Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги, просить визнати протиправною бездіяльність ЛКП «Нове» щодо неукладення із особами, зареєстрованими в квартирі на [ADDRESS], в тому числі і з ним, до 01.01.2006 року на виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договору про надання послуг з утримання будинку і прибудинкової території; визнати, що внаслідок такої бездіяльності відсутні правовідносини, зокрема, передбачені та оформлені відповідно до вимог чинного законодавства, Конституції України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договірні відносини між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та ЛКП «Нове»; поновити порушені права споживача, визнавши, що нарахування відповідачем протягом 2006-2017 рр. плати за житлово-комунальні послуги абоненту за адресою: [ADDRESS] є незаконним, заборонивши відповідачу в подальшому, до укладення договору в порядку ст.26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» нараховувати плату за надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території та зобов'язавши його анулювати в базі даних неправомірно проведені з 01.01.2006 року до часу ухвалення рішення у даній справі нарахування. Свої вимоги мотивує тим, що відносини в сфері надання житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірній основі. Проте, на виконання вимог перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», згідно яких договори про надання житлово-комунальних послуг, укладені до набрання чинності цим законом, мають бути приведені у відповідність із ним до 01.01.2006 року, ЛКП «Нове», як виконавець, не надало споживачу розроблений на підставі типового договору договір про надання житлово-комунальних послуг, а відтак такий договір укладений не був. Отже, за умови відсутності договору, вважає, що відсутні договірні відносини та, відповідно, зобов'язання у зв'язку з відсутністю договірних відносин, тому слід визнання протиправним, заборонити та анулювати нарахування по оплаті за утримання будинку і прибудинкової території. В судовому засіданні позивач позов підтримав, покликаючись на мотиви такого, який просить задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час, день та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи, натомість подала заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності. При цьому подала письмові заперечення проти позову, в яких зазначила, що у червні 2011 року ЛКП «Нове» вручило позивачу договір про надання послуг з утримання будинку, споруд і прибудинкової території, однак у встановлені законом терміни один примірник договору не був повернутий, позивач продовжував оплачувати послуги, отже він прийняв пропозицію про укладення договору і тому договір вважається укладеним. Підтвердженням того, що між позивачем та ЛКП «Нове» існують договірні відносини є діючі угоди з міською радою, аварійними службами, перевізниками ТВП, акти виконаних робіт. Оскільки ЛКП «Нове» справно та вчасно надає житлово-комунальні послуги, від яких позивач у встановленому законом порядку не відмовився, просить в задоволенні позову відмовити. Треті особи - [PERSON], [PERSON], [PERSON], будучи належним чином повідомленими про день, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Право на судовий захист передбачається ст.55 Конституції України. Згідно із ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що позивач [PERSON], треті особи у справі - [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані та проживають у квартирі за адресою: [ADDRESS]. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки на час існування спірних правовідносин і подання даного позову регулювалися Законом України від 24 червня 2004 р. № 1875-ІУ «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон). Статтею 1 Закону визначено, що балансоутримувачем будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд є власник або юридична особа, яка за договоромз власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. В судовому засіданні встановлено, що зазначений будинок на [ADDRESS] перебуває на балансі та обслуговуванні ЛКП «Нове».За вказаною адресою споживачу відповідачем ЛКП «Нове» проводиться нарахування за послуги з утримання будинку та прибудинкової території. Статтею 1 Закону визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно ст.13 цього Закону до житлово-комунальних послуг відносяться - комунальні послуги, в тому числі централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, цетралізоване опалення, та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Відповідно до п.3 ч.2 ст.21 Закону виконавець зобовязаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Згідно зі ст.19 Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Однак, відповідно до п.1 ч.3 ст.20 Закону і споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Як вбачається із пояснень позивача, письмового заперечення відповідача на позов, сторонами визнано відсутність укладеного між ними договору про наданняжитлово-комунальних послуг. При цьому, представником відповідача вказано, що позивачу направлено ЛКП «Нове» в червні 2011 року договір на надання житлово-комунальних послуг, проте споживачем такий не підписано, він продовжував отримувати послуги з утримання будинку і прибудинкової території і від таких не відмовлявся. Враховуючи наведене, слід вказати і про те, що між сторонами дійсно формально відсутні договірні відносини, так як договір між сторонами не укладався, однак доказів про односторонню вину в неукладенні такого відповідачем, позивачем не представлено та судом відповідно не здобуто, зважаючи на що суд позбавлений можливості вирішення питання про задоволення першої із заявлених позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо неукладення договору про надання послуг з утримання будинку і прибудинкової території у визначеній позивачем редакції. Незважаючи на неукладення між сторонами договору про надання житлово-комунальних послуг суд позбавлений можливості констатувати відсутність правовідносин між сторонами щодо послуг з утримання будинку і прибудинкової території та відповідно зобов'язань у позивача перед відповідачем з підстав відсутності укладеного між ними договору. Так, як вбачається із змісту правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 20.04.2016 року, що постановлена за наслідками розгляду справи №6-2951цс15, факт відсутності укладеного договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати житлово-комунальних послуг. Тобто, слід вважати від наданих у встановленому законом порядку та отриманих споживачем послуг. Відповідно, зобов'язання у споживача можуть виникати і за відсутності формальних договірних стосунків. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відсутності договірних відносин між позивачем та ЛКП «Нове» у зв'язку з відсутністю договірних відносин є безпідставними та необґрунтованими, а відтак не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про визнання протиправним, заборону та анулювання нарахування по оплаті за утримання будинку і прибудинкової території, то такі вимоги також не підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Чинним законодавством встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України), і визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом (ч. 2 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, у розумінні закону суб'єктивне право на захист це юридичне закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Із зазначених позивачем предмета та підстав вищевказаних позовних вимог убачається, що предметом спору стала правомірність нарахування плати за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за відсутності письмового договору про це. Оспорювання дій відповідача ЛКП «Нове» щодо нарахування плати за наданні послуги з утримання будинку та прибудинкової території, що є різновидом претензії, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав та споживач вправі у випадку пред'явлення до нього вимог про стягнення таких нарахувань заперечувати стосовно таких із наданням відповідних доказів обґрунтованості його заперечень. Крім цього, вказане частково стосується і вимог про визнання відсутності правовідносин між сторонами, що аналогічно може бути перевірено у такому спорі. За таких обставин, а, також враховуючи, що спір про стягнення заборгованості за надання житлово-комунальних послуг за позовом відповідача у даній справі до ряду відповідачів, зокрема, і позивача у даній справі наявний (справа 462/5531/15-ц Залізничного районного суду мЛьвова) та позивач взмозі доводити незаконність нарахування такої заборгованості, її частини, тощо у цьому іншому спорі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання протиправним, заборону та анулювання нарахування по оплаті за утримання будинку і прибудинкової території слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю, оскільки такий спосіб захисту, з яким звернувся позивач до суду не відповідає способам, які передбачені ст.16 ЦК України. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази у справі в їх сукупності, вважає, що позивачем не доведено підставність та обґрунтованість позовних вимог, такі не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а відтак у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю. За такого рішення, з урахуванням того, що позивача звільнено від сплати судового збору, судові витрати у справі суд відносить на рахунок держави відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed