Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Кредитної спілки «Злагода» про розірвання договору та стягнення коштів за депозитом. Позов мотивовано тим, що 27.01.2015 року між позивачем та Кредитною спілкою «Злагода» укладено договір про залучення строкового внеску члена кредитної спілки на депозитний рахунок № 8413д. Згідно зазначеного договору позивачем внесено до спілки грошові кошти у розмірі 50476,20 грн., відповідач в свою чергу зобовязався сплачувати 21 % річних за фіксованою ставкою за договором. Термін дії договору визначено до 27.07.2015 року. Однак у встановлений термін грошові кошти позивач не отримав. Загальна сума заборгованості за договором становить 52025,74грн. Просив суд розірвати договір про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок № 8413д від 27.01.2015 року, стягнути з Кредитної спілки «Злагода» 50476,20 грн. основного вкладу, 1549,54грн. відсотків. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, однак надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, не заперечував, щодо заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча про день час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, поштовим повідомленням, про причини неявки суд не повідомили. За таких обставин на підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Між сторонами виникли правовідносини в сфері договірних зобовязань, а саме з договору про депозитний вклад, що регулюються відповідними нормами Цивільного Кодексу України. При розгляді справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 27.01.2015 року між позивачем та Кредитною спілкою «Злагода» укладено договір про залучення строкового внеску члена кредитної спілки на депозитний рахунок № 8413д. Згідно зазначеного договору позивачем внесено до спілки грошові кошти у розмірі 50476,20 грн., відповідач в свою чергу зобовязався сплачувати 21 % річних за фіксованою ставкою за договором. Термін дії договору визначено до 27.07.2015 року (а.с.8-11). Однак у встановлений термін грошові кошти позивачка не отримала. Загальна сума заборгованості за договором становить 52025,74грн. (а.с.4). На день розгляду справи, відповідач не виконав вимоги позивачки щодо повернення депозитних коштів та нарахованих відсотків за депозитом. У зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за договором, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за договором № 8413д складає 52025,74грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. У відповідності до ст. 23 Закону України «Про кредитні спілки» вклади (внески)членів кредитної спілки на депозитні рахунки належать членам кредитної спілки на правах приватної власності. Кожен член кредитної спілки має право отримати належні йому вказані кошти в порядку і в термін, які встановлені у відповідності з ч. 7 ст. 10 даного Закону. Повернення вкладів проводиться за взаємною згодою сторін або не пізніше строку, передбаченого відповідним договором, статутом кредитної спілки. Згідно з положеннями ч. 1 та ч. 2 ст. 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу. Отже, за користування грошовими коштами, що знаходились на рахунку позивача, кредитна спілка повинна сплатити проценти в розмірі, встановленому цим договором. Вище викладена позиція узгоджується із правовою позицією висловленою Верховним Судом України 17.06.2015 року у справі № 6-36цс15. Враховуючи викладене вище, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги щодо стягнення 52025,74грн. підлягають до задоволення. Однак вимога позивача про розірвання договору № 8413д про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок не підлягає до задоволення оскільки, відповідно до вимог 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Відповідно, по настанню визначеної в договорі дати повернення вкладу (27.07.2015 року), закінчується і дія укладеного між сторонами договору. Закінчення строку дії договору і невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальні правовідносини, а трансформує їх в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, які встановлені договором чи законом. Враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України та те, що позивач звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 гривень. На підставі ст.ст. 525, 526, 610, 612, 1058, 1060, 1061 ЦК України та

Outcome: partial