Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач) у липні 2017 року звернулася до суду з позовом до ПАТ «Азот» (далі Відповідач) про стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди, вказавши, що з 21.02.1996 року вона працювала на різних посадах у ВАТ «Азот», яке рішенням загальних зборів акціонерів від 21.06.2011 року було перейменоване в ПАТ «Азот». 19.04.2017 року вона була звільнена із займаної посади економіста 2 категорії загального відділу ПАТ «Азот» на підставі наказу № 313-ВК від 13.04.2017 року за скороченням штату працівників. На день звільнення відповідачем не було проведено з нею розрахунок, а саме не виплачено в повному обсязі заробітну плату за лютий 2017 року, заробітну плату за березень-квітень 2017 року та компенсацію за 43 календарних дні (вихідну допомогу при звільненні). 12.06.2017 року вона надіслала на імя керівника ПАТ «Азот» електронною поштою та рекомендованим листом з повідомленням письмову заяву, в якій просила протягом трьох робочих днів провести з нею повний розрахунок. Дану заяву відповідач отримав 13.06.2017, однак до цього часу розрахунок з нею не провів. 12.06.2017 року ПАТ «Азот» частково виплатило зарплату за березень 2017 року в розмірі 1749,88 гривень та за квітень 2017 року 4985,05 гривень, а також виплатило індексацію за травень 2017 року 32,66 гривень та 07.07.2017 року було виплачено індексацію за червень 2017 року 38,31 гривна. Оскільки ПАТ «Азот» не виплатило їй в день звільнення і до цього часу в повному обсязі нараховану заробітну плату за лютий-квітень 2017 року, то вважала, що відповідач має сплатити їй середній заробіток за час затримки розрахунку. В звязку з тим, що ПАТ «Азот» не виплачувало своєчасно та в повному розмірі заробітну плату, не провело розрахунку в день її звільнення, [PERSON] посилалася на те, що їй завдано моральну шкоду. При цьому просила врахувати, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], а її заробітна плата була єдиним джерелом доходу сімї. Аліментів вона не отримувала. Через брак коштів для забезпечення нормального життя та розвитку дітей, була вимушена користуватися кредитними коштами банку та позичати гроші у знайомих. Кошти, які було виплачено ПАТ «Азот» 12.06.2017 року, пішли на часткове повернення боргів. На даний час вона має заборгованість перед банківською становою та комунальними підприємствами. Також відсутність коштів перешкоджає оформленню спадщини старшою донькою позивачки, яка на даний час є неповнолітньою, а тому всі фінансові питання по сплаті податку за оформлення спадщини покладені на позивача. Невиплата їй заробітної плати та вихідної допомоги при звільненні ПАТ «Азот» спричинила фінансові труднощі, які вимагають від неї додаткових зусиль для організації нормального життя своїх дітей та себе. Моральну шкоду позивачка оцінює в 7500 гривень, яку просила стягнути з відповідача на свою користь разом з заборгованістю по заробітній платі за лютий-квітень 2017 року, середньомісячну заробітну плату за час затримки розрахунку та заборгованість по вихідній допомозі при звільненні. 08.09.2017 року [PERSON] подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила стягнути з ПАТ «Азот» на її користь заборгованість по заробітній платі за лютий 2017 року в розмірі 1463,46 гривень; за березень 2017 року 4792,40 гривень; за квітень 2017 року, в тому числі і компенсацію за невикористану відпустку 5608,36 гривень; нараховану, але не виплачену при звільненні, вихідну допомогу 7444,73 гривень; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.04.2017 року по 08.09.2017 року в сумі 34045,44 гривні; моральну шкоду в розмірі 8500 гривень. В судовому засіданні [PERSON] підтримала уточнені позовні вимоги. Додатково пояснила, що на даний час перебуває на обліку в центрі зайнятості як безробітна. Вважала доводи відповідача про неможливість розрахуватися із нею безпідставними, оскільки арешт на майно ПАТ «Азот» державним виконавцем було накладено 29.05.2017 року, а розрахунок при звільненні вона мала отримати в день звільнення 19.04.2017 року. Представник відповідача ПАТ «Азот» за довіреністю [PERSON] заперечував проти задоволення позову. Пояснив, що вина підприємства у виникненні заборгованості по заробітній платі відсутня, оскільки постановою державного виконавця було арештовано всі рахунки ПАТ «Азот», що унеможливило здійснення виплати заробітної плати працівникам. Також зазначив, що в разі задоволення вимог [PERSON] в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ця сума підлягає зменшенню на суму обовязкових податкових відрахувань, які ПАТ «Азот» повинен буде сплатити до бюджету. Підтвердив наявність станом на 26.09.2017 року заборгованості у ПАТ «Азот» перед [PERSON] по заробітній платі за лютий, березень та квітень 2017 року в сумі 11864,22 гривні; вихідної допомоги в сумі 7444,73 гривні. Крім того в своїх письмових запереченнях від 18.08.2017 року та доповненні до заперечень від 15.09.2017 року ПАТ «Азот» позов [PERSON] не визнало повністю, оскільки невиплата належних сум при звільненні позивачу сталась не з вини ПАТ «Азот», а через відсутність обєктивної можливості здійснити таку виплату. Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ПАТ «Азот» в межах суми стягнення 611872475,30 гривень. Вказаною постановою державного виконавця було арештовано всі грошові кошти на банківських рахунках ПАТ «Азот». При цьому жодному з рахунків ПАТ «Азот» ані чинним законодавством, ані постановою державного виконавця не було надано статусу «захищеного», що унеможливило виплату заробітної плати з цих рахунків. Оскільки вина ПАТ «Азот» щодо невиплати заробітної плати [PERSON] та вхідної допомоги при звільненні відсутня, то і позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню. В доповненнях до заперечень проти позову було зокрема зазначено, що в разі задоволення позовних вимог [PERSON], сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає зменшенню на суму податку на доходи фізичних осіб та військового збору, які ПАТ «Азот» повинен буде сплатити до бюджету. З урахуванням викладеного ПАТ «Азот» просило повністю відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог. Суд заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до трудової книжки (а.с. 5-8) [PERSON] з 21.02.1996 року працювала на різних посадах в ПАТ «Азот», яке було перейменоване рішенням загальних зборів акціонерів від 21.06.2011 року із ВАТ «Азот». Наказом № 313-ВК від 13.04.2017 року (а.с. 9) [PERSON] була звільнена з займаної посади економіста 2 категорії на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штату працівників. Відповідно до довідки ПАТ «Азот» від 22.08.2017 року № 465 (а.с. 50), - станом на 21.08.2017 року заборгованість ПАТ «Азот» по заробітній платі перед [PERSON] складає: за лютий 1463,46 гривень, березень 4792,40 гривень, квітень 13053,09 гривень, у тому числі вихідна допомога в сумі 7444,73 гривень, а всього на загальну суму 19308,95 гривень. Колективним договором укладеним між ПАТ «Азот» та працівниками даного підприємства в 2016 році (а.с. 57-62), який відповідно до п. 12.1 діє з 12.07.2016 року протягом року і зберігає чинність до укладення нового колективного договору, передбачено: Пункт 7.5: обовязок роботодавця здійснювати щомісячно перерахування заробітної плати на карткові рахунки працівників у такі строки за першу половину місяця не пізніше 23 числа щомісячно, в розмірі не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (окладу) працівника, кінцевий розрахунок не пізніше 7 числа наступного місяця. Пункт 7.17: обовязок роботодавця виплати вихідної допомоги при звільненні, а також грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. В листі Управління Держпраці у Черкаській області від 21.08.2017 року №З-880/14-1 (а.с. 56) зазначено, що в ході перевірки ПАТ «Азот» встановлено, що виплата заробітної плати працівникам підприємства, в тому числі звільненим, проводиться з порушенням строків встановлених вимогами Кодексу законів про працю України та Закону України «Про оплату праці». Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок. В ст. 116 КЗпП України зазначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Таким чином до стягнення з ПАТ «Азот» на користь [PERSON] підлягає заборгованість по заробітній платі за лютий 2017 року 1463,46 гривень, квітень 2017 року 4792,40 гривень, квітень 2017 року 5608,36 гривень, що разом становить 11864,22 гривні, а також вихідна допомога при звільненні в сумі 7444,73 гривні. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Частиною 2 ст. 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. ПАТ «Азот» на день вирішення справи не заперечує наявність заборгованості по заробітній платі перед [PERSON] за лютий, березень та квітень 2017 року в сумі 11864,22 гривні та вихідній допомозі в сумі 7444,73 гривень. Проте відповідач в своїх запереченнях проти позову посилається на те, що розрахунок з позивачем при звільненні не був проведений не з вини підприємства, а через накладений державним виконавцем арешт на банківські рахунки підприємства, що унеможливило проведення будь яких банківських операцій. Однак суд звертає увагу на те, що [PERSON] була звільнена з ПАТ «Азот» 19.04.2017 року згідно Наказу від 13.04.2017 року № 313-ВК, а постанова про арешт майна боржника ПАТ «Азот» державним виконавцем винесена 29.05.2017 року (а.