Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду в грудні 2014 року з позовом до ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» про стягнення пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних, в якому просить стягнути з відповідача на його користь суму у розмірі 9\~507,38 грн., а також судовий збір у розмірі 243,60 грн. Позивач мотивує свої вимоги тим, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02.07.2013 року, яке набрало чинності 15.07.2013 року, стягнуто з Одеської обласної дирекції НАСК „Оранта на користь [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 25346,52 гривень, моральну шкоду у розмірі 1500 гривень, а також витрати на оплату судового збору в розмірі 482,47 гривень, а всього 27328,99 (двадцять сім тисяч триста двадцять вісім грн. 99 коп.) гривень. Зазначені кошти позивач отримав 29 вересня 2014 року, тобто з простроченням, оскільки датою прийняття страховиком рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати ) та його виплати є 30.10.2012 року, в звязку з чим останній звернувся до суду з зазначеним позовом. В судове засідання позивач та його представник не зявилися, представник позивача звернувся до суду із заявою, в якій просить суд слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. В судовому засіданні 15 лютого представник позивача підтримав позовні вимоги та надав пояснення, що відтворюють зміст позовної заяви. Представник відповідача у судове засідання не зявився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності та просив в задоволенні позову відмовити, надав письмові заперечення (а.с.44-46). Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02.07.2013 року, яке набрало чинності 15.07.2013 року, стягнуто з Одеської обласної дирекції НАСК „Оранта на користь [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 25\~ 346,52 гривень, моральну шкоду у розмірі 1\~ 500 гривень, а також витрати на оплату судового збору в розмірі 482,47 гривень, а всього 27\~ 328,99 (двадцять сім тисяч триста двадцять вісім грн. 99 коп.) гривень (а.с. 4-5). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом також встановлено, що відповідач допустив заборгованість по виплаті коштів за період з 01.11.2012 року до 28 вересня 2014 року у розмірі 25346,52 грн., в звязку з чим, стягненню підлягають інфляційні витрати за час прострочення, три проценти річних від простроченої суми та пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором добровільного страхування транспорту. Відповідно до розрахунку позивача від 23.03.2016 року загальна сума боргу складає суму у розмірі 9 444,18 грн., яка складається з інфляційних витрат 4277,66 грн., трьох процентів річних 1454,13 грн. та пені 3712,39 грн. Відповідно до п. 36.5 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Згідно зі ст. 549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Аналогічні положення щодо зобовязання страховика сплатити неустойку в розмірі, установленому договором або законом у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати передбачено ст. 992 ЦК України. Таким чином, пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення виконання зобовязання й до того дня, доки зобовязання не буде виконано. За ч.1 п.3 статті 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Оскільки зобов'язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема сплата суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми (аналіз ВСУ від 30 червня 2011 р. судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування). Аналогічна правова позиція підтверджена й судовою практикою ВСУ (постанова ВСУ від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12). Таким чином, зобовязання страховика виплатити страхувальнику страхові виплати у разі настання страхового випадку є грошовим зобовязанням, у разі невиконання якого одночасно можуть застосовуватись наслідки, передбачені як нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, так і нормами статей 549, 550 ЦК України. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача суму у розмірі 9 444,18 грн. на користь позивача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved