Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович про захист прав споживачів та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позов мотивує тим, що 24.05.2017 року приватним нотаріусом Швець Р.О. було вчинено виконавчий напис, з приводу стягнення грошових коштів у сумі 26 765,94 грн., які є його боргом за кредитним договором №б/н від 20.11.2012 року, укладеного між ним та ПАТ КБ «Приват Банк». Вважає, що ПАТ КБ «ПриватБанк» очевидно не повідомляв нотаріуса про те, що розмір заборгованості не є безспірним та з приводу розміру заборгованості по кредитному договору №б/н від 20.11.2012 року на момент винесення виконавчого напису було видано Луцьким міськрайонним судом судовий наказ №2н-1228/09, який він виконав через органи ДВС. Покликаючись на викладені обставини, просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 24.05.2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 3535, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. щодо стягнення грошових коштів у сумі 26 765,94 грн. з громадянина [PERSON] за кредитним договором №б/н від 20.11.2012 року Провадження у справі відкрито згідно ухвали суду від 29.12.2018 року, судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження призначено на 08.02.2019 року. 10.04.2019 року суду наданий відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача у задоволенні позову просить відмовити за безпідставністю. Представник позивача та представник відповідача надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити із підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності осіб, які беруть участь у справі не здійснюється. Третя особа приватний нотаріус Швець Р.О. в судове засідання не з'явився будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що 20.11.2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н. Судовим наказом Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі №2н-1228/09 стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 9119,25 грн. 24.05.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. вчинено виконавчий напис р.н. №3535 за заявою відповідача. Виконавчим написом стягнено заборгованість за кредитним договором від 20.11.2012 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] в сумі 28 215,94 грн. Відповідно до ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Вбачається, що виконавчим написом здійснено повторне позасудове стягнення боргу, що був уже стягнутий кредитором в судовому порядку та сплачений боржником за рішенням суду. За таких умов, правові підстави щодо стягнення боргу відсутні. Відповідно до ст.88 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до ст.5 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус зобов'язаний: здійснювати свої професійні обов'язки відповідно до цього Закону та відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України. Відповідно до ст.7 ЗУ «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України. Відповідно до ст.46 ЗУ «Про нотаріат» нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до п.3.3 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» «Порядку вчинення нотаріальний дій», що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5. строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Отже, нотаріус, при вчиненні виконавчого напису, не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та дотриманні стягувачем вимог закону щодо трирічного строку на звернення про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на позов, чим порушив норми ст.88 ЗУ «Про нотаріат». Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Крім того, станом на 24.05.2017 року Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України N 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема, кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями. За таких умов, нотаріус взагалі не мав права вчиняти виконавчий напис за кредитним договором. Відповідно до правової позиції ВСУ, що була висловлена ним в постанові від 05.07.2017 року у справі 6-887цс17 з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналіз наведених обставин в їх сукупності свідчить про відсутність у нотаріуса підстав для висновку про безспірність заборгованості та правових підстав для вчинення виконавчого напису в цілому. В зв'язку з чим, виконавчий напис не міг бути вчинений. Враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, а оспорюваний виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає до виконання. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з ПАТ КБ «ПриватБанк» в користь позивача слід стягнути 704,80 грн. судового збору. На підставі ст.61 Конституції України ст.ст. 257, 261, 264, 266 ЦК України, ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст.4, 5,7, 46, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат»,

Outcome: approved