосувати до вимог [PERSON] позовну давність, так як позивач звернувся про порушення його права в 2013 року до правоохоронних органів, про що свідчать матеріали кримінального провадження внесеного в ЄРДР за №120131703300001113 18.05.2013 року, що зареєстровані за його заявою. Вимоги заявлені в цій позовній заяві - поза строком позовної даності, що сплинув в травні місяці 2016 року. Відтак не підлягають судовому захисту. Тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю позовних вимог та в зв`язку зі спливом строку позовної давності. Ухвалою суду від 26.03.2019 року явка відповідача [PERSON] була визнана судом обов`язковою. Однак відповідач [PERSON] в призначене судове засідання не з`явилась, надала суду письмові пояснення, в яких зазначила, що їй нічого невідомо про гроші [PERSON] Грошей їй особисто ніхто не давав. У дружини позивача не було підстав давати їй кошти, вона не була і не є опікуном позивача. Позивач, проживаючи в її будинку, самостійно пересувався, самостійно їздив в область і в сусідні райони, вільно проводив свій час на рибалці. Позивач під час проживання у неї неодноразово домагався її, схиляв до інтимних стосунків. Жодних доказів про завдання нею [PERSON] матеріальних збитків чи моральної шкоди позивач суду не надав, його позови до неї і звернення в правоохоронні органи це наклеп і помста за її відмову йому, як чоловіку. Тому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, а в разі, якщо суд дійде\~висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, то просить суд до даного спору застосувати позовну давність. Суд, на підставі наданих сторонами доказів, встанови наступні фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією паспорта наявною в матеріалах справи, є інвалідом ІІ групи, що підтверджується копією посвідчення [NUMBER] [NUMBER] . (а.с.9, 28) [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 12.10.2012 року, на підставі актового запису №42. (а.с.71) Згідно розписки [PERSON] від 11.09.2012 року, він зобов`язався після отримання грошей від [PERSON] в сумі 24000 грн та розірвання шлюбу з нею знятись з реєстраційного обліку по [ADDRESS] . (а.с.70) 12.10.2012 року, в день офіційного розірвання шлюбу згідно розписки, виданої на ім`я [PERSON] [PERSON] 12.10.2012 року, він отримав від [PERSON] 24000 грн. Претензій по будинку не має. (а.с. 67) Далі, в цей же день згідно розписки [PERSON] від 12.10.2012 року, він зобов`язався не мати претензій до [PERSON] після отримання коштів в сумі 24000 грн. Зазначив, що будинок переходить у власність [PERSON] (а.с.69) Крім цього, 12.10.2012 року згідно розписки, виданої [PERSON] , року вона взяла під свою відповідальність [PERSON] , в тому що він після розірвання шлюбу та отримання коштів за будинок, не буде мати претензій до [PERSON] (а.с.68) Допитана в судовому засіданні в якості свідка колишня дружина позивача [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] це її колишній чоловік, з яким вони з 1993 року по 2012 рік проживали в [ADDRESS] . З [PERSON] також знайома з 1993 року, так як вона є родичкою [PERSON] В 2012 році вона приїхала до них додому і сказала, що забере [PERSON] до себе та буде його доглядати, а для цього їм потрібно розлучитися. [PERSON] не заперечував проти цього на той час, і саме з ініціативи [PERSON] вони розлучились та вона забрала [PERSON] до себе. До офіційної дати розлучення [PERSON] стала вимагати у неї сплатити [PERSON] гроші в сумі 24000 грн за частину будинку по Леніна, 79 [ADDRESS] , після чого останній не буде мати до неї претензій щодо поділу їх спільного майна. Вона ж запевнила її, що на ці гроші купить інше житло [PERSON] в Комінтернівському районі. Вона разом з донькою [PERSON] та зятем [PERSON] порадилися і вирішили сплатити [PERSON] 24000 грн за його частку в будинку. В день їх офіційного розлучення 12.10.2012 року вони приїхали на зустріч з [PERSON] та [PERSON] , спочатку розірвали шлюб в загсі, потім поїхали до паспортного столу, де [PERSON] виписався з будинку, а після цього обмінявшись розписками, в машині в присутності [PERSON] вона передала гроші особисто [PERSON] в сумі 24000 грн , так як остання запевняла її, що купить житло її чоловікові. [PERSON] гроші не отримував, хоч і видав про це розписку, так як всім цим процесом заправляла [PERSON] Вони понаписували розписки та розійшлись. [PERSON] прожив у [PERSON] . 