с. 40-41), тобто більше ніж через місяць після звільнення позивача. А тому доводи представника відповідача про неможливість здійснення повного розрахунку із [PERSON] в день її звільнення суд не приймає. За таких обставин стягненню з ПАТ «Азот»на користь [PERSON] підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.04.2017 року по 08.09.2017 року (в межах позовних вимог). Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.04.2017 року по 08.09.2017 року суд виходить з наступного. Згідно довідки ПАТ «Азот» (а.с. 49) розмір заробітної плати [PERSON] за два місяці які передували звільненню становить: лютий 2017 року 5506,52 грн. за 15 робочих днів; березень 2017 року 6551,10 грн. за 19 робочих днів. Таким чином середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 354,64 гривень, із розрахунку (5506,52 + 6551,1) / (15 + 19) = 354,64 грн. За період з 20.04.2017 по 08.09.2017 (в межах позовних вимог) пройшло 96 робочих днів, а саме квітень 2017 7 робочих днів; травень та червень 2017 по 20 робочих днів; липень 2017 21 робочий день; серпень 2017 22 робочих дні; вересень 2017 6 робочих днів. При визначенні кількості робочих днів суд виходить із пятиденного робочого тижня [PERSON] та даних викладених у [PERSON] України від 05.08.2016 р. N11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік». Отже розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.04.2017 року по 08.09.2017 року становить 34045,44 гривень (із розрахунку 354,64 грн. х 96 днів). Оскільки розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] в сумі 354,64 грн. визначено із нарахованої заробітної плати до утримання податків та обовязкових платежів, то середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.04.2017 року по 08.09.2017 року в сумі 34045, 44 гривень на користь [PERSON] необхідно стягнути із відрахуванням (утриманням) при виплаті податків та обовязкових платежів передбачених законодавством України. Відповідно до ч. 1 ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Надані позивачем докази свідчать, що несвоєчасна виплата заробітної плати та не проведення відповідачем повного розрахунку при звільненні із [PERSON] поставило її, як матір двох неповнолітніх дітей у скрутне матеріальне становище, призвело до моральних страждань позивача, втрати нею нормальних життєвих зв'язків і вимагало від [PERSON] додаткових зусиль для організації свого життя. Так, [PERSON] є матірю [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] (а.с. 16-17), які проживають разом із нею та знаходяться на її утриманні. При цьому відносно [PERSON] позивач є одинокою матірю (а.с. 18), а батько [PERSON] [PERSON] ухиляється від сплати аліментів, що підтверджено довідкою Чигиринського районного Відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Черкаській області (а.с. 65). Крім того [PERSON] зобовязана утримувати житло за місцем свого і дітей проживання: [INFO], а несвоєчасний розрахунок при звільненні призвів до утворення заборгованості перед підприємствами, що надають відповідні житлово-комунальні послуги (а.с. 20-25, 66-68). З урахуванням обставин справи, тривалості правопорушення та глибини душевних страждань позивача, враховуючи вимоги розумності і справедливості суд вважає, що розмір відшкодування завданої позивачу моральної шкоди у грошовому виразі необхідно визначити у 1000 гривень, які слід стягнути із ПАТ «Азот» на користь [PERSON]. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за вимоги про стягнення заробітної плати, судовий збір в сумі 640 гривень від сплати якого була звільнена [PERSON] необхідно стягнути з ПАТ «Азот» на користь держави. Крім того позивачем було сплачено судовий збір за позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 640 гривень (а.с. 70). Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди в сумі 8500 гривень задоволено частково на суму 1000 гривень, то до стягнення з ПАТ «Азот» на користь позивача підлягає сплачений судовий збір в сумі 75,33 гривні, що становить 11,77% від загального розміру сплаченого судового збору, пропорційно до розміру задоволених вимог про відшкодування моральної шкоди. На підставі ст. 47, 115-117, 2371 КЗпП України,

Outcome: partial