Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області з позовом, в якому просить розтлумачити, що в заповіті складеному 18.05.2006 [PERSON] , та посвідченому секретарем виконавчого комітету Бережинської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області 18 травня 2006 року і зареєстрованому за реєстровим № 14, [PERSON] заповідаючи [PERSON] належне їй право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності СВК «Нива», що знаходиться на території Бережинської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, розміром 4,89 га в умовних гектарах, згідно державного акту на право власності на землю ІУ 0-КР № 002906, заповіла належну їй земельну ділянку № 466 площею 4,89 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія IV-КР № 002906, розташовану на території Бережинської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області. В обґрунтування позову зазначено, що [INFO] , померла баба позивача - [PERSON] . За життя, а саме [INFO] , [PERSON] заповіла внуку [PERSON] належне їй право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності СВК «Нива», що знаходиться на території Бережинської сільської ради Кропивницького (колишня назва Кіровоградського) району, Кіровоградської області розміром 4,89 та в умовних гектарах, згідно державного акта на право власності на землю ІУ 0-КР № 002906.23 січня 2019 року Кропивницькою районною державною нотаріальною конторою Кіровоградської області заведена спадкова справа № 11/2019 до майна померлої - [PERSON] . Відповідно до матеріалів спадкової справи, спадкоємцями за заповітом є невістка - [PERSON] та внук - [PERSON] , а спадкоємцями за законом є дочка - [PERSON] , дочка - [PERSON] , які прийняли спадщину шляхом подання відповідної заяви, і син - [PERSON] , який спадщину не прийняв. 19.08.2019 позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак постановою нотаріуса йому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки з заповіту та наданих документів вбачається спір щодо ідентифікації заповідальної земельної ділянки. У зв`язку з викладеним [PERSON] вирішив звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити в повному обсязі, надали пояснення по обставинам справи. Також, представник позивача [PERSON] зазначила, що [PERSON] мала у власності лише одну земельну ділянку, яку і заповіла внуку [PERSON] . Неточності у заповіті в частині вказівки на те, що заповідається земельна частка пай, а не земельна ділянка та некоректне зазначення серії державного акта, виникли внаслідок дій секретаря виконавчого комітету Бережинської сільської ради [PERSON] , яка друкувала заповіт, та юридичної необізнаності [PERSON] , для якої не існувало різниці між земельною часткою (пай) та земельною ділянкою. Повідомила, що допитати [PERSON] , як свідка, на теперішній час немає можливості, оскільки вона за станом здоров`я з`явитися до суду не може, у зв`язку з чим надала письмові пояснення останньої, які просила долучити до матеріалів справи. Вважає, що неможливість [PERSON] оформити свої спадкові справа після смерті [PERSON] , призводить до порушення заповідального розпорядження останньої та його прав як спадкоємця за заповітом. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заперечувала щодо задоволення позову, посилаючись на практику Верховного Суду. Зазначила, що в разі задоволення позову, буде змінено волю спадкодавця - [PERSON] . Від відповідача Бережинської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області надійшла заява за підписом сільського голови Бондаренко Н., в якій просять розглядати справу без участі представника сільської ради та приймати рішення на розсуд суду. Від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі, заперечує щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] в призначене судове засідання не з`явились, про час, дату та місце судового засідання повідомлялись у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили. Відзив та пояснення не надали. Заслухавши учасників справи, які з`явились в призначене судове засідання, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що за життя [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка № [NUMBER] площею 4,89 га, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Бережинської сільської ради Кропивницького (Кіровоградського) району Кіровоградської області, що підтверджується копією державного акта на право приватної власності на землю серії ІV - КР № 002906, виданий 29.03.2002 Кіровоградською райдержадміністрацією та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 406 (а.с.6). 18.05.2006 [PERSON] склала заповіт, яким на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження:належний їй житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] , заповіла невістці [PERSON] ; належне їй право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності СВК «Нива», що знаходиться на території Бережинської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області розміром 4,89 га в умовних гектарах, згідно державного акта на право власності на землю ІУ 0-КР № 002906 заповіла внуку [PERSON] . Заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Бережинської сільської ради Корнетою Г.В. та зареєстрований у реєстрі за № 14 (а.с.5). Заповіт не змінений та не скасований (а.с.33 на звороті, а.с.43). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (видане повторно) серії [NUMBER] (а.с.9). Відповідно до копії спадкової справи № 11/2019 щодо майна померлої [PERSON] , яка заведена Кропивницькою районною державною нотаріальною конторою, з заявами про прийняття спадщини за законом та за заповітом звернулись: дочка - [PERSON] (а.с.32); дочка - [PERSON] (а.с.38), невістка - [PERSON] (а.с.45) та внук - [PERSON] (а.с.49). Син спадкодавця, [PERSON] повідомлявся нотаріусом про відкриття спадщини (а.с.54), однак з заявою про прийняття спадщини не звертався. Постановою Кропивницької районної державної нотаріальної контори від 19.08.2019 за №755/02-31 відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку № [NUMBER] площею 4,89 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Бережинської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, після смерті його баби - [PERSON] . В обґрунтування постанови зазначено, що спадкоємцем [PERSON] було подано державний акт на право приватної власності на землю IV-КР №002906, виданий Кіровоградською РДА Кіровоградської області 29 березня 2002 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 406 на вище зазначену земельну ділянку, що не відповідає тексту заповіту в частині заповіданого майна [PERSON] .Тобто вбачається спір щодо ідентифікації заповіданої земельної ділянки (а.с.7-8). Відповідно до ст.ст.1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу ( ч.ч.1, 2 ст.1223 ЦК України). Згідно з ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частина 1 ст.1235 ЦК України передбачає, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. З частин 1, 2, 4 ст.1236 ЦК України слідує, що заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу (ст.1256 ЦК України). Відповідно до ст.213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 05.12.2018 у справі № 335/9398/16-ц зазначив, що тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Неточне відтворення у заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту у цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини. При тлумаченні змісту правочину береться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає можливості з`ясувати зміст окремих частин правочину, останній встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Отже, встановлене свідчить про те, що заповіт, який було посвідчено 18 травня 2006 року від імені [PERSON] має неточності щодо частини спадкового майна, оскільки заповідано право на земельну частку (пай) згідно державного акта, а не земельну ділянку, яка належала спадкодавцю на час складання заповіту на підставі державного акту, крім того невірно зазначено серію державного акту. При цьому для визначення справжньої волі [PERSON] слід брати до уваги мету правочину та подальшу поведінку останньої, яка після складення заповіту [INFO] , і до дня своєї смерті [INFO] , іншого заповіту з приводу належної їй земельної ділянки на користь іншого спадкоємця не складала. За твердженням позивач та його представника, за життя [PERSON] мала лише одну земельну ділянку, зазначене не спростовано відповідачами. А тому суд вважає, що заповідаючи позивачу право на земельну частку (пай), [PERSON] мала метою забезпечити позивача після своєї смерті можливістю користуватися, володіти та розпоряджатися належною їй землею, а це свідчить про те, що справжня воля [PERSON] була направлена на те, щоб [PERSON] успадкував після її смерті земельну ділянку, на яку вона на момент складання заповіту мала право власності, підтверджене державним актом на право приватної власності на землю. Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин справи, тлумачення заповіту є дійсно необхідною умовою для його реального виконання з метою здійснення позивачем [PERSON] свого права на спадкування. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ст.ст.213, 1217, 1218, 1223, 1235, 1236, 1256 ЦК України.

Outcome: approved