Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Гайворонського районного суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю. Позов мотивовано тим, що в липні 1997 року він придбав квартиру [ADDRESS] у громадянки [PERSON] за 1700 доларів США, про що нею було складено розписку, в якій [PERSON] розписалася про отримання від нього коштів в сумі 1700 доларів США за продану нею квартиру та передала йому всі правовстановлюючі документи на квартиру. Вищевказана квартира належала [PERSON] на підставі договору від 09.07.1992 року, зареєстровану в реєстрі за № 912, укладеному поміж [PERSON] та Заваллівською селищною радою Гайворонського району Кіровоградської області. Відповідачка в квартирі не проживає понад шістнадцять років, мала намір оформити договір купівлі-продажу в нотаріальній конторі але виїхала проживати в невідоме йому місце проживання. Таким чином він набув право власності на квартиру в порядку набувальної давності, оскільки користується квартирою на протязі шістнадцяти років. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить суд задовольнити позов в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про час і місце слухання справи повідомлялась за останнім відомим місцем реєстрації та проживання. Вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи у судовому засіданні, суд вважає позов таким, що не є обґрунтованим на законі, а тому відмовляє в задоволенні позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Відповідно до ст.14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства, особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Згідно положень статті 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що в липні 1997 року позивач придбав квартиру [ADDRESS] у громадянки [PERSON] за 1700 доларів США, про що нею було складено розписку, в якій [PERSON] розписалася про отримання від нього коштів в сумі 1700 доларів США за продану нею квартиру та передала йому всі правовстановлюючі документи на квартиру. Вищевказана квартира належала [PERSON] на підставі договору від 09.07.1992 року, зареєстровану в реєстрі за № 912, укладеному поміж [PERSON] та Заваллівською селищною радою Гайворонського району Кіровоградської області. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами склались правовідносини з приводу купівлі-продажу вищезгаданої квартири. Згідно з ст. 344 ЦК України - особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що право власності за набувальною давністю може бути набуте за рішенням суду при умові, що майно перебуває у особи, яка заволоділа чужим майном поза договірними відносинами та поза волею власника цього майна. Як видно з матеріалів справи, сторони фактично уклали угоду купівлі-продажу квартири. Власник квартири [PERSON] виявила волю з продажу квартири, що стверджується наданою розпискою про отримання 1700 доларів США як плату за продажу зазначеної квартири. Тому правова природа виникших між сторонами правовідносин не утворює наслідки, передбачені ст.344 ЦК України. Обов'язок доказування стороною обставин, на які вона посилається на підставу своїх вимог, є прямим її обов'язком відповідно до положень ст.60 ЦПК України. Так як суд всебічно та повно встановив всі обставини справи, необхідні для вирішення матеріально-правового спору, суд відмовляє в задоволенні позову в зв'язку з необґрунтованістю та недоведеністю позовних вимог.

Outcome: dismissed