Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди завданої вчиненням кримінального правопорушення. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 23 грудня 2016 року приблизно о 08.10 годині біля магазину будівельних матеріалів «Альянсстрой» по вул. Вокзальній, 9, в місті Апостолове Дніпропетровської області було викрадено його велосипед білого кольору «Spyder Olpran». У зв'язку з цим він звернувся до Апостолівського РВ ГУМВС України у Дніпропетровській області із заявою про порушення кримінальної справи. Під час судового розгляду кримінального провадження було встановлено, що цю крадіжку скоїв [PERSON], який викраденим майном (велосипедом) розпорядився на власний розсуд, чим завдав йому шкоди на суму 3127,13 гривень. У зв'язку з наведеним позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь майнову шкоду (збитки) завдану вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, в розмірі 3127,13 гривень. В судове засідання позивач не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. У заяві позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просив суд їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином за останнім відомим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями ст.130,131 ЦПК України, про що у справі є належні докази, про причини відсутності не повідомив. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому, ураховуючи вказане, а також наявність згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст.280 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, які знаходяться в матеріалах справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 26.06.2017 року у кримінальній справі №171/697/17 встановлено, що вина [PERSON] у вчиненні злочину є доведеною, його дії кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене повторно та визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.185 КК України, призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України [PERSON] звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та встановлено іспитовий строк тривалістю два роки. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до п.7 постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. З цих підстав, суд вважає доведеною вину відповідача [PERSON] у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, результатом якого стало заподіяння [PERSON] матеріальної шкоди у розмірі 3127 гривня 13 копійок. Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Як зазначено у вироку Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 26.06.2017 року, своїми діями обвинувачений [PERSON] заподіяв [PERSON] майнову шкоду в розмірі 3127,13 гривень (а.с.6-10). Частина 1 ст. 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п.2 постанови Пленуму ВСУ №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до п.13 постанови Пленуму ВСУ №3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» покладаючи на підсудного обов'язок відшкодувати матеріальну шкоду, суд має виходити з установленого законом правила про те, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Суд може зменшити розмір відшкодування заподіяної шкоди лише з підстав, передбачених законодавством (ст.137 КЗпП України) або ст.454 ЦК України, з наведенням у вироку відповідних мотивів. Не підлягає зменшенню розмір шкоди, якщо вона заподіяна злочинними діями засудженого, вчиненими з корисливою метою. Враховуючи вищенаведене, вина [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України доведена, шкода заподіяна позивачу пов'язана із вчиненням даного злочинного діяння, а тому суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved