Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON], треті особи - Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області, державний реєстратор відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку. В обґрунтування вимог позивач вказує, що земельна ділянка по вул.Новий Світ,79 в м.Тернополі належала на праві спільної власності [PERSON] та його матері [PERSON], кожну по Ѕ частині. 19 липня 2009 року [PERSON] подарувала відповідачу належну їй ј частку земельної ділянки по вул.Новий Світ, 79 в м.Тернополі. За життя [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все належне їй майно йому [PERSON] Спадщину після смерті [PERSON] прийняли він та донька [PERSON] Він частково оформив спадкові права отримавши свідоцтво про право на спадщину на частку належного матері будинковолодіння по вул. Новий Світ,79 в м.Тернополі 16 липня 2015 року нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину на частку земельної ділянки, у звязку з чим він звернувся до суду. У процесі розгляду справи, зясувалось, що при державній реєстрації права власності на земельну ділянку за відповідачем, державним реєстратором була допущена помилка у визначені розміру часток на дану земельну ділянку та помилково зареєстровано за [PERSON] право власності на цілу земельну ділянку. Однак, у дійсності [PERSON] належить ѕ частини, а [PERSON] -ј частина спірної земельної ділянки. Посилаючись на наведене та те, що даний державний акт про право власності відповідача на цілу земельну ділянку є незаконним, чим позбавляє його права на спадкування після смерті матері [PERSON], просить задовольнити позов. У підготовчому судовому засіданні, ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, за клопотання позивача залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради . У судове засідання позивач та його представник адвокат [PERSON] не зявились. Попередньо представник подав заяву про розгляд справи без його участі. Позов підтримує та просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча про час та місце судового засідання був неодноразово повідомлений судом за адресою місця реєстрації та на сайті суду. Попередньо не повідомив суд про причини своєї неявки, відзив на позов не подавав. Представники третіх осіб в судове засіданні не зявились, хоча про час та дату судового засідання були повідомлені у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомили. На підставі вимог ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 15 квітня 209 року визнано за [PERSON] право власності на Ѕ частину будинковолодіння та Ѕ частину земельної ділянки пл. 0,0590га, що по вул.Новий Світ,79 в м.Тернополі у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Визнано за [PERSON] право власності на Ѕ частину будинковолодіння та 1/2 частину земельної ділянки пл. 0,0590га, що по вул.Новий Світ,79 в м.Тернополі у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] На підставі даного рішення суду від 15 квітня 2009 року за [PERSON] та [PERSON] зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку, за кожним по Ѕ частини, що підтверджується державним актом серії ЯИ №573375 від 13 червня 2010 року, виданим Управлінням держкомзему у місті Тернополі. Згідно списку співвласників земельної ділянки, що є додатком до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №573375 від 13 червня 2010 року, [PERSON] та [PERSON] належить по 1/2 частки земельної ділянки, що по вул.Новий Світ, 79 в м.Тернополі. 19 липня 2010 року [PERSON] подарувала [PERSON] Ѕ частки, з належної їй Ѕ частки ( тобто ј) земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що по вул.Новий Світ, 79 в м.Тернополі, що підтверджується договором дарування від 19 липня 2009 року, посвідченим приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за №645. З державного акту серії ЯЛ № 026797 від 07.10.2010 року, виданого Управлінням держкомзему у м.Тернополі вбачається, що [PERSON] на праві власності належить ціла земельна ділянка, що по вул.Новий Світ, 79 в м.Тернополі. Як підставу видачі даного державного акту на імя [PERSON] вказано рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.04.2009 року та договір дарування від 19.07.2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №645. Згідно рішення суду [PERSON] набув право власності на Ѕ частину, а згідно договору дарування - на ј частину спірної земельної ділянки. З реєстру права власності на нерухоме майно за №318948831 від 02.11.2011 року встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що по вул.Новий Світ, 79 в м.Тернополі належить на праві власності [PERSON] (ј частки згідно рішення суду від 15.04.2009 року) та [PERSON] (3/4 частки- на підставі рішення суду від 15.04.2009 року та договору дарування від 19.07.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON]Л.). 08 жовтня 2010 року [PERSON] померла. Згідно інформаційного листа Першої Тернопільської державної нотаріальної контори від 30.10.2018 року за №3860/01-16 встановлено, що 28 січня 2011 року [PERSON] подав до Першої Тернопільської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, за якою і було заведено спадкову справу за №60/2011 до майна [PERSON], померлої 08 серпня 2010 року. 08 лютого 2011 року заяву про прийняття спадщини подала також дочка померлої - [PERSON] 01 лютого 2010 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №144, яким [PERSON] заповіла [PERSON] все належне їй майно. 16 липня 2015 року державним нотаріусом Першої тернопільської державно нотаріальної контори [PERSON] видано свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом на 5/6 від ј частки житлового будинку за №79 по вул.Новий Світ ,79 в м.Тернополі. Вказаний факт також підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори від 16 липня 2015 року за реєстровим №4-2049. Як вбачається з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень за №40756889 від 16 липня 2015 року, за [PERSON] зареєстровано прав власності на 5/24 частин житлового будинку на підставі вищевказаного свідоцтва про право на спадщину. 16 липня 2015 року державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори [PERSON]В винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 5/6 часток від 1/4 частки земельної ділянки площею 0.0590 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд що по вул.Новий Світ, 79 в м.Тернополі. У липні 2016 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, у порядку спадкування після смерті [PERSON], у тому числі на спірну земельну ділянку. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 06 червня 2018 року провадження у даній справі зупинено до набрання законної сили судовим рішення у даній справі за № 607/8765/18. Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з вимогами ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. В силу вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1269 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1270 ЦК для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] Спадщину після смерті [PERSON] прийняли позивач [PERSON] та її донька [PERSON] Крім того, позивач частково оформив спадкові права, отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом на належну [PERSON] частку житлового будинку за №79 по вул.Новий Світ в м.Тернополі. Однак,\~оформити спадкових\~прав на\~належну спадкодавцю\~земельну ділянку\~позивач не\~має можливості,\~ оскільки\~згідно державного\~акту серії ЯЛ № 026797 від 07.10.2010 року, виданого Управлінням держкомзему у м.Тернополі вбачається, що [PERSON] на праві власності належить ціла земельна ділянка, що по вул.Новий Світ, 79 в м.Тернополі. Згідно з вимогами ст.\~1225\~ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ч. 1 ст.\~81\~Земельного кодексу\~України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності;\~\~в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 87 Земельного кодексу право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає, у тому числі за рішенням суду. Згідно з вимогами ст.\~125\~Земельного кодексу\~України (надалі ЗК України) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1, 2 ст. 126 ЗК). Відповідно до розяснень, викладених у п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1225\~ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. З матеріалів справи встановлено, що підставою видачі оспорюваного державного акту є рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.04.2009 року та договір дарування від 19.07.2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №645. Згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.04.2009 року за [PERSON] визнано право власності на Ѕ частину спірної земельної ділянки, а на іншу Ѕ частину- визнано право власності за [PERSON] Таким чином, кожен з них набув право власності на Ѕ частину спірної земельної ділянки. У липні 2010 року [PERSON] подарувала [PERSON] Ѕ частку з належно їй Ѕ частки спірної земельної ділянки, тобто ј частину. Відтак, [PERSON] став власником 3/4 частин спірної земельної ділянки ( Ѕ+1/4) . Однак, на підставі вищенаведених документів, державним реєстратором помилково зареєстровано та видано державний акт серії ЯЛ № 026797 від 07.10.2010 року, на імя [PERSON] про право власності на цілу земельну ділянка, що по вул.Новий Світ, 79 в м.Тернополі. Вказаний документ порушує права спадкоємців [PERSON] та позбавляє їх можливості оформити належні їм спадкові права. Положеннями ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих цим збитків. В силу вимог ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування та шляхом застосування інших, передбачених законом способів. Згідно з вимогами ч.5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину ( ч. 3 ст. 1296 ЦК). Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Враховуючи вищенаведенні вимоги закону та встановленні обставини справи, суд ввжає, що позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом визнання недійсним виданого [PERSON], державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 026797 від 07.10.2010, що вул.Новий Світ,79 в м.Тернополі, площею 0,590 га, кадастровий номер 6110100000020050023, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011066100213, виданий 07 жовтня 2010 року управлінням Дкржкомзему м.Тернополя. Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач в судове засідання не зявився та будь-яких доказів на спростування доводів позову суду не надав. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 704,80грн.

Outcome: approved