Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

[PERSON] (далі-позивач) звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі-відповідач) про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку від 06.12.2001, зареєстрованого Пологівською товарною біржею «Агропром-Інвест», реєстраційний номер ЧН-120, дійсним. Позивач мотивує свої вимоги тим, що 06.12.2001 між нею та відповідачем укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, який розташований за адресою: Запорізька область, смт Чернігівка, вул.Червоноармійська,65. Вказаний договір був зареєстрований того ж дня Пологівською товарною біржею «Агропром-Інвест». В подальшому на підставі договору позивач зареєструвала право власності на вищевказаний житловий будинок в КП «Імпульс» та отримала реєстраційне посвідчення від 17.12.2001, а до технічного паспорта будинку були внесені зміни щодо власника,- зазначено власником [PERSON] Позивач у звязку із реєстрацію у 2008 році шлюбу також змінили прізвище з «Калінкіної» на «Дзятко». На теперішній час позивач має намір продати будинок, однак нотаріусом їй було розяснено, що продати його неможливо, так як договір купівлі-продажу будинку від 06.12.2001 нотаріусом посвідчений не був, а отже є недійсним. Позивач вважає договір дійсним, оскільки він був згідно діючого на той час законодавства захищений державою, на підставі договору вона набула право власності на будинок, і реєстрація права власності на підставі договору, укладеному на товарній біржі відповідала діючому на той час законодавству, тому звертається до суду для визнання його дійсним в судовому порядку. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених в ньому. Додав, що сторони досягли на той час усіх істотних умов договору, відповідач отримав гроші за продаж будинку. Крім того, пояснив, що позивач на сьогоднішній день лише в усній формі зверталася до нотаріусу з метою продажу будинку і їй було в усній формі розяснено, що вона не може продати свій будинок, постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії позивач не отримувала. Також представник позивача пояснив, що у 2001 році позивач та відповідач не засвідчили нотаріально договір купівлі-продажу будинку, оскільки працівники КП «Імпульс», яке на той час здійснювало функції з реєстрації права власності на нерухоме майно їй повідомили, що договори укладені на товарній біржі не потребують додаткового нотаріального посвідчення. КП «Імпульс» зареєструвало право власності на будинок згідно діючого на той час законодавства, і така реєстрація не суперечила закону. До 2017 року питання про нотаріальне посвідчення договору не підіймалося між позивачем і відповідачем, і лише у 2017 році позивач звернулася до відповідача з пропозицією нотаріально оформити договір, однак відповідач відмовився. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву в якій просив розглянути справу без його участі та не заперечував проти позову. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі та покладався у прийнятті рішення на розсуд суду. В судовому засіданні були досліджені письмові докази: копія паспорту позивача [PERSON] та копія її картки платника податків; копія договору купівлі-продажу житлового будинку від 06.12.2001, зареєстрованого Пологівською товарною біржею «Агропром-Інвест», реєстраційний номер ЧН-120; копія реєстраційного посвідчення КП «Імпульс» від 17.12.2001; копія технічного паспорта будинку, який розташований за адресою: Запорізька область, смт Чернігівка, вул.Червоноармійська,65; копія розпорядження Чернігівського селищного голови «Про перейменування вулиць та провулків в смт Чернігівка» від 19.02.2016 №06-о з додатком; копія свідоцтва про шлюб між [PERSON]В та [PERSON] Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази суд приходить до наступних висновків. Так, 06 грудня 2001 року між позивачем та відповідачем укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, який розташований за адресою: Запорізька область, смт Чернігівка, вул.Червоноармійська,65. Договір був зареєстрований на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» Пологівською товарною біржею «Агропром-Інвест» - реєстраційний номер ЧН-120. На підставі вказаного договору купівлі-продажу КП «Імпульс» видане реєстраційне посвідчення кн. 1 Р № 2230 від 17.12.2001. Також після реєстрації права власності за позивачем в технічному паспорті на житловий будинок в графі «ПІБ власника будинку» [PERSON] була вказана як власник. Вказані обставини підтверджуються копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 06.12.2001, зареєстрованого Пологівською товарною біржею «Агропром-Інвест», реєстраційний номер ЧН-120; копією реєстраційного посвідчення КП «Імпульс» від 17.12.2001; копією технічного паспорта будинку, який розташований за адресою: Запорізька область, смт Чернігівка, вул.Червоноармійська,65. Крім того, 20 вересня 2008 року позивач [PERSON] одружилася з [PERSON], а після реєстрації шлюбу отримала прізвище «Дзятко», що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Широківського районного управління юстиції в Дніпропетровській області від 20 вересня 2008 року. На теперішній час «вул.Червоноармійську» на якій розташований будинок, що був обєктом договору купівлі продажу від 06.12.2001 перейменовано на вул.Покровську, що підтверджується копією розпорядження Чернігівського селищного голови «Про перейменування вулиць та провулків в смт Чернігівка» від 19.02.2016 №06-о з додатком. Позивач сплатив гроші відповідачу, що підтвердив в судовому засіданні представник позивача. Крім того, відповідно до п.3 договору від 06.12.2001 покупець, тобто позивач, сплатив продавцеві, тобто відповідачу гроші в сумі 1700 грн до підписання договору. Вказана обставина також в заяві відповідача суду спростована не була. Позивач та відповідач не посвідчили нотаріально договір купівлі-продажу від 06.12.2001, оскільки позивач вважала, що його нотаріальне посвідчення не потрібне, більше того на підставі договору купівлі - продажу було зареєстроване право власності на будинок згідно діючого на той час законодавства. Лише у 2017 році вона дізналася, що вона не може продати будинок, нотаріус не оформить правочин щодо його продажу, оскільки договір від 06.12.2001 не був нотаріально посвідчений, про що повідомив в судовому засіданні представник позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони, та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01.01.2004, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. До правовідносин щодо виникнення права власності на майно (2001 рік) поширюються дії норм ЦК УРСР 1963 року, чинних на час їх виникнення. Згідно ст.224 ЦК УРСР 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 227 Цивільного кодексу Української РСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно ст. 47 Цивільного кодексу Української РСР, нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд доходить до висновку, що сторони виконали умови угоди, зокрема будинок був переданий позивачу та в подальшому на нього зареєстроване право власності, а позивач отримав гроші. Договір купівлі-продажу житлового будинку від 06.12.2001, укладений між позивачем та відповідачем підлягав нотаріальному посвідченню. В свою чергу обовязковою підставою для визнання в судовому порядку договору купівлі-продажу житлового будинку від 06.12.2001 є наявність факту ухилення другою стороною, тобто відповідачем, від нотаріального посвідчення цього договору. В судовому засіданні представник позивача пояснив, що на момент укладання угоди сторони взагалі не зверталися до нотаріуса з метою нотаріального посвідчення договору, позивач вважала, що нотаріальне оформлення взагалі не потрібне, а питання про його нотаріальне посвідчення постало лише у 2017 році, коли позивач вирішила продати будинок. При цьому позивачем та його представником не надано жодних доказів, які б свідчили про ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору від 06.12.2001, навіть якщо таке ухилення й мало місце у 2017 році. За таких обставин суд доходить до висновку, що позивач чи його представник під час розгляду справи не довели ту обставину, що відповідач ухилився від нотаріального посвідчення договору, отже підстави для задоволення позову відсутні. Оскільки суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову повністю, з відповідача на користь позивача судові витрати не стягуються. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed