Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

[PERSON] звернувся 26.11.2014 року до Великобагачанського районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. З позовної заяви [PERSON] вбачається, що 10 вересня 2014 року між ним та [PERSON] було укладено в усній формі договір позики про надання відповідачу у позику грошових коштів у сумі 9600 гривень, які відповідач зобов'язався повернути до 31 жовтня 2014 року. На підтвердження даного факту відповідач написав розписку про отримання грошових коштів від 10.09.2014 року. Гроші [PERSON] передав [PERSON] в присутності свідків [PERSON] та [PERSON]. Борг відповідач повернув лише частково в сумі 1400 гривень. Посилаючись на те, що відповідач у вищевказаний строк на порушення своїх договірних зобов'язань позику в повному обсязі не повернув, на його неодноразові прохання про добровільну сплату заборгованості по мобільному телефону, а також рекомендованим листом з повідомленням Не реагує, позивач змушений був звернутися з даним позовом до суду і просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на його користь борг за договором позики від 10.09.2014 року на суму 8200 гривень 00 копійок. В судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримав і просив його задовольнити та стягнути з [PERSON] суму коштів, які він передав відповідачу [PERSON] згідно розписки від 10.09.2014 року на залишкову суму 8200 гривень 00 копійок, а також судовий збір, сплачений при подачі позову до суду в сумі 243 грн. 60 коп. Відповідач [PERSON] в судове засідання 12.12.2014 року та повторно 29.12.2014 року не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.20,31). За нормою ч.4 ст. 169 ЦПК України - якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 224 ЦПК України судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи, давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 вересня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, згідно якого [PERSON] взяв в борг гроші в сумі 9600 гривень, терміном до 31 жовтня 2014 року, що підтверджується розпискою, яку написав [PERSON] (а.с.7). Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] повернув [PERSON] борг лише частково, а саме в сумі 1400 гривень. 10.11.2014 року позивач [PERSON] надіслав відповідачеві рекомендованим листом з повідомленням письмову вимогу про повернення коштів (а.с.6), яку відповідач отримав особисто (а.с.8). Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Договір позики укладається у письмовій формі . На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми (ч.2 ст.1047 ЦК України ). Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. В зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] не виконував умови договору позики, у суду є підстави для стягнення боргу в примусовому порядку. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням цього, суд вважає, що стягнення судових витрат (судового збору) в розмірі 243 грн. 60 коп. повинно проводитися з відповідача по справі. На підставі викладеного та

Outcome: approved