Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду з позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Косих Марії Олександрівни (далі по тексту - відповідач ), відповідно до якого визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] (далі по тексту - спірна квартира). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірна квартира на праві власності належить позивачу. В квартирі зареєстровані: позивач, [PERSON] , [INFO] та її донька - [PERSON] , [INFO] . Однак відповідач у спірній квартирі понад рік не проживає без поважних причин, не підтримує з позивачкою та іншими рідними родинних стосунків, проживає за кордоном, востаннє приїздила до позивача в 2012 році. Крім того, відповідач не сплачує комунальні послуги, не несе інших витрат на утримання спірної квартири, квартирою не користується. Оскільки реєстрація відповідача у спірній квартирі створює перешкоди позивачу у здійсненні права власності належним їй майном, остання звернулась до суду з вказаним позовом. Відповідач у встановлений в ухвалі строк відзив, пояснення на позовну заяву не надала, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомлення сторін не заявляла, хоча на адресу місця її реєстрації судом направлялась копія ухвали про відкриття провадження з копією позовної заяви з доданими до неї документами. 25.11.2019 суддя Шевченківського районного суду м. Києва Піхур О.В. своєю ухвалою відкрила провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін по справі, встановила сторонам строки для надання заяв по суті справи. 13.01.2020 відповідно до Розпорядження щодо повторного автоматичного розподілу справи № 01-08-109 керівника апарату шевченківського районного суду м. Києва та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа передана до провадження судді Мальцева Д.О. 14.01.2020 суддя Шевченківського районного суду м. Києва Мальцев Д.О. прийняв справу до свого провадження та призначив її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 247 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. При цьому, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України, після закінчення строків для надання сторонами відповідних заяв по суті справи, визначених в ухвалі про відкриття провадження. Так, згідно із ч.1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч.1 ст. 383 ЦК України). Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч.2 ст. 405 ЦК України). Крім того, статтею 150 ЖК України, передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності від 27.05.2003 Серія [NUMBER] , позивачу, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] згідно рішення КМР від 08.10.2015 № 128/2031 «Про повернення історичних назв вулицям та провулкам у місті Києві») в [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстровані [PERSON] (позивач) - з 23.12.2003 та [PERSON] (відповідач) - з 30.12.2003 (Довідка Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 04.11.2019 № 109-109/СПП/Б-2565). З матеріалів справи також вбачається, що відповідач, [PERSON] , [INFO] є рідною донькою [PERSON] (Свідоцтво про народження Серія [NUMBER] , Свідоцтво про розірвання шлюбу Серія [NUMBER] , Свідоцтво про одруження Серія [NUMBER] ). Згідно пояснень позивача, відповідач більше року, без поважних причин, не проживає у спірній квартирі, комунальні послуги не сплачує, інші витрати на утримання спірної квартири не несе. Судом також встановлено, що згідно Акту № 1 від 17.09.2018 та № 2 від 25.09.2019 про не проживання особи у житловому приміщенні, складеного робітниками Фірми «Т.М.М.», які займаються житлово-експлуатаційним обслуговуванням будинку за адресою: [ADDRESS] , відповідач, [PERSON] , [INFO] , не проживає, відсутні предмети щоденної гігієни, особисті речі, пропуск для проходу до житлового приміщення. Комунальні послуги відповідач не оплачує, користування жилим приміщенням не здійснює. Факт не проживання відповідача у спірній квартирі також підтверджується протоколом опитування адвокатом громадянки [PERSON] , [INFO] за її згодою від 25.09.2019 та протоколом опитування адвокатом громадянина [PERSON] , [INFO] за його згодою від 17.10.2019. Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. При цьому, ст. 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно зі ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З перелічених норм закону вбачається, що саме власнику квартири належить право користування та розпорядження своєю квартирою, а також поряд з ним мають право користування цією квартирою і члени його сім`ї. Право члена сім`ї власника квартири на користування квартирою існує лише до тих пір поки право власності на квартиру не припинене, а при втраті права власності членом сім`ї на квартиру, при відсутності відповідного договору з новим власником припиняється й право членів колишнього власника на користування цією квартирою. При цьому, в п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних у кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказано, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР). У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відтак, в судовому засіданні встановлено, що відповідач на момент звернення до суду хоч і є членом сім`ї позивача, однак не проживає в спірній квартирі понад рік, комунальні послуги не сплачує, витрати на утримання зазначеного майна не несе. При цьому, в судове засідання відповідач не з`явилась, доказів протилежного суду не надала. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи те, що в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідач в спірній квартирі не проживає понад рік без поважних причин, доказів протилежного суду не надано, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 768, 40 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved