Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON], третя особа - Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 27.11.2009 року сторони уклали шлюб, який рішенням Сєвєродонецького міського суду від 06.06.2016 року розірваний. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишився проживати разом з позивачем, а потім став проживати у бабусі [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. За рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області 16.08.2016 року з відповідача на утримання дитини стягнені аліменти, проте відповідач рішення суду не виконує та не сплачує аліменти, порушуючи зобов'язання утримувати дитину, у зв'язку з чим заборгованість станом на 01 .04. 2017 року становить 13 747 грн. 46 коп. Тому позивач звернувся з даним позовом до суду та просить позбавити відповідача батьківських прав стосовно його неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] У судове засідання сторони, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, не з'явилися. Представник позивача та представник третьої особи надали до суду заяви, в яких просили розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач причини неявки суду не повідомила. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що згідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 16.06.2000 року Сєвєродонецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганської області, [PERSON] народився [INFO] року. Батьком записаний [PERSON], матір'ю - [PERSON]. З копії заочного рішення від 06.06.2016 року по справі №428/2641/16-ц вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до копії довідки №3187, виданої 31.03.2017 року Центром надання адміністративних послуг Сєвєродонецької міської ради, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно копії довідки №01-15/290, виданої 31.03.2017 року Сєвєродонецьким хіміко-механічним технікумом СУНУ ім. В. Даля, [PERSON] є студентом першого курсу СХМТ СУНУ ім. В. Даля за спеціальністю 274 група АТ-16 з 01.09.2016 року по 30.06.2020 року. З характеристики [PERSON], наданої 03.04.2017 року Сєвєродонецьким хіміко-механічним технікумом СУНУ ім. В. Даля, вбачається, що за час навчання в технікумі [PERSON] зарекомендував себе як дисципліновий та уважний студент. [PERSON] має середній рівень знань, хоча в нього є розумові здібності для досягнення достатнього рівня. [PERSON] спокійний, урівноважений, розсудливий, в сім'ї і громадських місцях уміє володіти собою. [PERSON] до виконання громадських доручень ставиться сумлінно. [PERSON] серед студентів та викладачів СХМТ користується повагою. [PERSON] виховується батьком та бабусею. Мати [PERSON] технікум не відвідувала, не була присутня на батьківських зборах, успішністю і поведінкою сина не цікавилася. Відповідно до характеристики [PERSON], наданої 31.03.2017 року СЗШ № 10 м. Сєвєродонецька, [PERSON] навчався у СЗШ №10 з 1-го класу. Має середній рівень знань, хоча загалом [PERSON] має розумові здібності для досягнення достатнього рівня. Мав багато пропусків занять з причин хвороби, на уроках працював не завжди уважно, активності не проявляв, домашні завдання виконував не завжди. За характером [PERSON] спокійний, врівноважений, розсудливий, на уроках поведінки не порушував, уникав конфліктних ситуацій, до вчителів відносився з повагою. На прохання та доручення класного керівника завжди відгукувався. У житті класу [PERSON] активної участі не приймав. Підгримував товариські відносини лише з деякими однокласниками. В громадському житті школи участі також не приймав. На сьогодні [PERSON] виховується, лише батьком. Він регулярно відвідував батьківські збори, відгукувався на прохання класного керівника. Згідно копії довідки Сєвєродонецького міського ВДВС № 5308 від 05.04.2017 року за [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] р.н., за період з 02.03.2016 року по 01.04.2017 року утворилася заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 13747,46 грн. З висновку Сєвєродонецької міської ради №1886 вбачається, що на думку Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради [PERSON], [INFO], слід позбавити батьківських прав стосовно її неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO] р.н. Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, а також сама дитина, що досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, матеріальним забезпеченням дитини не займається, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, а також не бажає вчиняти вищевказані дії, що негативно впливає на фізичний та духовний розвиток дитини як складову її виховання. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позов заявлено обґрунтовано, доводи, викладені позивачем на підтвердження своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Частиною 2 п. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 640 грн. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved