Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON], [PERSON]. третя особа без самостійних вимог [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в 2002 році ним і його бабусею [PERSON] було придбано в рівних частинах квартиру [ADDRESS]. 05 травня 2004 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченому приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON], квартиру було продано [PERSON]. На час продажу квартири йому було 17 років. Про те, що він був власником квартири, а пізніше продав свою частку, дізнався в жовтні 2014 року, коли почав збирати документи та готуватися до виселення на підставі рішення Рівненського міського суду. Будучи в неповнолітньому віці він не усвідомлював значення своїх дій. Підписуючи договір купівлі-продажу квартири, він не усвідомлював суті документу, який підписував. Його мати [PERSON] та дядько відповідач [PERSON] сказали, що треба підписати якийсь документ, проте сам документ, який підписував, не читав. Зі слів матері йому стало відомо, що даний договір було укладено тільки на папері з метою отримання відповідачем [PERSON] банківського кредиту на розвиток підприємницької діяльності. Гроші за продаж квартири не отримували ні він, ні його мати, ні бабуся. Він з матір'ю продовжували проживати в своїй квартирі. Пізніше, погасивши банківський кредит, відповідач [PERSON] уклав договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири від 21 жовтня 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON], з його дядьком [PERSON] з метою отримання банківського кредиту останнім та забезпечення іпотекою даної квартири своїх боргових зобов'язань. Ніякі розрахунки за купівлю квартири між [PERSON] та [PERSON] також не проходили. З огляду на вищезазначене, вважає вищеописані договори купівлі-продажу квартири недійсними з наступних підстав. На виконання цих норм закону спірна квартира не передавалася відповідачам та не передавалися їм відповідні документи ( технічний паспорт на квартиру, домова книга), ключі. Домашні речі, меблі, побутова техніка з квартири не вивозилась, з реєстрації ні він, ні його мати [PERSON] не знімались. Він з матір'ю та бабусею проживали в цій квартирі з моменту її купівлі і були там зареєстровані, що підтверджується випискою з домової книги та квитанціями про оплату житлово-комунальних послуг. Ні відповідач [PERSON], ні відповідач [PERSON] в цій квартирі не проживали та не були зареєстровані. В п.8 договору купівлі-продажу від 05 травня 2004 року зазначено, що продавці зобов'язуються до 15 травня фактично звільнити квартиру від речей домашньої обстановки та вжитку, а також вирішити питання про виписку з даної квартири (зняття з державної реєстрації), передати покупцю всі документи, які необхідні для реалізації права по володінню, користуванню та розпорядженню даною квартирою та інше. В п. 8 договору від 21 жовтня 2005 року зазначено, що на день укладення даного договору квартира звільнена від речей домашньої обстановки і вжитку, прописаних (зареєстрованих) в ній осіб немає. Даний пункт спростовується також домовою книгою, витягом з паспортів. Він з мамою та бабусею продовжували проживати в цій квартирі, бабуся сплачувала комунальні платежі, а після її смерті в 2007 році комунальні платежі сплачувала його мама [PERSON] За таких обставин вищезазначені правочини є фіктивними, оскільки сторони (продавці та покупці) вчиняли їх тільки для виду, знаючи наперед, що вони не будуть виконуватися, при цьому переслідуючи ціль іншу, ніж передбачена в цих правочинах. Таким чином, вчинення спірних правочинів не відповідає вимогам ч.5 ст. 203 ЦК України. В силу ч.І ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 ЦК України. Просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 05 травня 2004 року, укладений між [PERSON], мною, [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] , та визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 21 жовтня 2005 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] підтримала позов в межах доводів позовної заяви. Крім того вказала, що в 2004 її довіритель був неповнолітнім, проте при посвідченні договору купівлі-продажу, договір було посвідчено без дозволу органу опіки та піклування , та дозволу батька [PERSON] Заперечила, що її довіритель пропустив строк позовної давності, так як про укладення договору купівлі-продажу [ADDRESS] йому стало відомо лише в жовтні 2014 року, а на день укладення даного договору він був неповнолітнім. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позов не визнав. Пояснив, що договорів купівлі-продажу [ADDRESS] було оформлено з дотриманням вимог закону. При посвідченні договору у нотаріуса були присутні як він, так і [PERSON] з матірю [PERSON], [PERSON] та відповідач [PERSON] Квартиру він купував з метою отримання кредиту, кредит погашав сам. Після погашення кредиту спірну квартиру продав [PERSON] Вважає, що [PERSON] пропустив строк позовної давності, а тому в позові слід відмовити. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] позов визнала. Пояснила, що позов підлягає до задоволення з тих підстав, що при укладенні договору купівлі-продажу [ADDRESS] не було згоди опіки і піклування на відчучення квартири, та згоди батька позивача, так як [PERSON] був неповнолітній. Кошти за квартиру не сплачувалися, квартира позивачем не звільнялася, всі ці роки він та його мати користувалися цією квартирою, сплачували комунальні платежі. Не заперечила проти задоволення позову. Третя особа [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] суду пояснили, що [ADDRESS] належить [PERSON] на праві власності, квартиру придбав на прилюдних торгах, проведених Рівненською філією ПП «Спецюст» 19.03.2013р., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.11.2013р. Свідок [PERSON] суду показала, що 05 травня 2004 року вона була присутня та давала згоду на відчуження своєї частки в [ADDRESS] її неповнолітнім сином [PERSON], який був посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON], квартиру було продано [PERSON] для ведення бізнесу. Гроші за квартиру не платилися. З квартир ні вона, ні її син не виїзжали, користувалися нею та сплачували комунальні платежі. В подальшому квартира була перепродана [PERSON].Підтвердила, що з 2008 року виникли проблеми по банківському кредиту, спірна квартира за яким була в іпотеці. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON], представника відповідача, третьої особи, його представника, свідка, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 08.10.2002р., посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 6720, належала на праві спільної часткової власності належала [PERSON] та [PERSON]. Також судом встановлено, що 05 травня 2004 року було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON], квартири [ADDRESS], зареєстрований в реєстрі за № 2407, згідно якого власники квартири продали [PERSON] спірну квартиру. Оскільки [PERSON], 15.04.1987р. народження, та на день посвідчення договору мав 17 років, підпис про відчуження своєї частки в квартирі був поставлений зі згоди присутньої при укладенні договору матері - [PERSON]. В подальшому спірна квартира за договором купівлі-продажу, від 21 жовтня 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] , який був власником квартири, зареєструвавши право власності на неї згідно договору від 2004р. в МБТІ в книзі 65, реєстраційний № 5427811, продав квартиру [PERSON], який є рідним дядьком [PERSON] Виходячи з оцінки достовірно встановлених доказів, суд прийшов до висновку, що [PERSON], будучи неповнолітнім, в нотаріальній конторі в присутності сторін договору та матері підписав договір купівлі продажу належної йому на праві власності частки квартири [ADDRESS]. При посвідченні зазначеного договору дозволу органу опіки , та погодження батька позивача не було. В період з 2004 р. по 2014р. ніхто з сторін договору його не оскаржував. Відповідно до ст.. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові згідно ч.4 ст. 267 ЦК України. Так, поважність пропуску строку позовної давності підтверджується крім обєктивних, так і субєктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкоджали б позивачу звернутися до суду з позовом за захистом порушеного права, проте таких обставин судом встановлено не було. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному звязку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні належними і допустимими доказами, виходячи із наданих позивачем доказів, заявлені із пропуском трирічного строку позовної давності, що в сукупності свідчить про їх недоведеність та відмову у задоволенні позову по суті за пропуском строку позовної давності. На підставі викладеного, ст..ст. 257, 267 ЦК України,

Outcome: dismissed