overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

[PERSON] заявила позов до [PERSON] про надання дозволу на виїзд їхньої спільної дитини [PERSON], [INFO] в Республіку Білорусь без його згоди та супроводу в період з дня набрання рішенням законної сили до 18.01.2016 р., оскільки він не надає такого дозволу, не пояснюючи ніяких причин, ухиляється від вирішення цього питання; такий дозвіл їй необхідний для того, щоб дитина проживала з нею за місцем її тимчасової роботи та тимчасового проживання в Білорусі, так як з відповідачем шлюб вони розірвали і дитина живе з її батьками, про дочку відповідач не піклується, а дитина має проживати з батьками і, оскільки йому байдуже до дитини, вона має жити з матір»ю за місцем проживання матері. Позивачка в судовому розгляді підтримала позовні вимоги, вказала, що відповідач досі ухиляється від питання надання дозволу дитині виїхати з матір»ю за кордон нічого не пояснюючи. Відповідач в судове засідання не з»явився, належним чином повідомлений про справу 31.03.2015 р., про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки, заяви про причини неявки та заперечень проти позову не подав. Представник органу опіки та піклування Гаврилюк Р.Б. також вважав, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідно до поданих документів мати дитини тимчасово проживає та працює в Білорусі і дитина має бути з нею, якщо батько ухиляється від виховання дочки. Вислухавши позивачку, представника органу опіки та піклування, дослідивши зібрані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до свідоцтва про народження сторони у справі є батьками [PERSON], [INFO]; за рішенням Сарненського районного суду [PERSON] шлюб розірвали 13.11.2014 р. і дочка залишена на проживання з матір»ю. Відповідно до спеціального дозволу Брестського облвиконкому Республіки Білорусь [PERSON] видано дозвіл на трудову діяльність у ВАТ «Ружани Агро» в якості з 19.01.2015 р. до 18.01.2016 р., а відповідно до трудового договору від 19.01.2015 р. з цим ВАТ вона має право працювати один рік у ВАТ; згідно договору найму жилого приміщення строком на один рік по 18.01.2016 р. позивачка має право на проживання в [ADDRESS] і це житло є придатним для проживання, в т.ч. і малолітній дитині. Таким чином, підстави для виїзду малолітньої дитини за кордон є, оскільки мати дитини має тимчасову роботу та житло на період до 18.01.2016 р., оскільки роботи за місцем проживання в Зарічненському районі вона немає і це є важливим для утримання дочки. Оскільки дитині є лише два роки, вона, як ніколи, потребує материнської турботи та виховання і окреме проживання без матері може негативно вплинути на розвиток дитини. Разом з тим, батько дитини, відповідач у справі, не надав заперечень проти позову, не подав доказів, чому дитина не може виїжджати за кордон, тим самим показуючи свою байдужість до виховання та розвитку дитини. Суд вважає, що ненадання дозволу дитині для виїзду за кордон є лише питанням стосунків сторін між собою, а не турбота про дитину. На підставі ст.ст. 141, 150, 151, 154, 155, 160 Сімейного кодексу України, Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду і Україну громадян України»,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

[PERSON] заявила позов до [PERSON] про поділ майна подружжя, визнавши жилий будинок, який є власністю відповідача, спільним сумісним майном подружжя, виділити кожному з них по 12 частині житла та поділити рухоме майно, стягнувши на її користь грошову компенсацію різниці вартості часток в майні. Позовні вимоги позивачка в судовому розгляді підтримала. Відповідач [PERSON] в судовому розгляді не заперечив проти позову. Дослідивши зібрані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки суд встановив та сторони підтвердили, що жилий будинок з господарськими будівлями, що в [ADDRESS], що зареєстрований на праві власності за [PERSON], є спільною сумісною власністю сторін, як подружжя, які рішенням суду від 8.07.2013 р. шлюб розірвали; також є спільною сумісною власністю подружжя все рухом майно, що просить поділити позивачка; вартість майна сторони вказали спільно в судовому розгляді. Отже, підлягає поділу все майно, заявлене позивачкою, яке є спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки житло сторони не просять поділити в натурі, при поділі майна при рівності прав сторін, підлягає врахуванню вартість лише рухомого майна. Відповідач не заперечує поділити рухоме майно, як просить в позові позивачка. Таким чином, вартість всього рухомого майна, яке підлягає поділу становить 171650 грн., а 12 частина становить 85825 грн. Оскільки позивачці суд виділяє майна на суму 27700 грн., а відповідачу на суму 143950 грн., з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 58125 грн. грошової компенсації різниці вартості часток в майні. На підставі ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

[PERSON] заявила позов до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя і просила розділити між ними рухоме майно згідно його опису, виділивши їй та відповідачу майно згідно позовної заяви та розділивши між ними житловий будинок і господарські будівлі, що в с.Чудель по вул. Нова № 4, який вони придбали під час шлюбу,виділивши їй в приватну власність частину будинковолодіння із вхідним ганком за другим варіантом розподілу згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, не заперечує проти поділу рухомого майна, однак вважає,що із поділу необхідно виключити стіл, чотири стільці, два м»які крісла, так як це його особисте майно та свиню, якої на даний час вже немає; позивачка погодилась з цим і просила не включати в поділ вказане майно; [PERSON] також заперечив проти поділу будинковолодіння,оскільки він придбав його у [PERSON] хоча і під час шлюбу з позивачкою,однак вона в той час ніде не працювала і ніяких коштів ні на придбання будинку ні на будівництво господарських будівель не надавала, вважає, що будинковолодіння має належати лише йому. Вислухавши пояснення сторін, представника позивачки, [PERSON], дослідивши надані докази, суд приходить до висновку,що позов підлягає задоволенню. Сторони перебували в шлюбі з 23.02.2001 р. до 5.05.2009 р., на що вказує свідоцтво про розірвання шлюбу між ними. Позивачка надала суду акт опису майна, яке вони спільно з відповідачем придбали за час подружнього життя і яке спільно оцінили в судовому засіданні, а тому суд вважає,що поділ рухомого майна має відбутись відповідно до умов,вказаних в позовній заяві. Що стосується поділу будинковолодіння, то суд прийшов до висновку,що і воно підлягає поділу між сторонами, оскільки позивачка надала суду докази того,що в період з березня 2001 року по листопад 2007 року вона працювала в різних установах та підприємствах, в т.ч. в сільськогосподарських,де отримувала відповідну заробітну плату, а тому суд робить висновок,що [PERSON] дбала про матеріальне забезпечення сім»ї і будинковолодіння,придбане за час шлюбу, є їх сумісною власністю. Суд також прислухався до вимог позивачки щодо варіанту розподілу і вважає,що їй необхідно виділити у власність за другим варіантом розподілу, який запропонував експерт у висновку судової будівельно- технічної експертизи, частину домобудівлі як першому співвласнику із влаштованим входом,що буде відповідати її інтересам, як жінки.Відповідачу виділити частину домобудівлі за другим варіантом як другому співвласнику. Вартість всього будинковолодіння становить 82954 грн., вартість рухомого майна-4650 грн., всього 87 604 грн., 1\\2 частина майна становить 43 802 грн. Оскільки обидві сторони дбали про матеріальне забезпечення сім»ї, суд вважає правильним не відступати від рівності часток в майні і стягнути з позивачки на користь відповідача 1848 грн. різниці у вартості майна,яке кожному виділяється. На підставі ст.ст. 60,61,69-71 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

[PERSON] заявила позов до [PERSON] про розірвання шлюбу. Провадження відкрито на підставі ухвали суду від 08.11.2018 року. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, а відповідач позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено наступні обставини, сторони перебувають в шлюбі з 12.08.2012 року, в цьому шлюбі мають сина [PERSON] [INFO]. Сторони припинили шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, дитина залишилась проживати з матір'ю. Даних про наявність майнового спору, заява не містить. За таких обставин, суд знаходить існування шлюбу формальним та таким, що суперечить інтересам сторін, а тому він підлягає розірванню на підставі ст.ст. 105, 112 СК України. Питання про зміну прізвища на дошлюбне не порушувалось. Питання перерозподілу судових витрат не порушувалось.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

[PERSON] заявила позов до [PERSON] про розірвання шлюбу. Провадження відкрито на підставі ухвали суду від 08.11.2018 року. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, а відповідач позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено наступні обставини, сторони перебувають в шлюбі з 25.10.2015 року, в цьому шлюбі мають доньку [PERSON] [INFO]. Сторони припинили шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, дитина залишилась проживати з матір'ю. Даних про наявність майнового спору, заява не містить. За таких обставин, суд знаходить існування шлюбу формальним та таким, що суперечить інтересам сторін, а тому він підлягає розірванню на підставі ст.ст. 105, 112 СК України. Питання про зміну прізвища на дошлюбне не порушувалось. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

[PERSON] заявила позов до [PERSON] про розірвання шлюбу. Провадження відкрито на підставі ухвали суду від 29.11.2018 року. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, а відповідач позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено наступні обставини, сторони перебувають в шлюбі з 22.12.2006 року, в цьому шлюбі мають доньку [PERSON] [INFO]. Сторони з 2010 року припинили шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, дитина залишилась проживати з матір'ю. Даних про наявність майнового спору, заява не містить. За таких обставин, суд знаходить існування шлюбу формальним та таким, що суперечить інтересам сторін, а тому він підлягає розірванню на підставі ст.ст. 105, 112 СК України. Питання про зміну прізвища на дошлюбне не порушувалось. Питання перерозподілу судових витрат не порушувалось.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

[PERSON] заявила позов до [PERSON] про розірвання шлюбу, що був укладений між ними. Позов мотивовано тим, що шлюб вичерпав себе, є формальним. Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 30.01.2019 року, справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження. Позивач, просила розглянути справу без її участі, про що зазначила в позовній заяві. Відповідач також подав заяву про розгляд справи без його участі. Разом з тим, відповідач у відзиві на позов позиції по суті спору не висловив, на вирішення справи поклався на розсуд суду. Судом встановлено таке. Сторони перебувають в шлюбі з 20.08.2010 року, на що вказує свідоцтво про шлюб (а.с. 7), в цьому шлюбі у них [INFO] народився син [PERSON] (див. свідоцтво про народження). З огляду на зміст позовної заяви та відзиву на позов, вбачається, що сторонни з лютого 2018 року проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, дитина хоч і залишилась з матір'ю, проте між сторонами наявний спір про місце проживання дитини, а відповідно між сторонами не досягнуто домовленності про поряд та способи утримання, виховання дитини. Відомостей про наявність майнового спору вказані заяви не містять. За таких обставин, суд знаходить існування шлюбу формальним та таким, що суперечить інтересам позивача, а тому він підлягає розірванню на підставі ст.ст. 105, 112 СК України. Питання про розподіл судових витрат позивачем не порушувалось.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

[PERSON] заявила позов до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, оскільки він офіційно не працює, аліменти в розмірі 1\\4 частини заробітку за рішенням суду сплачує не регулярно по 300 грн. Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Відповідач [PERSON] позов не визнав, оскільки він регулярно сплачує аліменти на утримання дочки щомісячно по 300 грн., так як не працює і стягувати кошти в частині від заробітку немає можливості. Дослідивши зібрані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Суд встановив, що рішенням Сарненського районного суду від 8.10.2013 р. [PERSON] зобов»язаний до сплати 1\\4 частини заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму дитини на утримання дочки [PERSON]; він не має постійної роботи, а отже, має нерегулярний, мінливий дохід, що дає підстави для стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, що перевищує 30% прожиткового мінімуму дитини, враховуючи також, що позивачка має заробіток по 609 грн. в місяць що є недостатнім для утримання дитини. Суд визначає аліменти в твердій грошовій сумі в 400 грн. На підставі ст. ст. 182, 184 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

[PERSON] заявила позов до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.11.1995 року позивачка зареєструвала шлюб з відповідачем, [PERSON] Від шлюбу є неповнолітня дитина донька - [PERSON], [INFO]. Останніх шість років позивач та відповідач, [PERSON] не проживають однією сім'єю, хоча перебувають в зареєстрованому шлюбі. Донька повністю перебуває на утриманні позивача, [PERSON] Утримувати останню позивач самостійно не може, внаслідок чого їй постійно необхідно виділяти кошти на наступні витрати: підручники , харчування , одяг, ліки та інше, що стало підставою для звернення до суду. Відповідач, [PERSON] на даний працює на ВАТ « «Ковельмолоко», має постійне місце роботи і стабільну місячну заробітну плату. Дані кошти відповідач, [PERSON] витрачає на власні потреби. Просить стягувати з [PERSON] аліменти на її користь на утримання малолітніх дітей - доньки, [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, хоча належним чином та завчасно була повідомлена про час т амісце слухання справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, попередньо подав суду заяву в якій просить справу слухати у його відсутності. Не заперечує проти стягнення з нього аліментів в розмірі 1/3 частини від його заробітку. Суд, з'ясувавши обставини справи , приходить до висновку , що позов підлягає до задоволення. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини Відповідно до вимог ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10.11.1995 року про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний актовий запис за № 532, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 10.11.1995 року, виданим відділом РАГСу Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області. Від шлюбу є неповнолітня дитина : донька - [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 16.0.11997 року, виданого міським відділом РАГСу м. Ковель. Судом встановлено, що відповідач в добровільному порядку допомоги на утримання дітей не надає, хоча працює на ПАТ «Ковельмолоко», оператором розфасувально-пакувальних автоматів та має постійний заробіток. При визначенні розміру аліментів , суд враховує стан здоров'я дитини та платника аліментів , матеріальне становище дитини та платника аліментів, інші обставини справи , а тому вважає, що заявлений позов слід задовольнити та на підставі вимог п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу аліментів за один місяць. Згідно із вимогами ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] слід стягнути 229,40 гривень судового збору в дохід держави .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

[PERSON] заявила позов до Сарненської міської ради про виділ у натурі 12 частки із житла з надвірними будівлями в [ADDRESS], яку вона має у спільній частковій власності з братом, [PERSON], який помер [INFO]. і спадкоємцем якого є [PERSON] В судовому розгляді позивачка підтримала позовні вимоги та просила виділити їй в натурі частину жилого будинку та надвірних будівель, які визначені у висновку судової будівельно-технічної експертизи по першому варіанту виділу як другому співвласнику, оскільки це буде відповідати її інтересам; вона в цьому житлі не проживала, а [PERSON] користувався всією будівлею, його дружина з ним не проживала і зареєстрована в житлі не була. Представник відповідача Сарненської міської ради Шостак Я.С. не заперечила проти виділу частки із житла. Співвідповідачем у справі суд залучив [PERSON], яка, відповідно до письмового повідомлення державного нотаріуса, подала заяву про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] Відповідачка [PERSON] не заперечивши проти виділу, заперечила, щоб суд виділив позивачці частину житла, яке вона просить, так як в цій частині проживали вона з [PERSON]; на час ухвалення рішення вона не є власником 12 частини цього житла та не зареєстрована в ньому. Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до витягів про державну реєстрацію прав [PERSON] та [PERSON] є власниками по 12 частині у спільній частковій власності жилого будинку та надвірних будівель в [ADDRESS] згідно свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті їхнього батька, [PERSON], про що виготовлений Рівненським ОБТІ технічний паспорт на житло без визначення, в яких приміщеннях проживають співвласники. У справі була призначена та проведена судова будівельно-технічна експертиза, яка зробила висновок, що житло та надвірні будівлі підлягають виділу в натурі і запропонувала два варіанти виділу для двох співвласників. Оскільки [PERSON] є співвласником цього житла і набула це право, як спадкоємець після смерті батька, другий співвласник [PERSON] помер, його спадкоємець [PERSON] не набула права на 12 частину житла на день ухвалення рішення, а також не надала суду доказів, що вона разом з [PERSON] проживали саме у цій частині, яку просить виділити позивачка, а навпаки встановлено, що вона не була і не є зареєстрована в цьому жилому будинку, то суд вважає правильним виділити позивачці із майна частину житла та надвірних будівель, яка вказана у висновку судової будівельно-технічної експертизи в першому варіанті виділу як другому співвласнику, що буде відповідати її інтересам. На підставі ст.ст. 364 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

[PERSON] заявила позов, за яким просила визнати [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] , та зобов`язати Святошинську районну в місті Києві державну адміністрацію зняти [PERSON] , [PERSON] з реєстрації місця проживання. Позов мотивовано тим, що відповідачі, хоч і зареєстровані в квартирі проте з 1999 року не проживають в ній, витрати на утримання житла не несуть, знятись з реєстраційного обліку місця проживання не бажають, наявність реєстрації осіб які не проживають в квартирі тягне для позивача додаткові витрати на утримання житла, не дозволяє їй скористатись правом на субсидію, тощо. Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 12.11.2020 р., справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачі правом на подання відзиву не скористались, клопотання про розгляд справи в іншому порядку від сторін не надходило. [PERSON] надіслала пояснення, проте вони не містять чіткої позиції по суті спору. Представник Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації Ліснюк Н.Д., як це вбачається з її пояснень до позову, на вирішення спору в частині визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом, поклалась на розсуд суду, а в частині вимог про зняття відповідачів з реєстрації місця проживання просила суд відмовити за безпідставністю. Судом встановлено таке. Квартира [ADDRESS] перебуває в комунальній власності м. Києва . Квартира на підставі рішення Виконкому Ленінградської Районної Ради від 27.10.1979 року №1027 була надана в користування [PERSON] на склад сім`ї з чотирьох осіб: [PERSON] - наймач; [PERSON] - дружина наймача; [PERSON] та [PERSON] - діти наймача. На даний час, з огляду на довідки балансоутримувача будинку, в квартирі зареєстровані [PERSON] , її дочка [PERSON] , [PERSON] та дочка останнього [PERSON] . Витрати з утримання квартири несе позивач, що підтверджується платіжними документами з оплати комунальних послуг. Доводи позивача про те, що [PERSON] з 1999 року не проживає в квартирі, а [PERSON] ніколи не проживала в квартирі, не спростовані останніми, і знайшли своє підтвердження актами, що складені сусідами позивача. Даних про збереження за відповідачами житла матеріали справи не містять. За таких обставин, суд вважає доведеним, що [PERSON] та [PERSON] більше ніж 6 місяців не проживають за місцем своєї реєстрації, без поважних на те причин, а тому суд на підставі ст.ст. 71, 72 ЖК України знаходить за можливе визнати їх такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Дане рішення є підставою для зняття відповідачів з реєстрації місця проживання, а тому відповідні вимоги позову є зайвими. Крім того, з огляду на чинне процесуальне законодавство, вимоги за позовом не можуть бути заявлені до третьої особи. Отже позов підлягає задоволенню частково, відповідно до наведених вище висновків суду. Питання розподілу судових витрат позивачем не порушувалось, заходи забезпечення позову судом не вживались. На підставі ст.ст. 71, 72 ЖК України,

Outcome: partial