6 місяців, після чого вона його вигнала. Біля місяця він проживав в орендованому будинку в смт. Комінетернівське Одеської області. Зі слів [PERSON] вона знає, що [PERSON] йому гроші не повернула, будь-яке житло йому не придбала. Покази свідка [PERSON] в суді підтвердила її донька свідок [PERSON] , яка зазначила, що [PERSON] це другий чоловік її матері [PERSON] В 2012 році вони під тиском [PERSON] розірвали шлюб, так як [PERSON] заявила, що вона як родичка забирає [PERSON] , купить йому власне житло і буде про нього піклуватися. Батьки на це погодилися. Восени 2012 року вона з чоловіком та матір`ю зустрілись з [PERSON] та [PERSON] , побували в загсі, де мати розірвала шлюб з [PERSON] , передали особисто [PERSON] в машині гроші в сумі 24000 грн. Підтвердила, що гроші від матері взяла [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] була родичкою [PERSON] та він іноді їздив до неї у гості в смт. Комінтернівське. Вона появилась в 2012 році, забрала [PERSON] до себе, а потім стала вимагати гроші за половину будинку в с. Новоукраїнка, в якому проживала його теща та [PERSON] Вони вирішили віддати гроші в сумі 24000 грн. Він разом з дружиною та її матір`ю зустрілись з [PERSON] та [PERSON] , в загсі офіційно розірвали шлюб, а після цього в машині передали гроші [PERSON] , яка керувала всім цим процесом. Також судом встановлено, що переїхавши проживати до Комінтернівського району, 23.11.2012 року до Комінтернівського УПФУ було подано заяву про перерахування пенсії [PERSON] на його поточний рахунок, відкритий в АТ Райффайзен Банк Аваль». (а.с.8) З історії по картковому рахунку судом було встановлено, що 16.01.2013 року з вказаного рахунку було знято 2163,16 грн. (а.с.5) Далі судом встановлено, що за заявою [PERSON] відповідно до повідомлення Комінтернівського РВ ГУ МВС України в Одеській області від 18.05.2013 року розпочато досудове розслідування №120131703300001113 за фактом шахрайських дій [PERSON] , відносно нього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, а саме по факту незаконного заволодіння належними йому коштами, отриманими від [PERSON] за будинок в сумі 24000 грн та його пенсією в сумі 2163 грн. Згідно повідомлення прокуратури Комінтернівського району копію постанови про визначення підслідності кримінального провадження №120131703300001113 від 18.05.2013 року направлено до СВ Роздільнянського РВ ГУМВС України в Одеській області. Ухвалою слідчого судді Роздільнянського району Одеської області від 11.10.2013 року по справі № 511/3000/13-к, зобов`язано слідчого Роздільнянського РВ ГУМВС України в Одеській області, в провадженні якого перебуває справа, припинити дії щодо не розслідування кримінального провадження № 120131703300001113, відкритого за фактом шахрайських дій [PERSON] відносно [PERSON] Також ухвалою слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 11.10.2013 року по справі № 511/3000/13-к зобов`язано слідчого Роздільнянського РВ ГУМВС України в Одеській області, в провадженні якого перебуває справа, в межах проведення судового слідства у кримінальному провадженні № 120131703300001113 вчинити дії відповідно до положень ст.ст. 9, 91, 92 КПК України для повного і всебічного з`ясування усіх обставин справи і зібрати на їх підтвердження відповідні докази у даному кримінальному провадженні, в тому числі шляхом проведення відповідних дій. Крім цього суду надано висновок №1801/02 судово-почеркознавчої експертизи за матеріалами кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №12013170330001113, складеного 19.04.2016 року, згідно якого встановлено факт підроблення підпису [PERSON] у заяві до УПФУ в Комінтернівському районі від 23.11.2012 року про перерахування пенсії на рахунок у АТ «Раффайзен Банк Аваль», але [PERSON] або іншою особою не виявилось можливим. (а.с.3) Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 30.07.2018 року за скаргою [PERSON] зобов`язано слідчого СВ Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області виконати вказівки прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області від 21.06.2018 року, зобов`язано провести слідчі дії та прийняти рішення по кримінальному провадженню № 12013170330001113 від 18.05.2013 року відповідно до вимог ст.ст. 28, 219, 283 КПК України у розумні строки. Матеріали кримінального провадження № 12013170330001113 від 18.05.2013 року повернуто до Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області для продовження досудового розслідування. (а.с.6) Суд вважає, що дані спірні правовідносини регулюються наступними нормами права. Позивач звернувся до суду з позовом, та просить задовольнити його позовні вимоги на підставі ст.23, 1166, 1167 ЦК України. Так частина перша\~статті 1166 ЦК України\~встановлює, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкода заподіяна не з її вини (частина друга\~статті 1166 ЦК України). Однак суд вважає, що дані спірні правовідносини регулюються главою 83 ЦК України, якими встановлено наступне. Так предметом регулювання\~глави 83 ЦК України\~є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої\~статті 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення\~глави 83 ЦК України\~застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (див. висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 березня 2016 року у справі N 6-3090цс15). У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень\~глави 83 ЦК України\~(див. висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 жовтня 2013 року у справі N 6-88цс13). За змістом приписів глав 82 і 83\~ЦК України\~для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Дана правова позиція викладена в постанові по справі ВП ВС від 23.05.2018 року по справі №629/4628/16-ц. Також відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У відповідності до ч.3\~ст. 23 ЦК України\~розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Верховним судом України в п. 9\~Постанови Пленуму\~«Про судову\~практику у\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди» від\~31\~березня 1995\~року за\~№ 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Суд, заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши надані письмові докази та давши оцінку заявленим позовним вимогам на їх відповідність наведеним нормам права, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно з вимогами ч.ч. 1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Так суд вважає, що позивач наданими по справі доказами, довів в суді , що 12 жовтня 2012 року відповідач [PERSON] безпідставно заволоділа належними йому коштами в сумі 24000 грн, які під розписку йому передала колишня дружина [PERSON] Так із наданої судом розписки, виданої [PERSON] від 11.09.2012 року, показів свідка [PERSON] встановлено, що [PERSON] зобов`язався перед [PERSON] після розлучення не мати до неї майнових претензій щодо спільного майна, якщо остання передасть йому кошти в сумі 24000 грн, а також зобов`язався виписатися з будинку по [ADDRESS] , в якому проживав разом з дружиною. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб 12.10.2012 року і в цей день відбулась передача за домовленістю коштів [PERSON] за належну йому частину будинку по [ADDRESS] , а також він знявся з реєстраційного обліку за вказаною адресою . Судом також достовірно встановлено, що при передачі коштів [PERSON] були присутні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а також при цьому була присутня - [PERSON] , що достовірно підтверджується виданою в цей день розпискою [PERSON] свідку [PERSON] , і оригінал якої до цього часу зберігається у неї. Тому суд вважає неправдивими пояснення відповідача [PERSON] про те, що їй нічого не відомо про ці кошти і при їх передачі вона не була присутня. Той факт, що гроші в сумі 24000 грн передавались [PERSON] достовірно свідчить видана ним розписка про отримання коштів від 12.10.2012 року і відсутність будь-яких матеріальних претензій у нього до [PERSON] щодо поділу майна подружжя, а також дії, спрямовані на зняття з реєстрації за адресою проживання в будинку по [ADDRESS] за раніше встановленою домовленістю. При цьому позивач, свідки [PERSON] , [PERSON] підтвердили в суді, що вказані кошти [PERSON] . 24000 грн були передані особисто [PERSON] , і [PERSON] проти цього не заперечував. Не викликали сумніву і дії [PERSON] і у [PERSON] , так як [PERSON] видала розписку, якою підтвердила фактично той факт, що вона має намір діяти в інтересах [PERSON] [PERSON] також стверджував, що сподівався, що [PERSON] поверне йому кошти вдома, а також здійснить пошук житла для нього в Комінтернівському районі, при цьому повідомив, що будь яких довіреностей саме на розпорядження його коштами він останній не видавав і [PERSON] йому коштів не повернула і житло для нього не знайшла, а з власного будинку вигнала. Відповідач [PERSON] не довела в суді, що отриманні нею від [PERSON] кошти, належні позивачу в сумі 24000 грн, вона передала позивачу, а відтак суд приходить до висновку, що вона безпідставно заволоділа ними. Також судом встановлено, що про порушення своїх прав та заволодіння коштами шляхом вчинення шахрайських дій, позивач заявив до правоохоронних органів вже в травні 2013 року, про що свідчить заведене кримінальне провадження №1201311703300001113. При цьому позивач, звертаючись до правоохоронних органів, повідомив також, що [PERSON] заволоділа шахрайським шляхом як належними йому коштами в сумі 24000 грн, а також його пенсією в сумі 2163 грн та 1088 грн, які начебто вона зняла з карткового рахунку, перевівши самовільного його пенсію до УПФУ в Комінтернівському районі, кримінальне провадження було порушено за ст.190 КК України. Однак на час розгляду даної справи у суді, обвинувальний вирок по даному кримінальному провадження не винесено, а відтак винуватість [PERSON] у вчиненні злочину за ст.190 КК Україні і незаконному заволодінні шляхом шахрайства коштами в сумі 24000 грн та пенсією позивача в сумі 2163 грн, 1088 грн не доведена. Тому суд вважає, що відсутні підстави застосовувати до спірних правовідносин приписи чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків), так як не доведена незаконність заволодіння коштами позивача, вина [PERSON] вироком суду не встановлена. Тому в задоволенні позовних вимог про стягнення шкоди з відповідача у виді незаконно отриманих пенсійних виплат належить відмовити. \~Однак,\~приймаючи