Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про усунення перешкод у здійсненні права власності. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] відносно [PERSON] вчиняються дії, які перешкоджають у здійсненні її права власності. Відповідні протиправні дії відповідача полягають у тому, що власником квартири №187 , зокрема [PERSON] , на 9 поверсі другого під`їзду житлового будинку [ADDRESS] , без отримання дозвільних документів та погодження з власниками інших квартир, було самовільно здійснено переобладнання частини коридору загального користування, де знаходиться пожежне обладнання поверху та інженерне обладнання будинку і сусідніх квартир, зокрема зведено саморобну цегляну перегородку з вмонтованими дверима. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 31 травня 2021 року відкрито провадження у даній справі, залучено до учаті у ній у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін у судове засідання. Представника позивача в судовому засіданні, яке відбулось 28 вересня 2021 року, позовні вимоги підтримали, вважали їх обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Будь-яких клопотань або заяв з процесуальних питань ними не заявлялось. Відповідач в судове засідання, призначене на 28 вересня 2021 року не з`явився, будучи повідомленим про розгляд справи належним чином. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) суд зобов`язаний відкласти судовий розгляд справи в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Частиною 3 ст. 223 ЦПК України також визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Взявши до уваги те, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи з наявністю поважних для цього підстав ним не заявлялось, з метою дотримання розумного строку розгляду справи, суд вважає за можливе проводити судовий розгляд справи за відсутності сторони відповідача. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено в статті 41 Конституції України, в якій гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом. Відповідно до ч. 1 ст. 15 та ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тлумачення цих норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права або інтереси позивача порушені, невизнані Положеннями стст. 317 та 319 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц зроблено висновок, що негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Аналіз статті 391 ЦК України свідчить, що підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником свого права. Таким чином, право власності має захищатися лише при доведенні самого факту порушення. Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 09 серпня 2018 року у справі №694/1735/15-ц та постанові Верховного суду від 21 лютого 2018 року у справі №559/2528/15-ц. Звертаючись до суду з позовом у даній справі [PERSON] , будучи власником квартири [ADDRESS] посилається на те, що відповідач - власник квартири №187 , яка знаходиться на цьому ж поверсі (сусідня квартира), без отримання дозвільних документів було самовільно здійснено переобладнання частини коридору загального користування, де знаходиться пожежне обладнання поверху та інженерне обладнання будинку і сусідніх квартир, зокрема зведено саморобну цегляну перегородку з вмонтованими дверима, без погодженнями з власниками інших квартир, які розташовані на даному поверсі, що в свою чергу порушує його права як жителя квартири №188 відповідного будинку. На підтвердження своїх доводів позивач надав: припис ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» від 04.02.2021 року за №19, який винесений на ім`я відповідача, Акт ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» від 12.02.2021 року про відмову у врученні припису, лист ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» від 05.02.2021 року за №100 на ім`я позивача, листи Дарницького районного управління ГУ ДСНС України у м. Києві за №22/249 та за №22/250 від 03.02.2021 року та ГУ УДСУ з надзвичайних ситуацій за №7104-781/01 від 12.02.2021 року про розгляд звернення позивача та Акт Дарницького районного управління ГУ ДСНС України у м. Києві від 11.02.2021 року за №101, складений за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки ТОВ «Ковальська-Житлосервіс». Згідно з положеннями ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Положеннями ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що вони не містять підтвердження протиправних дій відповідача щодо порушення права власності позивача. Зокрема з наявних в матеріалах справи доказів не можливо встановити, що саме відповідач встановив спірну перегородку на на 9 поверсі другого під`їзду житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, у зв`язку з тим, що позивачем не доведено вчинення відповідачем перешкод у здійсненні ним права власності, позовні вимоги в частині усунення перешкод у користуванні власністю, а саме приміщеннями загального користування на 9 поверсі другого під`їзду житлового будинку [ADDRESS] шляхом зобов`язання відповідача здійснити демонтаж самовільно зведеної перегородки та металевих дверей та відновити оздоблення стін та підлоги задоволенню не підлягають. На підставі вищенаведеного та

Outcome: dismissed