overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

[PERSON] заявив позов до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням в [ADDRESS], оскільки він в ньому не проживає, так як за рішенням суду був виселений, однак не бажає добровільно знятись з реєстрації; також просив стягнути з відповідача сплачений ним судовий збір. Позовні вимоги в судовому розгляді підтримала представник позивача [PERSON] Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечив проти позову, однак він не має житла, де б можливо було зареєструватись. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.03.2011 р. та витягу про державну реєстрацію прав [PERSON] є власником жилого будинку [ADDRESS], а тому має право вимагати від відповідача знятись з реєстрації у жилому будинку, звідки той, рішенням Сарненського районного суду від 7.06.2013 р., виселений та вимагати в судовому порядку визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом. На підставі ст. ст. 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

[PERSON] заявив позов до [PERSON] про зменшення розміру аліментів з 12 частини заробітку, які він зобов»язаний до сплати за рішенням суду на утримання трьох неповнолітніх дітей, до 500 грн. щомісячно на всіх дітей, оскільки він ніде не працює, доглядає за старою матір»ю, яка потребує стороннього догляду та жилий будинок потребує великого ремонту, не має можливості знайти роботу за спеціальністю. Позовні вимоги позивач підтримав в судовому засіданні, також вказавши, що він спеціальності не має, однак вміє робити певну роботу. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, оскільки мати відповідача стороннього догляду не потребує, крім того, з нею проживає її дочка, а жилий будинок перебуває в доброму стані. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення. За рішенням Сарненського районного суду від 9.12.2013 р. позивач зобов»язаний до сплати аліментів в розмірі 12 частини заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму дитини на кожну дитину відповідного віку на користь відповідачки на утримання дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які є малолітніми. Посилаючись на підстави зменшення аліментів, позивач не надав щодо цього жодного доказу, крім того, судом встановлено, що він не перебуває на обліку в центрі зайнятості для того, щоб знайти роботу, про що він повідомив суд, що вказує на його байдуже ставлення до виконання вимог суду про сплату аліментів і відсутність роботи сама по собі є для нього аргументом для несплати аліментів, що є недопустимим, оскільки батьки зобов»язані утримувати дітей, тим більше, трьох малолітніх. Крім того, [PERSON] просить перейти до іншого виду аліментів, а саме, стягувати їх у твердій грошовій сумі, що не є зменшенням розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України. На підставі ст.ст. 184, 192 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

[PERSON] заявив позов до [PERSON] про розірвання шлюбу. Провадження відкрито на підставі ухвали суду від 08.11.2018 року. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, а відповідач позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено наступні обставини, сторони перебувають в шлюбі з 23.04.2010 року, в цьому шлюбі мають двох синів [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Сторони припинили шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, діти залишились проживати з матір'ю. Даних про наявність майнового спору, заява не містить. За таких обставин, суд знаходить існування шлюбу формальним та таким, що суперечить інтересам сторін, а тому він підлягає розірванню на підставі ст.ст. 105, 112 СК України. Питання перерозподілу судових витрат не порушувалось.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

[PERSON] заявив позов до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в розмірі 20 000 грн., які він заборгував згідно розписки від 8.11.2011 р. і які обіцяв сплатити до 11.11.2012 р., просив стягнути ще 3584 грн. інфляції за прострочення зобов»язання та 1798.36 грн. три відсотки річних від простроченої суми, а всього 25382.36 грн. Позивач в судове засідання не з»явився, подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, належним чином повідомлений про справу оголошенням в газеті «Вісті Рівненщини» № 16 від 22.04.2016 р., заяви про причини неявки та заперечень проти позову не подав. Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Позивач надав розписку від 8.11.2011 р. про те, що [PERSON] позичив у [PERSON] 20 000 грн. і зобов»язався їх повернути до 11.11.2012 р., що вказує на укладення між сторонами договору позики. Позивач вказує, що відповідач не виконав позику повністю, жодних коштів не повернув, а відповідач не надав цьому заперечень, суд вважає, що [PERSON] має виконати вказане зобов»язання та повернути позивачу 20 000 грн., а також, відповідно до ст.ст. 1050, 625 ЦК України має сплатити у зв»язку з порушенням грошового зобов»язання суму інфляції за весь час прострочення відповідно до індексів інфляції в розмірі 3584 грн. та 1798.36 грн. три проценти річних від простроченої суми, всього до стягнення підлягає 25382.36 грн. Позивач також просив стягнути сплачений судовий збір в розмірі 1218 грн. та 122 грн. за оплату поміщення в газеті оголошення згідно квитанції Приватбанку і ці кошти підлягають стягненню. На підставі ст.ст. 1046,1047,1049,1050,625 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

