Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до Балтського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельні ділянки. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [PERSON] належав житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований в [ADDRESS] . Згідно договору купівлі-продажу від 14.10.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Балтського районного нотаріального округу Пантілєєвою І.П., реєстр № 2613, [PERSON] купила у [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований в [ADDRESS] . Згідно рішення Балтського районного суду Одеської області від 22.10.2010 року по справі № 2-1281 за [PERSON] було визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований в [ADDRESS] , придбаний нею у [PERSON] 14.10.2010 року. Згідно рішення Балтського районного суду Одеської області від 19.10.2018 року по справі № 493/2233/18 за ним було визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований в [ADDRESS] , придбаний ним у [PERSON] 04.05.2018 року. Однак, в 2019 році з`ясувалось, що на момент укладення першого договору купівлі-продажу у нотаріуса 14.10.2009 року за власником вищевказаного житлового будинку [PERSON] було зареєстроване право власності на земельні ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,2500 га, кадастровий номер: [NUMBER] , розташовану в [ADDRESS] , згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , отриманого нею 12.08.2009 року, та для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2635 га, кадастровий номер: [NUMBER] , розташовану в [ADDRESS] , згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , отриманого нею 12.08.2009 року. Таким чином, одночасно з виникненням у нього права власності на житловий будинок, у нього виникло право власності на вказані земельні ділянки. Враховуючи вищевикладене, позивач змушений був звернутись до суду. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнала в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача, оцінивши докази, що перебувають в матеріалах цивільної справи, судом встановлені наступні фактичні обставини. Згідно копії договору купівлі-продажу від 14.10.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Балтського районного нотаріального округу Пантілєєвою І.П., реєстр № 2613, та Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів № 7829577 від 14.10.2019 року [PERSON] купила у [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований в [ADDRESS] . Відповідно до витягу Про реєстрацію права власності на нерухоме майно Балтського районного бюро технічної інвентаризації № 24133401 від 14.10.2009 року власником житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований в [ADDRESS] є [PERSON] . Згідно рішення Балтського районного суду Одеської області від 22.10.2010 року по справі № 2-1281 за [PERSON] було визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований в [ADDRESS] , придбаний нею у [PERSON] 14.10.2010 року. Відповідно до витягу про Державну реєстрацію прав Балтського районного бюро технічної інвентаризації № 27847284 від 02.11.2010 року власником житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований в [ADDRESS] є [PERSON] . Згідно рішення Балтського районного суду Одеської області від 19.10.2018 року по справі № 493/2233/18 за [PERSON] було визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований в [ADDRESS] , придбаним [PERSON] у [PERSON] за договором купівлі-продажу 04.05.2018 року. Рішення набрало законної сили 20.11.2018 року. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним № 149083577 від 12.12.2018 року та технічного паспорту на житловий будинок від 22.12.2018 року [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований в [ADDRESS] . [PERSON] належать земельні ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,2500 га, кадастровий номер: [NUMBER] , розташовану в [ADDRESS] , згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , та для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2635 га, кадастровий номер: [NUMBER] , розташовану в [ADDRESS] , згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] . Відповідно до листа-відповіді № 1124/01-16 від 03.07.2019 року, адресованного [PERSON] приватний нотаріус Балтського районного нотаріального округу повідомила, що у зв`язку з тим, що вказані вище земельні ділянки оформлені на гр. [PERSON] , яка померла [INFO] і про них не було відомо при укладені первісного договору купівлі-продажу 14.10.2009 року, посвідчити договір купівлі-продажу земельних ділянок не є можливим. Суд вирішуючи спірні відносин виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Відповідно норм ч. 1 ст. 30 ЗК України при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. Згідно ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України (далі за текстом ЗК України) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Частиною 6 статті 120 ЗК України істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, крім об`єктів державної власності,що підлягають продажу шляхом приватизації. Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера. Згідно зі статтею 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника землекористувача. Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що з 1 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 року. Відповідно до норм ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи зазначене, виходячи із зазначених норм закону, суд приходить до висновку, що позивні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved