Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вимогами ухвалити рішення, яким визначити спосіб участі його позивача - у вихованні малолітньої дочки [PERSON],[INFO] у формі систематичних побачень кожного вівторка та кожного четверга з 15 години 00 хв. До 19 год.00 хв., кожної суботи 9 години 00 хв. до 21 год.00 хв.; 21 листопада кожного року (день народження дитини) з 15 години до 19 години; у святкові дні з 14 годи до 18 години та щорічного спільного з дитиною відпочинку тривалістю 14 днів в будь-який літній місяць. В порядку ст..31 ЦПК України [PERSON] позов уточнив і в судовому засіданні вимагав ухвалити рішення, яким встановити наступний графік побачень з дочкою: щотижня у вівторок та четвер з 15 години до 21 години, у суботу з 9 години до 21 години; 21 листопада кожного року (день народження дитини) з 15 години до 21 години; щорічний спільний відпочинок з дочкою тривалістю 14 днів в будь-який літній місяць. Відповідачка (її представник) визнала частково і не заперечувала проти зустрічей батька з дочкою у вихідний день (або суботу або неділю) з 15 години до 18 години, в інші дні за згодою батьків та дитини. Представник Київської рай адміністрації, як органу опіки та піклування до суду не зявився, надав письмову заяву про вирішення спору за його відсутності і зазначив, що вирішення спору залишає на розсуд суду. Суд вислухав сторони, свідків, вивчив матеріали справи і встановив наступне: [PERSON] і [PERSON] з 2010 року по 2013 рік проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу. 21 листопада 2011 року [PERSON] народила дочку [PERSON]. В актовий запис про народження дитини відомості про батька [PERSON] внесені у відповідності до положень ст.135 СК України. Сторони проживали в [INFO], що належить на праві власності [PERSON] Позивач стверджує, що з дня народження дочки він виконував свої обовязки батька у повному обсязі - утримував і матеріально забезпечував, піклувався про фізичний та духовний розвиток, поважав дитину. В 2013 році вони з відповідачкою припинили спільне проживання і з осені 2013 року [PERSON] перешкоджає йому позивачу - у спілкуванні з дитиною: забороняє зустрічатися з дочкою, приймати участь у її вихованні. [PERSON] не повідомляє фактичне місце проживання дитини, його позивача - звернення дозволити спілкування з дочкою [PERSON] залишає без уваги, тому навесні 2016 року він - [PERSON]- звернувся до Київської рай адміністрації, як органу опіки та піклування з заявою про визначення способу участі у вихованні малолітньої дочки [PERSON], але орган опіки та піклування за його заявою висновок не зробив з тих підстав, що на неодноразові виклики мати дитини не зявилась і не надала відомостей про місце проживання дитини. У листопаді 2011 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом. На обґрунтування своїх вимог позивач посилався на свідоцтво про народження дитини, листи-виклики органу опіки та піклування на імя [PERSON] з питання визначення способу участі батька у вихованні дитини, характеристику з місця проживання, акт обстеження житлово-побутових умов за місцем проживання, довідку з дитячої поліклініки №6, пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], фонографії з зображенням дитини разом з батьком і свідками. Відповідачка, визнаючи позов частково, пояснила, що спільне проживання з [PERSON] вона припинала із-за немотивованої агресивної поведінки позивача: [PERSON] у відношенні до неї [PERSON]- застосовував фізичне насилля і за її заявою відносно [PERSON] порушено кримінальне провадження за ст.125 ч.1 КК України. [PERSON] стверджувала, що позивач ніколи не забезпечував матеріального утримання дитини, не піклувався про дочку, не надавав допомоги у догляді за дитиною, майже три роки дитина не бачила батька. У вересні 2014 року [PERSON] взяв дочку погуляти і не повернувся з дитиною своєчасно, тому вона [PERSON]- вимушена була звертатися до поліції з заявою щодо неправомірних дій [PERSON] Щоб уникнути таких випадків вона не повідомляє позивачу фактичне місце мешкання дитини. [PERSON] заявила, що не заперечує проти спілкування дочки з батьком, але їхні зустрічі попервах повинні бути раз на тиждень (неділя або субота) у її відповідачки - присутності, а надалі, якщо дитини звикне до позивача і буде бажати з ним зустрічатися відповідачка не заперечує проти зустрічей батька з дочкою без присутності матері. Свої доводи відповідачка підтверджує такими доказами: свідоцтво про народження дитини, характеристика з місця роботи, матеріали перевірки її звернення щодо неправомірних дій [PERSON], витяг з кримінального провадження відносно [PERSON], характеристика психоемоційного стану дитини [PERSON],[INFO], довідка про те, що [PERSON] є вихованцем дошкільного навчального закладу «Нарнія», пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: \~ У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. \~ Відповідно до ст.ст.11,15 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. \~Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування\~\~\~не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. \~\~Одним із способів захисту інтересів неповнолітньої дитини є визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо. \~\~\~\~ Ст.157 СК передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Відповідно до вимог ст.159 СК України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд встановив, що спір між сторонами щодо участі у вихованні та спілкуванні [PERSON] з малолітньою дочкою виник після припинення сторонами спільного проживання у 2013 році. Суд встановив і сторони визнали, що з 2013 року [PERSON] неодноразово звертався до [PERSON] з питаннями щодо зустрічей з дочкою, що [PERSON] у таких зустрічах позивачу перешкоджала не надавала відомостей щодо фактичного місця мешкання дитини, змінювала своє і дитини місце проживання. У цей період відповідач переймався питанням влаштування дочки до дитячого садочку, отримав у відділі освіти 27.11.2015 року путівку до ОДНЗ «Ясла-садок №10», розташований по вул..Краснова,3-в в м.Одесі. Звертався в 2016 році до органу опіки та піклування з заявою про встановлення способу участі у вихованні дочки [PERSON],[INFO] і висновок органом опіки і піклування не виготовлений з тих підстав, що мати дитини на засідання органу опіки не зявилась, документи щодо стану здоров»я дитини, місця проживання дитини не надала. Доводи відповідачки, що виклики органу опіки та піклування вона не отримувала спростовуються поведінкою відповідачки в судових засіданнях: даний спір на розгляді суду знаходиться з грудня місяця 2016 року, але за цей час [PERSON] до органу опіки та піклування так і не зявилась, а в судових засіданнях неодноразово відмовлялась повідомити фактичне місце проживання дитини. Не знайшли належного підтвердження доводи відповідачки щодо неправомірних дій [PERSON] у відношенні дитини, коли в 2014 році батько взяв дочку на прогулянку і не повернувся вчасно додому: матеріали перевірки звернення [PERSON] свідчать, заявниця просила працівників поліції її звернення не розглядати, тому як питання вирішено батьками самостійно, дитина дома, вона - [PERSON] претензій не має. Не підтверджені відповідними доказами і доводи відповідачки щодо застосування до неї з боку свинар Д.Г. фізичного насилля крім витягу з кримінального провадження до справи не додано інших доказів (акт медичного обстеження, результати розгляду заяви потерпілої). З огляду на викладене суд дійшов висновку, що [PERSON] від виконання батьківських обовязків щодо малолітньої дочки [PERSON], 2011 року не ухиляється. Разом з тим, ухвалюючи дане рішення, суд приймає до уваги, що майже три роки дитина не бачилась з батьком і перші зустрічі дівчинки з батьком повинні проходити в присутності матері. Батько не тільки має право на зустрічі і спілкування з дитиною, батько зобовязаний забезпечити необхідний духовний, фізичний та моральний розвиток сина шляхом: щоденного спілкування в телефонному режимі, щотижневих (у неділю) зустрічей з прогулянками на свіжому повітрі (залежно від погодних умов на дитячих майданчиках, на морі), спільного проведення часу за читанням, іграми і т.п., відвідуванням розвиваючих дитячих установ. Тому суд вважає, що дитина має право на зустрічі з батьком два рази на тиждень за умови задовільного стану здоровя. Позивач зобовязаний повідомляти матір про місце перебування дитини. За таких умов батько має право на щорічний спільний відпочинок з дочкою протягом 14 днів в будь-який літній місяць. Щодо дня народження дитини, суд вважає, що батьки зобовязані спільно організувати і забезпечити дитині свято на день народження.

Outcome: partial