Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів (далі позовна заява або позов), в якому просить розірвати шлюб, укладений між позивачем та відповідачем 26.08.2003, та стягнути на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Позов позивач обґрунтовує тим, що між позивачем та відповідачем 26.08.2003 було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Черняхівського районного управління юстиції в Житомирській області, про що зроблено актовий запис № 57. Під час шлюбу народився син [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач. Протягом останнього періоду сімейне життя погіршилося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Подальше спільне життя з відповідачем неможливе, збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. За таких умов позивач шлюб просила розірвати. Також зазначила, що відповідач проживає окремо від її та сина, та не надає належної допомоги і не бере участі у вихованні дитини, хоча має можливість, оскільки є фізично здоровим. Не бажає у добровільному порядку надавати матеріальну допомогу. Просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, а також стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина. Позивач в судовому засіданні 25.06.2015 позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач заперечень проти позову до суду не подав. В судовому засіданні 25.06.2015 відповідач позовні вимоги визнав частково, а саме визнав позов повністю, крім вимоги про стягнення з нього на користь позивача суми судового збору за подання позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позову частково не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд не вбачає підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем відповідної частини позову, передбачених ч. 4 ст. 174 ЦПК України. За наслідками з'ясування і аналізу обставин справи, дослідження та оцінки наявних в матеріалах справи доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі з 26.08.2003, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 26.08.2003 (а.с. 5). Позивач та відповідач є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 17.04.2006 (а.с. 6). Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач та відповідач в судовому засіданні 25.06.2015 визнали, що: 1) шлюбні відносини між ними фактично припинилися; 2) вони вже протягом кількох місяців проживають окремо; 3) примирення між ними неможливе. Дані обставини визнано сторонами в судовому засіданні, а тому згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дане положення СК України відповідає положенням ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої на третій сесії Генеральної Асамблеї ООН резолюцією 217A(III) від 10.12.1948 (далі Загальна декларація прав людини), згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу та заперечує проти вжиття судом заходів щодо примирення подружжя відповідно до ст. 111 СК України, відповідач позов в цій частині визнає та таке визнання прийняте судом, суд приходить до висновку, що у позивача та відповідача відсутня вільна згода на збереження шлюбу, а тому відмова в розірванні шлюбу та (або) вжиття заходів щодо примирення подружжя буде суперечити вимогам ч. 1 ст. 24 СК України, ст. 16 Загальної декларації прав людини та інтересам сторін. А значить позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно з ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Позивач та відповідач в судовому засіданні 25.06.2015 визнали, що станом на момент розгляду справи їх син [PERSON], [INFO], постійно проживає з позивачем. Дана обставина визнана сторонами в судовому засіданні, а тому відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. А значить позивач має право на подання позову в частині вимог про стягнення аліментів з відповідача. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1\~ст. 183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З огляду на визнання відповідачем позову в частині стягнення аліментів, яке прийняте судом, суд приходить до висновку, що відповідач за станом здоров'я, матеріальним становищем має реальну можливість сплачувати аліменти у розмірі, вказаному позивачем у позові. З аналізу матеріалів справи не вбачається наявність інших обставин, що мають істотне значення при визначенні судом розміру аліментів. З огляду на це суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині визначення розміру аліментів. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З огляду на це суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення аліментів з дня подання позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття. Позивач у позові просила суд судові витрати по розірванню шлюбу покласти на відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем було сплачено судовий збір за подання позову в сумі 243,60 грн., що підтверджується квитанцією від 21.05.2015 (а.с. 1). Вказані витрати були фактично понесені позивачем та документально підтверджені. А значить з огляду на задоволення позову у повному обсязі судові витрати у справі мають бути присуджені з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved