Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом, яким просить розірвати шлюб з [PERSON], зареєстрований 13.12.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровського районного управління юстиції м. Кіровограда, актовий запис №1276. В свою чергу [PERSON] звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON], відповідно до якої просить визнати квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] обєктом права спільної сумісної власності подружжя, а також визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування вимог зазначено, що спільне життя між сторонами не склалося, продовжувати подружнє життя сторони не мають наміру. За час шлюбу сторонами 30.07.2012 року придбано за спільні кошти та за кошти банку за кредитним договором квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яку було зареєстровано на відповідача, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, а також не заперечував проти задоволення зустрічного позову. [PERSON] в судовому засіданні просила розірвати шлюб та задовольнити поданий нею зустрічний позов про визнання квартири сумісним майном подружжя та визнати за нею право власності на 2/3 частини спірної квартири з урахуваннім інтересів дитини. Представник третьї особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спора на стороні відповідача ПАТ АБ «Укргазбанк» до суду не зявися надав заяву про розгляд справи за його відсутності заперечуючи в задоволенні зустрічного позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому 13.12.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровського районного управління юстиції м. Кіровограда шлюбі, актовий запис №1276. За час перебування у шлюбі в сторін народилася донька [PERSON], 26.12.2009 року, що підтверджується свідоцтвом серії 1-ОЛ №086242 виданого Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис №22. Між [PERSON] та ПАТ АБ «Укргазбанк» 30.07.2012 року було укладено кредитний договір № 03-10115392212-Ф на придбання житлової нерухомості. З метою забезпечення своєчасного виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем та банком укладено договір іпотеки від 30.07.2012 року, предметом якого є квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Також між ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 03-10115392212-Ф від 30.07.2012 року, де остання стала поручителем за виконання [PERSON] умов кредитного та іпотечного договору. Згідно договору купівлі-продажу № 710 від 30.07.2012 року [PERSON] набув право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки № 82361 виданої Кіровоградським обласним обєднаним бюро технічної інвентаризації [PERSON] на праві приватної власності володіє вищезазначеною квартирою. При предявлені первинного позову, [PERSON] заявляв вимоги, щодо поділу спільного майна подружжя, але за його заявою, ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30.05.2017 року дані вимоги залишені без розгляду. Відповідно до ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду( ч. 2 ст. 370 ЦК України). Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як встановлено ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу, за час шлюбу, але на підставі договору дарування, або в порядку спадкування, а також майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ст. ст. 212, 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). Таким чином, законодавцем презентується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі, то обовязок доведення тієї обставини, що майно придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладено на останнього. Враховуючи вищенаведені норми права, докази на які посилається позивач,суд вважає, що спірне майно придбано за час перебування сторін у шлюбі, їх спільного проживання, ведення спільного господарства за кошти подружжя та в інтересах сімї, тому є спільним сумісним майном подружжя, а з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини суд находить за можливе визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частки квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини. Доводи представника третьої особи щодо відмови в задоволенні позовних вимог з підстав,що квартира придбана на кредитні кошти та знаходиться в іпотеці і в разі задоволення позовних вимог предмет іпотеки не буде відповідати тим характеристикам які зазначені в договорі про іпотеку, безпідставні , оскільки , статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов 'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.. Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім ї. Отже, такі боргові зобов'язання за Кредитним договором є спільними для обох з подружжя незважаючи на те, хто був підписантом договору позики. Таким чином, при поділі майна між подружжям повинні враховуватись і спільні борги, які також поділяються навпіл. Оскільки суд задовольнив позовні вимоги по зустрічному позову визнавши за [PERSON] права власності на 2/3 частини квартири тому в силу ст.65 СК України та ч.2 ст.23 Закону України «Про іпотеку» вона як новий власник набуває статусу іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов'язки за Іпотечним договором (№б/н від 30.07.2012 року, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], від 30.07.2012року за реєстровим номером 731) у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ними права власності на предмет іпотеки, а також набуває обов'язків по сплаті кредиту за Кредитним договором №03-10115392212-Ф від 30.07.2012року у відповідних частках з [PERSON]. Таким чином, заявлене спірне майно підлягає поділу за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та статтею 372 Цивільного кодексу України, а позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до посвідчення № 121081 виданого Бобринецьким УПФ України [PERSON] отримує пенсію, як інвалід ІІ групи. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві-пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Що стосується судового збору за подання зустрічного позову, то оскільки [PERSON] є інвалідом 2 групи і тому звільнена від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір», а [PERSON] сплачував судовий збір за позовні вимоги, що були залишені без розгляду, то суд стягує з [PERSON] різницю між ними в розмірі 342 грн.13 коп. на користь держави. На підставі ст.ст. 60, 70 СК України, ст. 368 ЦК України, п. 23 Постанови від 21 грудня 2007 року № 11 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» ,

Outcome: approved