Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом до [PERSON] треті особи [PERSON] , [PERSON] , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Яковлєва Катерина Борисівна про визнання заповіту недійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] померла його рідна сестра [PERSON] . Після її смерті залишилося спадкове майно. Позивач претендує на спадщину та зазначає, що заповіт складений та підписаний [PERSON] 28 березня 2016 року на користь [PERSON] не підписаний і не складений самою [PERSON] . Так ,за життя [PERSON] 11 червня 2014 року складала інший заповіт на користь « [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] » у рівних долях, і в спілкуваннях із рідними повідомляла, що крім заповту від 11 червня 2014 року іншого заповіту не існує. Всі ці обставини дають підстави вважати позивачеві, що заповіт 28 березня 2016 року складала не [PERSON] , а підписувала інша особа. В зв`язку з чим позивач просить визнати недійсним заповіт від 28 березня 2-16 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Яковлєвою К.Б. В судовому засіданні позивач та його представник наполягали на задоволенні позовних вимог, зазначили, що позивач [PERSON] страждала онкологією, приймала ліки, які могли вплинути на її адекватність та можливість посвідчення документів. Вказала, шо за життя [PERSON] завжди вказувала, що майно залишить братам та сестрі. Відповідач та його представник категорично заперечували проти позовних вимог. Вказали, що сторона позивача не може довести позовні вимоги, не надано належних та допустимих доказів не належного складення та посвідчення заповіту [PERSON] від 28 березня 2016 року. Вказали на зловживання стороною позивача процесуальними правами та не підготованості до проведення експертних досліджень. Запевнили суд, що заповіт складено [PERSON] , яка до дня смерті перебувала в ясному розумі. Та в зв`язку з тим, що сестра та брати не належним чином піклувались про неї, натомість [PERSON] - її чоловік доглядав за нею, дбав, вона склала заповіт 28 березня 2016 року на його користь та на користь [PERSON] . Крім того представник відповідача наголосила, що сторона позивача не залучила до участі у справі [PERSON] , яка також зазначена у оспорюваному заповіті, що також впливає на об`єктивний розгляд справи по суті. Третя особа- [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином, надав до суду пояснення ( а.с.38) де підтримував позовні вимоги та просив провести судово- почеркознавчу експертизу, просив задовольнити позовні вимоги, розглядати справу за його відсутності. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином, надала до суду пояснення ( а.с.35-36) де підтримувала позовні вимоги та просила провести судово- почеркознавчу експертизу, просила задовольнити позовні вимоги, розглядати справу за її відсутності. Третя особа- приватний нотаріус ХМНО- Яковлєва К.Б. в судове засідання не з`явилась, надала до суду пояснення ( а.с.21) просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Статтями 12,13 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновками експертів. Згідно ч.1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. З`ясувавши дані у справі, дослідивши докази, суд приходить до висновку про не обґрунтованість позовних вимог. Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] . Виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції від 19 квітня 2016 року [PERSON] померла [INFO] у віці 64 роки. 11 червня 2014 року [PERSON] засвідчила заповіт, внесений в реєстр№ 720. Відповідно до якого частину майна заповідача « [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] », іншу частину майна заповідала [PERSON] ( а.с.80). Суд звертає увагу, що прізвище можливих спадкоємців написано не вірно. Прізвище позивача за вказаним позовом не співпадає із спадкоємцем за заповітом від 11 червня 2014 року та зазначене, як « [PERSON] » замість « [PERSON] ». Також не відповідає паспортним даним зазначене прізвище « [PERSON] », так як у судовому засіданні 31 липня 2017 року особа третьої особи було встановлено, як « [PERSON] ». За таких обставин суд зазначає про недоведеність порушення права саме позивача « [PERSON] », так як відповідно до вказаного заповіту він не є можливим спадкоємцем. У подальшому 28 березня 2016 року [PERSON] засвідчила заповіт, відповідно до якого частину майна заповідала [PERSON] , а частину майна [PERSON] . Статтею 1216ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Враховуючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задовлення позовних вимог та визнання заповіту недійсним, оскільки судом не встановлено факту підписання заповіту не [PERSON] оскільки не встановлені докази. Так, відповідно до ухвали від 22 лютого 2017 року було призначено проведення судової почеркознавчої експертизи. 29 березня 2017 року надійшло клопотання експерта про надання додаткових матеріалів. 07 червня 2017 року надійшло повідомлення про неможливість надання висновку експертизи. Протягом тривалого часу суд витребобував оригінали документів, які б могли містити зразки почерку з урахуванням вимог експерта до цих документів. 08 листопада 2017 року надійшло повідомлення про неможливість надання висновку експерта. 07 лютого 2018 року було потворно призначено судову почеркознавчу експертизу. 29 березня 2018 року надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів. 19 червня 2018 року надійшло повідомлення про неможливість надання висновку експерта. Тривалий час суд витребовував заявлені стороною позивача докази. Відповідно до ухвали від 18 квітня 2019 року призначено судову почеркознавчу експертизу. 11 травня 2019 року надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів. 30 липня 2019 року надійшло повідомлення про неможливість надання висновку експерта. 04 вересня 2019 року допитано експерта. 11 вересня 2019 року відведено експерта та призначено експертизу, проведення доручено іншій експертній установі. 10 жовтня 2019 року надійшло клопотання експерта про надання додаткових матеріалів. 25 листопада 2019 року надійшло повідомлення про неможливість проведення судової експертизи. У подальшому сторона позивачів дублювала клопотання про витребування доказів, судом постановлені ухвали про вирішення вказаних клопотань. Заявлені позовні вимоги не знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи судом, є не доведеними, а тому не підлягають до задоволення. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно з положеннями абзаців 6-8 п.39 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» у разі потреби нотаріусу надається довідка про те, що особа не страждає на психічний розлад, який може вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними. Цілком закономірним є висновок про те, що за наявності відповідного психічного розладу, якщо особа не розуміє значення своїх дій і не може керувати ними, то вона не може виразити своє волевиявлення. Відповідно до ч.1 ст.1234 ЦП України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Таким чином, відсутність можливості усвідомлювати значення і зміст вчинюваних дій, керувати ними і передбачати наслідки цих дій означає відсутність вільного волевиявлення. Це пов`язується і виходить з неможливості особи виражати своє волевиявлення взагалі, а не з відсутності свободи волевиявлення. Слід зазначити, що фраза «цей заповіт прочитано мною в голос» на виконання ч.З п.157 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» пишеться власноручно заповідачем перед його особистим підписом. Відповідно до ч.2 ст.1234 ЦК України право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Абзацом третім ч.2 ст.1248 ЦК України встановлено, що якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбутися при свідках. Неграмотність Заповідач виключає його самостійність прочитати заповіт, що фактично позбавляє його можливості ознайомитись зі змістом правочину, який ним вчиняється, а тому і таких випадках повинні бути свідки, які зачитують текст заповіту заповідачу вголос, що буде свідчити, про ознайомлення останнього зі змістом посвідченого заповіту. Згідно ст.1247 ЦК України, п.16 та п.156 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» заповіт складається у письмовій формі і має бути підписаний особисто заповідачем. У разі, якщо особа в зв`язку з хворобою не може підписати його власноруч, за її дорученням текст заповіту підписує у її присутності інша особа. Текст заповіту повинен бути викладений згідно з п.5 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» на спеціальному бланку нотаріальних документів із зазначенням місця і часу (тобто час виражений в годинах і хвилинах) складання, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем згідно ч.1 п.157 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України». У даному випадку заповіт підписано власноруч заповідачем [PERSON] , про що у своїх поясненнях повідомила нотаріус Яковлєва К.Б. Натомість позивач не надав доказів зворотнього. Воля заповідача виражається не тільки щодо самого факту посвідчення, а й щодо будь-яких особливостей його посвідчення в межах наявних у заповідача прав. Згідно з ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-ч.3, ч.5 та ч.6 ст.203 цього Кодексу. Тобто, в даному випадку, не має місце відсутність будь-якого волевиявлення у особи, не має доказів, що особа мала стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, що також визнається порушенням ч.3 ст.203 ЦК України. Відповідно до абзаців 2-4 п.18 Постанови Пленуму ВСУ №7 Від 30.05.08р. «Про судову практику у справах про спадкування» за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений, якщо він був складений особою, як через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Такі обставини судом не доведені, доказів не надано. За таких обставин суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed