Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], про скасування заяви про надання згоди на включення до кола спадкоємців сина спадкодавця та скасування заяви про прийняття спадщини за законом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 09.08.1982 року померла його дружина, [PERSON], яка до дня смерті була зареєстрована і проживала разом з ним в м. Ківерці, по вул. Київський провулок №1, 5, Волинської області. Вказує, що він є єдиним спадкоємцем, який належним чином прийняв спадщину після смерті своєї дружини [PERSON], інших спадкоємців немає. Однак, при розгляді Ківерцівським районним судом Волинської області цивільної справи №158/237/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], приватного нотаріуса [PERSON] про визнання договору дарування недійсним, коли із ДНК була витребувана спадкова справа №483/2015 заведена після смерті [PERSON], йому стало відомо, що 22.12.2015 року один із його синів, [PERSON], який спадщини після смерті матері не приймав, подав заяву до [PERSON] державної нотаріальної контори про надання згоди на включення до кола спадкоємців іншого сина спадкодавця, [PERSON], який пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини. На підставі цього, 22.12.2015 року [PERSON] та [PERSON] подали до [PERSON] державної нотаріальної контори про видачу їм свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON], у якій зазначили, що крім них інших спадкоємців немає, пережилого з подружжя немає, що не відповідає дійсності. Тому просить суд визнати недійсною та скасувати заяву [PERSON] від 22.12.2015 року №1152 у спадковій справі №483/2015, заведеній після смерті [PERSON], яка померла 09.08.1982 року про надання згоди на включення до кола спадкоємців іншого сина спадкодавця, [PERSON], який пропустив шестимісячний строк встановлений законом для прийняття спадщини, визнати недійсною та скасувати заяву [PERSON] від 22.12.2015 року №1153 у спадковій справі №483/2015 та визнати [PERSON] таким, що не прийняв спадщину, що залишилася по смерті [PERSON], яка померла 09.08.1982 року. Позивач [PERSON] в попередньому судовому засіданні від 01.07.2016 року та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали та просили його задоволити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, подав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення /а.с.92/. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просить відмовити у його задоволенні, також надав письмові заяви свідків, які підтверджують те, що останній проживав з 1981 по 1994 роки разом зі своєю матірю, після смерті останньої зі своєю сімєю проживав у материній половині будинку до 1994 року, однак пізніше переїхав у м. Світловодськ Кіровоградської області по направленню дружини /а.с.93-95/. Представник третьої особи від [PERSON] нотаріальної контори [PERSON] у судовому засіданні висловила думку, щодо відмовлення у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що на момент смерті матері [PERSON] - [PERSON] проживав разом з нею, тому мав право на звернення до нотаріальної контори з відповідною заявою. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні висловила думку про доцільність заявленого позову, оскільки як і позивач вважає що вищевказані дії відповідачів є неправомірними. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 548 ЦК України, для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Відповідно до норми ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК УРСР строк для прийняття спадщини встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії І-ЕГ №355679 від 11.08.1982 року за актовим записом №94, [PERSON] померла 09.08.1982 року /а.с.73/. Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді домоволодіння (м. Ківерці, вул. 1-й Київський провулок, 5, Волинської області) до складу якого входить житловий будинок з відповідними та надвірними будівлями і спорудами. Як вбачається з матеріалів спадкової справи №483/2015, 22.12.2015 року із заявою на включення до кола спадкоємців сина спадкодавця [PERSON] звернувся [PERSON] Також, відповідно до заяви №1154 від 22.12.2015 року [PERSON] та [PERSON] просили видати їм свідоцтво про право власності на спадкове майно /а.с.44-47/. Відповідно до ст. 1268 ЦК України Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом [PERSON] спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В силу ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини Згідно ч. 1 ч. 2 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч. 2 ст. 1272 ЦП України за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до абз. 14 п. 2 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що на момент смерті [PERSON] в даному будинку проживав [PERSON] до теперішнього часу. Також встановлено і відповідно, і не заперечили сторони по справі, що [PERSON] з 1980 року по 1986 рік навчався в Українському інституті інженерів водного господарства (зараз Національний університет водного господарства та природокористування), був зареєстрований та проживав в м. Рівне, щодо відмітки про реєстрацію в м. Ківерці, по вул. 1-й Київський провулок, 5, Волинської області пояснив, що відбулася помилка при заміні паспорта громадянина України і на, що він не звернув увагу. Окрім того встановлено, що [PERSON] також на день смерті не проживав із спадкодавцем, що стверджується поданими в судовому засіданні самим відповідачем [PERSON] заявами свідків, а також те, що [PERSON] звернувся до нотаріуса з заявою про надання згоди про включення в коло спадкоємців [PERSON]І, як такий що пропустив шестимісячний строк для подання заяви на прийняття спадщини /а.с.45/. Відтак, оскільки [PERSON] не проживав на момент смерті із спадкодавцем [PERSON] та пропустив строк прийняття спадщини, окрім того не звертався до суду щодо продовження судом даного строку, тому суд приходить до висновку що останній з підстав ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР не прийняв спадщини, а відповідно не мав правових підстав надавати згоди щодо включення до кола спадкоємців [PERSON] Окрім того з матеріалів справи вбачається, що рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 15.07.1977 року шлюб між померлою [PERSON] та [PERSON] було розірвано /а.с.32/. Разом з тим, з відповіді ДРАЦС вбачається, про відсутність у відділі актового запису про розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 180 Кодексу про шлюбу та сімю України в редакції 1969 року реєстрація розірвання шлюбу на підставі рішення суду провадиться по пред'явленні подружжям або одним з них копії судового рішення, оскільки рішення Ківерцівського районного суду Волинської області не було ніким із подружжя [PERSON] предявлене для реєстрації розірвання шлюбу, відтак слід вважати, що дане рішення не було виконане, та відповідно шлюб між ними не було розірвано /а.с.64/. Тому суд, не бере до уваги твердження [PERSON] про те, що позивач по справі [PERSON] немає права на спадщину, як чоловік, після смерті дружини [PERSON], яка померла 09.08.1982 року. Відтак, з огляду на вищевикладене суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON], про скасування заяви про надання згоди на включення до кола спадкоємців сина спадкодавця та скасування заяви про прийняття спадщини за законом повністю.

Outcome: approved