Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-02 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позов обґрунтовано тим, що з 04.06.1998 року позивач зареєстрований суб`єктом підприємницької діяльності та здійснює роздрібну торгівлю в неспеціалізованих магазинах. На праві власності має транспортний засіб марки «РЕНО», державний номерний знак [NUMBER] , який використовує в господарській діяльності. Згідно трудових угод залучає до роботи найманих працівників. Так, 29.01.2020 року між позивачем, як фізичною особою підприємцем, та [PERSON] було укладено безстроковий трудовий договір, згідно умов якого останній був прийнятий на роботу по перевезенню товарів та продуктів харчування. Для здійснення вказаних перевезень відповідачу було надано в користування технічно справний, належний позивачу на праві власності, автомобіль марки «РЕНО», державний номерний знак [NUMBER] . Цивільно-правова відповідальність позивача, як власника автомобіля марки «РЕНО», державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна», з визначеним строком дії з 29.12.2019 року по 28.12.2020 року. 27.06.2020 року, близько 15 год. 30 хв., [PERSON] повертався на вказаному автомобілі з роботи в м. Ковель та, рухаючись в напрямку з с. Соловичі в смт. Турійськ, не вибрав безпечної швидкості, не впорався з керуванням, з`їхав з дороги у правий кювет по ходу руху та перевернувся. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений належний позивачу на праві власності транспортний засіб марки «РЕНО», державний номерний знак [NUMBER] . Працівниками Турійського ВП Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області проводився огляд місця дорожньо-транспортної пригоди та пошкодженого автомобіля, здійснювалася дослідна перевірка за резуль\-татами якої на відповідача було складено протокол про вчинення адмініст\-ративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а матеріали направлено на розгляд до Ковельського міськрайонного суду Волинської області. Постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18.08.2020 року, яка набрала законної сили, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. З метою визначення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 27.06.2020 року позивач звертався до суб`єкта оціночної діяльності [PERSON] , яка провела дослідження пошкодженого автомобіля. Відповідно до\~висновку №\~666\~-\~ТЗ від\~27.06.2020\~року,\~розмір матеріального\~збитку,\~завданого внаслідок\~дорожньо-транспортної\~пригоди,\~станом на\~27.06.2020\~року,\~становить 214068,00 грн. За проведення дослідження, згідно рахунку-фактури від 15.09.2020 року та квитанції до прибуткового касового ордеру від 15.09.2020 року, позивачем понесені витрати в сумі 2500,00 грн. Позивач вказує, що він намагався в досудовому порядку врегулювати даний спір, однак відпо\-відач відмовився в добровільному порядку відшкодувати матеріальні збитки, у зв`язку з чим позивач змушений звертатися до суду за захистом порушених прав. На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 214068,00 (двісті чотирнадцять тисяч шістдесят вісім) гривень та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 7688 (сім тисяч шістсот вісімдесят вісім) гривень 68 копійок. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23.10.2020 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 09.06.2021 року представником відповідача подано відзив на пред`явлений позов, з якого вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає та просить відмовити в задоволенні позову. Зокрема, представник відповідача зазначає, що позивач, звертаючись до суду з заявленими позовними вимогами, наголошує на перебуванні у трудових відносинах з відповідачем як працедавець та працівник. Внаслідок делікту, йому (працедавцю) заподіяні збитки працівником при виконанні трудових обов`язків. Вважає за необхідне стягнути кошти з метою покриття збитків та приведення сторони у первинний стан. За загальним правилом цивільних правовідносин, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. За шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. При цьому, матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Трудовим законодавством передбачена обмежена матеріальна відповідальність щодо працівників, зокрема, працівники за зіпсуття або знищення через недбалість матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, несуть відповідальність у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. В такому ж розмірі працівники несуть матеріальну відповідальність за зіпсуття або знищення через недбалість інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування. В даному випадку предметом може виступати конкретний матеріальний об`єкт. Таким чином, предмет можна ототожнити з річчю, яка є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Крім цього, представник відповідача зазначає, що до позову не додано доказів можливості застосування п.п. 1,2,3,6 ст. 134 КЗпП України. Відсутність таких доказів виключає застосування повної матеріальної відповідальності. Окремої уваги заслуговує час делікту, а саме - 27.06.2020 року, тобто субота. Відповідно до трудового договору відповідачу встановлено 5-денний робочий тиждень. Залучення до роботи у вихідний, святковий та неробочий можливо за згодою працівника. Відповідно ,таке залучення оформлюється наказом. Однак, до матеріалів позову не долучено відповідний наказ з відміткою про ознайомлення з ним, що свідчить про згоду до залучення до таких робіт. Враховуючи викладене, представник відповідача вказує, що викладені обставини виключають можливість для задоволення позову, а тому просив в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків відмовити у повному обсязі. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених в позовній заяві. Просили позовні вимоги задовольнити повністю. Крім цього, просили стягнути з відповідача судові витрати, в тому числі на правову допомогу, які, на момент розгляду справи по суті, складають 13200 грн. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча своєчасно був повідомлений про місце, дату і час розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю з підстав, викладених у відзиві на позов. Просив відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши учасників справи, з`ясувавши обставини справи та дослідивши письмові докази, наявні серед матеріалів справи, прийшов до висновку про наявність законних підстав для часткового задоволення даного позову. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст.\~1187\~ЦК України\~передбачено,\~що джерелом\~підвищеної небезпеки\~є діяльність,\~пов`язана з\~використанням,\~зберіганням або\~утриманням транспортних\~засобів,\~механізмів та\~обладнання,\~використанням,\~зберіганням хімічних,\~радіоактивних,\~вибухо -\~і вогненебезпечних\~та інших\~речовин,\~утриманням диких\~звірів,\~службових собак\~та собак\~бійцівських порід\~тощо,\~що створює\~підвищену небезпеку\~для особи,\~яка цю\~діяльність здійснює,\~та інших\~осіб. Шкода,\~завдана джерелом\~підвищеної небезпеки,\~відшкодовується особою,\~яка на\~відповідній правовій\~підставі (право\~власності,\~інше речове\~право,\~договір підряду,\~оренди тощо)\~володіє транспортним\~засобом,\~механізмом,\~іншим об`єктом,\~використання,\~зберігання або\~утримання якого\~створює підвищену\~небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Судом встановлено, що відповідно до Трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 29.01.2020 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , останній був прийнятий фізичною особою-підприємцем [PERSON] на посаду водія з метою перевезення продуктів харчування. Наказом (Розпорядження) № 5 від 28.01.2020 року [PERSON] був прийнятий на роботу з 29.01.2020 року на посаду водія до ФОП [PERSON] . Згідно заяви [PERSON] від 30.06.2020 року, останній просив звільнити його з посади водія за згодою сторін з 30.06.2020 року. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , позивач [PERSON] є власником автомобіля марки «Renault Mascott», державний реєстраційний номер [NUMBER] . Вина відповідача [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 27.06.2020 року о 15 год. 30 хв. на автодорозі Р-15, 23 км. за участі автомобіля марки «Renault Mascott», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок якої [PERSON] заподіяні збитки, встановлена постановою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18.08.2020 року, винесеній у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.124 КпАП України. Розмір збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу «Renault Mascott», державний реєстраційний номер [NUMBER] , що на праві власності належить [PERSON] , підтверджений висновком про вартість № 666-ТЗ суб`єкта оціночної діяльності [PERSON] та, станом на 27.06.2020 року, становить 214068,00 грн. За вказаних обставин, з урахуванням наведених правових норм, вказану суму коштів слід стягнути з [PERSON] на користь позивача у відшкодування заподіяної матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. При цьому суд відхиляє доводи представника відповідача про безпідставність позову, виходячи з таких міркувань. Позивач дійсно перебував в трудових відносинах з відповідачем [PERSON] , що давало останньому законні підстави керувати автомобілем марки «Renault Mascott», державний реєстраційний номер [NUMBER] . Право власності на вказаний транспортний засіб зареєстровано за фізичною особою [PERSON] , а не за фізичною особою-підприємцем [PERSON] , а тому майнова шкода заподіяна саме фізичній особі, а не фізичній особі-підприємцю. Оскільки відповідач в момент ДТП керував транспортним засобом на законних підставах, його вина у вчиненні ДТП та заподіянні збитків позивачу, як фізичній особі, встановлена та повністю доведена, то в даному випадку слід застосовувати норми ст.ст. 1166, 1187 ЦК України, а не норми трудового законодавства, на чому акцентував увагу представник відповідача. Відповідач та його представник не подали належних заперечень та доказів на їх підтвердження, в той час як позивач довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Що стосується розподілу судових витрат, суд прийшов до таких висновків. Відповідно до рахунку-фактури від 15.09.2020 року та квитанції до прибуткового касового ордера від 15.09.2020 року, позивач [PERSON] здійснив оплату на суму 2500,00 грн. за проведення визначення вартості матеріального збитку колісного транспортного засобу «Renault Mascott», державний реєстраційний номер [NUMBER] . При зверненні до суду з даним позовом позивач мав сплатити 2140,68 грн. судового збору, проте сплатив 2188,68 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням від 21.09.2020 року. Згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 65 від 16.09.2020 року позивач сплатив 3000 грн. за надання правової допомоги адвокату Романіку О.О. Таким чином, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені і документально підтверджені останнім судові витрати в сумі 7640,68 грн. (2500 грн.+2140,68 грн.+3000 грн.). В той же час, вимога позивача та його представника про стягнення з відповідача решти судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою, до задоволення не підлягає, оскільки понесення позивачем таких витрат не підтверджено документально. Наданий представником позивача розрахунок не є розрахунковим документом встановленої форми, а тому не може слугувати підтвердженням понесення таких витрат позивачем.

Outcome: partial