[PERSON] заявив позов до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою в [ADDRESS], яка є його власністю, зобов»язати її не чинити йому перешкоди в її користуванні, визнати її такою, що втратила право користування цим жилим приміщенням, оскільки вона не допускає його в житло, змінила дверний замок, вчиняє скандали, скаржиться без причин в різні інстанції. В судовому розгляді позивач зменшив позовні вимоги і просив лише усунути перешкоди в користуванні житлом та зобов»язати відповідачку не чинити йому перешкоди в його користуванні. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, хоча не заперечила, що замок вхідних дверей квартири дійсно змінила, так як дитина згубила ключі, ключ позивачу не надала, оскільки він не вимагав; вона йому не перешкоджає жити в квартирі, однак перешкодою може бути проживання в ній іншої жінки, яку позивач має намір поселити в квартирі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Позивач надав свідоцтво про право на спадщину за заповітом та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, з яких вбачається, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] з 17.11.2005 р., тобто, має право користуватись та розпоряджатись житлом та, відповідно до ст. 391 ЦК України, має право на усунення порушень в користуванні та розпорядженні цим майном. Судом встановлено, що в даній квартирі зареєстровані сторони та двоє малолітніх дітей, між сторонами існують конфлікти, в тому числі щодо дітей, сторони розірвали шлюб, що позивач не може потрапити в квартиру, оскільки замок вхідних дверей замінили, а ключа у позивача немає. Це підтвердила відповідачка, підтверджується даними у висновку ДІМ Сарненського РВ УМВС по заяві [PERSON] від 14.03.2014 р., рішенням суду від 19.09.2014 р., рішенням районної комісії з питань захисту прав дитини щодо звернення [PERSON] про негідну поведінку позивача, яка зробила висновок, що підстав вважати вчинення ним дебошів в сім»ї, немає. Наведені докази вказують, що відповідачка провокує позивача та вчиняє дії, щоб він не проживав в квартирі, що є недопустимим і порушенням права власності на житло. Тому є підстави усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою шляхом передачі відповідачкою позивачу ключа від вхідних дверей та в подальшому зобов»язати відповідачку не чинити позивачу перешкод спокійно проживати в квартирі. На підставі ст.ст. 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

[PERSON] заявив позов до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні ним, як співвласником, квартирою [ADDRESS] та вселення його в цю квартиру, оскільки він дозволив проживати в квартирі [PERSON], як співвласниці квартири із сім»єю, сам проживав в іншому житлі, а коли змінились обставини, мав намір продовжити жити в цій квартирі, однак не має змоги, так як в ній проживають квартиранти, які не впустили його в квартиру і яких без його згоди заселила відповідачка. Позивач позовні вимоги підтримав в судовому розгляді, вказавши, що він мав доступ до квартири, однак жити в ній не може із-за квартирантів. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала частково в частині усунення перешкод в користуванні квартирою, вказала, що квартиранти звільнять житло і позивач має змогу в ньому жити, однак вважає, що підстав для вселення немає, так як у позивача є доступ до житла. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, це підтвердила відповідачка, на це вказує свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 12.12.2006 р., що сторони є співвласниками квартири [ADDRESS] кожен по 12 частині. За час відсутності позивача в цьому житлі відповідачка без його згоди дозволила проживати в квартирі іншим стороннім особам і на час ухвалення рішення ці особи проживають в квартирі, що є перешкодою для позивача користуватись житлом. Оскільки позивач не надав доказів вважати, що його не допустили до житла, підстав для його вселення в квартиру немає. На підставі ст. 317, 321, 391, 379 ЦК України, ст.ст. 150, 155 ЖК України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

[PERSON] заявив позов до ПАТ КБ «Промекономбанк», в якому просив розірвати укладений 17.01.2014 р. між ним та банком договір банківського вкладу, за яким він вніс на розрахунковий рахунок банку 21 932 долари США та мав право в будь-який час отримати суму вкладу та рахунки на першу його вимогу, однак, коли звернувся в банк 22.01.2014 р. про повернення коштів та розірвання договору, банк не виконує його вимоги і сума грошового внеску не виплачена, просив стягнути і 184 886.76 доларів США пені за невиконання його вимог по поверненню коштів, 500 доларів США пені за невиконання платіжного доручення за кредитним договором від 29.08.2008 р. на 5000 доларів США та 20 000 грн. моральної шкоди у зв»язку з невиконанням умов договору банківського рахунку. Позивач [PERSON] в судовий розгляд не з»явився, в письмовій заяві просив позов розглянути за його відсутності. Представник відповідача в судовий розгляд не з»явився, належним чином повідомлений 5.11.2014 р. про слухання справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки. До суду надійшло заперечення на позов від Волощука І.Г., уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Промекономбанк» відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду № 86 від 8.09.2014 р., в якому вказано, що всі активи відповідача передані ПАТ «Фідобанк». Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково в сумі грошового вкладу в розмірі 21 932 долари США, що станом на день ухвалення рішення відповідно до курсу 100 доларів США = 1497 грн. становить 313 400 грн. відповідно до умов договору банківського вкладу між сторонами від 17.01.2014 р., за яким вкладник в будь-який момент мав право розірвати договір та вимагати сплатити вклад. Заяву про розірвання договору та повернення суму вкладу та відсотків позивач подав у письмовій формі «Промекономбанку» 22.01.2014 р., про що є вхідний номер банку. Тому, оскільки відповідач належним чином з 22.01.2014 р. не виконав умови договору банківського вкладу, а позивач звернувся до суду 2.07.2014 р. ще до відкриття процедур ліквідації, кошти підлягають стягненню з відповідача, окрім пені, оскільки договором банківського вкладу та параграфом 3 глави 71 та главою 72 ЦК України виплата та стягнення пені не передбачені. Не підлягає стягненню і пеня по платіжному дорученню, оскільки позивач не надав доказів не виконання платіжного доручення. Суд також вважає, що моральна шкода позивачу не заподіяна, а також вона не передбачена відповідно до ст. 23 ЦК України та вказаними вище нормами про виконання договору банківського вкладу. На підставі параграфу 3 глави 71, глави 72 ЦК України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

[PERSON] заявив позов до ПАТ КБ «Промекономбанк», в якому просив розірвати укладений 8.10.2013 р. між ним та банком договір банківського вкладу, за яким він вніс на розрахунковий рахунок банку 180 000 грн. та мав право в будь-який час отримати суму вкладу та рахунки на першу його вимогу, однак, коли звернувся в банк 28.02.2014 р. про повернення коштів та розірвання договору, так як банк припинив виплачувати йому відсотки щомісяця, однак банк не виконує його вимоги і сума нарахованих відсотків станом на 28.02.2014 р. складає 5898.08 грн.; також розірвати додаткову угоду від 8.10.2013 р.; просив стягнути і 653 870.99 грн. пені за невиконання його вимог по поверненню коштів. Позивач [PERSON] в судовий розгляд не з»явився, в письмовій заяві просив позов розглянути за його відсутності. Представник відповідача в судовий розгляд не з»явився, належним чином повідомлений 5.11.2014 р. про слухання справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки. До суду надійшло заперечення на позов від Волощука І.Г., уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Промекономбанк» відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду № 86 від 8.09.2014 р., в якому вказано, що всі активи відповідача передані ПАТ «Фідобанк». Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково в сумі 180 000 грн. банківського вкладу та 5898.08 грн. нарахованих відсотків відповідно до умов договору банківського вкладу між сторонами від 8.10.2013 р., за яким вкладник в будь-який момент мав право розірвати договір та вимагати сплатити вклад та відсотки. Заяву про розірвання договору та повернення суму вкладу та відсотків позивач подав у письмовій формі «Промекономбанку» 28.02.2014 р., про що вхідний номер банку. Тому, оскільки відповідач належним чином з 28.02.2014 р. не виконав умови договору банківського вкладу. А позивач звернувся до суду 2.07.2014 р. ще до відкриття процедур ліквідації, кошти підлягають стягненню з відповідача, окрім пені, оскільки договором банківського вкладу та параграфом 3 глави 71 та главою 72 ЦК України виплата та стягнення пені не передбачені. На підставі параграфу 3 глави 71, глави 72 ЦК України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

[PERSON] заявив позов про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Позов мотивовано тим, що відповідач, хоч і зареєстрований за адресою квартири, проте понад рік в ній не проживає, що в свою чергу створює позивачу, як власнику квартири, перешкоди у користуванні. Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 14 лютого 2019 р., справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач відзив на позов не надіслав, клопотання про розгляд справи в іншому порядку не надходило. За таких обставин, з урахуванням того, що у справі достатньо даних про та взаємини сторін, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на наявних доказах. Судом з огляду на надані докази встановлено таке. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору про відступлення прав вимоги серія та № [NUMBER] виданого 07.08.2018 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джуринською Л.В., що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.11.2018 р. Проте, в квартирі залишився зареєстрованим колишній власник квартири [PERSON], який добровільно залишив квартиру та в ній не проживає. Наявність реєстрації в квартирі особи, яка в ній не проживає, очевидно тягне для позивача додаткові витрати з оплати комунальних послуг, з обслуговування прибудинкової території, створює перешкоди у розпорядженні майном, тощо. Ст.156 ЖК України визначено право члена сім'ї власника користуватись жилим приміщенням власника, проте, як вбачається зі змісту цієї норми, тільки у разі проживання в ньому. Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, в тому числі і шляхом припинення правовідношення (ст. 16 ЦК України). За таких обставин та вимог закону, з урахуванням відсутності заперечень відповідача, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню на підставі наведених норм закону. Питання розподілу судових витрат позивачем не порушувалось.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

[PERSON] заявив позов про визнання її колишнього зятя [PERSON] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS]. Позов мотивовано тим, що відповідач, хоч і зареєстрований за адресою будинку, проте з серпня 2017 року в ньому не проживає, що в свою чергу створює позивачу, як власнику будинку, перешкоди у користуванні майном. Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 15.01.2019 р., справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач відзив на позов не надіслав, клопотання про розгляд справи в іншому порядку не надходило. За таких обставин, виходячи з того, що у справі достатньо даних про права та взаємини, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення за наявних доказів. Судом встановлено таке. [PERSON] є власником будинку [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 07.12.1976 року посвідченого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори. За довідкою про реєстрацію місця проживання особи, в будинку [ADDRESS] з 02.10.2008р. зареєстрований та проживає колишній чоловік доньки власника [PERSON] Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19.03.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Позивач вказує, що відповідач виїхав з будинку ще в серпні 2017 року, виселився з будинку, проте не знявся з реєстраційного обліку місця проживання. Дані обставини знаходять своє підтвердження, письмовими актами від 18.07.2018 року, 20.08.2018 року та 05.09.2018 року КП «ККОЖФ», які обслуговують будинок. Отже, суд знаходить доведеним, що відповідач з серпня 2017 року не проживає в будинку відповідача. Ст.156 ЖК України визначено право члена сім'ї власника користуватись жилим приміщенням власника, проте, як вбачається зі змісту цієї норми, тільки у разі проживання в ньому. Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, в тому числі і шляхом припинення правовідношення (ст. 16 ЦК України). Наявність реєстрації в квартирі особи, яка в ній не проживає, очевидно тягне для позивача та членів її сім'ї додаткові витрати з оплати комунальних послуг, з обслуговування прибудинкової території, тощо, а також перешкоджає розпорядженню цим майном. За таких фактів та відповідних їм правовідносин, суд знаходить позов обгрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. За такого рішення, витрати понесені позивачем на розгляд справи у виді судового збору в сумі 768,40 грн., мають бути компенсовані їй відповідачами в рівних частках, відповідно і на підставі ст. 141 ЦПК України. Заходи забезпечення позову судом не вживались. На підставі наведених в рішенні норм закону,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

[PERSON] заявив позов про зменшення розміру аліментів, які стягуються за рішенням суду від 26.06.2007 р. в розмірі 12 частини його заробітку на утримання трьох дітей, визначивши їх стягнення в твердій грошові сумі по 200 грн. щомісячно на двох дітей на кожну дитину, оскільки один із синів є повнолітнім та звільнити його від сплати заборгованості по аліментам в розмірі 24281.22 грн., оскільки він ніде не працює, доглядає двох старих батьків та стару бабу. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Відповідачка [PERSON] в судовий розгляд не з»явилась, подала заперечення на позов в частині звільнення від сплати заборгованості за аліментами, в якому просила відмовити в позові в цій частині, так як позивач перестане платити щомісячні аліменти; заперечень проти зменшення розміру аліментів та стягнення в твердій грошовій сумі не подала. Дослідивши зібрані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Суд встановив, що [PERSON] не має постійної роботи, а отже, має нерегулярний, мінливий дохід, проживає із старими батьками та бабою, що дає підстави для стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, яку суд визначає в 250 грн. щомісячно на кожну дитину на утримання сина [PERSON] та дочки [PERSON], оскільки син [PERSON] досяг повноліття. З цих же обставин, які мають істотне значення, суд вважає правильним частково звільнити позивача від сплати заборгованості за аліментами, які нараховані йому відділом ДВС станом на 31.05.2014 р. в розмірі 24281.22 грн., зменшивши борг на 7000 грн., що буде відповідати інтересам усіх сторін та забезпечить сплату як заборгованості, так і щомісячних платежів. На підставі ст.ст. 184, 192, 197 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial