Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є власником квартири відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яка відкрилась після смерті [PERSON] . Відповідач є невісткою попереднього власника квартири. Оскільки, відповідач, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явилася без повідомлення причин, відзив не подала та позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то судом постановлено ухвалу про заочний розгляд цієї справи. В судовому засіданні позивач підтримав позов та просив його задовольнити. Додатково пояснив, що він є власником квартири. На даний час в квартирі зареєстровані: [PERSON] - його мати та відповідач - невістка колишнього власника [PERSON] . При цьому відповідач починаючи з 2016 року в квартирі не проживає, участі в утриманні квартири та оплаті комунальних послуг не приймає. Де відповідач перебуває на даний час йому не відомо. Заслухавши вступне слово позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані сторонами докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.07.2019 року позивач є власником квартири [ADDRESS] . Зазначений факт також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.07.2019 року №172192688. Згідно з копією домової книги для реєстрації громадян, які поживають в будинку [ADDRESS] та довідки квартального комітету №15 від 12.07.2019 року №184 про склад сім`ї, в квартирі [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] , зареєстровані [PERSON] , мати власника, та [PERSON] , колишня невістка. Статтею 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч. 2 ст. 16 ЦК України. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 та від 16 листопада 2016 року у справі №6-709цс16. Відповідно до акту про відсутність особи за місцем проживання від 10.07.2019 року відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , однак не проживає з дня реєстрації, тобто з 04 квітня 2016 року, особистих речей та (або) речей повсякденного використання, які б належали останній, в квартирі немає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона проживає в сусідній квартирі з 1986 року. В квартирі [ADDRESS] проживає [PERSON] . Відповідача також знає. Вона проживала з чоловіком на квартирі, а потім вони розлучилися. Близько 20 років відповідача за місцем реєстрації вона не бачила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з 1997 року проживає по сусідству з [PERSON] , яка після смерті чоловіка проживає сама. Відповідача за місцем реєстрації вона ніколи не бачила. В судове засідання на виклик суду не з`явилися свідки [PERSON] та [PERSON] , та позивач відмовився повторного виклику та допиту зазначених свідків. Оскільки, судом встановлено, що відповідач не є членом родини позивача, не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, та позивач не надавав свою згоду на користування будинком відповідачем, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а відповідач визнанню такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . На відшкодуванні судових витрат позивач не наполягав та просив не стягувати судовий збір з відповідача. На підставі ст. ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України та

Outcome: approved