Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до Носівського районного суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної йому внаслідок ДТП, яка сталася 7 лютого 2016 року у місті Носівці з вини відповідача, який керував автомобілем ВАЗ 2101, н. з. Е 2754 ЧН, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху і зіткнувся з автомобілем позивача «Ніссан-максіма», н. з. СВ 8250 ВС, що призвело до пошкодження обох транспортних засобів. Постановою Носівського районного суду від 25.02.2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення по ст. 124 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу 340 гривень. Позивач також зазначав, що в результаті ДТП його автомобіль отримав значні механічні пошкодження. Вартість відновлювального ремонту згідно з висновком експерта - автотоварознавця становить 43929 грн. 31 коп., за проведення автотоварознавчого дослідження він заплатив 1230 гривень, а всього йому спричинені матеріальні збитки в розмірі 45159 гр. 31 коп. Рішенням Носівського районного суду від 30 червня 2017 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 10000 грн. на відшкодування матеріальної шкоди і 123,47 грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення Носівського районного суду від 30 червня 2017 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю і стягнути з [PERSON] на його користь вартість відновлювального ремонту 43929,31 грн. і 1230 грн. за проведення автотоварознавчого дослідження, а всього 45159,31 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, та сплачений судовий збір у сумі 551,20 грн., посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм процесуального і матеріального права; воно є необґрунтованим, ухваленим без всебічно зясованих обставин, не підтверджене жодними доказами та постановлено виключно на припущеннях. Вислухавши доповідь судді, пояснення позивача [PERSON], відповідача [PERSON], адвоката [PERSON], дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, По справі встановлено, що 7 лютого 2016 у місті Носівці сталася ДТП, в якій автомобіль ВАЗ 2101, н. з. Е 2754 ЧН, яким керував [PERSON], зіткнувся з автомобілем позивача [PERSON] «Ніссан максіма», н. з. СВ 8250 ВС, що призвело до пошкодження обох транспортних засобів. Згідно з постановою Носівського районного суду від 25.02.2016 року, [PERSON] в порушення п.12.1 ПДР України не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Ніссан максіма», державний реєстраційний номер [NUMBER], яким керував [PERSON], що призвело до пошкодження обох транспортних засобів. і [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу 340 гривень (а.с.5). Згідно зі ст. 61 ч. 4 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мало місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, постанова суду від 25.02.2016 року підтверджує вину відповідача у ДТП, яке мало місце 07.02.2016 року, та має у даній справі преюдиційне значення. За загальним правилом розмір відшкодування шкоди встановлюється законом або домовленістю сторін, а у разі наявності спору між сторонами судом. Порядок визначення шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, врегульовано главою 82 ЦК України. Згідно зі ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати їй в натурі (передати річ того ж роду і тієї ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір таких збитків підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення втраченої речі. Згідно з розясненнями, викладеними у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що у разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у звязку із заподіянням шкоди майну. Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості), відповідно до п.8.3 Методики товарознавчої експертизи і оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої МЮ та ФДМ України 24.11.2003 № 142/5/2092 в редакції від 24.07.2009 № 1335/5/1159. Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав переконливих доказів для задоволення його вимог в повному обсязі, оскільки огляд пошкодженого автомобіля «Ніссан» необхідно було проводити з участю відповідача або його представника чи хоча б письмово попередити про день і час огляду автомобіля, чого не було зроблено, і вказана обставина дає підставу для сумніву в обєктивності висновку спеціаліста. Згідно з ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяг із них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Згідно з висновком № 82 експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу, складеного 2 березня 2016 року експертом -автотоварознавцем [PERSON], який відповідно до свідоцтва № 1456 від 23.08.2013 Міністерства юстиції має кваліфікацію судового експерта з правом проведення товарознавчих експертиз за спеціальністю 12.2 визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту легкового автомобіля «Ніссан максіма», державний реєстраційний номер [NUMBER], необхідних для усунення пошкоджень, отриманих у ДТП 07.02.2016 року, з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу його складників, станом на час проведення дослідження 02.03.2016 складає 19616,84 грн.; вартість матеріального збитку, завданого власнику легкового автомобіля «Ніссан максіма», державний реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок пошкодження у ДТП 07.02.2016, у тому числі з врахуванням розміру втрати товарної вартості у сумі 0,0 грн., станом на час проведення дослідження 02.03.2016, складає 19616,84 грн. (а.с.8-23). Оригінал висновку був досліджений в засіданні апеляційного суду. За проведення автотоварознавчого дослідження позивач заплатив 1230 гривень (а.с.21). Відповідачем, який не згодний з наданим позивачем висновком, в свою чергу не надано будь-якого доказу, який спростовує правильність визначеного у висновку № 82 експертного автотоварознавчого дослідження, складеного експертом - автотоварознавцем [PERSON] 02.03.2016 розміру завданого позивачу матеріального збитку. Клопотання про призначення судом відповідної експертизи відповідачем не заявлялось ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанцій, а експертиза може бути призначена судом лише за заявою осіб, які беруть участь у справі. Оскільки позивач для підтвердження розміру завданої йому шкоди надав висновок спеціаліста, а відповідач, заперечуючи проти цього розміру, не надав будь-яких доказів на підтвердження своїх заперечень, суд відповідно до вимог ст.ст. 212, 213 ЦПК України ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач у порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України ухилився від доведення обставин, на які посилався. Та обставина, що позивачем не було надано поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, не впливає на визначення розміру відшкодування та не може бути підставою для відмови у позові, оскільки потерпілий у ДТП має право стягнути шкоду безпосередньо з особи, яка її завдала, навіть якщо цивільно-правова відповідальність цієї особи застрахована. В Постанові від 20.01.2016 року по справі №6-2808цс15 Верховний суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого «право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути обмежено або припинено наявністю у останнього Полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів; суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У випадку відшкодування шкоди особою, якою таку шкоду завдано і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-954цс16. Відповідно до ч.1 ст.300 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження. 11.08.2017 позивачем [PERSON] до апеляційного суду була подана заява про виправлення помилки в апеляційній скарзі, в якій [PERSON] просив вважати правильною суму вартості матеріального збитку 19616,84 грн., а загальну суму, яка повинна бути стягнута на користь позивача на матеріальної шкоди, слід вважати правильною 20846,84 грн., та 551,20 грн. сплаченого судового збору (а.с.132). Оскільки заява про зміну апеляційної скарги була подана позивачем після закінчення строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу, подану відповідно до вимог процесуального закону та у визначені таким законом строки, та в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції (ч.1 ст.300, ч.1 ст.303 ЦПК України). Враховуючи, що висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову постановлений з порушенням норм процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, апеляційну скаргу належить задовольнити частково, а рішення Носівського районного суду від 30 червня 2017 року - змінити, ухваливши у справі нове рішення. Судом апеляційної інстанції встановлено, що розмір завданої позивачу матеріальної шкоди становить 20846 грн. 84 коп. (19616,84 грн. збитків та 1230 грн. - вартість автотоварознавчого дослідження), тому позовні вимоги [PERSON] та його апеляційна скарга підлягають задоволенню частково - саме у встановленому апеляційним судом розмірі. Розмір стягнутих судом першої інстанції з [PERSON] на користь [PERSON] витрат по сплаті судового збору належить збільшити зі 123,47 грн. до 254,43 грн., а також належить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 279,88 грн. в рахунок відшкодування сплаченого позивачем судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Outcome: partial