Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Кременчуцького районного суду Полтавської області з позовом про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що [INFO] в с. Скворцове Сімферопольського району, Автономної Республіки Крим померла його бабця - [PERSON] [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] . У зв`язку зі смертю [PERSON] , відкрилася спадщина, зокрема, на належне їй за життя майно - земельні ділянки: площею 2,3898 га з кадастровим номером 5322483800:02:000:0264, та площею 0,9956 га з кадастровим номером 5322483800 :04:000:0199, які розташовані на території Піщанської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області та призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до заповіту [PERSON] , на випадок своєї смерті вона заповіла позивачу належні їй земельні ділянки (паї), що розташовані на території Піщанської сільської ради. Таким чином, єдиним спадкоємцем за заповітом на вищевказані земельні ділянки є позивач, який в межах 6-місячного строку, встановленому законом звернувся до Сімферопольської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Згідно Витягу зі спадкового реєстру, наданого приватним нотаріусом Марченко Н.А., 10.06.2013 року в Сімферопольській районній державній нотаріальній конторі була заведена спадкова справа, спадкодавцем за якою є померла [INFO] [PERSON] . Місце зберігання спадкової справи: Сімферопольська районна державна нотаріальна контора, 95000 Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь, вул. Карла Маркса, 17. 11 лютого 2014 року Сімферопольська районна державна нотаріальна контора надіслала Державному кадастровому реєстратору Відділу Державного земельного агентства у Кременчуцькому районі Полтавської області Державного земельного агентства України запит про надання інформації за вих. № 572/02-14, щодо надання витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку, витягу з Державного земельного кадастру про обмеження у використанні земель, витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Проте, починаючи з 20.02.2014 року територія АР Крим була окупованою, в результаті чого діяльність державних органів на даній території тимчасово припинилась, внаслідок чого позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину у встановленому законом порядку, що є порушенням його прав, як спадкоємця померлої [PERSON] , а тому звернувся до суду з відповідним позовом. Представники позивача адвокати Василишин М.Р. та Дмитриченко О.О. звернулися до суду з заявою про підтримання позовних вимог [PERSON] та просили справу розглядати за відсутності позивача та його представників за наявними у справі доказами через запровадження в Україні карантину в зв`язку зі спалахом у світі короно вірусу. Таке рішення було прийнято КМ України 11 березня 2020 року на період часу з 12 березня до 3 квітня 2020 року. Відповідач Піщанська сільська рада Кременчуцького району Полтавської області проти позову не заперечувало, відзив у визначений судом строк не надала та 14.01.2020 року звернулося до суду з листом №02-24/81, в якому просило суд розглядати справу без участі представника відповідача та винести рішення на свій розсуд (а.с.44). Третя особа - Кременчуцька районна державна адміністрація Полтавської області свого ставлення до справи не висловила, пояснень на позов не надала, представника до судового засідання не направила, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена завчасно та належним образом. Враховуючі викладені обставини, на підставах вимог, ч.3 ст.200 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами у підготовчому судовому засіданні. У відповідності до ч.8 ст.178 КПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд може ухвалити рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд , за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. При цьому суд має встановити, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно до ст.4ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 263 ЦПК України передбачає, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне: Судом встановлено, що [INFO] у віці 86 років померла [PERSON] . Дана обставина підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 23.04.2013р., виданим Виконавчим комітетом Скворцівської сільської ради Сімферопольського району Автономної Республіки Крим (а.с.11). У зв`язку зі смертю [PERSON] , відкрилася спадщина, зокрема, на належне їй за життя майно, зокрема земельні ділянки площею 2,3898 га, кадастровий номер 5322483800:02:000:0264, та площею 0,9956 га, кадастровий номер 5322483800:04:000:0199, розташовані на території Піщанської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області та призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Дані обставин підтверджуються державним актом на право власності на земельну ділянку серія ПЛ № 001523 від 10 вересня 2003р, витягом з Державного земельного кадастру № НВ-5301205452014 від 18 лютого 2014р., державним актом на право власності на земельну ділянку серія ПЛ № 001524 від 10 вересня 2003р. та витягом з Державного земельного кадастру № НВ-5301205312014 від 18 лютого2014р. (а.с. 13-20). Відповідно до заповіту від 22 березня 2011 року, посвідченого Скиба В.Л., секретарем виконкому Піщанської сільської рад Кременчуцького району Полтавської області, зареєстрованого в реєстрі за №20, [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: належні їй земельні ділянки (паї), згідно Державного акту на право на земельну ділянку серія [NUMBER] в розмірі 2,3898 га, кадастровий номер 5322483800:02:000:0264, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ПЛ№ 001524 в розмірі 0,9956 га, кадастровий номер 5322483800:04:000:0199, видані 10 вересня 2003 року, що розташовані на території Піщанської сільської ради, заповіла [PERSON] , [INFO] (а.