Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сарненського районного суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу в сумі 5000 доларів США, що згідно офіційного курсу гривні до долара встановленого НБУ станом на 17.07.2019 року становить 129300грн. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 11758,28 грн. та понесені ним судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те що 17.06.2016 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого він позичив відповідачу грошові кошти в розмірі 5000 доларів США, а останній зобов`язався їх повернути в десятиденний термін, що підтверджується власноручною розпискою відповідача. Однак, у вказаний в розписці строк борг не повернув, на попередження не реагував, що стало підставою звернення до суду. В судове засідання позивач не з`явився, письмовою заявою підтримав позовні вимоги в повному обсязі справу просив розглянути без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, враховуючи думку позивача, вважає можливим розгляд справи провести у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення у справі, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини справи, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ст.1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 17.06.2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого [PERSON] взяв у [PERSON] 5000 доларів США, які зобов`язався повернути в десятиденний термін, що підтверджується долученою до матеріалів справи борговою розпискою. Вказаним договором встановлений строк повернення позики, а саме в десятиденний термін. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Згідно правового висновку про застосування ст.ст. 1046,1047 ЦК України який міститься в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі №6-50цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України, договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, надану розписку належним та допустимим доказом. Згідно зі ст.192 ЦК законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК, якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Відповідно до офіційного курсу валют Національного банку України станом на 15.10.2019 року вартість одного долара США становить 24 грн. 54 коп. За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача за договором позики заборгованості у розмірі 5000 доларів США що за курсом НБУ станом на 15.10.2019 року становить 122700грн. (24,54грн.*5000доларів). Згідно з положеннями статей 530, 612, 625 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За приписами ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Проте, відповідач до теперішнього часу не виконав свої зобов`язання перед позивачем за згаданим договором позики щодо повернення суми позики. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач просить стягнути з відповідача борг з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми за період прострочення виконання договору позики, а тому вона підлягає стягненню з відповідача (122700грн.*3% річних =3681/365=10,08грн.*1109 днів=11178грн.72коп). Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачем згідно квитанції від 17.07.2019 року було сплачено судовий збір при подачі позову до суду в розмірі 1410грн. 58 коп., які підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved