Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про припинення дії, яка порушує право та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивує тим, у зв`язку судовими процесами між його батьками [PERSON] та [PERSON] щодо поділу майна подружжя та його позову до відповідача про стягнення збитків за невиконання рішення суду по стягнення аліментів, між ним та батьком, відповідачем по справі, склалися напружені відносини, які негативно впливають на його психологічний стан. Зазначає, що відповідач погрожує йому та здійснив пробу нападу, чим завдав сильних душевних хвилювань та моральної шкоди здоров`ю. З даного приводу він звертався до поліції, оскільки, вважає, що відповідач становить істотну загрозу для його життя та здоров`я. На підставі наведеного, просить суд зобов`язати відповідача припинити дію, яка порушує його право на життя та здоров`я шляхом накладення заборони для відповідача наближатися до нього, [PERSON] , на відстань ближче ніж 7,6 м та стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі однієї гривні за задану моральну шкоду. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 14 травня 2019 року позовну заяву передано за територіальною підсудністю до Луцького міськрайонного суду Волинської області. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 24 червня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі, призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 29 серпня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Від відповідача до суду відзив на позовну заяву не надходив. До початку судового засідання позивач подав суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи. Будь-яких заяв, клопотань про розгляд справи без його участі на адресу суду не надходило. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення. Згідно з ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Одним зі способів захисту права та інтересу є, зокрема, припинення дії, яка порушує право. Покладення обов`язку припинити дію, яка порушує право, як спосіб захисту цивільного права чи інтересу можливе щодо триваючого правопорушення, вчиненого іншою особою, яким створюються перешкоди в здійсненні суб`єктивного права. Судом встановлено, що позивач звертався до органів національної поліції щодо подій, які мали місце 12.01.2019 року, а саме ту обставину, що [PERSON] здійснив напад на позивача, вимагаючи від останнього певної інформації (а.с. 5). В результаті перевірки Оболонське управління поліції ГУНП в м. Києві провело профілактичну бесіду з [PERSON] в якій було доведено норми чинного законодавства і попереджено про адміністративну та кримінальну відповідальність, а також роз`яснено зміст ст. 173 КУпАП та ст. 129 КК України (а.с. 8). Як вбачається з позовної заяви, [PERSON] звернувся до суду за захистом свого права на життя та здоров`я шляхом заборони відповідачу наближатися до позивача. Однак, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази порушення права на життя та здоров`я позивача, а також створення перешкод відповідачем з здійсненні такого права позивачем. Сам факт звернення позивача до органів поліції щодо неправомірних дій відповідача, належним чином не підтверджений, що також вбачається із змісту листа Оболонського управління поліції ГУНП у м. Києві від 19.02.2019 року (а.с. 8). Разом з тим, вимога в майбутньому заборонити відповідачу наближатися до позивача, на думку суду, не є належним способом захисту та не передбачена законом, оскільки захисту підлягає тільки порушене право,а відтак право позивача не може бути захищене у спосіб, який просить [PERSON] . У статтях 23, 1167 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Із змісту позовної заяви вбачається, що [PERSON] пов`язує завдання йому моральної шкоди з діями батька, які негативно впливають на його психологічний стан, необхідність звернення до лікаря-психолога з метою отримання дієвої психологічної підтримки. Проте, всупереч вимогам ст.ст. 12, 81 ЦПК України, позивач не надав суду будь-яких доказів, які б свідчили, що діями відповідача завдана моральна шкода та в чому полягає така моральна шкода. Наданий позивачем витяг з історії хвороби № 244 за період хвороби з 24.01.2019 року по 06.02.2019 року (а.с. 9-10) не підтверджує факту завдання моральної шкоди діями відповідача. Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити за недоведеністю та безпідставністю позовних вимог. Відповідно до п. 2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у позові судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed