Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], та за час перебування у шлюбних відносинах, а саме [INFO], у них народився син - [PERSON]. В подальшому, 25 жовтня 2006 року шлюб між сторонами було розірвано, після чого відповідачка виїхала на проживання в Львівську область. Позивач зазначає, що з 2007 року [PERSON], [INFO], постійно проживає з ним, дідусем та бабусею у місті Одеса. В свою чергу відповідачка участі у вихованні сина не приймає, з дитиною не спілкується, матеріальної допомоги не надає, з 2007 року її місце проживання позивачу невідомо. Позивач також зауважив, що рішенням Володимир-Волинського суду Волинської області від 07.06.2010 [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно сина від першого шлюбу. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позовній заяві, просили суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, сповіщена належним чином через оголошення у пресі, причини неявки суду не повідомила. Прокурор Захарова Н.А. у судовому засіданні позовні вимоги також підтримала, просила позов задовольнити. Представник органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради до судового засідання не з'явився, надав заяву про проведення розгляду справи без його участі, в якій також зазначив про підтримку висновку від 14.02.2015 № 239/01-11 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Вислухавши пояснення позивача та його представника, доводи прокурора Захарової Н.А., дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого [INFO] у подружжя народився син - [PERSON], про що відділом реєстрації актів громадянського стану Кременецького районного управління юстиції зроблено відповідний актовий запис за № 44 та підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], видане відділом реєстрації актів громадянського стану районного управління юстиції Тернопільської області 14.03.2002 року. 25 жовтня 2006 року шлюб між сторонами було розірвано, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси складено актовий запис за № 865. Після розірвання шлюбу та переїзду відповідачки на місце проживання до Львівської області, остання почала ухилятися від виховання та матеріального забезпечення малолітнього [PERSON], [INFO], а також взагалі перестала цікавитись про стан здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток свого малолітнього сина. Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 07.06.2010 по справі № 2-631/10 за позовом виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини встановлено, що відповідачка протягом чотирьох років не займається вихованням свого меншого сина, який постійно проживає зі своїм батьком в м. Одеса. Крім цього, ухилення відповідачки від виховання свого малолітнього сина також підтверджується: - характеристикою [PERSON], [INFO], за підписом директора Одеської ЗОШ № 78 Ступак Л.І. та класного керівника [PERSON] в якій останні засвідчили, що мати уваги дитині не приділяє, школу та батьківські збори не відвідує; - письмовими поясненнями дільничного педіатра від 07.11.2013, в яких зазначено, що мати дитини на протязі останніх 7 років вихованням дитини не займалась, на прийоми до поліклініки з дитиною приходили батько та бабуся; - висновком Київської районної адміністрації від 14.02.2015 № 239/01-11 про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] у відношенні малолітньої дитини [PERSON], [INFO], в якому серед іншого зазначено, що на засіданні ради опіки та піклування Київської районної адміністрації від 13.02.2015 року хлопчик розповів, що проживає разом з батьком, бабусею, дідусем та дядьком. При цьому підтвердив, що дійсно не бачив матір тривалий час. З огляду на викладене, суд вважає доведеним факт того, що відповідачка навмисно ухиляється від виконання обов'язків по вихованню свого малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За приписами ст. 155 СК України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, а батьківські права не можуть здійснюватися в супереч інтересам дитини. Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України встановлено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року за № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Outcome: approved