Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], за участю третьої особи - [PERSON], про стягнення заборгованості за договором позики від 01.11.2010 року. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 01.11.2010 року між сторонами у справі було укладено договір позики, за умовами якого 18.11.2010 року позивач передав [PERSON] у власність грошові кошти у сумі 695 592 долари США 00 центів, а [PERSON] зобов'язався повернути позивачу кошти у строки, погоджені протягом 1 місяця з дня укладення договору позики, а якщо його не буде погоджено - протягом 7 днів з моменту вимоги про повернення коштів. Позивач зазначив, що про отримання коштів відповідач склав власноручно написану розписку від 18.11.2010 року, якою підтвердив факт отримання від [PERSON] 695592,00 дол. США. Вказав, що 25.04.2013 року уповноважена позивачем особа звернулася до відповідача із вимогою про повернення коштів, однак такі кошти повернуті [PERSON] протягом 7 днів не були, натомість відповідач склав заяву, якою підтвердив наявність заборгованості. Посилаючись на те, що відповідач уникає спілкування з позивачем, кошти не повертає та свідомо затягує процес їх повернення, позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 13.12.2017 року (т.2, а.с. 83-84) просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь грошові кошти у розмірі 695592,00 дол. США як борг за договором позики, що становить станом на 02.11.2017 року за курсом НБУ 18 696 402,10 грн., та 124 806,36 дол. США - 3% річних як відповідальність за невиконання грошового зобов'язання протягом періоду з 11.11.2011 року по 02.11.2017 року відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, що становить станом на 02.11.2017 за курсом НБУ 3 354 595,64 грн., а також судові витрати. Представник позивача у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав, посилаючись на Висновок експертизи про належність підпису у договорі позики та розписці відповідача [PERSON], просив позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, просив суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на недійсність договору позики. Представник третьої особи у судовому засіданні проти задоволення позову також заперечував, посилаючись на те, що договір позики було укладено без згоди дружини відповідача. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 листопада 2010 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики, за умовами якого [PERSON] надав [PERSON] позику у розмірі 695 592,00 дол. США, а відповідач зобов'язався повернути позивачу позику у порядку та в терміни, визначені договором (т. 1, а.с. 7-8). Зокрема, у п. 4.1 договору сторони погодили, що позика надається терміном, що погоджується сторонами надалі протягом 1 місяця з моменту укладення договору позики. У п.4.2 договору сторони визначили, що в разі відсутності погодження дати розрахунку відповідно до п.4.1. договору протягом 1 місяця, позика вважається видана терміном до моменту вимоги. У такому випадку, позика підлягає поверненню протягом 7 днів з моменту вимоги (п.5.1 договору). На підтвердження факту виконання договору позики, [PERSON] 18.11.2010 року власноручно написав розписку про отримання в позику 695592,00 дол. США (т. 1, а.с. 63). У даній розписці від 18.10.2010 року, наданій [PERSON], [PERSON] власноручно написав, що строком повернення позики є дата - 11 листопада 2011 року. У погоджену сторонами дату 11.11.2011 борг за договором позики [PERSON] повернутий [PERSON] не був, що стало приводом для звернення уповноваженої особи позивача - адвоката [PERSON] із письмовою вимогою до [PERSON] про повернення коштів протягом 7 днів з дня такої вимоги (т. 1, а. с. 13). На письмову вимогу [PERSON] в інтересах [PERSON] 25 квітня 2013 року відповідач [PERSON] склав заяву, якою ще раз підтвердив наявність невиконаних зобов'язань за договором позики (т. 1, а.с. 14). Незважаючи на визнання факту наявності невиконаних грошових зобов'язань, відповідач [PERSON] борг за договором позики не повернув, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного Кодексу України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Зі змісту тексту наявної у матеріалах справи розписки від 18.11.2010 року вбачається, що [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти, які останній зобов'язався повернути 11.11.2011 року. Справжність підпису та почерку [PERSON] у договорі позики від 01.11.2010 року та розписці від 18.10.2010 року, а також факт визнання боргу своїм підписом у заяві від 25.04.2013 року підтверджується Висновком судово-почеркознавчої експертизи №8977/8978/8979/8980/16-32 від 10.11.2016, складеним Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз (т.2, а.с. 24-41). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Крім того, ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Отримані у позику кошти в обумовлений протягом 1 місяця з дня підписання договору позики строк ( п.4.1 договору) - 11 листопада 2011 року - повернуті не були, а відтак з цієї дати відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зважаючи на те, що сума позики [PERSON] повернута в обумовлений сторонами строк 11.11.2011 року [PERSON] не була, вона підлягає стягненню на користь позивача даним судовим рішенням відповідно до ст.ст. 526, 1046 ЦК України. За таких обставин, з [PERSON] необхідно стягнути на користь [PERSON] грошові кошти за договором позики у розмірі 695 592 дол. США. За невиконання грошового зобов'язання в обумовлені сторонами строки, відповідач повинен нести відповідальність відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі 3% річних. За період з 11.11.2011 року по дату проведення розрахунків ціни позову позивачем 02.11.2017 минуло 2183 дні. Розмір 3% річних від суми боргу 695 592 дол. США становить (695 592 дол. США х 3% / 365 днів х 2183дні) 124 806,36 дол. США. Згідно п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Станом на день розрахунку згідно уточненої позовної заяви 02.11.2017 курс долара США по відношенню до гривні становив: 100 доларів США = 2687,8403 грн. Таким чином, сума боргу 695 592 доларів США в гривневому еквіваленті становить 18 696 402,10 грн., а сума 3% річних - 3 354 595,64 грн. Заперечення представників відповідача та третьої особи проти позову не приймаються судом до уваги, оскільки спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, зокрема, висновком проведеної судової почеркознавчої експертизи. Оцінивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, об'єктивно встановивши обставини справи суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] знайшов своє доведення, ґрунтується на чинному законодавстві, а тому підлягає задоволенню. Відповідно до ст. ст. 141, 142 ЦПК України суд, вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 3441,00 грн. (т. 1, а.с. 1). На підставі викладеного, ст. ст. 526, 625, 1046, 1047 ЦК України,

Outcome: approved