Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

[PERSON] звернувся дол. суду з позовом до ПАТ «Трест Дніпродорбуд», в якому просить суд стягнути з відповідача компенсацію за невикористану відпустку в сумі 1976,26 грн., середній заробіток в сумі 67536,36 грн., а всього стягнути 69512,62 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що 13 квітня 2009 року він був прийнятий на роботу у ДЗАТ «Трест Дніпродорбуд» на посаду водія автотранспортних засобів, наказом № 420-к від 02 липня 2013 року його було звільнено з роботи за переведенням до ТОВ «Автоснабсервіс». Але в день звільнення і до теперішнього часу відповідач не виплатив належні йому при звільненні грошові кошти, а саме компенсацію за невикористану відпустку в сумі 1976,26 грн. Згідно довідки про заробітну плату від 28 грудня 2013 року, що була видана відповідачем , його середньоденна заробітна плата становить 195,07 грн., і таким чином за період з 03 липня 2013 року до 15 червня 2014 року (на момент подачі позовної заяви) відповідач повинний виплатити йому, окрім компенсації за невикористану відпустку, середній заробіток за весь час затримки повного розрахунку, тобто за 348 днів в сумі 67536, 36 грн. ( 348х194,07). До судового розгляду справи від представника відповідача - Марченка А.В. надійшли письмові заперечення проти позову, в яких він зазначив, що відповідно до наказу № 420-к від 02 липня 2013 року позивача, як працівника управління № 5 було звільнено в ТОВ «Автоснабсервіс» із зачисленням календарних днів невикористаної відпустки. Відповідач дійсно не мав можливості своєчасно перевести суму невикористаних днів щорічних відпусток на ТОВ «Автоснабсервіс» через заборгованість Служби автомобільних доріг в Дніпропетровській області перед відповідачем на суму 110,0 млн. грн. за виконану у 2013 році роботу На даний момент сума, що необхідна для виплати колишнім працівниками ПАТ «Трест Дніпродорбуд» вже перерахована, що підтверджується платіжними дорученнями від 11 серпня 2014 року, і позивач в телефонному порядку повідомлений про перерахунок на ТОВ «Автоснабсервіс» суми невикористаної ним відпустки, і позивачу запропоновано з'явитися для розрахунку, що підтверджується поштовою квитанцією від 10 вересня 2014 року. Але позивач за розрахунком не з'явився. Просять відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог. В судовому засіданні, яке відбулося 21 жовтня 2014 року позивач пояснив суду, що він був переведений в ТОВ «Автоснабсервіс» з ПАТ «Трест Дніпродорбуд», хоча він не писав заяви про переведення або про звільнення, відповідач обіцяв виплатити йому компенсацію за невикористану відпустку, але не виплатив, обіцяли перевести гроші на нове підприємство, але так і не перевели, від відповідача він ніяких листів не отримував. В судовому засідання, яке відбулося 21 жовтня 2014 року представник ПАТ «Трест Дніпродорбуд» Марченко А.В., заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] та просив відмовити в задоволенні його позову. 20 листопада 2014 року позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, просив розглянути справу в межах первісного позову, поданого 15 червня 2014 року, позовні вимоги за позовом від 15 червня 2014 року підтримав в повному обсязі, просить їх задовольнити. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача відповідно до вимог ст. 158 ч.2 ЦПК України, згідно якої особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, - ТОВ «Автоснабсервіс» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 32), заперечення або пояснення на позов до судового розгляду справи суду від третьої особи не надійшли. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи. Представник відповідача Марченко А.В. в судове засідання 20 листопада 2014 року не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується його особистою розпискою (а.с. 55), про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав. При цьому надав суду письмові заперечення проти позову та був присутній при судовому розгляду справи 21 жовтня 2014 року і надав суду пояснення по суті справи. З увагою на те, що представник відповідача надав суду свої письмові заперечення проти позову, був присутнім при судовому розгляді справи, надав суду свої особисті пояснення по суті позову, висловив свою позицію про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON], клопотань та нових доказів перед закінченням судового розгляду справи суду не надав, суд вважає за можливе ухвалити рішення без заочного розгляду справи на підставі наявних у ній даних та доказів, з урахуванням пояснень представника відповідача, так як вважає, що є достатньо матеріалів про права та відносини сторін. Судом досліджені письмові докази по справі: - копія паспорту позивача (а.с. 4-6), якою підтверджується його особа громадянина України; - трудова книжка позивача (а.с. 7-8), якою підтверджується факт роботи позивача на ПАТ «Трест Дніпродорбуд» з 13 квітня 2009 року і факт його звільнення з роботи по переведенню в ТОВ «Автоснабсервіс» згідно п.5 ст. 36 КЗпП України згідно наказу № 420-к від 02 липня 2013 року; - довідка від 24 квітня 2014 року № 07/230 ( а.с. 9), якою підтверджується факт невиплати відповідачем позивачу станом на 24 квітня 2014 року компенсації за невикористану відпустку в сумі 1976,26 грн.; - довідка про середню заробітну плату від 25 грудня 2013 року ( а.с. 10), якою підтверджується розмір середньоденної заробітної плати позивача в ПАТ «Трест Дніпродорбуд» в сумі 194,07 грн.; - наказ № 420-к від 02 липня 2013 року ( а.с. 40-46), яким підтверджується факт звільнення робітників управління №1, управління № 5 ПАТ «Треста Дніпродорбуд», в тому числі й позивача, по переведенню в ТОВ «Автоснабсервіс» з зачисленням календарних днів невикористаної відпустки; - лист ПАТ «Трест Дніпродорбуд» від 16 липня 2014 року (а.с. 47), яким підтверджується факт звернення відповідача до начальника Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області з приводу отримання грошових коштів, зароблених підприємством у 2013 році; - протокол наради заступника голови Дніпропетровської облдержадміністрації з питання стабільної роботи підприємств дорожньої галузі області від 22 липня 2014 року (а.с. 48), яким підтверджується прийняття рішення щодо звернення до державного агентства автомобільних доріг України щодо фінансування дорожньої галузі у Дніпропетровській області; - лист ПАТ «Трест Дніпродорбуд» від 07 липня 2014 року, від 03 липня 2014 року (а.с. 49), яким підтверджується факт звернення відповідача до Прем'єр-міністра України, до першого заступника голови Дніпропетровської облдержадміністрації з приводу допомоги у вирішенні проблеми по одержанню від бюджету зароблених грошових коштів; - платіжні доручення від 11 серпня 2014 року (а.с. 50, 51), яким підтверджується факт перерахування відповідачем на рахунок ТОВ «Автоснабсервіс» компенсації за невикористану відпустку працівникам звільненим по переводу в сумі 14000 грн. та в сумі 7440,00 грн.; - лист Державного агента автомобільних доріг України від 22 вересня 2014 року (а.с. 52), яким підтверджується факт повідомлення відповідача про розрахунки з погашення заборгованості перед ПАТ «Трест Дніпродорбуд» в міру надходження коштів з Казначейства; - квитанція «Укрпошти» від 10 вересня 2014 року (а.с. 53), якою підтверджується факт оплати відповідачем послуг Укрпошти за направлення поштового відправлення [PERSON]. Вивчивши письмові докази та матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні судом встановлені наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 13 квітня 2009 року по 02 липня 2013 року працював в Публічному акціонерному товаристві «Трест Дніпродорбуд» водієм автотранспортних засобів, звільнений з підприємства відповідача по переведенню в ТОВ «Автоснабсервіс» на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача ( а.с. 7-8), та наказом ПАТ «Трест Дніпродорбуд» про звільнення № 420 -к від 02 липня 2013 року (а.с. 40 -46). Також судом встановлено, що при звільненні з ПАТ «Трест Дніпродорбуд» позивачу не була виплачена компенсація за невикористану відпустку в сумі 1976,26 грн., і згідно довідки, що видана відповідачем 24 квітня 2014 року № 07/230 (а.с. 9), сума компенсації за невикористану відпустку [PERSON], при надходженні грошових коштів за виконані роботи, буде перерахована ТОВ «Автоснабсервіс». Але станом на 15 червня 2014 року, тобто на момент звернення позивача до суду з цим позовом, компенсація за невикористану відпустку в сумі 1976,26 грн. позивачу відповідачем не була виплачена. Суд не приймає до уваги пояснення відповідача щодо перерахування 11 серпня 2014 року відповідачем на рахунок ТОВ «Автоснабсервіс» компенсації за невикористану відпустку в сумі 1976,26 грн., яка підлягала виплаті позивачу, оскільки представник ПАТ «Трест Дніпродорбуд» не надав суду належних доказів про отримання позивачем невиплаченої компенсації за невикористану відпустку, так як платіжні доручення (а.с. 50-51), що надані відповідачем. свідчать про перерахування відповідачем Товариству з обмеженою відповідальністю «Автоснабсервіс» компенсації за невикористану відпустку звільненим по переводу відповідно до наказу від 02 липня 2014 року на загальну суму 21440,00 грн. без зазначення прізвищ працівників, які мають отримати цю компенсацію, при тому. що згідно наказу № 420 - № 420 -к від 02 липня 2013 року було звільнено по переведенню 56 працівників управління №1 та 70 працівників управління № 5 ( а.с. 40-46). Що стосується наданої представником відповідача квитанції про оплату послуг «Укрпошта» від 10 вересня 2014 року (а.с. 53), то вона не може бути прийнята судом як доказ на підтвердження направлення позивачу повідомлення з проханням з'явитися за розрахунком, оскільки копія цього звернення та рекомендоване повідомлення про отримання позивачем поштового відправлення відповідачем суду не надані. З урахуванням зазначеного, суд вважає, що права позивача [PERSON] тривало порушувалися відповідачем, а тому ним не пропущений строк позовної давності, оскільки у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (ч.2 ст. 233 КЗпП України). Згідно довідки про середню заробітну плату (дохід), що видана відповідачем позивачу 25 грудня 2013 року для розрахунку виплат на випадок безробіття (а.с. 10), розмір середньоденної заробітної плати позивача в період роботи в ПАТ « Трест Дніпродорбуд» становить 194,07 грн.. Таким чином за період з 03 липня 2013 року до дня звернення позивача до суду з цим позовом, тобто до 15 червня 2014 року, відповідач повинний виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за 348 робочих днів в сумі 67536,36 грн. (348 день х 194,07). Крім цього, суд вважає, що пояснення відповідача щодо відсутності у підприємства коштів для виплати позивачу грошових коштів при звільненні не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Суд вважає встановленим наявність фактів, якими обґрунтовуються вимоги позивача, з таких мотивів. Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через період часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день його звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розмір належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», встановлено, що при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, якщо працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він в цей день він не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведене відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 КЗпП України, невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Outcome: approved