Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] , яка діє у власних інтересах та в інтересах свого сина [PERSON] , якою просить усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом визнання відповідачів таким, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . В судове засідання сторони не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Представник позивача подав заяву, якою просив суд розглянути справу без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. А відповідачі подали заяви про безумовне і добровільне визнання позовних вимог в повному обсязі. Також зазначили, що правові наслідки визнання позову їм відомі та зрозумілі, їх роз`яснення з боку суду не потребують, а розглянути справу та ухвалити рішення по суті спору просили за їх відсутності. Представник третьої особи як і інші учасники справи у поданій заяві просила справу розглянути без участі представника Служби у справах дітей Рубіжанської міської ради. За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Позиція позивача полягала в тому, що він отримав у власність квартиру [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності від 11.04.2011 року. У вказаній квартирі він зареєстрував свого сина, невістку та онука. Але оскільки в січні 2010 року його син разом з невісткою та онуком виїхали з квартири у зв`язку з влаштуванням свого особистого життя за іншим місцем проживання, в іншій державі, та більше не повертались, реєстрація місця проживання відповідачів у його квартирі, заважає йому, як власнику, вільно розпоряджатись та користуватись квартирою та створює йому перешкоди. Тому відповідачів слід визнати такими, що втратили право користування зазначеною квартирою. Відповідачі подали заяву, якою добровільно та безумовно позовні вимоги визнали в повному обсязі. Зазначили, що дійсно змінили місце проживання своєї сім`ї і тепер живуть на території Російської Федерації, придбали квартиру, в якій і живуть у трьох. Дитині створені усі умови в цій квартирі, і площа цієї квартири є більшою. Представник третьої особи подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Також надала висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору, яким, у частині, що стосується дитини, визнано можливим позов задовольнити, оскільки це не порушує її права. Відповідно до положень частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Застосовуючи вказану норму процесуального права, суд враховує роз`яснення, що надані Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», зокрема в абзаці 3 пункту 24, в частині того, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Зважаючи на те, що відповідачі подали письмові заяви, якими визнали позовні вимоги, суд приймає визнання відповідачами позову. При цьому судом враховано, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що визнання відповідачами позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (у тому числі їх дитині), а також те, що визнання позову є не добровільним чи є умовним. Тому, оскільки позивач просить суд захистити його порушене право способом, який передбачений законом, зокрема усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням за рішенням суду, а відповідачі при цьому визнають вказані вимоги, і ці заяви відповідають їх дійсній волі, а підстави вважати, що фактом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням у спірній квартирі будуть порушені особисті та майнові права позивача чи відповідачів, а також їх неповнолітньої дитини відсутні, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Таким чином,

Outcome: approved