Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до Куп`янського міськрайонного суду Харківської області з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що рішенням четвертої сесії XXII скликання Петропавлівської сільської ради народних депутатів Куп`янського району Харківської області від 26 грудня 1995 року «Про безкоштовну передачу земель в приватну власність та постійне користування громадянам» йому передано у приватну власність присадибну земельну ділянку розміром 0,46 га в с. Петропавлівка. На підставі вище зазначеного рішення, 22 січня 1997 року видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ХР 19-00 054111, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за 1996 № 200. Згідно вказаного державного акта, землю передано для ведення особистого підсобного господарства площею - 0,40 га. Тобто невірно вказано цільове призначення земельної ділянки та її площу. При цьому, на зазначеній земельній ділянці розташовано житловий будинок, який належить йому на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку садибного типу з надвірними будівлями від 22 січня 1992 року, тому технічні помилки, допущені в державному акті на право приватної власності на землю, щодо цільового призначення землі та площі земельної ділянки перешкоджають в реалізації його права власності на земельну ділянку та житловий будинок, що на ній розташований, зокрема й у частині відчуження вказаного нерухомого майна. Також у своїй позовній заяві [PERSON] зазначив, що наявність у Державному акті на право приватної власності на землю помилок щодо цільового призначення земельної ділянки та її площі, порушує його право на вільне володіння, користування та розпорядження власністю, а виправити помилки у позасудовому порядку неможливо, то необхідно визнати даний документ недійсним в судовому порядку, що надасть можливість власнику скористатися своїми правами на землю на законних підставах. Позивач у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні у повному обсязі. Зазначив, що скасування державного акту йому необхідне для отримання нового державного акту в якому буде вірно зазначено цільове призначення земельної ділянки та її площа. Також позивач зазначив, що він письмово не звертався за виготовленням технічної документації на земельну ділянку, але йому земельновпорядна організація відмовила в усній формі. Представник відповідача - адвокат Курило М.І. заперечував з приводу задоволених позовних вимог та просив суд відмовити у їх задоволенні. Також, представник відповідача зазначив, що станом на 1997 рік позивачу було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ХР 19-00 054111, який відповідав вимогам діючого на той час законодавства. Спірний Державний акт ніким не оскаржувався, рішення сільської ради, на підставі якого було видано Державний акт, також не оскаржувалося, тому Державний акт на даний час є дійсним. Позивач не надав суду письмових доказів про те, що йому на даний час неможливо оформити земельну ділянку, а також не надав доказів того, що він звертався до державних органів з питанням про виготовлення відповідної технічної документації на спірну земельну ділянку та у нього виник спір під час реєстрації земельної ділянки. Представник Міськрайонного управління у Куп`янському районі та м. Куп`янську Головного управління Держгеокадастру у Харківській області у судове засідання не з`явився. Натомість, начальник Головного управління Держгеокадастру у Харківській області надіслав до суду лист у якому зазначив, що Міськрайонне управління у Куп`янському районі та м. Куп`янську Головного управління Держгеокадастру у Харківській області було ліквідовано, як юридичну особу, у зв`язку з чим, їх повноваження було припинено. Враховуючи вищевикладене, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] являється власником земельної ділянки загальною площею 0,46 га, яка була видана йому на підставі рішення 4сесії XXII скликання Петропавлівської сільської ради народних депутатів Куп`янського району Харківської області від 26 грудня 1995 року «Про безкоштовну передачу земель в приватну власність та постійне користування громадянам», що підтверджується копією вказаного рішення. Крім того, відповідно до копії Державного акту на право приватної власності на землю серія ХР 19-00-054111, виданого Петропавлівською Радою народних депутатів від 22 січня 1997 року, на ім`я позивача зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності за 1996 №200, земельну дялінку, цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого підсобного господарства, на площі 0,40 га, яка розташована на території Петропавлівської сільської ради (а.с. 13-15). На спірній земельній ділянці розташований житловий будинок, який належить позивачу на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку садибного типу з надвірними будівлями від 22 січня 1992 року, що підтверджується ксерокопією договору (а.с. 16-18). Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження його майна. В силу ст. 21 Земельного Кодексу України, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, визнання недійсними угод, щодо земельної ділянки. Чинним земельним законодавством України передачі землі громадянам для ведення особистого підсобного господарства не передбачено. Ст. 121 ЗК України передбачені норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Згідно вимог ст. 152 Земельного кодексу України землекористувач може вимагати усунення будь яких порушень його права на землю, а тому у зв`язку з порушеннями вимог Земельного кодексу позивач, як власник житлового будинку має можливість вирішити питання відносно земельної ділянки, на якій знаходиться забудова, цільове призначення якої згідно ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). В силу ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Частиною першою статті 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ст.158 Земельного Кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України, статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Згідно висновку викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018, визнання недійсними державних актів на право власності на землю вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина перша статті 155 ЗК України). Отже, державний акт на право власності на земельну ділянку є документом, що посвідчує право власності й видається на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. З наданих до суду документів, вбачається, що спірна земельна ділянка на підставі рішення Петропавлівської сільської ради Куп`янського району була передана у власність із невірно вказаним розміром земельної ділянки та цільовим призначенням. У такому випадку, позивач не може скористатися у повній мірі своїми правами на земельну ділянку, так як Державний акт на право власності на землю фактично не відповідає діючому законодавству. На підставі викладеного враховуючи, що виправити допущену помилку в державному акті на право приватної власності на землю в частині цільового призначення та розміру земельної ділянки в позасудовому порядку неможливо та беручи до уваги, що державний акт на право власності на землю фактично не відповідає діючому законодавству, тому суд вважає, що права позивача на вільне розпорядження земельною ділянкою були порушенні, у зв`язку з чим визнає вищевказаний державний акт не дійсним, та скасовує його.

Outcome: approved