Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до ПСП ім.Цюрупи з вищевказаним позовом, в якому зазначив, що є власником земельної ділянки площею 2.6143 га, розташованої на території Бистріївської сі-льської ради Ружинського району призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказана земельна ділянка знаходяться в користуванні у відповідача відповідно до дого-вору оренди землі, укладеного 21.04.2009 р. від його імені з ПСП ім.Цюрупи. Однак зазначе-ний договір оренди він не підписував і не доручав іншій особі підписувати його. З вказаних підстав позивач просить суд визнати цей договір оренди землі недійсним, витребувати у відпо-відача та повернути йому земельну ділянку. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, надавши пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Крім того, позивач суду пояснив, що про існування оспорюваного ним договору оренди землі дізнався лише в 2012 році, в 2009 році ніяких копій документів для укладення нового до-говору оренди в бухгалтерію відділку ПСП ім.Цюрупи не подавав, сам договір оренди землі з ПСП ім. Цюрупи не підписував і не давав доручення іншій особі на підписання його. Про те, що замість нього хтось інший підписав вказанний договір дізнався у 2012 році і тоді ж зверну-вся до суду із зазначеним позовом. Увесь цей час його земельною ділянкою користується ПСП ім.Цюрупи, а він до 2012 року отримував за це від відповідача оплату за користування землею, але яку саме оплату чітко пояснити не зміг. Представники відповідача позовні вимоги не визнали повністю, пояснивши, що дійсно ПСП ім.Цюрупи користується для сільськогосподарського виробництва земельною ділянкою, належною позивачу. Договір про оренду цієї ділянки з ним було укладено в письмовій формі, він погоджувався на укладення вказаного договору, про що свідчить те, що позивач отримував за користування своєю землею орендну плату в ПСП ім.Цюрупи. Крім того, представник відповідача вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду, оскільки, починаючи з часу укладення вказанного договору, тобто з 21.04.2009 року, знав про укладення цього договору, що підтверджується показами свідків, даними в суді. Тому, з врахуванням викладеного, ПСП ім.Цюрупи вважає, що підстав для визнання договору оренди недійсним та витребування земельної ділянки у відповідача та повернення її позивачу немає. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою вста-новлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання корис-туватись цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Відповідно до ст.ст.14,16,18,19 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998р. (з наступними змінами та доповненнями) договір оренди землі укладається у письмовій формі і набирає чинності після досягнення домовленості з усіх істотних умов та державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч.1 ст.210, ч.3 ст.640 ЦК України, ч.1ст.20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі підлягає державній реєстрації і набирає чинності з моменту його державної реєстрації. Частиною 2 ст.207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчине-ний у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Підстави визнання недійсним договору оренди землі, передбачені ч.2ст.15 Закону Укра-їни «Про оренду землі». Пунктом 9 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, передбачено, що під-ставою для відмови у державній реєстрації договору оренди, а також для визнання його недій-сним є відсутність у договорі оренди однієї з істотних умов, передбачених п. 8 Порядку, а та-кож порушення вимог статей 4,5,6,7,9,15 Закону України «Про оренду землі». Крім того, ч.1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1,3,5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Тобто, зокрема, підставою недійсності правочину є недодержання вимоги, передбаченої ч.3 ст.203 ЦК України, щодо того, що волевиявлення учасника правочину повинно бути віль-ним і відповідати його внутрішній волі. Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №039788 є власником земельної ділянки площею 2.6143 га, розташованої на території Бистріївської сільської ради Ружинського району Житомирської області та призна-ченої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 21 квітня 2009 року між [PERSON] та Приватним сільськогосподарським підпри-ємством ім. Цюрупи було укладено договір, відповідно до якого в оренду відповідачу переда-валась вищевказана, належна позивачу земельна ділянка. На вказаному договорі є підписи сторін і він 10.09.2009 р. був зареєстрований Ружин-ським відділом Житомирської регіональної філії Центру Державного земельного кадастру у Державному реєстрі земель за № 040922100061 (а.с.6). Проте з пояснень позивача вбачається, що підпис на зазначеному договорі належить не йому і він не надавав доручень іншим особам на підписання цього договору від його імені. Ці пояснення позивача підтверджуються висновком за результатами проведення судо-во-почеркознавчої експертизи №1/739 від 18.08.2013 р., з якого вбачається, що експертом вста-новлено, що договір оренди землі від 21.04.2009 р., укладений від імені [PERSON] та ПСП ім. Цюрупи підписаний не [PERSON], а іншою особою (а.с.72-78). Доказів, які б ставили під сумнів вищевказаний висновок експерта, а також доказів на-явності доручення [PERSON] іншій особі на підписання вказаного договору, відповідач суду не надав. Суд вважає, що покази свідків [PERSON], [PERSON] не спростовують вищевка-заного, оскільки зазначені свідки не ствердили чітко і однозначно, що [PERSON] в 2009 р. під-писав оспорюваний договір оренди землі. Суд також вважає необгрунтованими посилання представника відповідача на те, що ви-щевказанний висновок експерта є неповним, оскільки, як вбачається з нього, а також з пояс-нень експерта в суді, експерт, будучи попередженим у встановленому порядку про криміналь-ну відповідальність за завідомо неправдивий висновок і за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків, надав відповіді на всі питання, вказані в ухвалі су-ду про призначення експертизи, а також дослідив всі матеріали, надані судом для проведення експертизи, в тому числі умовно вільний зразок