Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Старобільського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Старобільської районної державної адміністрації у Луганській області про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову зазначено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] . У 2014 році батько дитини покинув родину. У 2018 році [PERSON] закінчив Старобільську ЗШ 2-3 ступеню №2 Старобільської районної ради Луганської області та вступив до навчання до Старобільського відділення ВП «Регіональний центр профосвіти Луганського національного університету ім. Т. Шевченко». [INFO] мати [PERSON] померла, батько, який у 2014 році покинув родину із сином не спілкується. Усі ці роки у вихованні сина участі не брав, ніякої допомоги не надавав. Позивачеві стало відомо, що його батько [PERSON] має намір скористатися ст. 172 СК України, тому просив суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] . [INFO] . В судове засідання [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися. Представником надано письмову заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, надав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав та не заперечував проти задоволення позову. В судовому засіданні представник третьої особи Артеменко В.В. позов підтримала та просила його задовольнити. В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини. У судовому засіданні встановлено, підтверджується матеріалами справи та не заперечувалося сторонами по справі, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 13.02.2003, виданого Старобільським райвідділом реєстрації актів громадянського стану Луганської області. [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 31.07.2019, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Старобільському району та місту Брянка Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Згідно довідки про склад родини від 16.04.2020 № 767 виконавчого комітету Старобільської міської ради, виданої [PERSON] , що проживає [ADDRESS] , до складу її родини зарахований та входить [PERSON] , [INFO] . Таким чином, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню своєї неповнолітньої доньки. Вказані правовідносини регулюються нормами Конвенції про права дитини, Сімейного кодексу України та Закону України «Про охорону дитинства». Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. З вищенаведених письмових доказів, судом вбачається, що [PERSON] з 2014 року не не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, не займається її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] повністю ухилився від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню свого неповнолітнього сина [PERSON] , який після смерті матері (з [INFO]) залишився без батьківського піклування, враховуючи, що сам [PERSON] надав до суду письмову заяву, який не заперечував проти задоволення цього позову, суд вважає, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав стосовно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . За таких обставин суд вважає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими доказами, сумніву у суду не викликають і вважаються судом доведеними, у зв`язку з чим позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Старобільської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню. На пiдставi ст. ст. 12, 16, 207, 526, 759, 793 ЦК України,

Outcome: approved