Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до держави Україна в особі Івано-Франківської обласної прокуратури, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Державна казначейська служба України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, в якій просив стягнути на його користь з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом безумовного списання в безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України 1 000 000,00 (один мільйон) грн в якості відшкодування завданої немайнової (моральної) шкоди, 287 833,35 (двісті вісімдесят сім тисяч вісімсот тридцять три) грн 35 копійок відшкодування втраченого заробітку та 10 000,00 (десять тисяч) грн витрат на правничу допомогу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що наказом начальника УМВС України в Івано-Франківській області № 28 о/с від 13 березня 2009 року призначений на посаду старшого оперуповноваженого сектора кримінальної міліції у справах дітей Богородчанського РВ УМВС України в Івано-Франківській області. 14 квітня 2011 року слідчим СВ прокуратури Івано-Франківської області порушено щодо нього кримінальну справу №327769 за ознаками складу злочинів, передбачених ч. 3 ст. 364, ч. 2 ст. 189 КК України. 21 квітня 2011 року слідчим СВ прокуратури Івано-Франківської області йому пред`явлено обвинувачення у вчиненні вищевказаних злочинів та обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Надалі обвинувальний висновок у вказаній справі затверджений заступником прокурора Івано-Франківської області та справу направлено для розгляду по суті до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області. В ході розгляду справи в суді обвинувачення щодо нього було змінено прокурором та виключено з обвинувачення ч. 3 ст. 364 КК України. Постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 березня 2016 року кримінальна справа щодо нього за ч. 2 ст. 189 КК України повернута для проведення додаткового розслідування прокурору Івано-Франківської області. Запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд залишено без змін. 01 червня 2016 року до ЄРДР за №42016090000000098 внесено відомості про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України. 09 грудня 2019 року до прокуратури Івано-Франківської області з метою активізації слідства ним подано клопотання про проведення ряду слідчих (розшукових) дій, яке уповноваженими особами прокуратури було залишено без відповіді, що стало підставою для подання до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області скарги в порядку ст. 303,304 КПК України. Лише за результатами розгляду даної скарги 24 грудня 2019 року дізнався про завершення 28 лютого 2019 року досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42016090000000098 у зв`язку з відсутністю в його діяннях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 189 КК України. 10 січня 2020 року він отримав від прокуратури Івано-Франківської області повідомлення №15-1910-18 від 19.12.2019 р. про закриття кримінального провадження №42016090000000098 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю складу кримінального правопорушення, а 20 січня 2020 року отримав відповідь від прокуратури Івано-Франківської області про відмову у наданні постанови про закриття кримінального провадження №42016090000000098. Жодних повідомлень в порядку ст.111,112,135,136 КПК України про закриття кримінального провадження він не отримував. 30 березня 2020 року заступник прокурора Івано-Франківської області листом № 15-754-16 формально та безпідставно відмовив йому у здійсненні розрахунку відшкодування шкоди та роз`яснив право на звернення до суду з питання відшкодування шкоди. Оскільки під слідством та судом перебував з 14 квітня 2011 року по 10 січня 2020 року (моменту офіційного повідомлення за ст. 111, 112, 135, 136 КПК України про припинення кримінального переслідування і закриття кримінального провадження), що становить 105 місяців, вважає, що має право на відшкодування шкоди, яке виникає в силу прямої вказівки закону, а саме, ст. 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, а мінімальний розмір заробітної плати у 2021 році становить 6000,00 грн, тому вважає, що мінімально можливий розмір завданої йому моральної шкоди складає 630000,00 грн (105 місяців х 6000,00 грн). Внаслідок незаконного кримінального переслідування і обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, незаконного втручання в особисте життя та власність, підрив авторитету в очах громадськості, відсутність роботи та коштів для утримання сім`ї після звільнення з органів внутрішніх справ, він переніс тяжкі емоційні хвилювання, стрес та моральне виснаження, які суттєво погіршили стан його здоров`я, змінило в негативну сторону відношення колег та друзів до нього, порушило звичні соціальні зв`язки, тому розмір моральної шкоди оцінює в 1 000 000,00 грн. Також позивач вказує, що відповідно до положень ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» йому підлягає відшкодування заробіток, який він втратив внаслідок притягнення до кримінальної відповідальності за час відсторонення від роботи (посади), у розмірі 287 833,35 грн (2741,27 грн - розмір заробітної плати у березні 2011 року х 105 місяців). Загалом позивач поставив вимоги про стягнення на його користь з держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом безумовного списання в безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України 1 000 000,00 грн на відшкодування немайнової (моральної) шкоди та 287 833,35 грн на відшкодування майнової шкоди. Ухвалою суду від 25 березня 2021 року до участі у справі залучено як співвідповідача Державну казначейську службу України. В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлений позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. У наданих суду поясненнях [PERSON] наголосив, що будучи переконаним у своїй невинуватості, під час розслідування справи займав активну позицію, оскаржував процесуальні рішення, ініціював проведення окремих слідчих дій, а тому тривалість слідства та судового розгляду не була пов`язаною із зволіканням з його боку. На стадії досудового розслідування він 11 разів викликався до слідчого та прокурора, а на стадії судового розгляду взяв участь у 53 судових засіданнях. Водночас, про прийняте рішення про закриття кримінального провадження 28 лютого 2019 року не був поінформованим ні слідчим, ані прокурором аж до 10 січня 2020 року. Звернув увагу на те, що після його затримання у квітні 2011 року щодо нього було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, який тривав аж доки не був скасований 15 червня 2021 року слідчим суддею Івано-Франківського міського суду Антоняком Т.М. Такі обмеження суттєво вплинули на його життя. Будучи осоромленим перед односельцями, знайомими, тривалий час не міг вийти з дому, так як кожного разу змушений був пояснювати свою позицію. Фактично уникав спілкування, замкнувся в собі, пережив депресію, втратив контакти з друзями, особливо з колишніми колегами по роботі. Внаслідок порушення кримінальної справи було зруйновано його репутацію як правоохоронця, перекреслено перспективи подальшої кар`єри, оскільки на підставі самого факту порушення кримінальної справи щодо нього його відразу було звільнено зі служби з формулюванням «за дискредитацію». Втративши роботу, перебував на обліку у центрі зайнятості, двічі отримував направлення для працевлаштування, однак під час співбесіди роботодавці, довідавшись про існування кримінального провадження, відмовляли у працевлаштуванні, в зв`язку з чим змушений був шукати тимчасові заробітки. Значні кошти вимушено витрачав на оплату правової допомоги захисника. Через пережиті нервові потрясіння значно погіршився стан його фізичного здоров`я. Заявлені позовні вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди просив задовольнити в повному обсязі. Крім того, [PERSON] та [PERSON] заявили про намір у порядку ст.246 ЦПК України подати докази на підтвердження витрат, понесених на оплату правової допомоги адвоката у розмірі 10 000,00 грн. Представник відповідача - Івано-Франківської обласної прокуратури просила у задоволені позову відмовити з підстав, наведених у відзиві на позов, який надійшов до суду 05 лютого 2021 року. Зокрема, звернула увагу суду на те, що при здійсненні досудового розслідування [PERSON] не затримували, рішення про відсторонення його від посади у межах кримінального провадження не приймалось. Після повернення кримінальної справи для проведення досудового розслідування запобіжний захід до [PERSON] заново не обирався, а 02 червня 2016 року прокурором у кримінальному провадженні було винесено постанову про скасування постанови про притягнення [PERSON] як обвинуваченого від 21 квітня 2011 року. З того часу повідомлення про підозру [PERSON] більше не вручалось, а 28 лютого 2019 року, за результатами досудового розслідування слідчим СВ прокуратури Івано-Франківської області винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю у діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 189 КК України (а.с.79 - 101). Представник відповідача - Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. 04 лютого 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву за підписом представника Державної казначейської служби України Ціцюри О.Ю., в якому вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с. 65-70). Свою позицію Державна казначейська служба України мотивувала тим, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди у розмірі, зазначеному у позовній заяві. Крім того, звернула увагу на те, що підставою для відшкодування шкоди є незаконні дії, що повинні мати чіткий причинно-наслідковий зв`язок. Однак рішень суду, які б визнавали незаконними дії органів дізнання та досудового розслідування по відношенню до [PERSON] немає. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача Івано-Франківської обласної прокуратури, свідка, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного. Судом встановлено, що постановою слідчого з особливо важливих справ слідчого відділу прокуратури Івано-Франківської області від 14 квітня 2011 року порушено стосовно [PERSON] кримінальну справу №327769 за ознаками складу злочинів, передбачених ч. 3 ст. 364, ч. 2 ст. 189 КК України (а.с. 19) та постановою слідчого від 14 квітня 2011 року до [PERSON] застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд (а.с. 20 - 21). Крім того, постановою слідчого від 13 травня 2011 року накладено арешт на майно - квартиру [ADDRESS] (а.с.22-23). Згідно витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 28 квітня 2020 року, арешт на квартиру [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] , накладений вищевказаною постановою, не знятий та продовжує діяти (а.с. 24). Обвинувальний висновок у кримінальній справі № 327769 по обвинуваченню [PERSON] за ч.3 ст. 364, ч.2 ст. 189 КК України затверджений 30 травня 2011 року заступником прокурора Івано-Франківської області (а.с.25). В ході розгляду справи в суді обвинувачення щодо нього було змінено прокурором та виключено з обвинувачення ч. 3 ст. 364 КК України. Постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 березня 2016 року кримінальну справу щодо [PERSON] за ч. 2 ст. 189 КК України повернуто прокурору Івано-Франківської області для проведення додаткового розслідування. Міру запобіжного заходу відносно підсудного [PERSON] залишено без змін - підписку про невиїзд (а.с. 32-36). 01 червня 2016 року прокуратурою Івано-Франківської області внесено відомості до ЄРДР за №42016090000000098 про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України (а.с. 46). Постановою старшого слідчого в ОВС СВ прокуратури Івано-Франківської області від 28 лютого 2019 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №42016090000000098 від 01 червня 2016 року, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діяннях старшого оперуповноваженого сектору кримінальної міліції у справах дітей Богородчанського РВ УМВ України в Івано-Франківській області [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України (а.с.47-50). Наказом начальника УМВС України в Івано-Франківській області № 297 від 18 квітня 2011 року, за наслідками дисциплінарного провадження, [PERSON] за грубе порушення ст. 7 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ» від 22 лютого 2006 року, Кодексу честі працівника органів внутрішніх справ України та Етичного кодексу працівника органів внутрішніх справ України звільнений з органів внутрішніх справ України згідно з п. 66 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» за дискредитацію. Підставою здійснення перевірки за фактом порушення службової дисципліни старшим оперуповноваженим сектора кримінальної міліції у справах дітей Богородчанського РВ УМВС майором міліції [PERSON] стало порушення 14 квітня 2011 року прокуратурою Івано-Франківської області кримінальної справи №327769 за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 364, ч. 2 ст. 189 КК України. Наказом начальника УМВС України в Івано-Франківській області № 39 о/с «По особовому складу» від 21 квітня 2011 року майора міліції [PERSON] , старшого оперуповноваженого сектору кримінальної міліції у справах дітей Богородчанського РВ УМВС звільнено згідно із Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ за ст. 66 (за дискредитацію) з 21 квітня 2011 року (а.с. 37-39). 09 грудня 2019 року [PERSON] звернувся до прокуратури Івано-Франківської області з клопотанням про проведення ряду слідчих дій (а.с. 40). 16 грудня 2019 року [PERSON] подав до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області скаргу в порядку ст. 303,304 КПК України (а.с.41). 19 грудня 2019 року за № №15-1910-18 [PERSON] прокуратурою Івано-Франківської області направлено відповідь на його звернення з питань досудового розслідування у кримінальному провадженні №42016090000000098, яким повідомлено, що вказане кримінальне провадження 28 лютого 2019 року закрито на підставі п.2.ч.1 ст. 284 КПК України (а.с.43). Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статей 55,56 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 4,5 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено також у статях 56, 62 Конституції України, статтях 1167, 1176 ЦК України. Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Обставини притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності підтверджуються матеріалами кримінальної справи №327769 та кримінального провадження №42016090000000098. Суд вважає, що позивач мав підстави звернутися до суду з позовом про відшкодування шкоди у відповідності до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (надалі Закон). Статтею 1 Закону передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Згідно зі статтею 2 Закону право на відшкодування шкоди виникає у випадках, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Згідно ст. 3 Закону у разі незаконного засудження громадянинові відшкодовується: 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Стосовно питання відшкодування втраченого заробітку та грошових доходів суд зазначає, що розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення (стаття 4 Закону). Як встановлено судом, постановою слідчого з особливо важливих справ слідчого відділу прокуратури Івано-Франківської області від 14 квітня 2011 року стосовно [PERSON] порушено кримінальну справу №327769 за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 364, ч. 2 ст. 189 КК України. Наказом начальника УМВС України в Івано-Франківській області №39 о/с «По особовому складу» від 21 квітня 2011 року майора міліції [PERSON] , старшого оперуповноваженого сектору кримінальної міліції у справах дітей Богородчанського РВ УМВС звільнено згідно із Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ за ст. 66 (за дискредитацію), з 21 квітня 2011 року. Системний аналіз положень Закону свідчить, що ним регулюються питання відшкодування особі шкоди, завданої виключно незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та/або прокуратури чи суду. Тобто йдеться про втрачений заробіток за період відсторонення від роботи чи посади, що були наслідком відповідних процесуальних рішень органу дізнання, досудового розслідування, прокуратури чи суду. Натомість рішення про звільнення [PERSON] було прийнято роботодавцем самостійно, його законність могла бути позивачем оскаржена у встановленому порядку. Тому суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення 287 833,35 грн втраченого заробітку за рахунок Держави задоволенню не підлягає. Стосовно вирішення позову в частині відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Вимоги частин 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, при цьому суд зобов`язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом (ч. 3 ст. 13 Закону). Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути достатнім для розумної компенсації потерпілій особі понесених нею страждань. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» врегульовано це питання і [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди. Межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року (справа № 686/23731/15-ц) зазначила, що суди повинні враховувати, що законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь - якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантований мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2007 року у справі «Станков проти Болгарії» (Stankov v. Bulgaria, № 68490/01, § 62). Оцінюючи обставини справи, суд відзначає, що [PERSON] на підставі необґрунтованого обвинувачення фактично на довгі роки слідства та судового розгляду втратив свою репутацію, що особливо дошкуляло йому, оскільки він до того протягом більше 14 років був працівником правоохоронного органу. Перспективи продовження успішної кар`єри у поліції змінились на статус особи, що сама обвинувачується у скоєнні злочинів. Позивач був обмежений у вільному виборі місця знаходження та поведінки, оскільки відносно нього було застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, змушений був змінити звичний для нього спосіб життя та праці, протягом багатьох років витрачати час та зусилля на доведення своєї невинуватості, що завдало йому чималих моральних страждань. Крім того, внаслідок неможливості продовжувати роботу за фахом, який здобув, втратив засоби для існування. Допитана як свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що чоловік дуже болісно пережив обставини свого звільнення зі служби, інтереси якої часто ставив вище за власні та за інтереси своєї сім`ї, прагнучи реалізувати себе та зробити успішну кар`єру. Тривалий час перебував у депресії, став замкнутим, агресивним, відчував себе осоромленим перед співробітниками, родичами і знайомими. Був дезорієнтований у подальших життєвих перспективах. Внаслідок втрати чоловіком роботи змушена була перервати свою відпустку по догляду за дитиною аби матеріально утримувати сім`ю. Чоловік перебивався випадковими заробітками, оскільки з огляду на неясність перспектив судового розгляду, а також часті виклики у судові засідання роботодавці відмовляли йому у працевлаштуванні. Судом встановлено, що незаконне кримінальне переслідування призвело до серйозних душевних і психологічних страждань, яких зазнав позивач, порушило його нормальні життєві зв`язки, внесло вимушені та суттєві зміни у суспільних стосунках, зруйнувало його ділову репутацію. На час розгляду справи, відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», мінімальна заробітна плата з 1 січня встановлена у місячному розмірі 6000,00 грн. Суд констатує, що період перебування під слідством та судом за загальним правилом слід рахувати з дати винесення постанови про порушення кримінальної справи до моменту закриття кримінального провадження. Стосовно [PERSON] кримінальна справа була порушена 14 квітня 2011 року, а кримінальне провадження закрито 28 лютого 2019 року. Таким чином вказаний період склав 7 років 11 місяців і 14 днів. Однак позивач не безпідставно вважає, що зазнавав порушення своїх прав і надалі, оскільки до 10 січня 2020 року не отримував повідомлення про закриття кримінального провадження. Про прийняте 28 лютого 2019 року рішення, яким закрито кримінальне провадження, не знав, тому ще у грудні 2019 року подавав скарги на дії слідчого та прокурора до слідчого суді. Крім того, суд відзначає, що запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд був скасований за скаргою [PERSON] слідчим суддею лише 15 червня 2021 року. До облікових даних МВС станом на червень 2021 року не внесена інформація про закриття кримінального провадження, відтак [PERSON] і надалі отримує довідки про судимість без відображення реабілітуючих даних. Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено мінімальний і не передбачено максимального розміру відшкодування. Тому, з урахуванням обставин справи, а також виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне застосувати більший, ніж мінімальний розмір відшкодування та стягнути з Державного бюджету України на користь позивача на відшкодування моральної шкоди кошти в сумі 700000,00 грн. Оскільки позивач та його представник заявили про намір у порядку ст.246 ЦПК України подати докази на підтвердження витрат, понесених на оплату правової допомоги адвоката у розмірі 10000,00 грн, питання про стягнення витрат на правову допомогу судом буде вирішено у разі надходження відповідної заяви. На підставі наведеного,

Outcome: partial