Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], в якому просить ухвалити судове рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим будинком, що знаходиться по [ADDRESS] Городенківського району Івано-Франківської області. Позовні вимоги мотивував тим, що вищезазначений житловий будинок з господарськими будівлями належить йому на праві приватної власності. 22.07.2005 року донька позивача [PERSON] одружилася з відповідачем, внаслідок чого останній був зареєстрований у належному [PERSON] будинку. Сімейне життя доньки позивача з відповідачем не склалося, за рішенням Городенківського районного суду від 07.10.2013 року шлюб між ними розірваний. З липня 2013 року відповідач у житловому будинку не проживає, витрат по його утриманню не несе. Позивач звернувся у відділ субсидій для оформлення субсидії на газове опалення, однак, в його оформленні йому було відмовлено у зв'язку з великою кількістю осіб, зареєстрованих у будинку. [PERSON] є власником будинку, набутого в спадок від батька та покращеного за рахунок власних коштів та праці. Відповідач жодного відношення до вказаного житлового будинку не має, не проживає в будинку близько 2 років без поважних причин, перестав бути членом сім'ї позивача, вибув на постійне проживання в інше місце, не несе жодних матеріальних витрат по утриманню житла у належному стані, як це передбачено вимогами ст. 156 ЖК України для добросовісних користувачів, однак ігнорує вимоги позивача про виселення, не дивлячись на те, що [PERSON] являється законним власником житла, а у відповідності до вимог чинного законодавства України право приватної власності особи є непорушним. [PERSON] не цікавиться навіть власним неповнолітнім сином, у вихованні та утриманні якого не приймає жодної участі, тому позивач не бачить підстав для його подальшої реєстрації в належному йому будинку. В судовому засіданні позивач підтримав позов з наведених в ньому підстав та просив його задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про час і місце судового засідання був повідомлений відповідно до вимог ст.76 ЦПК України. Від відповідача не надійшло повідомлення про причини неявки чи про відкладення розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку з приналежними господарськими прибудовами, який знаходиться в [ADDRESS] Городенківського району Івано-Франківської області, що стверджено Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 24.06.2009 р., зареєстрованим в реєстрі за № 1403 по спадковій справі № 137 від 07.03.2006 р. та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 23353661 від 21.07.2009 р. Шлюб між донькою позивача [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано, що підтверджено копією рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 07.10.2013 року по справі № 342/895/13-ц. З довідки № 82, виданої 04.02.2015 року виконавчим комітетом Тишківської сільської ради встановлено, що [PERSON], [INFO], який зареєстрований по адресі [ADDRESS], з 21.09.2009 року, але не проживає в будинку з 2013 року та на даний час відсутній на території сільської ради. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Ст. 310 згаданого кодексу визначено, що фізична особа має право на місце проживання. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В судовому засіданні встановлено, що відповідач тривалий час, з 2013 р., не проживає в будинку по [ADDRESS] Городенківського району Івано-Франківської області, хоча зареєстрований в ньому. Свідки [PERSON], [PERSON] суду дали показання, зазначивши, що [PERSON] в будинку по [ADDRESS] не проживає на протязі 2 років. Ст. 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази в їх сукупності, перевіривши відповідність позову [PERSON] діючому законодавству України, суд дійшов висновку про задоволення вимог, оскільки протягом розгляду справи було встановлено, що позивач, як власник будинку, є позбавлений можливості у повній мірі використовувати своє право власності у зв'язку з тим, що за адресою зазначеного нерухомого майна зареєстровано колишнього члена його сім'ї відповідача [PERSON], який з 2013 року не проживає за вказаною адресою. Причини відсутності відповідача не є поважними, домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності між власником та відповідачем не було. Таким чином, суд вважає за доцільне ухвалити рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим будинком, що знаходиться по [ADDRESS] Городенківського району Івано-Франківської області. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі ст. ст. 15, 29, 310, 316, ч. 1 ст. 319, ст. 391, ч.2 ст. 405 ЦК України, ст. ст. 72, 150 Житлового кодексу України,

Outcome: approved