Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рогатинського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві зазначено, що 11 січня 1986 року між сторонами по справі у виконавчому комітеті Підгородянської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області було зареєстровано шлюб, про що було зроблено актовий запис за №1. Від спільного проживання в шлюбі в них народилися двоє дітей, які досягли повноліття. Спільне проживання між ним та відповідачкою не склалося, сімейні стосунки руйнувались через безпідствні сварки, непорозуміння. Тривалий час сторони проживають окремо та не підтримують подружніх стосунків. Шлюб носить формальний характер. Примирення між ними неможливе. Майнового спору немає. Просив шлюб розірвати. [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав повністю із підстав, наведених у позовній заяві. Крім того, пояснив, що вони спільно не проживають більше 15 років, не підтримують шлюбних стосунків. Примирення між ними неможливе. Просив шлюб розірвати. [PERSON] у судове засідання не прибула і не повідомила суд про причини своєї неявки у судове засідання, хоча про день, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином та у встановленому законом порядку. Суд, за згоди позивача по справі, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Небажання відповідачки надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши доводи позивача по справі, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з свідоцтва про одруження серія І-НМ №157828, повторно виданого 13 липня 2016 року Рогатинським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, 11 січня 1986 року було зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO], про що було зроблено актовий запис за №1. Після реєстрації шлюбу дружині було присвоєно прізвище [PERSON]. Відповідно до вимог ст.112 СК України при розірванні шлюбу суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову. Бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. За ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дані положення закріплені у ст.55 Сімейного кодексу України. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Суд не зобовязаний призначати сторонам строк для примирення. Це робиться лише тоді, коли збереження шлюбу можливе на почуттях любові та поваги, підтримки один одного. Судом встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, спільно не проживають понад 15 років, у позивача наявне стійке волевиявлення, направлене на припинення сімейних відносин, неповнолітніх дітей на утриманні в подружжя немає. Викладені обставини свідчать, що подальше спільне проживання подружжя і збереження сім`ї неможливе, суперечитиме інтересам позивача, що має істотне значення, а тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved