Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

[PERSON] за пред`явленим в лютому 2019 року позовом до [PERSON] пр осить визначити місце проживання їх малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з нею, як матір`ю дитини. В позовній заяві позивач зазначає, що вона в червні 2014 року разом з двома дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , переїхала та постійно проживає у місті Одесі. Вона та відповідач є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , але в шлюбі не перебували. До січня 2014 року її син мав прізвище « [PERSON] », однак за спільною згодою батьків прізвище було змінено на « [PERSON] ». Відповідач з сином не спілкується, матеріальної допомоги на дитину не надає, аліменти не сплачує та має заборгованість. Відповідач тривалий час сином не цікавиться та не виявляє бажання з ним спілкуватися. Відповідач протягом тривалого часу без будь-яких поважних причин ухиляється від своїх обов`язків з виховання сина. Не турбується про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Мати, користуючись своїм законним правом, просить суд визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з нею. Ухвалою судді від 15.03.2019 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі № 520/5242/18. Розгляд справи призначено провести в порядку загального позовного провадження. В підготовчому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився. Ухвалою суду від 11.07.2019 року підготовче провадження у цивільній справі № 520/5242/18 закрито. Справу призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні із встановленням загального порядку дослідження доказів. В судове засідання учасники справи не з`явилися. Від позивача та представника третьої особи надійшли заяви про проведення розгляду справи за їх відсутністю, при цьому представник третьої особи просив прийняти рішення, яке буде відповідати інтересам малолітньої дитини. Позивач [PERSON] у своїй заяві повторно повідомила суд про підтримання позову, а також про відсутність заперечень проти заочного розгляду справи. З боку відповідача будь-яких заяв з процесуальних питань чи по суті справи до суду не надходило. Суд постановив ухвалу про проведення розгляду справи в заочному порядку за наявними у справі матеріалами. В ході розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] (актовий запис № 1464 Жовтневого відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції від 13 грудня 2007 року). Батьками дитини вказані [PERSON] та [PERSON] . Спроможність виховувати дитину позивач підтверджує довідкою про доходи з місця роботи, виданою адміністрацією НВК «ІНТЕЛЕКТ», в якій зазначено, що [PERSON] працює в НВК «ІНТЕЛЕКТ» з 23.01.2017 року та займає посаду вчителя англійської мови. Характеристикою НВК від 16.01.2019 № 5 підтверджено, що за період роботи [PERSON] зарекомендувала себе як відповідальний працівник, непересічний педагог, творча й обдарована людина. Щодо малолітнього [PERSON] , 2007 року народження, то у довідці від 16.01.2019 року, виданій адміністрацією Одеської НВК «Інтелект», зазначено, що дитина навчається в означеному закладі з другого класу. Характеристикою №14 від 04.02.2019 року адміністрацією КПНЗ ДМШ №6 м. Одеси Одеською міської ради Департаменту культури та туризму підтверджено, що [PERSON] , 2007 р.н., відвідує музичну школу з вересня 2014 року, рідний батько [PERSON] сином не цікавиться та оплату за навчання не вносить, сином займається тільки мати [PERSON] . Аналогічна характеристика видана й адміністрацією вокально-театральної студії «Голос Джельсоміно» НВК «Інтелект» м. Одеси за № 23 від 14.02.2019, у якій зазначений, що батько [PERSON] , ніколи не з`являвся до студії та успіхами дитини не цікавився, оплату за участь в студії та витрати на костюми не вносив. З вищевикладеного можна дійти висновку, що мати займає активну позицію щодо навчання сина, прислуховується до рекомендацій педагогів та має відповідальне ставлення до виконання тренувальних завдань дитиною, яка крім іншого відвідує достатню кількість секцій та гуртків. У висновку Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 20.06.2019 року № 31129/01-11 викладені наступні обставини: згідно акту обстеження умов проживання родини [PERSON] , складеного 04.06.2019 року працівниками територіального відділу служби у справах дітей Одеської міської ради у Київському районі, - житло розміщене на 1-у поверсі 9-ти поверхового будинку, складається з 4-х кімнат, для проживання дитини є окрема кімната, спальне місце, стіл для навчання, шафа з одягом; заявами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтверджено належний стан виконання батьківських обов`язків з боку [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , та зазначено, що вихованням дитини займається мати, яка приділяє багато уваги малолітньому; інформаційною довідкою адміністрації Комунального некомерційного підприємства «Дитяча міська поліклініка № 6» Департаменту охорони здоров`я Одеської міської ради від 24.04.2019 року № 01-03/326 повідомлено, що дитина спостерігається в означеному медичному закладі з листопада 2014 року та при проведенні профілактичних оглядах в поліклініці і відвідуванні на дому з дитиною завжди перебувала мати [PERSON] ; відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам, виданому 24 червня 2019 року Луганським МВ ДВС ГТУЮ у Луганській області, заборгованість по сплаті аліментів з боку батька дитини [PERSON] станом на 24.06.2019 рік становить 87245, 78 грн; малолітнім [PERSON] , [INFO] , у присутності головного спеціаліста територіального відділу служби у справах дітей Одеської міської ради у Київському районі, було написано заяву, в якій хлопчик зазначив, що батько йому не пише і не вітає з Днями народження, і що свого батька він погано пам`ятає; відповідно до протоколу бесіди від 17.04.2019 року, складеного Службою у справах дітей Одеської міської ради за результатами спілкування з відповідачем [PERSON] шляхом телефонного зв`язку [PERSON] в розмові пояснив, що він проживає в м. Луганськ і не заперечує щоб дитина проживала разом з матір`ю [PERSON] ; надавати письмові пояснення відмовився; відповідно до проекту висновку від 11.06.2019 р. за № 05/5416 Служба у справах дітей Одеської міської ради встановила можливість визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з його матір`ю [PERSON] . Суд не має сумніву щодо достовірності цих обставин. Як передбачає частина перша статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. У частині другій цієї ж статті наголошено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом положень частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У частинах 1-3 статті 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року зазначено, що Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За правилами частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Як регламентовано частиною першою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Частина друга цієї статті наголошує, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» містить роз`яснення стосовно того, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст.160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За приписами частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», - виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Місце проживання - це житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово (ч.1 ст.29 ЦК). Кожна особа має право на вільний вибір місця проживання (ч.1 ст.33 Конституції України). Однак визначення місця проживання дітей має свою специфіку, оскільки діти, як правило, в силу своєї психічної та фізичної незрілості, фактичної нездатності проживати самостійно мають проживати разом зі своїми батьками або з особами, які їх заміняють. Отже чинне законодавство, встановлює особисте немайнове право батьків визначати місце проживання дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою ВР за № 789-XII від 27 лютого 1991р., визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно частин 4-6 статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновком Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 20.06.2019 року № 1129/01-11 підтверджена доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] . [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] . За приписами частин 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до частин 1-3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Положенням частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відомості, викладені позивачем у заяві підтвердженні письмовими доказами. Суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст. 124, 129 Конституції України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Відповідно до ст.141 ЦПК України, якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved