Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що йому у квітні 2016 року стало відомо про існування розписки, написаної від його імені. Згідно вказаної розписки від 19.04.2016 року, він нібито взяв у позику кошти у громадянина [PERSON] у сумі 306000,00 грн. та вказані кошти зобов`язувався повернути до червня 2016 року. Позивач вказує на те, що розписку відповідачу ніколи не писав і кошти від останнього у позику не отримував, тому вважає, що існування даної сфальсифікованої та підробленої розписки порушує його права та законні інтереси, а тому це є підставою для його звернення до суду за захистом порушених прав. У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися. Представником позивача до суду подано заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи належним чином повідомлявся, причини неявки суду не повідомив. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. За змістом копії розписки від 19.04.2016 року, [PERSON] [INFO] паспорт [NUMBER] , виданий Придніпровським РВ УМВС України у Черкаській області, отримав у позику від [PERSON] , паспорт [NUMBER] , виданий Соснівським РВ УМВС України у Черкаській області 10.04.1990 року, позику у сумі триста шість тисяч гривень. Зобов`язується повернути до 01.06.2016 року. У зв`язку з відсутністю оригіналу розписки, судом з метою забезпечення можливості проведення експертизи витребовувався оригінал вказаної розписки у відповідача, про що була винесена ухвала від 30.08.2019 року та направлена для виконання відповідачу. Однак, відповідачем до суду оригіналу розписки надано не було Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до п.8 Постанови Пленуму №9 Верховного Суду України від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв`язку з цим, судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Згідно з розділом 8 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.01.2017 «Аналіз окремих питань судової практики, що виникають при застосуванні судами рекомендаційних роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» суди, встановивши, що спірний договір, який за формою і змістом відповідає вимогам закону, але експертизою підтверджено, що одна із сторін його не підписувала, мають виходити з того, що такий договір є вчиненим. У цьому випадку п. 8 ППВСУ № 9 про невчинення чи неукладення договору не застосовується. Зазначене вище є підставою для визнання договору недійсним згідно зі статтями 203, 215 ЦК у зв`язку з підписанням договору особою, яка не має на це повноважень, та відсутністю волевиявлення власника, якщо власник у подальшому не схвалив такого правочину. Верховний Суд України, у постанові від 18.12.2013 за № 6-127цс13, дійшов до висновку, що вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. У даній справі істотне значення має встановлення наявності чи відсутності волевиявлення [PERSON] на укладення оспорюваного правочину із [PERSON] , належність йому підпису, який стоїть у розписці. Згідно ч.1 ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. За змістом ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Суд вважає, що оскільки відповідач ухилився від надання оригіналу розписки, тому на підставі ст.109 ЦПК України позивач довів факт того, що підпис у розписці від 19.04.2016 року, вчинено не самим позивачем, а іншою особою. Враховуючи викладене, суд вважає доведеним той факт, що підпис від імені [PERSON] вчинений не ним самим, а іншою особою. Отже, позивачем спростовано наявність у нього волевиявлення на укладення даного договору позики, а тому наявні підстави для визнання недійсним зазначеного договору позики на підставі частини третьої статті 203 та частини першої статті 215 ЦК України. Статтею 280 ЦК України передбачено заочний розгляд справи, лише за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечує проти винесення заочного рішення судом, відзиву на позов не надходило, відповідач належним чином повідомлений про дату час та місце судового розгляду, а тому суд приходить до висновку про винесення заочного рішення. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, на відповідача покладається сплатити судовий збір на користь позивача в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved