Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до Оріхівського районного суду Запорізької області з цим позовом, в якому просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після матері [PERSON] право власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS], який складається з житлового будинку літ. «А», гаражу літ. «Б», сараю літ. «В», убиральні літ. «Г», паркану № 1, воріт з хвірткою № 2, з правом реєстрації у відповідних органах. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він та відповідач є дітьми та, відповідно, спадкоємцями першої черги за законом, [PERSON], яка померла [INFO] року, і після смерті якої відкрилась спадщина у виді спірного майна. Спадщину позивач прийняв у встановленому законом порядку, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено через відсутність у нього правовстановлюючих документів на спадкове майно, а також через наявність незнятої заборони відчуження майна. Тому позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. В судовому засіданні представник позивача свої вимоги підтримав, пославшись на факти та норми права, викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, подавши письмову заяву про розгляд справи без його участі та повне визнання позову. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, з урахуванням правил ст. 206 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає за можливе ухвалити рішення про задоволення позову за результатами підготовчого провадження, з таких підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідач є рідними дітьми [PERSON] та [PERSON], що підтверджується, відповідно, Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Оріхівським райбюро ЗАГС 20.05.1969 року, та Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Оріхівським райбюро ЗАГС 25.08.1967 року. На підставі Рішення виконкому Оріхівської міської ради депутатів трудящих Запорізької області № 17 від 10.09.1970 року батькові позивача, [PERSON], на правах безстрокового користування для будівництва житлового будинку, було надано земельну ділянку [ADDRESS] У 1972 році на вказаній земельній ділянці [PERSON] побудував спірний будинок, що підтверджується відповідним Технічним паспортом, однак дій щодо реєстрації будинку та реєстрації права власності на нього не вчинив з причин, які станом на час розгляду цієї справи встановити не виявляється можливим. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів громадського стану Оріхівського районного управління юстиції Запорізької області 12.03.2002 року, актовий запис № 58. У зв'язку із смертю [PERSON] за ним відкрилась спадщина, яку в порядку ст. 549 ЦК України 1963 року прийняла його дружина та мати позивача й відповідача, - [PERSON], що підтверджується відповідними записами у домовій книзі. Водночас вона правовстановлюючі документи на спадщину за життя не отримала. [INFO] року [PERSON] також померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Оріхівського районного управління юстиції Запорізької області 24.02.2016 року, актовий запис № 113. У зв'язку із смертю [PERSON] за нею також відкрилась спадщина, до складу якої входить спірний будинок. Позивач спадщину після матері прийняв шляхом подання відповідної заяви в нотаріальному порядку, а відповідач подав заяву про відмову від спадщини. Постановою від 06.11.2017 року приватний нотаріус Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, пославшись на те, що позивач не надав правовстановлюючого документу на спірний будинок, а також на те, що відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 102732505 від 06.11.2017 року, є відомості про накладення заборони № 2042180 на спірний будинок, яка зареєстрована Оріхівською держнотконторою Запорізької області 03.06.2005 року на підставі позики Ощадбанку в м. Оріхів. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Частиною першою статті 1267 ЦК України визначено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Таким чином, оскільки відповідач від спадщини відмовився, спірне спадкове майно має належати позивачу одноосібно. Відповідно до ст.392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК). При цьому потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини. Відповідно до ч.2. ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.3 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Станом на час придбання спадкодавцем нерухомого майна - житлового будинку були чинними Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, а також Перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджені заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року. Зазначені нормативні акти передбачали обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції). Водночас виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від їх реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При цьому суд виходить з того, що невчинення спадкодавцями позивача дій, спрямованих на отримання правовстановлюючого документу на спірний будинок, не може бути підставою для відмови у захисті спадкових прав. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом, спадщину прийняв в порядку ст. 1268 ЦК України, інші спадкоємці спадщину не прийняли, що ніким не оспорюється, однак через відсутність правовстановлюючих документів позивач не може в позасудовому порядку оформити право власності в порядку спадкування, що саме по собі не може бути підставою для відмови у захисті права. Наявність відомостей про заборону відчуження спірного майна також не може бути перешкодою для визнання за позивачем права власності на це майно в порядку спадкування. По-перше, згідно Довідки від 13.02.2018 року № 06, виданої Територіально-відокремленим безбалансовим відділенням № 10007/0201 ПАТ «Державний ощадний банк України», станом на 13.02.2018 року інформація щодо наявності кредитної заборгованості [PERSON] перед цією банківською установою відсутня, а спірне майно не обліковується банком як заставне. По-друге, відповідно до п. п. 4.16, 4.17 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України у чинній редакції наявність заборони відчуження майна чи його арешту є перешкодою для видачі свідоцтва про право на спадщину, лише якщо такі обтяження накладені судом. За таких обставин позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст.ст.392, 1258, 1261, 1268, 1275, 1297 Цивільного кодексу України, ст. 131 ЗК України,

Outcome: approved