до\~уваги раніше\~наведені висновки,\~суд вважає,\~що відносини\~з отриманням коштів [PERSON] . [PERSON] від [PERSON] без будь-яких правових підстав є за своїм змістом кондикційними. Фактичний отримувач коштів [PERSON] , яка без достатньої правової підстави отримала та зберігала кошти [PERSON] в розмірі 24000 грн, які мала повернути йому, зобов`язана повернути ці кошти [PERSON] на підставі частини першої\~статті 1212 ЦК України, а тому суд вважає за необхідне стягнути вказані кошти з відповідача на користь [PERSON] Також суд, вважає, що частковому задоволенню підлягають вимоги позивача щодо заподіяної йому моральної шкоди і визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує похилий вік позивача, тривалий час не повернення незаконно отриманих належних йому коштів в якості компенсації за будинок від [PERSON] , глибину фізичних та душевних страждань позивача, беручи до уваги, що немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного, душевного болю, страждань, а будь-яка компенсація моральної шкоди не може відповідати дійсним стражданням позивача і може мати тільки умовний вираз та виходячи з міркувань розумності та справедливості, вважає за необхідне визначити розмір відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 10000,00 грн. При цьому суд вважає, що саме така сума підлягає відшкодуванню позивачеві, так як останній на протязі тривалого часу з 2012 року не отримав відшкодування заподіяної шкоди, вимушений був звертатись до поліції, експертних установ та до суду, на що витрачав додаткові зусилля та переніс нервові потрясіння, є особою похилого віку, по вині відповідача не має власного житла. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Тому суд\~приходить до\~висновку про\~часткове задоволення\~позовних вимог\~ [PERSON] ,\~і вважає,\~що з\~відповідача на\~його користь\~належить стягнути\~в рахунок\~відшкодування заподіяної\~матеріальної шкоди\~24000грн, а в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди 10000 грн. Однак як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] надала суду заяву про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності. Просила застосувати строки позовної давності, якщо суд прийде до висновку про законність заявлених вимог. Свою позицію мотивувала тим, що [PERSON] дізнався про порушення своїх прав в 2013 році, коли звернувся з заявою до поліції і відповідно дана інформація внесена до ЄРДР 18.05.2013 року та порушено кримінальне провадження №1201311703300001113, тому вважає, що трирічний строк позовної давності по заявленим вимогам закінчився в травні місці 2016 року. Позивач заперечував той факт , що він пропустив строк звернення до суд з позовом, так як в інший спосіб захищав порушені права і в установлені строки, по кримінальному провадженню мав право подати цивільний позов, однак по вині органів досудового розслідування винна особа не була притягнена до відповідальності і до цього часу досудове розслідування не закінчено, а відтак строк позовної давності він не пропустив. Суд, вважає, що позивач дійсно звернувся до суду з позовом в межах строку позовної давності виходячи з наступного. Відповідно до статті 256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до ст.253\~ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Суд вважає, що позивач в травні 2013 року у законний спосіб звернувся з заявою до правоохоронних органів про встановлення винних осіб в заподіяння йому шкоди, про що в 2013 році було зведено кримінальне провадження, розслідування по якому до цього часу не закінчено. Позивач мав право пред`явити позов до винних осіб як під час розгляду даного кримінального провадження так і після встановлення винних осіб та їх винуватості. Однак до цього часу розслідування по кримінальному провадженню №1201311703300001113 за заявою [PERSON] за фактом вчинення шахрайських дій [PERSON] не закінчено, винні особи не встановлені, а тому позивач не втратив право на пред`явлення позову про відшкодування йому шкоди, заподіяної в результаті вчинення цих дій та втрати грошових коштів. На це в судовому засіданні позивач подав заяву і пояснив, що хоче відновити справедливість вже через суд, так як весь цей час і до теперішнього часу проводиться розслідування кримінального провадження №120131703300001113 щодо наявності в діях [PERSON] по заволодінню його коштами ознак шахрайських дій, а тому поважна причина, по якій він відразу ж не звернувся до суду тривале розслідування кримінального провадження. Однак суд вважає, що в даному випадку позивач не пропустив строк звернення до суду за захистом порушених прав, тому суд вважає, що підстав для відмови в задоволенні позову [PERSON] по цим підставам не має. На підставі\~ст.141\~ЦПК України з\~ [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 768,40 грн, так як позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674.

Outcome: partial