Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Арсенал-Сервис-Плюс» (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого просив стягнути з відповідача на свою користь кошти в розмірі 18 627, 00 грн., з яких - 3 700, 00 грн. - заборгованість по виплаті заробітної плати, 4 927, 00 грн. - середній заробіток за весь час затримки та 10 000, 00 грн. моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 05.07.2019 по 19.07.2019 позивач працював розклеювачем оголошень у відповідача на підставі договору підряду від 05.07.2019. В подальшому позивача було звільнено та нараховано на його картковий рахунок 1000, 00 грн. Позивач вказує, що відповідач не здійснив повної виплати заробітної плати в день звільнення, яка становила 3700, 00 грн., при цьому безпідставно відрахував з належних до виплати сум 20 %. Час затримки розрахунку становить 29 днів, середньоденна заробітна плата позивача становить 169, 90 грн. В добровільному порядку відповідач вказані суми не виплачує, внаслідок чого позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Крім того, внаслідок протиправних дій відповідача позивачу було завдано моральної шкоди, зокрема, позивач зазнав душевних страждань, його фізичне здоров`я також постраждало, піднімався тиск. Завдану моральну шкоду позивач оцінив в 10 000, 00 грн., які просив стягнути з відповідача на свою користь. Відповідач, у встановлений в ухвалі строк відзив, пояснення на позовну заяву не надав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомлення сторін не заявив, хоча на його адресу судом направлялась копія ухвали про відкриття провадження з копією позовної заяви з доданими до неї документами. 21.08.2019 ухвалою суду по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено сторонам строки для надання заяв по суті справи. Відповідно до ч. 5 ст. 247 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. При цьому, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України, після закінчення строків для надання сторонами відповідних заяв по суті справи, визначених в ухвалі про відкриття провадження. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 7 ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 47 та ч. 1 ст. 83 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Крім того, згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. При цьому, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Так, позивач вказує, що перебував з відповідачем у трудових правовідносинах на підставі Договору підряду. Разом з тим, до матеріалів справи не надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував наявність трудових правовідносин між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Арсенал-Сервис-Плюс». При цьому, надані до матеріалів справи копія заяви позивача, адресована Начальнику Шевченківського УП ГУНП Приступі Г.Л. від 23.07.2019, а також зразки рекламних оголошень про надання різних послуг та роздрукований перелік вулиць Солом`янського району, не є належними та допустимими доказами в розумінні положень ЦПК України, які б підвереджували існування трудових правовідносин між позивачем та відповідачем. Не підтверджують вказані докази і існування заборгованості у відповідача перед позивачем по виплаті заробітної плати. За таких обставин, позивачем в розумінні ст. 12, 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів того, що між сторонами існували трудові правовідносини, як не надано доказів і того, що у відповідача перед позивачем існує заборгованість, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Оскільки в судовому засіданні не підтвердилось наданими до матеріалів справи доказами порушення відповідачем прав позивача, а також та обставина, що вказані порушення призвели до моральних страждань останнього та втрати нормальних життєвих зв`язків, суд не знаходить підстав і для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, а тому позовні вимоги в цій частині також задоволенню не підлягають. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed