Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщеннямза адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач перебував на обліку як особа, що потребує поліпшення житлових умов і у 1984 році отримав спірну квартиру. Рішенням Тернопільського міського народного суду від 05.11.1991 квартира [ADDRESS] була поділена між ним і його колишньою дружиною [PERSON] , яка померла у 2017 році, та її дочкою від попереднього шлюбу [PERSON] . У 2008 році позивач приватизував виділену йому судом кімнату площею 12,4 кв.м і став власником 39/100 часток спірної квартири. Відповідач [PERSON] зареєстрована, однак не проживає в виділеній їй з [PERSON] кімнаті понад 20 років. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які зареєстровані в спірній квартирі, йому невідомі і в квартирі ніколи не проживали. Участі в утриманні квартири відповідачі не беруть, приміщення виділенні судом у спільне користування давно потребують ремонту. З цих підстав просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 15 березня 2021 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Зварич О.Б. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та не заперечила щодо заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] повторно до суду не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відзиву на позов від відповідачів не надходило. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач та його представник не заперечили проти такого вирішення справи, відповідно до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Свідки [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами позивача, в судовому засіданні пояснили, що відповідачі не проживають у спірній квартирі 4 роки. Після смерті [PERSON] , її дочка [PERSON] в квартирі не появлялася. Свідок [PERSON] - сестра позивача у судовому засіданні показала, що протягом 4-5 років приїжджала до [PERSON] 1 раз на місяць, зараз 1 раз на 2-3 місяці, і не бачила, щоб спірній квартирі проживали інші люди, крім нього. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 09 жовтня 1990 року рішенням Тернопільського міського народного суду розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Тернопільського міського народного суду від 05.11.1991 [PERSON] і [PERSON] вселено в квартиру по [ADDRESS] та проведено поділ вказаної квартири, виділивши в користування [PERSON] , [PERSON] житлову кімнату площею 18 кв. м, [PERSON] виділено житлову кімнату площею 12, 4 кв. м.; коридор, кухню, санвузол, кладові залишено в спільному користуванні; зобов`язано Тернопільське управління ММКГ укласти з сторонами окремі договори житлового найму. [PERSON] є власником 39/100 частин квартири за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної часткової власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 16.06.2008, виданим згідно розпорядженням (наказом) від 16.06.2008 № 41532 та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.06.2008 № 193200055. Згідно з листом № 71/1 від 30.10.2020 встановлено, що за адресою: [ADDRESS] відкрито два особових рахунки: на [PERSON] та [PERSON] . Інформації щодо власників квартири чи кімнат у них немає. Як вбачається з листа КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненеро» Тернопільської міської ради № 343/17 від 05.02.2021, квартира [ADDRESS] у грудні 2003 року поділена на два особових рахунки з 01.01.1995. За особовим рахунком [NUMBER] (квартирі присвоєно № 7а) з 1995 року було зареєстровано 4 особи, з 11.08.2017 року одна особа знята з реєстрації (поіменною інформацією не володіють). Квартира не приватизована. Станом на 01.02.2021 заборгованість за послуги з централізованого опалення складає 16 333,10 грн. Відповідно до листа ДП «Фаворит-3» ПП «Дружба сервіс-житло 1» № 34/1 від 21.05.2021, ДП «Фаворит-3» не володіє достовірною інформацією щодо реєстрації осіб та власників квартири [ADDRESS] . Згідно даних квартирної картки в квартирі по [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] з 10.12.1985, [PERSON] з 10.12.1985, [PERSON] з 11.09.1994, [PERSON] з 20.10.20216 (довідка № 182 від 17.05.2021). Аналогічна інформація надана Відділом реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради у листі № 907/28-03 від 04.06.2021. Відповідно до інформації, наданої Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Тернопільській області 15.03.2021, [PERSON] не значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] . Згідно з інформацією Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Тернопільській області від 06.10.2021, [PERSON] , [PERSON] та неповнолітня [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно з вимогами ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтею 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , неповнолітня [PERSON] не проживають у спірній квартирі понад 6 місяців. Будь-яких доказів про поважність причин відсутності відповідачів у спірній квартирі чи наявності перешкод у користуванні житлом суду надано не було. Положеннями ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, а також особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу, чи закладу охорони здоров`я, в якому вона перебуває. В силу ст.160 СК України місце проживання дитини визначається місцем проживання батьків. Неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права неповнолітньої дитини є похідним від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежить від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Неповнолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. За змістом ч.2 ст.18 закону «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Жодна дитина не може бути об`єктом самовільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 вказаної Конвенції). Неповнолітня відповідач [PERSON] , [INFO] , не може самостійно визначати своє місце проживання, а тому сам по собі факт її не проживання в квартирі [ADDRESS] , не може бути безумовною підставою для визнання її такою, що втратила право користування зазначеним житлом. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що неповнолітня [PERSON] набула право власності або право постійного користування іншим житлом, позивачем не надано, хоча це є його процесуальним обов`язком. Дані висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 листопада 2019 по справі № 368/750/16-ц, що не можна вважати не поважною причину не проживання дитини у спірному житлі її проживання в іншому місці, з одним із батьків, відповідно до рішення суду про визначення місця проживання дитини, оскільки малолітня дитина в силу свого віку не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку. У принц. 4 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією №1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.59, передбачено, що дитина має користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання й розвиток; із цією метою спеціальні догляд і охорона мають бути забезпечені дитині та її матері, зокрема належний допологовий та післяпологовий догляд. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування. Таким чином, оскільки позивачем не доведено, що неповнолітня [PERSON] набула право власності або право постійного користування іншим житлом, підстав для визнання її такою, що втратила право користування спірною квартирою не має. Також судом встановлено відсутність підстав для визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування спірною квартирою, оскільки згідно з наданою Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Тернопільській області інформацією вона не зареєстрована в квартирі [ADDRESS] . Разом з тим, судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у спірній квартирі, однак більше шести місяців там проживають, а тому позов в частині визнання їх такими, що втратили право на користування спірною квартирою підлягає до задоволення. Крім цього, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати із сплати судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: partial