Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до Кобеляцького районного суду Полтавської області з позовом про стягнення моральної шкоди, в якому зазначає, що 14.08.2015 року було внесено відомості до ЄРДР за його заявою по факту надання свідками [PERSON] , [PERSON] , а також свідками [PERSON] та [PERSON] , завідомо неправдивих показань у ході проведення досудового розслідування по кримінальній справі №04580007. Даному кримінальному провадженні присвоєно № 12015170240000964, однак слідчим Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області було винесено постанову про закриття вищевказаного кримінального провадження. Ухвалою слідчого судді Кобеляцького районного суду Полтавської області від 11.11.2016 року у справі № 532/1943/16-к скасовано постанову слідчого СВ Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області про закриття кримінального провадження № 12015170240000964. В подальшому досудове розслідування даного кримінального провадження було доручено слідчим Кобеляцького ВП ГУНП у Полтавській області Чернявському В.Ю. та Федь М.М. 18.12.2017 р. ухвалою слідчого судді Кобеляцького районного суду Полтавської області у справі № 532/2031/17 було задоволено заяву [PERSON] , про відвід слідчого Чернявського В.Ю., однак судом залишено заяву [PERSON] без розгляду в частині відводу слідчому Федь М.М., оскільки останній був звільнений з Кобеляцького ВП ГУНП у Полтавській області. У зв`язку з вищевикладеним, проведення досудового розслідування кримінального провадження № 12015170240000964 доручено слідчому Кобеляцького ВП ГУНП у Полтавській області Лукичу О.В. 22.05.2018 року дане кримінальне провадження в черговий раз було закрите постановою слідчого СВ Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області, Лукича О.В. , однак ухвалою слідчого судді Кобеляцького районного суду Полтавської області від 05.11.2018 року у справі № 532/2053/18 постанову слідчого СВ Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області про закриття кримінального провадження № 12015170240000964 було скасовано як необґрунтовану. Тобто, на даний час досудове розслідування даного кримінального провадження триває на протязі 4 років, слідчим не проведено усього обсягу необхідних (розшукових) та інших процесуальних дій, не встановлені особи, причетні до вчиненого кримінального правопорушення, у зв`язку з чим жодній особі до цього часу не повідомлено про підозру, тобто органом досудового розслідування порушуються розумні строки розслідування кримінального провадження. Також прокурори, які здійснюють процесуальне керівництво в даному кримінальному провадженні на дотримання розумних строків також належним чином не реагують. На підставі вищевказаного, дана обставина спричиняє позивачу значну моральну шкоду, яка полягає в його душевних стражданнях, тривозі, нервозності, поганому настрої, тому прохає суд стягнути на його користь із Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету моральну шкоду, визначену з урахуванням ч.3 ст. 13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а саме: (розмір мінімальної заробітної плати) х (46 місяців) досудового розслідування, що становить 191958, 00 грн. Ухвалою суду від 29 липня 2019 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 31 жовтня 2019 року залучено до участі у справі за позовом [PERSON] , як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Полтавську обласну прокуратуру, та як співвідповідача - Головне управління Національної поліції в Полтавській області. Ухвалою суду від 27 лютого 2020 року призначено справу до судового розгляду. 07.04.2020 року до суду надійшло пояснення від прокуратури Полтавської області, в якому зазначено, що згідно цивільного законодавства моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльності, відшкодовується особою, які її завдала, за наявності лише її вини, шкоди, протиправної поведінки, причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою. Так, [PERSON] не надав жодних доказів, які могли б підтвердити сам факт спричинення йому моральної шкоди та жодних доказів в обґрунтування заявленого розміру відшкодування. Також, відповідач зазначив, що [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди внаслідок бездіяльності відповідача, вважаючи процесуальні рішення та дії слідчого незаконними з огляду на ухвали слідчого судді. Однак визнання процесуальних рішень слідчого протиправними не є підставою для задоволення позовних вимог, оскільки оскарження [PERSON] дій слідчого в порядку КПК є механізмом реалізації його права на контроль за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування в порядку кримінального судочинства. Реалізація такого механізму, як оскарження постанови слідчого у розумінні ст. 23 ЦК України не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав особи, тому прохали суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог. Головне управління Національної поліції в Полтавській області та Кобеляцька місцева прокуратура Полтавської області подали з порушенням процесуальних строків відзиви на позов [PERSON] до Кобеляцького районного суду Полтавської області, тому по даній справі, суд не бере їх до уваги. Позивач, [PERSON] та його представник, адвокат Корнієнко Н.Ю. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, та прохали їх задовольнити, зазначивши, що органом досудового розслідування не виконано ряд процесуальних дій, що призвело до порушення розумних строків досудового розслідування. Крім того, зазначив, що посилання прокурора на те, що раніше ним заявлявся позов з тих самих підстав не відповідає дійсності, оскільки в одному позові ставилися вимоги щодо довготривалого невиконання слідчими рішень слідчих суддів, а в іншому щодо порушення строків досудового розслідування. Представник відповідача, Кобеляцької місцевої прокуратури та третьої, особи, Полтавської обласної прокуратури, прокурор Голуб О.С., в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] уже було подано позов до суду з тих самих підстав, з таким ж вимогами, які рішенням суду у справі 532/121/19 уже вирішено по суті, а заявлені вимоги у даному позові є аналогічними,оскільки заявлені по одному і тому ж кримінальному провадженні, тому розмежувати які саме дії призвели до страждань [PERSON] неможливо. Крім того, підтримав пояснення, які були надані суду у визначені строки Полтавською обласною прокуратурою. З вищевикладених підстав у позові прохав відмовити. Відповідачі, Кобеляцький ВП ГУНП в Полтавській області та Головне управління Національної поліції у Полтавській області, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, до суду не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог, слідчі СВ Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області, Чернявський В.Ю. та Лукич О.В. , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, до суду не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши учасників справи, дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.08.2015 року, внесено відомості до ЄРДР за заявою [PERSON] по факту надання свідками [PERSON] , [PERSON] , а також свідками [PERSON] та [PERSON] , завідомо неправдивих показань у ході проведення досудового розслідування по кримінальній справі №04580007. Даному кримінальному провадженні присвоєно № 12015170240000964. Слідчим Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області, Федь М.М. було винесено постанову про закриття кримінального провадження № 12015170240000964. Ухвалою слідчого судді Кобеляцького районного суду Полтавської області від 11.11.2016 року у справі № 532/1943/16-к було скасовано постанову слідчого СВ Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області, Федь М.М. про закриття кримінального провадження № 12015170240000964. 22.05.2018 року кримінальне провадження № 12015170240000964 повторно було закрите постановою слідчого СВ Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області Лукича О.В. Ухвалою слідчого судді Кобеляцького районного суду Полтавської області від 05.11.2018 року у справі № 532/2053/18 постанову слідчого СВ Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області про закриття кримінального провадження № 12015170240000964 було скасовано, тому суд не бере до уваги доводи [PERSON] в позові про порушення прав, передбачених ст. 6 та ст. 13 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, оскільки чинним КПК України передбачено механізми захисту прав учасника кримінального провадження, серед яких, є право на оскарження дій слідчого до суду. Цей правовий механізм є ефективним правовим заходом на захист порушених прав [PERSON] у кримінальному провадженні. Також, оскільки на даний час кримінальне провадження не завершене, підстави для висновку про заподіяння [PERSON] моральної шкоди посадовими особами Кобеляцької місцевої прокуратури, Кобеляцького ВП Головного управління Національної поліції в Полтавській області під час кримінального провадження відсутні, тому і підстави про відшкодування цієї шкоди за рахунок Державного бюджету України також відсутні. Крім того, [PERSON] надав суду ухвали, згідно яких було задоволено його скарги на бездіяльність слідчих, однак це підтверджує лише те, що [PERSON] реалізував своє право на захист інтересів під час досудового розслідування. Відповідно до змісту частини першої статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення. При цьому, сам факт реалізації позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого під час досудового розслідування, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди. Бездіяльність органу досудового розслідування є предметом оскарження відповідно до статті 303 КПК України рішень, дій чи бездіяльності слідчого, прокурора, є правом сторони кримінального провадження і за своєю сутністю є механізмом здійснення судового контролю під час досудового розслідування в межах кримінального провадження, не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності органу досудового розслідування. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 641/2328/17-ц (провадження № 61-7053зпв18), у постанові від 13 червня 2019 року у справі № 554/1870/18-ц (провадження № 61-8385св19) та у постанові від 22 січня 2020 року у справі № 522/239/18 (провадження № 61-44860св18), у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 199/1478/17 (провадження № 61-4779св18) та у постанові від 21 лютого 2019 року у справі № 520/1665/18 (провадження № 61-46894). Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно з статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням та виною останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, судом встановлено, що рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 16.01.2020 р. по справі № 532/121/19 за позовом [PERSON] про стягнення моральної шкоди було відмовлено в задоволенні позову, однак Постановою Полтавського апеляційного суду вищевказане рішення було скасовано, та ухвалено нове рішення, яким позов [PERSON] задоволене частково та стягнуто моральну шкоду у розмірі 1000 грн. Даний позов був заявлений з підстав умисного, тривалого (41 місяць) невиконання рішень суду у кримінальному провадженні №12015170240000964 (а.с 211-219). Суд не бере до уваги посилання [PERSON] про те , що в одному позові ставилися вимоги щодо довготривалого невиконання слідчими своїх обов`язків та рішень слідчих суддів, а в іншому щодо порушення розумних строків досудового розслідування, оскільки він посилається на невиконаннями слідчими всіх необхідних процесуальних дій, що фактично спровокувало тривале досудове розслідування, внаслідок чого [PERSON] прохав відшкодувати моральну шкоду у розмірі з розрахунку тривалості досудового розслідування по даних справах в одному й тому ж кримінальному провадженні (в попередньому позові прохав стягнути моральну шкоду за те, що досудове розслідування триває 41 місяць, а в даному позові вказує, що воно триває - 46 місяців), що свідчить про тотожні підстави для звернення до суду. Оскільки, в позовній заяві у справі № 532/121/19, та у даному позові [PERSON] прохав відшкодувати моральну шкоду в одному і тому самому кримінальному провадженні та у розмірі визначеному з посиланням на ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», що фактично свідчить про ті самі вимоги з тих самих підстав його звернення до суду та враховуючи, що він є особою, до якої застосовано покарання у виді довічного позбавлення волі, крім того, [PERSON] не надано суду належних і допустимих доказів щодо задоволення йому моральної шкоди саме довготривалим досудовим розслідуванням, тому у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed