Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Свої вимоги мотивує тим, що він був власником квартири [ADDRESS] . У 2016 році він почав проживати разом з [PERSON] у цій квартирі та згодом вони вирішили продати належні їм квартири та купити спільну квартиру в м. Києві. 27 січня 2017 року він продав квартиру [ADDRESS] за суму, еквівалентну 12000 доларів США та всі кошти передав продавцям квартири [ADDRESS] . 15 березня 2017 року між ним та відповідачем був зареєстрований шлюб. 22 серпня 2017 року вони разом з дружиною уклали договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Згодом відповідач повідомила його про те, що єдиним власником зазначеної квартири є лише вона. З єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів йому стало відомо, що договір купівлі-продажу квартири, де він виступав покупцем було знищено нотаріусом як зіпсований бланк, а після цього було зареєстровано договір купівлі-продажу квартири, в якому єдиним покупцем зазначена [PERSON] . Зазначає, що він був присутній у нотаріуса під час підписання договору. Зазначену обставину можуть підтвердити продавці квартири, які також були присутні під час укладення договору. Просив суд ухвалити рішення, яким у порядку поділу спільного майна визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 12 серпня 2019 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09 вересня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06 лютого 2020 року здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності (а.с. 100-103). [PERSON] звернулась із зустрічною позовною заявою та зазначає про те, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2019 року шлюб з [PERSON] розірвано. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 22 серпня 2017 року нею була придбана квартира [ADDRESS] за 159166 гривень. Зазначає, що ця квартира була придбана за її особисті кошти, що підтверджується наступним. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 вересня 2011 року їй належали на праві власності 73/100 частини житлового будинку [ADDRESS] . 22 серпня 2017 року відповідно до договору купівлі-продажу 73/100 частини житлового будинку вона продала 73/100 частини житлового будинку [ADDRESS] за 194300 гривень. 22 серпня 2017 року за частину коштів, отриманих нею від продажу цієї 73/100 частини житлового будинку, вона придбала квартиру [ADDRESS] . [PERSON] ніякого фінансового відношення до купівлі нею квартири не має. Просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] та у задоволенні первісного позову відмовити. Представник позивача за первісним позовом у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити. Пояснив, що 27 січня 2017 року [PERSON] продав належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] з метою придбання спільного житла з [PERSON] . Питаннями продажу нерухомого майна та пошуку спільної квартири у м. Києві займалась [PERSON] , яка є подругою [PERSON] . За таких обставин, [PERSON] разом з [PERSON] ввели [PERSON] в оману, оформивши квартиру повністю на [PERSON] . Відповідач за первісним позовом та її представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення первісного позову та просили задовольнити зустрічну позовну заяву. Пояснили, що [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] за свої власні кошти, отримані від продажу 73/100 частини житлового будинку [ADDRESS] . Частину будинку вона продала за 194300 гривень, а квартиру придбала за 159166 гривень. Продаж частини будинку та купівлю квартири вона проводила в один день. Кожна операція проводилась у різних нотаріусів. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 березня 2017 року (а.с. 10). З позову вбачається, що від шлюбу у сторін дітей немає. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 107-108). Позивач за первісним позовом просив суд ухвалити рішення, яким у порядку поділу спільного майна визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06 лютого 2020 року здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності (а.с. 100-103). [PERSON] просила суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] . Позивач за первісним позовом посилається на те, що 27 січня 2017 року він продав квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 27 січня 2017 року (а.с. 12). Відповідно до п. 4 зазначеного договору за домовленістю та взаємною згодою сторін, купівлю-продаж квартири вчинено сторонами за 44100 гривень, які покупець повністю сплатив продавцю до підписання самого договору. [PERSON] зазначає про те, що всі кошти від продажу цієї квартири він передав продавцям квартири [ADDRESS] . Сторона відповідача за первісним позовом, заперечуючи доводи [PERSON] , посилається на наступне. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 вересня 2011 року [PERSON] належали на праві власності 73/100 частини житлового будинку [ADDRESS] . 22 серпня 2017 року відповідно до договору купівлі-продажу 73/100 частини житлового будинку [PERSON] продала 73/100 частини житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 109). Відповідно до п. 3 зазначеного договору за домовленістю сторін цей продаж вчинено за 194300 гривень. Договір купівлі-продажу 73/100 частини житлового будинку від 22 серпня 2017 року посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грицюк П.В. 22 серпня 2017 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] (а.с. 110). Згідно з п. 3 цього договору за погодженням сторін продаж квартири вчинено 159166 гривень, які повністю сплачені покупцем продавцям до підписання цього договору. Договір купівлі-продажу квартири від 22 серпня 2017 року посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М. Відповідно до п. 18 договору купівлі-продажу квартири цей договір укладено за згодою чоловіка покупця - [PERSON] на купівлю квартири, викладеною у вигляді заяви, справжність підпису на якій засвідчено Івановою Л.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 22 серпня 2017 року за реєстровим № 1607. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22 серпня 2017 року вбачається, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М. 22 серпня 2017 року о 16 годин 20 хвилин внесено запис до реєстру про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо приватної власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (а.с. 111). Сторона позивача за первісним позовом зазначає про те, що [PERSON] ввела його в оману, оскільки він вважав, що договір купівлі-продажу квартири укладався й від його імені. Посилається на те, що з єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів йому стало відомо, що договір купівлі-продажу квартири, де він виступав покупцем було знищено нотаріусом як зіпсований бланк (а.с. 13). Разом з тим, з наданого витягу з єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів вбачається, що 22 серпня 2017 року був зіпсований бланк серія НМЕ № 752777, проте бланк якого саме документу було зіпсовано зазначений витяг не містить. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Встановлено, що [PERSON] 22 серпня 2017 року продала належну їй на праві приватної власності частину будинку за 194300 гривень та у цей же день придбала спірну квартиру за 159166 гривень. З договорів купівлі-продажу нерухомості вбачається, що вони посвідчені в один день, проте різними приватними нотаріусами. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. За таких обставин, квартира [ADDRESS] є особистою приватною власністю [PERSON] , оскільки вона придбана останньою за кошти, які належали їй особисто, зокрема, які отримані в результаті продажу належної [PERSON] на праві приватної власності 73/100 частини житлового будинку [ADDRESS] . Стороною позивача за первісним позовом не надано доказів на підтвердження придбання ним 1/2 частини квартири [ADDRESS] за кошти, отримані від продажу квартири [ADDRESS] . З огляду на наведене, у задоволенні первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення зустрічного позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає судовий збір у розмірі 4905 гривень 30 копійок. [PERSON] подала до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат та зазначає про те, що вона планує понести витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 гривень та витрати на оплату послуг листування в сумі 60 гривень (а.с. 74). Відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною відповідача за первісним позовом надано суду письмові докази. У матеріалах справи міститься копія ордеру на ім`я [PERSON] (а.с. 76), договір про надання правової допомоги № 21/1 від 21 вересня 2019 року (а.с. 77), копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю [PERSON] (а.с. 78) та копії квитанцій до прибуткового касового ордеру № 10 від вересня 2019 року на суму 3000 гривень та № 11 від 04 жовтня 2019 року на суму 7000 гривень (а.с. 75). Вбачається, що позивачем не надано суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, як це передбачено статтею 137 ЦПК України. За таких обставин, вимога про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 10000 гривень задоволенню не підлягає.

Outcome: approved