Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» про визнання договору особистого страхування недійсним та зобов'язання зробити перерахунок кредитного договору. В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві посилається на те, що 10 листопада 2011 року між позивачем та ПАТ «КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір № LGTPRG 36110042. За умовами цього договору банк надав позивачу строковий кредит у сумі 19953 гривні 92 копійки, який складався з тіла кредиту у розмірі 17 816 гривень 00 копійок та суми страхового платежу на користь ПрАТ СК «Інгосстрах» у розмірі 2 137 гривень 92 копійки. 18 січня 2012 року позивач погасив кредит, сплативши на користь банка 17 816, 00 грн. і таким чином у повному обсязі виконав перед ПАТ «КБ «Приватбанк» обумовлені Кредитним договором зобов'язання. Проте, 17.04.2013 року на адресу позивача надійшов лист від банку, в якому з нього вимагали суму у розмірі 8 284 гривні 63 копійки. 01.05.2013 року позивач в другий раз отримав лист з аналогічною вимогою, але вже на суму 9 574 гривні 20 копійок. Як виявилося згодом, ця сума утворилася шляхом нарахування відсотків та/або штрафних санкцій на несплачену позивачем страхову виплату. Послуги, передбачені договором особистого страхування, не становили частину кредитного договору і не носили окремого характеру, а виступали лише забезпеченням виконання іншого зобов'язання. І оскільки позивач повернув кредит значно раніше, ніж це було встановлено угодою сторін, очевидним є факт, що нав'язана банком послуга була безпредметною і позивачем фактично не споживалася. Таким чином, вимагання її оплати суперечить загальним положенням ЦК України. Попри те, що страхування життя людини не входить до сфери діяльності страхової компанії відповідача, за умовами договору особистого страхування основним предметом цього договору є страхування життя людини (пп. 7.1.1 договору). На момент підписання договору у ПрАТ «СК «Інгосстрах» не було ліцензії на страхування життя людини і, відповідно, вона не мала права займатися цим видом страхування. Під час укладення договору позивача не попередили про ці обставини, чим свідомо ввели його в оману. Також, позивач вважає, що дії відповідачів порушують гарантії, надані йому законодавством у сфері захисту прав споживачів, а саме статей 18, 19, 21 Закону України «Про захист прав споживачів». Пункт 3 договору особистого страхування, де банк зазначається в якості вигодонабувача, прямо суперечить положенню ч. 3 ст. 3 Закону України «Про страхування». Враховуючи те, що згідно з приписами ч. 4 ст. 18 Закону України «Про страхування» та ст. 983 Цивільного кодексу України договір особистого страхування є консенсуальним, а позивач не зробив на користь страховика жодного платежу, укладений договір особистого страхування взагалі не набрав юридичної сили та не призвів до виникнення у його сторін прав та обов'язків. Враховуючи викладене, позивач просить визнати договір особистого страхування № LGFPLK 36110042 від 10 листопада 2011 року недійсним та зобов'язати ПАТ «КБ «Приватбанк» зробити перерахунок суми його боргу за кредитним договором № LGTPRG 36110042 від 10 листопада 2011 року без урахування суми страхового платежу у розмірі 9 574 грн. 20 коп. Представник позивача у письмових поясненнях додатково зазначив, що відповідачі не надали доказів того, що при укладенні оспорюваного договору ПрАТ «СК «Інгосстрах» мало право займатися страхуванням життя, що є предметом договору. Представник першого відповідача ПАТ «КБ «Приватбанк» подав до суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких вказав, що про згоду позивача з умовами договору свідчить той факт, що позивач протягом деякого часу здійснював погашення заборгованості за договором. Банком будь-яка інформація від споживача не приховувалась, нечесна підприємницька діяльність не проводилась, протилежне не доведено позивачем. Банк, зі своєї сторони, виконав всі умови договору, тобто надав кредитні кошти позивачу, в той час як позивач належним чином не виконує своїх зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим утворилася заборгованість. Доказів належного виконання зобов'язань позивачем не надано. Таким чином, не має жодних правових підстав для задоволення позовних вимог в частині перерахунку суми боргу за кредитним договором без врахування суми страхового платежу. Представник другого відповідача ПрАТ «СК «Інгосстрах» також подав до суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких вказав, що при укладенні договору особистого страхування між позивачем та ПрАТ «СК «Інгосстрах» було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників правочину було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено підписами сторін, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків та реально здійснений, у зв'язку із чим позовні вимоги є необґрунтованими та у їх задоволенні належить відмовити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити з підстав, які викладені у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях. Представник першого відповідача ПАТ «КБ «Приватбанк» в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі та заперечував проти позовних вимог. В судовому засіданні представник другого відповідача ПрАТ «СК «Інгосстрах» Сокуренко Є.С. позов не визнав, суду пояснив, що страхова компанія страхує здоров'я позичальника і не займається страхуванням життя. За умовами кредитного договору необхідно застрахувати здоров'я позичальника. Добровільне страхування здоров'я і сплата страхових внесків входять до складу щомісячних платежів за кредитом, оскільки банк перерахував страховій компанії кошти за договором страхування і договір є укладеним. Вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що згідно з копією заяви позичальника № LGTPRG36110042 від 10.11.2011 року [PERSON] в якості позичальника просить ПАТ «КБ «Приватбанк» надати йому строковий кредит у сумі 19953,92 грн. на строк 24 місяці з 10.11.2011 року по 09.11.2013 року, а також у розмірі 2137,92 грн. на сплату страхового платежу. Також, у заяві зазначено, що позичальник згоден з тим, що ця заява разом із запропонованими ПАТ «КБ «Приватбанк» Умовами та правилами, Тарифами складає між позичальником та Банком кредитно-заставний договір (А.с. 8, 61). Копією довідки про умови кредитування Приватбанку та сукупну вартість споживчого кредиту, підписаною 10.11.2011 року [PERSON], підтверджується, що позивач був ознайомлений з умовами наданого йому кредиту, а також із тим, що йому під час оформлення кредиту може бути запропонована додаткова послуга особистого страхування (А.с. 9, 62). З копії договору особистого страхування № LGТPLK36110042 від 10.11.2011 року вбачаться, що між СК «ЗАО СК «Інгосстрах» в якості страховика та [PERSON] в якості страхувальника було укладено договір особистого страхування, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України та пов'язані з життям, здоров'ям і працездатністю страхувальника або застрахованої особи. Вигодонабувачем згідно з вказаним договором є ПАТ «КБ «Приватбанк», загальний страховий платіж складає 2137,92 грн., а страховими випадками в частині особистого страхування за цим договором визнаються смерть застрахованої особи, яка настала внаслідок нещасного випадку, стійка втрата працездатності (встановлення інвалідності) внаслідок нещасного випадку, смерть застрахованої особи, яка настала внаслідок захворювання (А.с. 7). Копіями листів, надісланих ПАТ «КБ «Приватбанк» на адресу позивача, а також поясненнями позивача, які викладені у позовній заяві та які не заперечувалися сторонами в судовому засіданні, підтверджується, що 17.04.2013 року на адресу позивача надійшов лист від банку, в якому йому повідомлено про наявність у нього заборгованості у розмірі 8 284 гривні 63 копійки, а 01.05.2013 року позивач в другий раз отримав аналогічний лист про наявність у нього заборгованості в сумі 9 574 гривні 20 копійок (А.с. 11-12). Позивач та його представник наполягають на тому, що страхування життя людини не входило до сфери діяльності ПрАТ «СК «Інгосстрах» на момент укладення договору особистого страхування № LGТPLK36110042 від 10 листопада 2011 року, в той час як за умовами вказаного договору основним предметом договору є страхування життя людини (п.п. 7.1.1 договору). З такими твердженнями позивача та його представника суд погодитись не може з огляду на таке. Відповідно до пунктів 2, 4 ч. 4 ст. 6 Закону України «Про страхування» видами добровільного страхування можуть бути, зокрема, страхування від нещасних випадків та страхування здоров'я на випадок хвороби. Відповідно до ч. 5 ст. 6 Закону України «Про страхування» характеристику та класифікаційні ознаки видів добровільного страхування визначає Уповноважений орган. Відповідно до пункту 3.2 Характеристики та класифікаційних ознак видів добровільного страхування, затверджених розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 09 липня 2010 року № 565, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 листопада 2010 р. за № 1119/18414 (далі - Характеристика та класифікаційні ознаки видів добровільного страхування), страхування від нещасних випадків - вид страхування, за яким предметом договору страхування є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов'язані з життям, здоров'ям та працездатністю страхувальника чи застрахованої особи, визначеної страхувальником у договорі страхування за згодою застрахованої особи. Даний вид страхування передбачає обов'язок страховика за встановлену договором страхування плату (страховий внесок, страховий платіж, страхову премію) здійснити страхову виплату відповідно до умов договору страхування в розмірі страхової суми або її частини у випадку смерті застрахованої особи, тимчасової втрати нею працездатності, встановлення їй інвалідності або отримання нею травматичних ушкоджень та/або функціональних розладів здоров'я, передбачених договором страхування, внаслідок нещасного випадку, який стався із застрахованою особою під час дії договору страхування. Відповідно до пункту 3.4 Характеристики та класифікаційних ознак видів добровільного страхування, страхування здоров'я на випадок хвороби - вид страхування, за яким предметом договору страхування є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов'язані з життям, здоров'ям та працездатністю страхувальника чи застрахованої особи, визначеної страхувальником у договорі страхування за згодою застрахованої особи. Даний вид страхування передбачає обов'язок страховика за встановлену договором страхування плату (страховий внесок, страховий платіж, страхову премію) здійснити страхову виплату відповідно до умов договору страхування в розмірі страхової суми або її частини у випадку смерті застрахованої особи, тимчасової втрати нею працездатності, встановлення їй інвалідності внаслідок хвороби або у випадку її захворювання на хворобу, передбачену договором страхування, яка сталася із застрахованою особою під час дії договору страхування. Копіями ліцензій АВ № 584800 та АВ № 584786, виданих 02.08.2011 року Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України, підтверджується, що ПрАТ«СК «Інгосстрах» має ліцензії на страхову діяльність у формі добровільного страхування від нещасних випадків та добровільного страхування здоров'я на випадок хвороби. При цьому, строк дії вказаних ліцензій починається з 09.06.2005 року та є безстроковим (А.с. 66, 78). Також, з копії листа члена Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг Левченка В. № 2997/13-9 від 10.04.2014 року вбачається, що ПрАТ «СК «Інгосстрах» отримано безстрокові ліцензії на провадження страхової діяльності у формі, зокрема, добровільного страхування здоров'я на випадок хвороби від 09.06.2005 року, добровільного страхування від нещасних випадків від 09.06.2005 року і на день направлення листа вказані ліцензії є діючими, тимчасового зупинення (обмеження) дії та анулювання (відкликання) ліцензій не було (А.с. 100). Враховуючи вищенаведене, а також те, що згідно з п.п. 7.1.1 договору особистого страхування № LGТPLK36110042 від 10.11.2011 року страховими випадками за цим договором (в частині особистого страхування) визнаються смерть застрахованої особи, яка настала внаслідок нещасного випадку, стійка втрата працездатності (встановлення інвалідності) внаслідок нещасного випадку, смерть застрахованої особи, яка настала внаслідок захворювання, суд доходить висновку, що предметом спірного договору особистого страхування були саме страхування здоров'я на випадок хвороби та страхування від нещасних випадків, для здійснення яких у ПрАТ «СК «Інгосстрах» існували відповідні ліцензії. Крім цього, позивач та його представник наполягають на тому, що послуга з особистого страхування була нав'язана позивачу банком і позивачем фактично не споживалася, а сам позивач не зробив на користь страховика жодного платежу. З такими твердженнями позивача та його представника суд також не погоджується з огляду на таке. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. З матеріалів справи судом встановлено, що при укладенні договору особистого страхування № LGТPLK36110042 від 10.11.2011 року обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, і вони досягли згоди щодо істотних умов даного договору, що підтверджено власноручними підписами сторін на договорі, правочин вчинений у формі, встановленій законом, та за змістом відповідає вимогам цивільного законодавства. Таким чином, враховуючи, що сторонами досягнуто згоди щодо істотних умов договору особистого страхування, суд вважає, що принцип рівності сторін в договорі відповідачем не порушено, а тому умови договору є обов'язковими для виконання сторонами договору, які його уклали. У заяві позичальника № LGTPRG36110042 від 10.11.2011 року, яка була підписана позивачем, вказано, що позичальник доручає Банку без додаткового узгодження перерахувати кредитні кошти в день надання кредиту, в тому числі, в сумі 2137,92 грн. на сплату страхового платежу на поточний рахунок СК «ЗАО СК «Інгосстрах». Також, у вказаній заяві та у графіку погашення кредиту за договором № LGTPRG36110042 від 10.11.2011 року сума страхового платежу в розмірі 2137,92 грн. зазначена в якості платежу за надані супутні послуги. Тобто, позивач дійсно не сплачував жодних платежів безпосередньо на користь ПрАТ «СК «Інгосстрах», проте доручив здійснити такий платіж ПАТ «КБ «Приватбанк», що додатково свідчить про прийняття ним умов договору особистого страхування № LGТPLK36110042 від 10.11.2011 року та набуття ним прав та обов'язків за цим договором. За таких обставин, суд вважає необґрунтованими посилання позивача та його представника на те, що послуга з особистого страхування була нав'язана позивачу банком і позивачем фактично не споживалася, а позивач не зробив на користь страховика жодного платежу. Суд також зауважує, що відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про страхування» страхувальники мають право при укладанні договорів особистого страхування призначати за згодою застрахованої особи фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів) для отримання страхових виплат, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування. Таким чином, призначення ПАТ «КБ «Приватбанк» в якості вигодонабувача за договором особистого страхування № LGТPLK36110042 від 10.11.2011 року є таким, що відповідає вимогам закону, а посилання позивача та його представника на незаконність такого призначення є безпідставними, адже ґрунтуються на нормах закону, які не стосуються спірних правовідносин. На підставі вищевикладеного, суд доходить висновку про необґрунтованість позовних вимог [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» про визнання договору особистого страхування недійсним та зобов'язання зробити перерахунок кредитного договору, у зв'язку з чим вважає за необхідне у задоволенні вказаних позовних вимог відмовити.

Outcome: dismissed