підпису [PERSON]. Суд вважає, що недостатня кількість вільних зразків почерку позивача не є підставою для сумніву у висновку експерта, оскільки вільні зразки почерку досліджуються експертом при їх наявності, однак по даній справі достатньої кількості вільних зразків почерку [PERSON] представником позивача надати не було змоги в зв'язку з їх відсутністю, а відповідачем вільних зразків підпису позивача для дослідження експерту подано не було. Таким чином, оскільки позивач як орендодавець не підписував спірний договір оренди, згоди та повноважень на його укладення й підписання іншій особі не надавав, є всі підстави вважати доведеною відсутність у нього волевиявлення на укладення цього договору, а сам до-говір, виходячи з положень передбачених ч.1 ст.215 ЦК України - є недійсним у зв'язку з недо-держанням в момент вчинення правочину стороною вимоги, встановленої ч.3 ст.203 цього Ко-дексу. Вказане також свідчить, що між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди з усіх істотних умов договору оренди землі, зокрема, і щодо строку його дії, розміру орендної плати тощо. Посилання представників відповідача на те, що отримання [PERSON] орендної плати за 2009-2012 роки та не оспорювання ним умов спірного договору у вказаний період часу свід-чать про схвалення ним умов цього договору та дотримання сторонами істотних умов догово-ру при його вчиненні, а тому умови договору відповідають дійсному волевиявленню позивача, суд вважає помилковими, оскільки відповідно до ч.1 ст.241 ЦК України особа, яка підписала спірний договір оренди замість [PERSON] взагалі не мала статусу представника орендодавця за відсутності повноважень, і тому наступне схвалення вказаного договору самим орендодав-цем за таких умов є неможливим. А, оскільки, на думку суду, відсутній договір оренди землі, а тому і відсутні правові підстави для виникнення орендних відносин, та, відповідно-проведення орендної плати. Суд також вважає, що заява відповідача про застосування строків позовної давності та відмову в задоволенні позову з підстав пропущення позивачем вказаного строку не підлягає задоволенню з наступних підстав. Позовні вимоги [PERSON] про визнання договору оренди землі недійсним не пов'яза-ні з виконанням або невиконанням умов цього договору, тому до вказаних правовідносин за загальним правилом застосовується трирічний строк позовної давності. В абзаці 2 пункту 28 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову прак-тику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009р., ч.І ст.261 ЦК України передбачено, що перебіг строку позовної давності щодо вимог про визнан-ня правочинів недійсними обчислюється від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивач звернувся з вищевказанним позовом до суду 29 листопада 2012 року. Таким чином для застосування наслідків спливу позовної давності по даній справі необ-хідно довести, що [PERSON] дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права до 29 листопада 2009 року. Порушення свого права позивач обґрунтовує непідписанням ним договору оренди зем-лі, який був зареєстрований у встановленому порядку 10.09.2009 р. за №040922100061, і, від-повідно, відсутністю його волевиявлення на укладення саме цього договору оренди землі та неузгодженням з ним істотних умов по вказаному договору. Таким чином для застосування наслідків спливу позовної давності необхідно встанови-ти, що позивач до 29.11.2009 року знав або повинен був дізнатись про те, що оспорюваний ним договір оренди землі від його імені було укладено(підписано) іншою особою. Проте доказів вищевказаного суду надано не було. Виходячи з обставин справи, суд вважає, що про порушення свого права позивач міг дізнатись лише отримавши примірник зазначеного договору, на якому стоїть не його підпис, або ж отримавши у відповідача орендну плату по вказаному договору. Як вбачається з пояснень позивача, він не отримував від відповідача примірник оспо-рюваного договору оренди. Свідки в суді пояснили, що примірники всіх договорів оренди землі, які були укладені в 2009 році між жителями с.Бистріївка Ружинського району та ПСП ім. Цюрупи, після держав-ної реєстрації, тобто після 10.09.2009 р., були передані в бухгалтерію ПСП ім.Цюрупи в с.Анд-рушки Попільнянського району Житомирської області, а потім один із примірників договорів видавався жителям села. Однак коли вказаний примірник договору оренди надавався позивачу свідки пояснити не можуть. Таким чином суду не надано доказів того, що позивач до 29 листопада 2009 року отри-мав примірник оспорюваного договору оренди землі. Стосовно виплати орендної плати за вищевказаним договором оренди землі судом вста-новлено, що як вбачається з пояснень представника позивача позивач отримував плату за ко-ристування належному йому земельною ділянкою у вказаному підприємстві за 2009-2012 р.р., що не заперечується і самим позивачем. Однак, суду не надано доказів того, що [PERSON] отримував саме орендну плату по оспорюваному договору оренди землі, так як він його не підписував і що він отримував вка-зану плату саме в період з 10.09.2009 р. (часу державної реєстрації вказанного договору орен-ди землі) по 27.11.2009 р., так як відомості про отримання вказаної орендної плати відповіда-чем суду не надані. Твердження відповідача про те, що позивач повинен був дізнатись про порушення свого права 21.04.2009 р. ( в день підписання оспорюваного договору оренди землі) є необгрунтова-ними, оскільки судом встановлено, що вищевказаний договір оренди землі позивачем підписа-ний не був. З врахуванням викладенного, суд приходить до переконання, що необхідних та достат-ніх доказів того, що позивач до 29.11.2009 року знав або повинен був знати про порушення свого права суду не надано, а тому , відповідно, підстав для задоволення заяви відповідача що-до відмови в задоволенні позовних вимог в зв'язку зі спливом строку позовної давності немає. З врахуванням викладеного, позовні вимоги [PERSON] суд задовільняє. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стяг-ненню понесені ним по справі судові витрати, які документально підтверджені, а саме: спла-чений відповідно до квитанцій судовий збір (а.с.1,12,84).

Outcome: approved