с.12). Отже, суд приходить до висновку, що єдиним спадкоємцем за заповітом на вищевказані земельні ділянки є позивач - [PERSON] (а.с.8-10). 26 липня 2013 року (межах шестимісячного строку) [PERSON] звернувся до Сімферопольської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка була зареєстрована в книзі вхідної кореспонденції за № 1005/02-14 та зареєстрована в книгу обліку та реєстрації спадкових справ за № 1123. Дані обставини підтверджується листом Сімферопольської районної державної нотаріальної контори від 29 липня 2013р. за вих. №3839/02-14 (а.с.21). Згідно Витягу зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право власності) № 57139402 від 07 серпня 2019р., наданого приватним нотаріусом Марченко Н.А., 10 червня 2013 року в Сімферопольській районній державній нотаріальній конторі була заведена спадкова справа № 54587297, спадкодавцем за якою є померла [INFO] [PERSON] . Місце зберігання спадкової справи: Сімферопольська районна державна нотаріальна контора, 95000 Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь, вул. Карла Маркса, 17 ( а.с. 23). 11 лютого 2014 року Сімферопольська районна державна нотаріальна контора надіслала Державному кадастровому реєстратору Відділу Державного земельного агентства у Кременчуцькому районі Полтавської області Державного земельного агентства України запит про надання інформації за вих. № 572/02-14, щодо надання витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку, витягу з Державного земельного кадастру про обмеження у використанні земель, витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель (а.с.22). Проте, починаючи з 20 лютого 2014 року, територія АР Крим була окупованою, в результаті чого діяльність державних органів на даній території тимчасово припинилась. Відповідно до ч.2 ст.1, ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі по тексту Закон № 1207-VII від 15 квітня 2014 зі змінами та доповненнями), сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; надра під територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини, і повітряний простір над цими територіями, є тимчасово окупованою територією України. Датою початку тимчасової окупації є 20.02.2014. Статтею 1 Закону № 1207-VII від 15 квітня 2014, визначено, що тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до ст. 4 Закону № 1207-VII від 15 квітня 2014, на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Частинами 2 та 3 ст. 9 Закону № 1207-VII від 15 квітня 2014 передбачено, що: 2. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. 3. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Наказом Міністерства юстиції України від 07 липня 2014р. № 1087/5 «Про припинення приватної нотаріальної діяльності» зобов`язано осіб, які здійснювали приватну нотаріальну діяльність на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя і призначені на посаду нотаріуса Російської Федерації, протягом одного місяця передати до Державного нотаріального архіву Херсонської області всі документи нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса. Вимоги вказаного наказу Міністерства юстиції України не поширюються на державні нотаріальні контори, що функціонували на тимчасово окупованій території. У зв`язку з цим оформлення спадкових прав у випадку наявності заведеної спадкової справи на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя у порядку, встановленому пп. 16.4-16.7 Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2010 р. № 3253/5, тимчасово обмежено. Таким чином, вищенаведені обставини об`єктивно унеможливили процедуру закінчення оформлення свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [PERSON] . Судом встановлено, що 17 серпня 2019 року позивач, з метою реалізації права на спадкове майно після смерті [PERSON] , звернувся до Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Постановою державного нотаріуса Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області Гуртовою О.С. за вих.1752/02-34 від 17 серпня 2019р. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] , так як спадкова справа знаходиться на тимчасово окупованій території АР Крим. Відповідно до ст. 1216 - 1218 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно пп. 4.10 п. 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва спадкоємцям, які прийняли спадщину ніяким строком не обмежена. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 Цивільного кодексу України). Таким чином, у випадку заведення спадкової справи на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, громадяни України мають право звернутися до суду для визнання права власності в порядку спадкування. Суд вважає доведеними обставини того, що на час звернення з позовом до суду позивач, як спадкоємець майна, позбавлений права вільно розпоряджатися спадщиною, оскільки з об`єктивних та незалежних від нього причин, він не може отримати правовстановлюючий документ - свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Судом достеменно встановлено, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] , шляхом звернення у встановлені законом строки до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, спадкова справа відкрита. Відповідно до ч.1 ст. 3 Цивільного кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Оскільки права позивача на спадщину не визнаються він вправі звернутись до суду за захистом своїх прав. Положеннями ч. 1-2 ст.16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. ст.3, 16, 328, 1222, 1223, 1296 Цивільного кодексу України, Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ст.ст. 76, 200, 206, 258-259, 263-265, 273, 352 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved