Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до Близнюківського районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON], в якій просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу в розмірі 8000 доларів США, що складає по курсу НБУ 211856 гривень 00 коп. В обґрунтування позову зазначає, що 26 березня 2015 року відповідач отримав від нього в борг 8000 доларів США і зобовязався їх повернути до 01 квітня 2017 року. Однак до теперішнього часу відповідач борг не повернув, на прохання повернути борг не реагує, тому він був змушений звернутися до суду.\~ Учасники справи про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені завчасно та належним чином. Позивач надав заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в тому числы відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, причин неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав. Згідно ст.\~280\~ЦПК України\~у разі\~неявки в\~судове засідання\~відповідача,\~який належним\~чином повідомлений\~і від\~якого не\~надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, не подано відзиву на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, на підставі п. 4 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. У зв'язку з неявкою в судове засідання усіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які учасники справи посилалися як на підставу своїх вимог, дійшов наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільний прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення і реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи або витребуваних судом доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріалами справи встановлено, що 26 березня 2015 року позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 8000 доларів США, що у еквіваленті на день подачі позову становить 211856 грн. 00 коп. зі строком повернення до 31 березня 2017 року, про що була складена розписка від 26.03.2015. Позивач звернувся до суду про стягнення з відповідача суми боргу посилаючись на те, що з відповідачем був укладений договір позики у формі розписки, який відповідач не виконав. У відповідності зі ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін відповідно до умов договору. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначення кількості речей. Виходячи з викладеного суд вважає, що між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, про що свідчить представлений суду оригінал розписки. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобовязанням її повернення та дати отримання коштів. З дослідженої судом розписки вбачається, що [PERSON] взяв у борг 26.03.2015 року 8 тисяч доларів США для особистих потереб у [PERSON], які зобовязався повернути в строк до 31.03.2017 року. Отже, розписка про отримання грошових коштів містить усі необхідні суттєві умови і підтверджує укладання договору позики. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим до виконання. Оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобовязання по поверненню грошової суми за письмовим договором позики, який, відповідно до Закону, є обовязковим до виконання, суд дійшов до висновку, що позов про стягнення з [PERSON] боргу є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. За таких обставин, з урахуванням наданих позивачем доказів, суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Позивач від сплати судового збору звільнений, так як відповідно до посвідчення серії А № 096972 є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави понесені судові витрати.

Outcome: approved