Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до Гайворонського районного суду з позовом до Гайворонського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями відповідача. Позов мотивований тим, що 06.11.2020 року позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом від 02.11.2020 року про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.10.2020 року № 63337956. В обґрунтування позовних вимог вказував, що оскаржувана постанова є протиправною, оскільки в порушення ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач - поліцейський департаменту патрульної поліції Черняк Т.М., пропустив строк звернення до виконання постанови від 27.06.2020 серія 1АВ № 00376296 та не звертався із заявою про поновлення строку пред`явлення до виконання виконавчого документу. 19.10.2020 року старшим державним виконавцем Гайворонського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) Петровською A.M. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 63337956, на підстави постанови від 27.06.2020 року № 00376269 департаменту патрульної поліції м. Київ про стягнення з нього штрафу в сумі 510,00 грн. та виконавчого збору в сумі 51,00 грн. Копію вказаної постанови позивач отримав 30.10.2020 року, якою накладений арешт на всі його кошти які знаходилися на особистому банківському рахунку та на який йому нараховується, та виплачується щомісячно пенсія з Пенсійного фонду України, які являються єдиним джерелом доходу для існування. Незаконні дії працівників департаменту патрульної поліції на підставі змови з відповідачем, змусили його втратити віру в їх справедливість, в верховенство права та закону в суспільстві, в гуманізм працівників департаменту патрульної поліції та відповідача. Незаконними діями відповідача позивач позбавлений права користуватися своїми коштами для закупівлі харчування, преси, одягу, взуття, лікування тощо, був на грані смерті, яку ледве пережив. Рідні та близькі позивача не вірили йому, що у нього відповідачем заблоковані пенсійні кошти на рахунку в ПриватБанку, через такі дії відповідача в очах своїх рідних та близьких позивач став брехуном та «попрошайкою», а сам він та його сім`я знаходяться у важкому емоційному стані. Внаслідок незаконних дій відповідача, за змовою з працівниками департаменту патрульної поліції, позивач був позбавлений можливості вести звичний спосіб життя, зазнав суттєвих моральних і матеріальних страждань, шкоди, оскільки факт незаконного, безпідставного накладення арешту на всі його кошти, які знаходилися на особистому банківському рахунку на який позивачу нараховується та виплачується щомісячно пенсія, яка являється для нього одним джерелом доходу для існування, негативно вплинули на стан його здоров`я, стосунки з оточуючими, рідними, близькими, друзями та ділову репутацію. Наразі вимушений доводити свою невинуватість, відновлювати авторитет та ділову репутацію, що потребує значних зусиль та багато часу. 18.12.2020 року позивач отримав копію рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2020 року справа № 340/5075/20, яким визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Гайворонського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) про відкриття виконавчого провадження від 19.10.2020 року № 63337956 про стягнення з нього штрафу в сумі 510,00 грн. та виконавчого збору в розмірі 51,00 грн., яке 22.12.2020 року набрало законної (https://revestr.court.gov.ua/Review/93400717), але на даний час йому не відомо про прийняте відповідачем рішення за вказаним судовим рішенням, що також є порушенням його прав та інтересів. Обставини неналежного виконання службових обов`язків, порушення вимог нормативно-правових актів, Закону України «Про виконавче провадження» та Конституції України при накладенні арешту на все майно позивача - пенсійні кошти на його рахунку в установі ПриватБанку, за домовленістю з працівниками патрульної поліції допущене 19.10.2020 року старшим державним виконавцем Гайворонського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) Петровською A.M. протиправною постановою про відкриття виконавчого провадження № 63337956, на підстави постанови від 27.06.2020 року № 00376269 департаменту патрульної поліції м. Київ про стягнення з нього штрафу в сумі 510,00 грн. та виконавчого збору в сумі 51,00 грн., встановлено чинним рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2020 року справа № 340/5075/20 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/93400717 - ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Вважає, що розмір завданої моральної шкоди становить 10000 грн. 00 коп., яку визначив з урахуванням обставин справи в межах встановлених цивільним законодавством з урахуванням глибини своїх страждань та того наскільки були порушені його нормальні життєві зв`язки, які зусилля ним були застосовані для відновлення своїх зв`язків та для організації свого життя. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. На електронну адресу суду надіслав клопотання в якому вказав, що заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Розгляд справи провести у відсутності сторони позивача. Представник відповідача Гайворонського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) Косіловський М.С. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Вказав, що позивач не надав жодних доказів, що підтверджують нанесення йому моральної шкоди. Крім того, вказав, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно боржника, накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, тобто арешт на кошти боржника міг бути накладений тільки в розмірі 510 гривень, іншими коштами боржник міг вільно користуватись. Разом з тим, [PERSON] до позовної заяви не надав доказів того, що в нього був відкритий рахунок в КБ «ПриватБанк» та те, що на вказаному рахунку були наявні кошти. Ухвалою судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 29.06.2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. 20.07.2021 року позивач подав заяву про відвід головуючому судді по справі. Ухвалою судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 29.06.2021 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді Гришака А.М. Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи та на підставі пояснень представника відповідача. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76, ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.12.2020 року справа №340/5075/20 Адміністративний позов [PERSON] до Гайворонського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання незаконною та скасування постанови задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Гайворонського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) про відкриття виконавчого провадження від 19.10.2020 № 63337956 про стягнення з [PERSON] штрафу в сумі 510,00 грн. та виконавчого збору в сумі 51,00 грн. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. (ст. 23 ЦК України). При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди має бути з`ясована наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, необхідно з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постановах від 10.04.2019 у справі №464/3789/17, від 27.11.2019 у справі №750/6330/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Разом з цим, матеріали цивільної справи не містять доказів, які свідчили б про душевні страждання позивача та підтвердження причинного зв`язку між протиправним діянням Гайворонського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) і завданням позивачеві від цього моральної шкоди. У позовній заяві [PERSON] вказує на те, що незаконними діями відповідача позивач позбавлений права користуватися своїми коштами для закупівлі харчування, преси, одягу, взуття, лікування тощо, був на грані смерті, яку ледве пережив. Вказав, що у нього відповідачем заблоковані пенсійні кошти на рахунку в «ПриватБанку». Внаслідок незаконних дій відповідача, за змовою з працівниками департаменту патрульної поліції, позивач був позбавлений можливості вести звичний спосіб життя, зазнав суттєвих моральних і матеріальних страждань, шкоди, оскільки факт незаконного, безпідставного накладення арешту на всі його кошти, які знаходилися на особистому банківському рахунку на який позивачу нараховується та виплачується щомісячно пенсія, яка являється для нього одним джерелом доходу для існування, негативно вплинули на стан його здоров`я, стосунки з оточуючими, рідними, близькими, друзями та ділову репутацію. Разом з тим, доказів того, що у позивача відкриті рахунки в банківській установі та те, що вони були заблоковані, до суду подані не були. Крім того, відповідно до ч. 1, 3 Закону України «Про виконавче провадження» - арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Тобто, навіть якщо на рахунки [PERSON] було накладено арешт, то такий арешт накладався б у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження в загальній сумі 561 грн. Іншими коштами позивач міг би безперешкодно користуватись на власний розсуд. Суд зазначає, що сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинила моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань, тому суд доходить висновку про необґрунтованість позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди. Аналогічна правова позиція була сформульована Верховним Судом у постанові від 23.01.2020 року справа №580/1617/19. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та у пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін як одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. На підставі вищенаведеного, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та безпідставними, не підтверджені жодними належними доказами, які б дали суду можливість ствердити про завдання йому моральної шкоди, страждання або приниження, а тому суд приходить до переконливого висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed