Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Скороходівська селищна рада Чутівського району Полтавської області, в якому просив визнати [PERSON] , [PERSON] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що йому на підставі права особистої власності належить квартира [ADDRESS] . За зазначеною адресою, в тому числі, зареєстровані його донька [PERSON] та неповнолітня онука [PERSON] . У вищевказаній квартирі відповідачі не проживають з 2015 року. Але у зв`язку з тим, що на даний час вирішується питання продажу квартири, є перешкода в укладенні договору купівлі-продажу та його нотаріальному посвідченні. Позивач зазначає, що вищевказані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом, хоча його донька не заперечує проти врегулювання даного питання, однак не має змоги зробити цього самостійно в досудовому порядку. У судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином був повідомлений, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позов підтримує в повному обсязі, просить суд задовольнити та розглянути справу за його відсутності. Перший та другий відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи належним чином були повідомлені, перший відповідач подала до суду заяву та телефонограму, в якій зазначила, що позов визнає повністю особисто та в інтересах її малолітньої доньки [PERSON] , і справу просить розглянути без її участі та участі другого відповідача. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась у зв`язку з неявкою у судове засідання усіх учасників справи. У відповідності до приписів ч. 3 ст. 200 ЦПК України, у зв`язку із визнанням відповідачем позову, суд вважає за можливе за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення. Суд, з`ясувавши позицію сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що визнання відповідачем позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймає визнання відповідачем позову та приходить до висновку про ухвалення рішення про задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно договору купівлі-продажу від 01.09.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Чутівського районного нотаріального округу Новицькою О.В., квартира [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с.10-11). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №26246087 від 01.09.2014 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.12). Згідно довідки Скороходівської селищної ради №549 від 02.03.2020 року перейменовано смт Артемівку на смт Скороходове; вулицю Артема на вулицю Софіївську в межах даного населенного пункту (а.с. 17). Згідно довідки Скороходівської селищної ради №2172 від 07.10.2020 та копії домової книги за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с.14- 16). Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.05.1989р., витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00014198509 та свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.11.2012 року перший відповідач [PERSON] є донькою позивача, а другий відповідач [PERSON] є його онукою. Згідно акту обстеження квартири [ADDRESS] на предмет проживання [PERSON] та [PERSON] , складеного 08.10.2020 року членами комісії встановлено, що останні за вказаною адресою не проживають з 2015 року по даний час та їх особисті речі відсутні (а.с. 13). Згідно висновку опікунської ради Скороходівської селищної ради Чутівського району Полтавської області від 27.10.2020 року визнано доцільним надання згоди на задоволення позову в т.ч. в частині визнання неповнолітньої [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням (а.с. 38). Таким чином матеріалами справи підтверджується, що перший та другий відповідачі не проживають за зареєстрованим місцем проживання за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підстав, не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства. За змістом зазначених норм право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, відповідачі вселились у житло, розташоване за адресою [ADDRESS] в якості членів сім`ї позивача і набули право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Якщо відповідачі спільним побутом із позивачем не пов`язані, їхнє право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у постановах від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц, від 16 жовтня 2019 року по справі № 243/9627/16-ц, від 23 жовтня 2019 року по справі № 766/12748/16-ц. Відповідно до вищезазначеного, [PERSON] як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, а саме вказаним житловим приміщенням, оскільки [PERSON] та [PERSON] добровільно відмовилися від зняття з реєстрації з місця проживання. При цьому у відповідності до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Так як указаний будинок не є наразі місцем проживання [PERSON] , що встановлено судом, тому квартира не може бути і місцем проживання малолітньої [PERSON] , яка проживає зі своєю матір`ю, першим відповідачем [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. На підставі вищезазначеного, враховуючи, що визнання відповідачами пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб,суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог в частині визнання [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. З огляду на вищевикладене, ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 200, 206, 259, 263, 264-265 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved