Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до Публічного акціонерного товариства «Азот» про стягнення заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування позову вказує, що він наказом ПАТ «Азот» № 18-вк від 29.01.2018 року був звільнений з роботи з 30.01.2018 року на підставі ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням). Однак в день звільнення розрахунок з ним проведений не був. Сума невиплаченої заробітної плати складає 22318 грн. 25 коп. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. А тому, просить стягнути з ПАТ «Азот» на його користь заробітну плату в сумі 22318 грн. 25 коп. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.03.2019 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Азот» про стягнення заборгованості по заробітній платі. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. 17.04.2019 року відповідачем подано відзив на позовну заяву [PERSON], в якому останній просить врахувати, що в порушенні строків здійснення розрахунку при звільненні позивача відсутня вина ПАТ «Азот», оскільки діяльність підприємства поставлена в залежність від ціни на природний газ та вартості імпортних мінеральних добрив і в зв'язку з цим з 07.03.2017 року відбулася повна зупинка виробництва, яке було відновлено лише з червня 2017 року, що призвело до скрутного матеріального становища. Крім того, просив врахувати, що державним виконавцем було накладено ряд арештів на рахунки ПАТ «Азот», що виключало можливість виплати заробітної плати працівникам підприємства. Тому просив відмовити в задоволенні позову. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, але 15.04.2019 року ним до суду було подано заяву в якій він просив розглянути справу у його відсутність. В судове засідання представник відповідача не з'явився, але 17.04.2019 року представником відповідача, за довіреністю - [PERSON], на адресу суду був направлений письмовий відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених в відзиві. Неявка сторін, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, тому судом було ухвалене рішення про розгляд справи у відсутність сторін на підставі, наданих ними доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, в тому числі відзив на позовну заяву, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] працював в ПАТ «Азот» на посаді начальника відділення з виробництва рідких аміачних мінеральних добрив цеху М-7 та був звільнений з роботи з 30.01.2018 року на підставі наказу ПАТ «Азот» № 18-вк від 29.01.2018 року за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України). В день звільнення розрахунок з позивачем проведений не був, а саме не було виплачено заробітну плату з лютого 2017 року по травень 2017 року. Як вбачається з довідки ПАТ «Азот» від 14.03.2019 року № 462 заборгованість по заробітній платі [PERSON] станом на 14.03.2019 року складає: 22318 грн. 25 коп., а саме: за лютий 2017 року - 2927 грн. 93 коп., за березень 2017 року - 7168 грн. 44 коп., за квітень 2017 року - 6499 грн. 94 коп., за травень 2017 року - 5721 грн. 94 коп. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. Відповідно до ст. 116 КЗпП України відповідач повинен був у день звільнення [PERSON] виплатити всі належні йому суми, а в разі спору про розмір цих сум виплатити не оспорювану ним суму, однак цього не зробив. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законом України: «Про оплату праці». Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та інш. нормативно-правовими актами (ст. 94 КЗпП України). Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавцем, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ст. 115 ч.1 КЗпП України). Як передбачено ст. 116 згаданого Кодексу, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що повний розрахунок з позивачем [PERSON] в день його звільнення проведений не був та не проведений до даного часу, а саме не виплачена заробітна плата сума якої станом на 14.03.2019 року становить 22318 грн. 25 коп., а саме: за лютий 2017 року - 2927 грн. 93 коп., за березень 2017 року - 7168 грн. 44 коп., за квітень 2017 року - 6499 грн. 94 коп., за травень 2017 року - 5721 грн. 94 коп., що стверджується довідкою ПАТ «Азот» від 14.03.2019 року № 462, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача - ПАТ «Азот» на користь позивача [PERSON] нарахованої але не виплаченої заробітної плати в сумі 22318 грн. 25 коп. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача - ПАТ «Азот» на користь держави судовий в розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved