Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-07 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до Великоновосілківської селищної ради, третя особа: Міськрайуправління у Великоновосілківському районі та м.Донецьку Головного Управління Держгеокадастру у Донецькій області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. Вимоги позивача мотивовано тим, що через технічну помилку допущену при формуванні держгеокадастру, [PERSON] позбавлений можливості оформити право власності на майно, отримане у спадок після смерті матері. Позивач в судове засідання не з`явився, подав письмову заяву про можливість розгляду справи без його участі, на позовних вимогах наполягав. Відповідач, третя особа в судове засідання не з`явились, вказали на можливість розгляду справи без їх участі, пояснили що дійсно при виготовленні правовстановлюючого документа було допущено описку, виправлення якої перешкоджає власнику вільно володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном. При даних обставинах суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи в підготовчому судовому засіданні за наявними документами. Розглянувши матеріали справи, судом встановлено: На підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ДН №014933 [PERSON] належала земельна ділянка площею 4,150 га кадастровий номер 1421255000-01-001-0012 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Великоновосілківської селищної ради Донецької області. Належну їй земельну ділянку, [PERSON] заповіла своєму синові [PERSON] (копія заповіту наявна в матеріалах справи а.с.10). [INFO] померла [PERSON] , про що видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 05 квітня 2017 року (а.с.38). 27 листопада 2017 року постановою державного нотаріуса Великоновосілківського районного нотаріального округу Кравець С.В. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку загальною площею 4,150 га, що належала померлій, через невідповідність кадастрового номера вказаного у державному акті та заповіті кадастровому номеру зазначеному в Державному земельному кадастрі про земельну ділянку (а.с. 32). Зокрема, згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку [PERSON] належала земельна ділянка площею 4,150 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Великоновосілківської селищної ради Донецької області, за кадастровим номером 1421255100-01-001-0012. Факт допущення описки в правовстановлюючому документі на землю визнано учасниками справи. Неможливість оформити право власності на земельну ділянку в позасудовому порядку, стало підставою для звернення позивача до суду з вимогою про відновлення його порушених прав. Оцінивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Відповідно до змісту пункту 3 частини 1 статті 129 Конституції України, ст. ст. 79-81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Поданими позивачем доказами, визнаними відповідачем, третьою особою доведено обґрунтованість заявлених вимог. В порядку ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Приписами ст.ст. 1216-1220 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1235 ЦК України,заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Частиною 5 ст. 1268 ЦК України встановлюється, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Виходячи зі змісту наведеної норми і відповідно до встановлених у даній справі обставин неможливість виправити описку допущену в правовстановлюючому документі на землю - Державному акті на право власності на земельну ділянку на померлу особу, а пізніше і в заповіті, не може обмежувати права власника, з огляду на що, позивач не може ефективно скористатися своїм правом власності, яке гарантує стаття 1 Протоколу N 1. Одночасно, у відповідності до змісту статті 386 ЦК України,захисту підлягають не тільки права і законні інтереси власників майна, а й осіб які є потенційними власниками та правомірно володіють майном на підставах передбачених законом виходячи зі змісту правочину, тобто в яких із зверненням до суду лише виникне право власності. Судом встановлено, що [PERSON] у відповідності з діючим законодавством, позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, а тому, суд приходить до висновку, що доводи позивача знайшли своє повне підтвердження, в зв`язку з чим суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved