Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про припинення сплати аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 10.06.2011 року постановлено стягувати з нього на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 400 грн. щомісячно, оскільки вона є інвалідом ІІ групи внаслідок захворювання, пов'язаного з наслідками аварії на ЧАЕС і потребує такої допомоги . Вказує, що під час розгляду справи він позовні вимоги визнав, оскільки заробляв достатньо для цього коштів, проте, на даний час його матеріальний стан погіршився і можливості сплачувати аліменти на утримання дружини він не в змозі. В зв'язку з чим просить припинити стягнення з нього аліментів на її утримання. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов із підстав, викладених у заяві, просили його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась, подала суду письмові заперечення, в який просить в задоволенні позову відмовити та справу слухати у її відсутності. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що згідно рішення Луцького міськрайонного суду від 10.06.2011 року з [PERSON] стягуються аліменти в розмірі 400 грн. щомісячно на користь [PERSON] (а.с. 3-4). Відповідно ч. 2 ст. 76 Сімейного кодексу України після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 82 Сімейного кодексу України право одного з подружжя на аліменти, які були присуджені за рішенням суду, може бути припинене за рішенням суду, якщо буде встановлено, що: 1) одержувач аліментів перестав потребувати матеріальної допомоги; 2) платник аліментів неспроможний надавати матеріальну допомогу. Однак, в судове засідання позивач не представив достатніх доказів та всупереч ст.60 ЦПК України не довів, що у нього відбулись такі зміни матеріального становища і стан здоров'я, які не дозволяють сплачувати аліменти у визначеному рішенням суду розмірі, то суд приходить до висновку про безпідставність заявлених вимог. Позивачем не надано суду будь-яких доказів з приводу того, що він не спроможний надавати матеріальну допомогу. Як вбачається з довідки про заробітну плату, то він працює, отримує дохід, а розмір аліментів, що підлягає до стягнення не є значним. В судовому засіданні встановлено, що позивач проживає в [ADDRESS], а тому надана ним довідка (а.с. 8) не може свідчити про неспроможність надавати матеріальну допомогу відповідачу. Що ж стосується доводів позивача про те, що одержувач аліментів перестав потребувати матеріальної допомоги після винесення судом рішення, то як вбачається з наданих відповідачем [PERSON] доказів, то за даний проміжок часу стан здоров'я її погіршився і їй встановлено 1 групу інвалідності. Посилання позивача на те, що ряд медичних препаратів, які враховувались судом під час призначення аліментів, відповідачем не приймаються, суд не приймає до уваги, оскільки дана обставина позивачем в судовому засіданні не доведена. Таким чином, дослідивши та оцінивши представлені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed