Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ), про стягнення аліментів на утримання дитини та визначення місця проживання дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач та відповідач - [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами не укладався, але деякий час вони проживали разом. Через систематичне чинення відповідачем психологічного та фізичного насильства у сім`ї по відношенню до позивачки відносини між сторонами були остаточно припинені 04 березня 2019 року, з того ж часу позивачка з дитиною проживає окремо від відповідача. При цьому, позивачка посилалась на те, що відповідач не надає коштів на утримання дитини, а тому відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) позивач має право на стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення донькою повноліття. Також, позивачка вважає за необхідне визначити місце проживання малолітньої дитини з матір`ю, оскільки малолітня донька проживає разом із нею, вона постійно опікується здоров`ям дитини, повністю усвідомлює свою особисту відповідальність за її виховання та піклування, створює для дочки належні соціально - побутові умови проживання. Батько дитини не приділяє належної уваги щодо її виховання, а також матеріального забезпечення. За таких обставин, проживання дитини з нею найкраще забезпечить інтереси дитини. Позивачка посилається також на те, що у червні 2019 року, відповідач за домовленістю з нею забрав дитину на прогулянку, після чого відмовився повертати їй дитину та залишив малолітню доньку, яка знаходилась на грудному вигодовуванні у своєму будинку без доступу до неї матері. Через зазначені вище дії відповідача позивачка була змушена звертатись за допомогою до правоохоронних органів. Вказує, що з боку відповідача продовжують надходити погрози щодо відібрання у неї дитини і влітку 2020 року відповідач знов таємно забрав дитину з дитячого садочка і почав з нею тікати. Через те, що дитина була сильно налякана та голосно кликала маму на допомогу, відповідача вже за територією дитячого садка зупинила приватна охорона ДНЗ, а мешканці сусідніх домів викликали поліцію, внаслідок чого дитину вдалось повернути. Позивачка також вказує, що відповідач не надає згоди на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини за адресою її реєстрації, у зв`язку з чим без наявності судового рішення про визначення місця проживання дитини, вона позбавлена можливості у визначеному законом порядку зареєструвати місце проживання доньки. З урахуванням виключно інтересів малолітньої доньки, позивачка просила визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з матір`ю. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23.08.2019 року відкрито провадження у даній справі з призначенням її до розгляду за правилами загального позовного провадження. При розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом (чч.1-2 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України). Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. В межах визначених судом строків, відповідач не скористалась правом подати відзив на позов, обмежившись пояснення по суті предмету спору у власній зустрічній позовній заяві. 17 вересня 2019 року, [PERSON] подано зустрічну позовну заяву до [PERSON] про усунення перешкод у вихованні дитини, встановлення способу участі батька у спілкування з дитиною та зобов`язання вчинити дії, яку ухвалою суду від 05 листопада 2019 року прийнято до свого провадження, об`єднано її в одне провадження з первісним позовом та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання разом з первісним позовом. Зустрічний позов мотивований тим, що сторони з травня 2016 по березень 2019 року проживали спільно та [INFO] в них народилась донька [PERSON] . З 04 березня 2019 року відповідачка разом з дитиною проживають окремо. [PERSON] не заперечує проти визначення місця проживання дочки разом із позивачкою та готовий сплачувати аліменти на утримання дитини з дня пред`явлення позову, але у твердій грошовій сумі 4 000 грн. 00 коп. на місяць. Разом з цим посилався на те, що з 20.06.2019 року мати дитини перешкоджає йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, у зв`язку з чим вважає за необхідне визначити способи його участі у спілкуванні з донькою у відповідності до прохальної частини його позову. 25 листопада 2019 року відповідачем за зустрічним позовом було подано відзив на зустрічну позовну заяву, який був прийнятий судом та долучений до матеріалів справи, у якому [PERSON] просила суд у задоволенні зустрічного позову [PERSON] в редакції від 17.09.2019 року відмовити у повному обсягу, посилаючись на те, що графік зустрічей батька з донькою у запропонованій ним редакції завдасть шкоду правам та охоронюваним законом інтересам дитини, оскільки буде порушено: її звичайний життєвий уклад та фізичний зв`язок із матір`ю, програму лікування та медичної реабілітації дитини. Також запропонувала власний графік участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною строком до досягнення дочкою 6-ти річного віку (до [INFO] ), відповідно до якого зустрічі мають відбуватись у присутності матері дитини. Крім того, просила врахувати наявність у дитини інших родичів по лінії матері (баби, діда та прабаби, прадіда, а також, врахувати час для спілкування дитини з бабою по лінії батька, яка також у судовому порядку просить визначити їй графік зустрічей з онукою. Відповідач за первісним позовом у власній відповіді на відзив зазначив, що погоджується сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/6 від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, оскільки на його забезпеченні знаходиться його матір-інвалід ІІ групи, яка потребує допомоги. Також [PERSON] зазначив, що в силу вимог ст.179 СК України, аліменти є власністю дитини, а тому мають перераховуватись на особистий рахунок малолітньої доньки у відділенні Державного ощадного банку України, а не на рахунок її матері. В підготовчому судовому засіданні представником Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації надано суду висновок про визначення місця проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , та висновок про визначення участі батька у вихованні дитини. Також долучені до матеріалів справи надані сторонами процесуальні документи та докази. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 08 липня 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання, позивач за первісним позовом не з`явилася, однак надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач (позивач за зустрічним позовом) повторно не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомляв, заяви про зміну місця проживання та про розгляд справи за його відсутності не надав. Представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] - адвокат Каменська Н.П. 06 квітня 2021 року направила до суду клопотання про відкладення розгляду справи. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд зобов`язаний відкласти судовий розгляд справи в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Частиною 3 ст. 223 ЦПК України також визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Суд бере до уваги, що відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним) був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи, а враховуючи строки розгляду справи і той факт, що справа перебуває у провадженні суду більше ніж півтора року, виходячи з інтересів дитини, суд визнає за можливе проводити судовий розгляд справи у відсутності сторони відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним), яка була належним чином повідомлена про день та час судового засідання, а свою правову позицію по справі ним та його представником висловлено у наданих поясненнях, зустрічній позовній заяві та заявах по суті. Третя особа за первісним та зустрічним позовами свого представника до суду не направила, однак надіслала листа про розгляд справи без участі представника. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що первісний позов підлягає задоволенню у повному обсягу, зустрічний позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 3 ст. 12, чч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що сторони спільно проживали без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання [INFO] в них народилась дочка [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 16.02.2017 року Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Актовий запис № 823. Згідно відомостей зазначених у Повному витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00023417363 від 17 липня 2019 року, виданий Печерським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, підставою для запису відомостей про батька дитини була спільна заява матері та батька про визнання батьківства від 16.02.2017 року, прізвище дитини записано за спільною письмовою згодою батьків « [PERSON] ». З 04 березня 2019 року сторони проживають окремо, дитина проживає разом з матір`ю за адресою її реєстрації: [ADDRESS] , що підтверджується Довідкою про реєстрацію місця проживання особи №4169228 (позивача) від 16.07.2019 року та копія Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва станом на 18.07.2019 року. Факт звернення позивача до органу реєстрації Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дарницької РДА, з метою проведення першої державної реєстрації місця проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , та факт відмови у проведення державної реєстрації у зв`язку із відсутністю згоди батька дитини, підтверджується Заявою про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини за адресою реєстрації її матері від 11.07.2019 року з відмовою у проведенні реєстрації адміністратора ЦНАП [PERSON] .. Згідно відповідей з Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області на заяви первісного позивача від 15.06.2019 року та 17.06.2019 року, їй було рекомендовано звернутись до суду з позовною заявою до [PERSON] для вирішення спірних питань (щодо визначення місця проживання дитини) в порядку цивільно-правових відносин. Згідно Довідки ТОВ «БАСФ Т.О.В.» від 22.07.2019 року №39 та характеристики за місцем роботи від 30.07.2019 р. №1648, первісний позивач працевлаштована, позитивно характеризується та має власний дохід, який дає змогу належним чином утримувати спільну дитину сторін. Позивач дбає про стан здоров`я дитини, що підтверджується медичними документами про обстеження та лікування дитини у ТОВ «Дитячий медичний центр «Добробут» за страховою програмою згідно оформленої матір`ю дитини Медичної страховки, що підтверджується Карткою застрахованого №1076508. Відповідно до Медичної довідки про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів від 02.08.2019 р. та Сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду від 07.08.2019 року, позивач ознак психічних та наркологічних захворювань не має, на обліку не перебуває. Факт наявності у дитини [PERSON] , [INFO] , близьких родичів за материнською лінією (баба, дід, прабаба, прадід), які в силу ст. 257 Сімейного кодексу України мають право на спілкування із онукою, підтверджується копіями паспортів та свідоцтвами про народження, які підтверджують їх спорідненість. Відповідно до Свідоцтва про народження [PERSON] [INFO] серії [NUMBER] , виданого Приморським відділом РАГС 26.08.1987 р., [PERSON] є його матір`ю та бабою [PERSON] , [INFO] . Згідно роздруківки з сайту Міністерства юстиції України «Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», [PERSON] зареєстрована як фізична особа-підприємець та надає послуги із здачі в оренду нерухомого майна та ріелтерські послуги. Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 02.08.2019 за № 1005614410 станом на 02.08.2019 року, [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець. За відомостями з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №176167748 від 02.08.2019 у власності [PERSON] перебуває: двоповерхова 4-х кімнатна квартира загальною площею 105.5 кв.м:, житловою площе: 72.2, кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; Розмір частки відповідача на квартиру становить 1 (100 %). Відповідно до Тимчасового посвідчення військовозобов`язаного [NUMBER] від 28.12.2018 року [PERSON] за станом здоров`я придатний до проходження військової служби. Згідно Медичної довідки про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів від 23.11.2019 р. та Сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду від 23.11.2019 року, [PERSON] ознак психічних та наркологічних захворювань не має, на обліку не перебуває. Актом з ДНЗ №149 про події від 23.06.2020 року, заявою позивачки до Дарницького УП ГУНП у м. Києві від 23.06.2020 року та Талоном-повідомлення єдиного обліку №40396 від 23.06.2020 року, роздруківкою файлу Screenshot повідомлення [PERSON] від 23.06.2020 року у чаті «[INFO]» та відеофайлами з 6 (шести) відео подій які сталися 23.06.2020 року: IMG_6884, IMG_6885, IMG_6886, IMG_6887, IMG_6888, IMG_6889 (на диску №1 DVD-R 16X) підтверджується факт того, що 23 червня 2020 року [PERSON] , під час перебування дитини [PERSON] , [INFO] , у дитячому садку, без попереднього узгодження з матір`ю дитини та без повідомлення співробітників ДНЗ, зайшов у приміщення ДНЗ взяв дитину до себе на руки та побіг у невідомому напрямку від дитячого закладу. Дитина плакала, виривалась з його рук та голосно кликала маму на допомогу. Свідками ситуації крім співробітників дитячого садку були звичайні прохожі та люди, що живуть у будинках поряд із дитячим закладом, які викликали поліцію та зробили відеозйомку цього вчинку. Згідно наданого Органом опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації висновку про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , вбачається, що «вивчивши матеріали справи, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини (протокол від 10.10.2019 року за №20), з метою забезпечення виключно прав та інтересів дитини, Дарницька районна у м. Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з матір`ю, [PERSON] ». Вказаний висновок ґрунтується на тому, що матір дитини [PERSON] виконує свої батьківські обов`язки на належному рівні, за місцем проживання дитини створила належні умови для доньки, має стабільний дохід для утримання [PERSON] , [INFO] . Згідно наданого Органом опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації висновку про визначення участі батька, [PERSON] у вихованні дитини - [PERSON] , [INFO] , вбачається, що «вивчивши матеріали справи, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини (протокол від 13.02.2020 року за №3), з метою забезпечення виключно прав та інтересів дитини, Дарницька районна у м. Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити участь батька, [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] , за наступним графіком (перші три місяці в присутності матері): - перша, третя субота з 09.00 до 13.00 години; - друга, четверта неділя з 16.00 до 19.00 години; - щосереди з 18.00 до 20.00 години. - зобов`язати [PERSON] дотримуватись режиму харчування, лікування, розвитку та відпочинку дитини, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно матері дитини, [PERSON] ; - зобов`язати [PERSON] не перешкоджати батькові брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з донькою, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно батька дитини, [PERSON] ». Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У пункті 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції). Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім?ю України» роз`яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. У своїй постанові від 16 січня 2019 року по справі № 487/2480/17 Касаційний цивільний суд у складі Верховного суду визначив, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Зважаючи на зазначені вимоги законодавства, матеріали справи, висновок органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання дитини, виходячи з інтересів дитини - [PERSON] , [INFO] , суд вважає за потрібне задовольнити первісний позов в частині визначення місця проживання дитини з матір`ю. Стосовно вимог щодо стягнення аліментів на дитину, суд виходить з наступного: Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1959 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За змістом ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно вимог ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Системний аналіз правових норм, що регулюють стягнення аліментів, які викладені в Главі 15 СК України, дозволяє дійти обґрунтованого висновку про те, що за своєю правовою природою аліменти стягується з того з батьків, який мешкає окремо від дитини, на користь того з батьків, з ким мешкає дитина. Як було встановлено судом, малолітня [PERSON] , [INFO] , є дитиною сторін, які мешкають окремо один від одного, і яка мешкає разом з матір`ю [PERSON] та перебуває на її утриманні. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої доньки в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову, 08.08.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Стосовно вимог за зустрічним позовом щодо усунення перешкод у вихованні дитини, встановлення способу участі батька у спілкування з дитиною та зобов`язання вчинити дії, суд виходить з наступного: Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини. Згідно приписів ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування, проживаючи окремо від дитини, батько зобов`язаний брати участь у її вихованні, має право на особисте спілкування з дитиною, спір щодо участі у вихованні дитини батька, який проживає окремо від неї, вирішується судом із визначенням способу такої участі, місця та часу їх спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення (ст. ст. 153, 157, 159 Сімейного кодексу України). Відповідно до вимог ст. 159 СК України визначено підстави та порядок судового вирішення спору про участь у вихованні дитини тим з батьків, який живе окремо. Такою підставою, зокрема, є перешкоди з боку того з батьків, який живе разом з дитиною, у спілкуванні та вихованні її тим з батьків, що живе окремо. Підставою також може бути невиконання рішення органу опіки та піклування щодо участі у вихованні дитини того з батьків, який живе окремо від неї, якщо таке рішення має місце, але не виконується сторонами. Виходячи з положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Положеннями статей 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Суд також наголошує на тій обставині, що забороняється здійснювати доказування через припущення, тобто твердження, які самі по собі потребують доведення. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, враховуючи характер спірних правовідносин, суд вважає, в межах даного спору позивачем за зустрічним позовом не надано належних та допустимих доказів, які мали підтвердити неправомірні дії відповідача за зустрічним позовом (мати дитини), пов`язані зі створенням перешкод в спілкуванні батька з дитиною, тому, щодо вимоги позивача за зустрічним позовом про зобов`язання відповідача не чинити йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, суд відмовляє у її задоволенні, адже така вимога є передчасною у зв`язку з тим, що права позивача не є порушеними. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Відповідно до ч. 4 ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав тощо обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який згідно з ч.5 ст. 19 подає суду письмовий висновок щодо розв`язування спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При цьому суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України). При вирішені даного спору, з огляду на вищезазначене, суд враховує Висновок наданий Органом опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про визначення участі батька, [PERSON] у вихованні дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з тим, з огляду на наявні у матеріалах справи докази,

Outcome: partial