Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно та поділ майна подружжя. Свій позов обґрунтовує тим, що на підставі рішення Луцького міськрайонного суду від 07.02.2013 року за ним в порядку поділу майна подружжя було визнано право власності на ? частину будинковолодіння, що знаходиться в [ADDRESS] та встановлено порядок користування будинковолодінням. Однак, він не може зареєструвати право власності на нього, оскільки судом не вирішувалось питання про розподіл земельної ділянки. На підставі наведеного, просить визнати за ним в порядку поділу майна подружжя право власності на ? частину земельної ділянки 0,2500 га, кадастровий номер 07228 84300:03:001:0168, яка належить [PERSON] на підставі державного акта серії ЯД № 274652, що розташована в [ADDRESS]. До початку розгляду справи позивач та відповідач надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позивач просив позов задовольнити. Відповідач проти позову не заперечила. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що з 26.01.1974 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 274652 від 20.11.2003 року вбачається, що [PERSON] на підставі рішення Одерадівської сільської ради від 20.11.2003 року № 10/9 належить земельна ділянка площею 0,2500 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в [ADDRESS] (а.с.8-9). Рішенням Луцького міськрайонного суду від 07.02.2013 року за [PERSON] було визнано право власності на ? частину будинковолодіння, що знаходиться в [ADDRESS] та встановлено порядок користування ним (а.с.6-7). Відповідно до ч 1. ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч.2 ст.60 цього Кодексу вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що на майно, набуте за час шлюбу, поширюється презумпція права спільної сумісної власності, що звільняє кожного з подружжя від обов'язку доводити право спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки за законом воно вважається таким, що належить подружжю. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом. Статтею 69 СК України передбачено право дружини і чоловіка на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно частин 1, 3 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.1 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. За таких обставин, суд приходить до висновку, що в порядку поділу спільного майна подружжя слід визнати за [PERSON] право власності на ? частину земельної ділянки, площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 07228 84300:03:001:0168, який належить [PERSON] на підставі державного акта серії ЯД № 274652, яка розташована в [ADDRESS]. На підставі ст.368 ЦК України, ст.ст.60, 69, 70, 71 СК України, ст. 372 ЦК України,

Outcome: approved