Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-11 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Позовні вимоги позивач мотивував тим, що він є уродженцем та жителем с. Чернятин Городенківського району Івано-Франківської області. Його батьками є [PERSON] , 1927 року народження та [PERSON] , 1928 року народження. Батько позивача помер [INFO] . При житті, [INFO] , [PERSON] зробив письмове розпорядження на випадок смерті, яким все своє майно заповів позивачу. Заповіт посвідчений секретарем виконкому Чернятинської сільської ради, зареєстрований в реєстрі за № 21, не скасований і не оскаржений. Внаслідок смерті батька відкрилася спадщина на належний йому житловий будинок, розташований по [ADDRESS] . Реалізуючи своє право на спадщину за заповітом після смерті батька, позивач звернувся в нотаріальну контору з відповідною заявою. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказане будинковолодіння йому відмовлено в зв`язку з реєстрацією спадкового господарства як колгоспного двору без визначення конкретної частки померлого в ньому. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На час припинення колгоспного двору в спадковому господарстві проживали та були зареєстровані: голова господарства [PERSON] , 1928 р.н. (батько позивача), який помер [INFO] , його дружина [PERSON] , 1927 р.н. (мати позивача), позивач (син голови колгоспного двору), невістка [PERSON] , 1960 р.н. (дружина позивача), онуки (діти позивача) [PERSON] , 1981 р.н., [PERSON] , 1983 р.н. Із заявою про виділення частки члена колгоспного двору не звертався ніхто. Позивач фактично вступив в управління спадковим майном, виготовив технічну документацію на будинок за власні кошти, обробляє земельну ділянку. Однак, не може належним чином реалізувати своє спадкове право на житло, що змушує його звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Бундзяк У.М. підтримала позовні вимоги з наведених в позові підстав, просить позов задовольнити. Відповідачі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнають в повному обсязі. Дії відповідачів не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено та прийнято рішення про розгляд справи за відсутності відповідачів. Суд, заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Згідно копії свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння від 20 серпня 1988 р., виданого виконкомом Городенківської районної Ради народних депутатів на підставі рішення цього ж виконкому № 11 від 13 січня 1988 р., в цілому будинковолодіння, яке складається з житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташоване в [ADDRESS] , дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Рішенням виконкому Чернятинської сільської ради в 1992 році вулицю Ковпака перейменовано на вулицю Чорнобривого, номери будинку залишились незміненими, про що свідчить довідка № 762, видана 04 вересня 2019 р. виконкомом Чернятинської сільської ради. Станом на 15.04.1991 в господарстві в [ADDRESS] ) були зареєстровані та проживали: голова господарства [PERSON] , 1928 р.н., дружина [PERSON] , 1927 р.н., син [PERSON] , 1959 р.н., невістка [PERSON] , 1960 р.н., внуки: [PERSON] , 1981 р.н., [PERSON] , 1983 р.н.; суспільна група господарства - колгоспники, що підтверджується витягом з погосподарської книги № 9 (ос. рах. 814) Чернятинської сільської ради за період з 1991 по 1995 рік, виданим 04 вересня 2019 р. за № 761. За заповітом, посвідченим 18 березня 2002 р. секретарем виконкому Чернятинської сільської ради, зареєстрованим в книзі для запису нотаріальних дій під № 21, [PERSON] , 1928 року народження, житель с. Чернятин Городенківського району, усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право, в тому числі і житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] , - заповів сину [PERSON] . Заповіт чинний, зареєстрований у спадковому реєстрі за № 40193477 (номер в реєстрі нотаріальних дій 21), що доводиться копією Інформаційної довідки № 59384208 зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), виданою 12.02.2020 приватним нотаріусом Стефурак Н.Я. у зв`язку з відкриттям спадкової справи. [PERSON] помер [INFO] с. Чернятин Городенківського району Івано-Франківської області, запис за № 27 від 19 червня 2003 р., що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Чернятинською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Оскільки [PERSON] помер до [INFO] , застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно зі ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Копією повторного свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 11 вересня 2003 р. відділом реєстрації актів громадянського стану Городенківського районного управління юстиції, стверджується, що [PERSON] та [PERSON] одружилися [INFO] , запис за № 22, після одруження прізвище дружини змінено з [PERSON] на [PERSON] . Про те, що позивач [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 13 квітня 1959 р. Чернятинською сільською радою Городенківського району, запис за № 20 від 07 квітня 1959 р. в книзі записів актів громадянського стану про народження. [PERSON] , 1928 р.н., на день його смерті ( [INFO] ) проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] даному господарстві проживали та були зареєстровані: дружина [PERSON] , 1927 р.н., син [PERSON] , 1959 р.н., невістка [PERSON] , 1960 р.н., внучка [PERSON] , 1983 р.н., правнук [PERSON] , 2003 р.н., що стверджується довідкою № 763, виданою 04 вересня 2019 р. виконкомом Чернятинської сільської ради. Похороном [PERSON] займався його син - позивач [PERSON] , про що свідчить довідка № 765, видана 04 вересня 2019 р. виконкомом Чернятинської сільської ради. Отже, позивач [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] , оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Із копії спадкової справи № 17/2020, наданої суду приватним нотаріусом Городенківського РНО Стефурак Н.Я., вбачається, що [PERSON] , яка діяла від імені позивача [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої 03.09.2019 приватним нотаріусом Стефурак Н.Я., 12.02.2020 подала нотаріусу заяву про видачу на ім`я спадкоємця [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно [PERSON] - житловий будинок [ADDRESS] . Копією Витягу № 59388835 про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданого 12.02.2020 приватним нотаріусом Стефурак Н.Я., підтверджується, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 65500379 (номер у нотаріуса 17/2020), спадкодавець - [PERSON] , дата смерті: 17.06.2003. Постановою приватного нотаріуса Городенківського РНО Стефурак Н.Я. від 12 лютого 2012 р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , з посиланням на те, що спадковий житловий будинок був колгоспним двором, головою якого був [PERSON] , частка померлого в даному житловому будинку конкретно не визначена. З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , виготовленого 19.19.2019, вбачається, що житловий будинок споруджено в 1990 році, господарські будівлі та споруди - в 1920, 1991 роках. Їх ринкова вартість станом на 11.10.2019 становить 228050 грн., що стверджується копією звіту про оцінку житлового будинку № 11102019_00603/С, складеного ФОП [PERSON] . За господарством по [ADDRESS] закріплена земельна ділянка розміром 0,2500 га, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що стверджується довідкою № 764, виданою 04 вересня 2019 р. виконкомом Чернятинської сільської ради. Оскільки відповідачі, які мали частку в майні колгоспного двору, не витребовували свої частки, визнали позов, тому позивач, як спадкоємець за заповітом, фактично став власником житлового будинку, який належав спадкодавцеві. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] судом не встановлено, відповідачі позов визнають, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог. На підставі ст.ст. 120, 123, 524-526, 534, 535, 548, 549, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 1296-1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: approved