Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вимогами до [PERSON], Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» про відшкодування майнової та немайнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, які уточнив, подавши до суду заяву від 16.03.2015 року, відповідно до яких просив суд стягнути з страхової компанії страхове відшкодування у сумі 18 704,08 грн. та пеню у сумі 1185, 27 грн. , з відповідача [PERSON] суму франшизи у розмірі 1000 грн., а також моральну шкоду у сумі 2000 грн., стягнути з відповідачів сплачений судовий збір. В обґрунтування вимог, позивач посилався на те, що внаслідок ДТП, яка сталася 06.03.2014 року на а/д Київ-Харків - Довжанськ з вини відповідача [PERSON] , що встановлено постановою Дергачівського районного суду Харківської області від 21.05.2014 року та постановою Апеляційного суду Харківської області від 15.07.2014 року , був пошкоджений належний [PERSON] автомобіль Фольксваген Поло держ.[NUMBER]. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» полісом № АС /7377525, діючим на дату ДТП. Позивач звернувся 01.08.2014 року до ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» із заявою про виплату страхового відшкодування, надавши необхідні документи для його отримання . 05.11.2014 року страхова компанія повідомила позивача про прийняте рішення про виплату страхового відшкодування у сумі 18704, 08 грн. та про встановлення розміру франшизи - 1000 грн., однак це не призвело до виплати страхового відшкодування. Внаслідок вказаної бездіяльності страхової компанії щодо виплати страхового відшкодування, позивач просить стягнути на його користь нараховану пеню у розмрі 1185, 27 грн. Окрім того, [PERSON] просить стягнути з [PERSON] заподіяну йому моральну шкоду сумі 2000 грн., посилаючись на те, що внаслідок пошкодження відповідачем автомобіля позивача та його родина вимушеі були користуватись послугами таксі. Неможливість використання пошкодженого автомобіля для пересування позивача містом по работі часто призводила до непунктуальності, що в свою чергу негативно, на думку позивача, відобразилось на його діловій репутації, моральному, матеріальному та емоційному стані, порушився сон, підвищилися втомлюваність та нервове напруження. В судовому засіданні позивач підтримав уточнену позовну заяву, посилаючись на викладені в неї обставини, при цьому пояснив, що у нього відсутні докази на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди та зазначив , що він працює не офіційно, будь-якої угоди щодо використання його транспортного засобу для роботи з работодавцем не укладалось та в чому постраждала його ділова репутація позивач суду не зазначив. Представник відповідача ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» в судове засідання не з'явився, направив суду свої письмові заперечення проти позову та просив розглянути справу у відсутність представника страхової компанії , при цьому визнав позовні вимоги в частині стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 18 704, 08 грн. та пені у розмірі 1185, 27 грн. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні визнав позовні вимоги щодо стягнення з нього франшизи в сумі 1000 грн. , щодо стягнення моральної шкоди у сумі 2000 грн. заперечував , посилаючись на недоведеність вказаних вимог будь-якими доказами. Вислухавши пояснення позивача , відповідача [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд вважає уточнені вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі , що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ , у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що внаслідок ДТП, яка сталася яка сталася 06.03.2014 року на а/д Київ-Харків - Довжанськ з вини відповідача [PERSON] , що встановлено постановою Дергачівського районного суду Харківської області від 21.05.2014 року та постановою Апеляційного суду Харківської області від 15.07.2014 року , був пошкоджений належний [PERSON] автомобіль Фольксваген Поло держ.[NUMBER]. За вказане порушення ПДР постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.05.2014 року відповідач [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП ( а.с. 7). Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» полісом № АС /7377525, діючим на дату ДТП. Позивач звернувся 01.08.2014 року до ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» із заявою про виплату страхового відшкодування, надавши необхідні документи для його отримання ( а.с. 54) . Оскільки вина застрахованої за полісом особи визнана судом, то ДТП, що сталася 06.03.2014 року року, відповідно до ст. 6 Закону є страховим випадком, внаслідок якого у відповідача настає обов'язок здійснити виплату страхового відшкодування. Згідно вимог ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникову) або іншій особі, визначеній у договорі, страхову суму, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати умови договору. Частиною 1 ст. 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до ст.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно п.п. 22.1 ст.22 Закону, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, майну третій особі. Статтею 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 18 704, 08 грн.( а.с. 12, 53). Судом також встановлено, що страховою компанією позивачу страхове відшкодування до цього часу не виплачено всупереч вимогам ст.37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», чого не заперечував і сам відповідач в своїх письмових запереченнях. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки настає у особи, винної у заподіянні збитків (п. 1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України). Відповідно до п.12.1 ст.12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Згідно ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Стосовно задоволення позову в частині стягнення франшизи у розмірі 1000 грн. не заперечує і сам відповідач по справі [PERSON] Тому вимога про стягнення франшизи не підлягає доказуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таке визнання позову відповідачем не суперечить закону , не порушує будь-чиїх прав та відповідає вимогам ч. 4 ст. 174 ЦПК України, тому позовні вимоги в частині стягнення франшизи слід задовольнити. Згідно ст. 36 Закону України за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування ( з вини страховика ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Суд погоджується з вірним розрахунком відповідача, визнаного позивачем , щодо розміру пені за прострочення у виплаті страхового відшкодування станом на 22.01.2015 року у сумі 1185, 27 грн. ( а.с. 66-67). Відповідно ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ст. 23 ЦК України , особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. В порушення вимог ст. 60 ЦПК України позивачем не надано суду жодних належних доказів на підтвердження заподіяння [PERSON] моральної шкоди в сумі 2000 грн. З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення на користь [PERSON] з відповідача «Українська охоронно-страхова компанія» страхового відшкодування у сумі 18 704 грн. 08 коп. , пені у сумі 1185 грн. 27 коп. та судового збору, відповідно до вимог, передбачених ст.88 ЦПК України, в сумі 231 грн. 94 коп., а з відповідача [PERSON] суми франшизи - 1000 грн. та судового збору у сумі 11 (одинадцять ) грн. 66 коп. Позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] моральної шкоди у сумі 2000 грн. задоволенню не підлягають за недоведеністю.

Outcome: partial