Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Прокуратури Черкаської області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої органам досудового розслідування та прокуратури. Позов обґрунтовує тим, що 8 листопада 2016 року слідчим СУ ГУНП в Черкаській області за погодженням з прокурором прокуратури Черкаської області йому було вручено підозру у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України. 25 листопада 2016 року ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси стосовно нього було обрано запобіжний захід особисте зобов`язання. 28 листопада 2016 року слідчим СУ ГУНП в Черкаській області було складено обвинувальний акт. Органом досудового розслідування він обвинувачується в тому, що він, працюючи згідно з наказом №131 -к від 7 грудня 1999 року на посаді директора Драмтеатру, являючись службовою особою, був наділеним організаційно-розпорядчими та адміністративно- господарськими функціями з розпорядження майном і коштами театру, уповноваженим самостійно вирішувати питання діяльності театру, видавати накази, обов`язкові для виконання всіма працівниками трудового колективу, являючись службовою особою, був наділеним організаційно-розпорядчими функціями з керівництва всією виробничою діяльністю колективу. Будучи упродовж 25 березня 2013 року 1 липня 2015 року, згідно з п. 6.3.3. Статуту Драмтеатру, затвердженого розпорядженням голови Черкаської обласної ради №232-р від 21грудня 2010 року, персонально відповідальним за виконання покладених на театр завдань, дотримання вимог чинного законодавства України, та згідно з п. 6.3.15. Статуту відповідальним за збереження матеріально-технічної бази театру, раціональне використання його фінансових ресурсів, та відповідно до п.п.6.3.1., 6.3.2., 8.5. Статуту, будучи уповноваженим самостійно вирішувати питання використання позабюджетних коштів, отриманих театром від надання платних послуг, неналежно виконуючи свої службові обов`язки, не вжив заходів по усуненню порушень вимог законодавства у сферах пожежної, техногенної безпеки, цивільного захисту, які виявлені перевіркою, проведеною Черкаським міським відділом Управління Держтехногенбезпеки у Черкаській області, та зазначені в приписі про усунення порушень вимог законодавства у сферах пожежної, техногенної безпеки, цивільного захисту №250 від 25 березня 2013, та заходів по забезпеченню працездатності системи внутрішнього пожежогасіння, не виділяв на це кошти, отримані від реалізації платних послуг, внаслідок чого охоронюваним законом державним інтересам спричинено тяжкі наслідки. Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 травня 2017 року по справі №712/13435/16-к, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 29 листопада 2017 його було виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України і визнано невинним в пред`явленому обвинуваченні. Постановою Верховного Суду від 6 грудня 2018 року у справі №712/1 34.35/16-к залишено в силі вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 травня 2017 року у справі №712/13435/16-к та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 29 листопада 2017 року. Так він перебував під слідством за обвинуваченням у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 367 КК України. У період з 8 листопада 2016 року по 6 грудня 2018 року він перебував під слідством та судом. Крім того, під час перебування під слідством та судом до нього застосовувався запобіжний захід у виді особистого зобов`язання. Вважає, що у зв`язку із незаконним перебуванням під слідством та судом йому завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, приниженні честі, гідності та ділової репутації, руйнуванні соціальних зв`язків та звичайного способу життя, обмеження особистих прав та свобод, а також необхідності витратити довготривалий час для відновлення справедливості. Оскільки строк перебування під слідством та судом, з дня пред`явлення йому обвинувачення (8 листопада 2016 року ) до набрання законної сили виправдувальним вироком у справі №712/13435/16-к (6 грудня 2018 року) становить 26 місяці, позивач вважав, що у грошовому виразі розмір завданої йому моральної шкоди має становить 108 498 гривень, із розрахунку одна мінімальна заробітна плата встановлена в Україні у 2019 році (4\~173,00 грн.) за кожен місяць перебування під слідством та судом.\~\~\~ Просив суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь [PERSON] 108498 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність. Ухвалою суду від 31 січня 2018 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 27 березня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Відповідачем -\~ Прокуратурою Черкаської області, 21 лютого 2019 року подано відзив на позов [PERSON] в якому вважають, що позов може бути задоволений лише частково. Не заперечують той факт, що вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 травня 2017 року [PERSON] визнано не винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.367 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення. Апеляційний суд Черкаської області 29 листопада 2017 року вказаний вирок залишив в силі. Також постановою Верховного суду від 06.12.2018 вирок залишено в силі. Зазначають, що досудове слідство відносно позивача у даній справі тривало з 8 листопада 2016 року до 29 листопада 2016 року, під судом з 30 листопада 2016 року до 6 грудня 2018 року, отже загалом 24 місяці 28 днів. Вважають, що у вказаному спорі позивач має довести не лише факт реабілітації, а й наявність у зв`язку з цим моральної шкоди та її розмір. До даних правовідносин не застосовується презумпція моральної шкоди. Це право реалізується шляхом процесуального доведення наявності шкоди, її розміру. Однак крім процесуальних документів, які підтверджують факт реабілітації, позивач не надав до суду будь-яких доказів, в частині вжиття додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, відновлення стосунків з оточуючими людьми, які були б підставою для визначення розміру моральної шкоди у вказаній ним сумі.\~За нормами ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2019 року становить 4 173 грн. Однак, згідно з п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 6 грудня 2016 року № 1774-УІІІ встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується, як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини, вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 1 961 грн. З урахуванням наведеного вважають, що мінімальний розмір моральної шкоди за час перебування [PERSON] під слідством та судом у розмірі 48\~894,26 грн. (1 961 грн. х 24 міс. 28 дн..) відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Представник відповідача Державного казначейства України в судове засідання не з`явився. Причини неявки суду не повідомив. Про день, час та місце розгляду справи був вчасно та належним чином повідомлений. Відзив на позов не подавав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Hirvisaari\~v. Finland» («Хірвісаарі проти Фінляндії»)). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» («Суомінен проти Фінляндії») від 1 липня 2003 року, №\~37801/97, пункт 36). Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Гірвісаарі проти Фінляндії») від 27 вересня 2001 року). Залишення без уваги ключових доводів сторони є прямим порушенням загальної вимоги про справедливість розгляду. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 3 ЦПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Враховуючи вищевикладене, в процесі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 8 листопада 2016 року слідчим СУ ГУНП в Черкаській області за погодженням з прокурором прокуратури Черкаської області Осипову В.О. було вручено підозру у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України. 25 листопада 2016 року ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси стосовно [PERSON] було обрано запобіжний захід особисте зобов`язання. 28 листопада 2016 року слідчим СУ ГУНП в Черкаській області було складено обвинувальний акт. Органом досудового розслідування [PERSON] обвинувачувався в тому, що він, працюючи згідно з наказом №131 -к від 7 грудня 1999 року на посаді директора Драмтеатру, являючись службовою особою, був наділеним організаційно-розпорядчими та адміністративно- господарськими функціями з розпорядження майном і коштами театру, уповноваженим самостійно вирішувати питання діяльності театру, видавати накази, обов`язкові для виконання всіма працівниками трудового колективу, являючись службовою особою, був наділеним організаційно-розпорядчими функціями з керівництва всією виробничою діяльністю колективу. Будучи упродовж 25 березня 2013 року 1 липня 2015 року, згідно з п. 6.3.3. Статуту Драмтеатру, затвердженого розпорядженням голови Черкаської обласної ради №232-р від 21грудня 2010 року, персонально відповідальним за виконання покладених на театр завдань, дотримання вимог чинного законодавства України, та згідно з п. 6.3.15. Статуту відповідальним за збереження матеріально-технічної бази театру, раціональне використання його фінансових ресурсів, та відповідно до п.п.6.3.1., 6.3.2., 8.5. Статуту, будучи уповноваженим самостійно вирішувати питання використання позабюджетних коштів, отриманих театром від надання платних послуг, неналежно виконуючи свої службові обов`язки, не вжив заходів по усуненню порушень вимог законодавства у сферах пожежної, техногенної безпеки, цивільного захисту, які виявлені перевіркою, проведеною Черкаським міським відділом Управління Держтехногенбезпеки у Черкаській області, та зазначені в приписі про усунення порушень вимог законодавства у сферах пожежної, техногенної безпеки, цивільного захисту №250 від 25 березня 2013, та заходів по забезпеченню працездатності системи внутрішнього пожежогасіння, не виділяв на це кошти, отримані від реалізації платних послуг, внаслідок чого охоронюваним законом державним інтересам спричинено тяжкі наслідки. Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 травня 2017 року по справі №712/13435/16-к, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 29 листопада 2017 [PERSON] було виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України і визнано невинним в пред`явленому обвинуваченні. Постановою Верховного Суду від 6 грудня 2018 року у справі №712/1 34.35/16-к залишено в силі вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 травня 2017 року у справі №712/13435/16-к та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 29 листопада 2017 року. Відповідно до вимог ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За правилами статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, якщо шкоду завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування, як запобіжного заходу, тримання під вартою. За ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади, відшкодовується Державою незалежно від вини цього органу. Згідно з ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, відшкодовується Державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду; право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду виникає у разі закриття кримінальної справи органом попереднього (досудового) слідства. Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення щодо застосування законів, що регулюють відшкодування моральної шкоди, у\~постанові «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, із послідуючими змінами. Так, у пункті 2 цієї\~постанови\~розяснено, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами\~ Конституції\~або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями\~23,\~1167 ЦК України\~та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди;при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію\~Закону України «Про захист права споживачів»\~чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. У пункті 3\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» \~роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно пункту 10-1 зазначеної постанови при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі\~ст.\~56\~Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянину внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, а згідно із вимогами ст. 3 цього ж Закону, громадянинові відшкодовується моральна шкода. Відповідно до\~статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~у\~наведених в\~статті 1 цього Закону\~випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода (пункт 5). із вимогами ст.ст. 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди у порядку та у розмірах, визначених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду; відшкодування моральної шкоди проводиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна людина має право при визначенні її громадянських прав і обовязків або будь-якого кримінального обвинувачення проти неї, на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного терміну незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. Статтею 5 Конвенції гарантовано право потерпілого від арешту або затримання, на відшкодування шкоди. Під справедливим та відкритим розглядом протягом розумного строк Конвенція розуміє також розумні строки ведення досудового слідства, оскільки\~КПК України\~під час розслідування з приводу підозри у скоєнні кримінального злочину обмежує особу у певних правах та зазнає певні обмеження життя, зокрема: обмеження свободи пересування, свободи працевлаштування, свободи спілкування тощо. Отже, тривалість досудового слідства протягом необмеженого строку може завдавати особі певну шкоду, у тому числі моральну. Таким чином, суд вважає, що внаслідок незаконного порушення проти позивача кримінальної справи, незаконного звинувачення у вчиненні злочину, незаконного застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання , [PERSON] зазнав моральних страждань: були порушені його права як громадянина, оскільки він був позбавлений можливості працювати і жити повноцінним життям. В період слідства не міг вільно пересуватися, не мав можливості вільно реалізовувати свої плани, звички, бажання; погіршилися його відносини в життєвих стосунках з оточуючими; йому довелося докладати значних зусиль для поновлення попереднього стану. За правилами\~ ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом, згідно з ч.1, 3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», проводиться за рахунок коштів державного бюджету і не може бути меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діють на час розгляду справи. Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України № 6-2203цс15від 02 грудня 2015 року. Розмір мінімальної заробітної плати станом на день подання позову становить 4173 грн. Оскільки строк перебування під слідством та судом, з дня пред`явлення [PERSON] обвинувачення (8 листопада 2016 року ) до набрання законної сили виправдувальним вироком у справі №712/13435/16-к (6 грудня 2018 року) становить 26 місяці, розмір моральної школи, яка підлягає до відшкодування становить 108498 грн. (26х4173).

Outcome: approved