Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом вказавши, що з 25 червня 2001 року по 12 жовтня 2015 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] 03 серпня 2014 року у них народився син [PERSON]. Після розірвання шлюбу відповідач забрала дитину з собою та переїхала проживати в [INFO]. З моменту розірвання шлюбу відповідач перешкоджає позивачеві у спілкуванні із сином, порушуючи його права як батька. 30 грудня 2016 року розпорядженням Чемеровецької районної державної адміністрації № 424/2016-р йому було визначено порядок прийняття участі у вихованні сина. Однак відповідач продовжує чинити йому перешкоду у спілкуванні з дитиною, зокрема, 15 та 21 січня 2017 року відповідач не дала йому можливості бачитися та спілкуватися з сином. Просить зобовязати [PERSON] не чинити йому перешкоду у вихованні та спілкуванні з дитиною та визначити його участь у вихованні сина у такий спосіб: - надання йому побачень з сином чотири рази на місяць з 09 години до 18 години наступного дня за своїм місцем проживання; - спільне проведення позивачем та сином наступних свят день народження (дитини, батька, бабусі, дядька, двоюрідних сестер), Новий рік, Різдво Христове, Великдень, державні вихідні дні ([PERSON], [PERSON] незалежності, [PERSON] захисту прав дітей, [PERSON] перемоги, Міжнародний день солідарності трудящих, Трійця, День захисників України; всіх шкільних канікул на десять діб без присутності матері дитини та інших осіб з можливістю відвідування його місця проживання та поклавши на нього обовязок забирати та повертати дитину матері . В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали. Відповідач та її представник у відзиві на позов та в судовому засіданні проти позову заперечили, вказавши, що рішенням Чортківської міської ради Тернопільської області № 2 від 18.11.2015 року визначено місце проживання [PERSON] разом з матірю, а рішенням № 3 від 18.11.2015 року встановлено [PERSON] години спілкування з дитиною, а саме кожної суботи або неділі з 10 год. до 18 год. В травні 2016 року відповідач зареєструвала шлюб з [PERSON] 29 травня 2016 року позивач без її згоди забрав дитину та вивіз до с. Майдан Гусятинського району Тернопільської області. 18 червня 2016 року [PERSON], ігноруючи її повідомлення про відсутність її з сином в дома, приїхав за її місцем проживання, де вчинив скандал. В подальшому позивач життям дитини не цікавився. За зверненням позивача, без її участі, рішенням Чемеровецької районної державної адміністрації від 30.12.2016 року йому було визначено порядок прийняття участі у вихованні сина. В січні 2017 року [PERSON] без попередження приїхав до неї до дому, почав її ображати та залякувати. Після січня 2017 року позивач до дитини не приїжджав, життям дитини не цікавиться. В звязку з тим, що позивачем не доведено факт перешкоджання з боку відповідача у зустрічах дитиною, враховуючи малолітній вік дитини та стан її здоровя, просять відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні 24 січня 2019 року позивач та її представник позовні вимоги визнали частково та просять суд визначити участь батька у вихованні сина у такий спосіб - надання йому побачень з сином два рази на місяць по 2 години в зручний для дитини час в присутності матері та будь-якої третьої особи. Представник служби у справах дітей Чемеровецької районної державної адміністрації в судовому засіданні підтримала розпорядження Чемеровецької районної державної адміністрації № 424/2016-р від 30 грудня 2016 року, яким [PERSON] було визначено порядок прийняття участі у вихованні сина. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 51 [PERSON] України сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сімя є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сімя є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Статтею 151 Сімейного кодексу України визначено переважне право батьків перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. Судом встановлено, з 25.06.2011 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Сторони є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ИД № 261038, виданого Чортківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. Стосунки між батьками не склалися і рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 12 жовтня 2015 року шлюб між сторонами розірваний. На час розгляду справи сторони проживають окремо. Відповідач створила нову сімю та змінила прізвище на [PERSON]. [PERSON] проживає разом із матірю в с. Мала Бережанка Чемеровецького району Хмельницької області. Договору щодо здійснення батьківських прав та виконання обовязків тим з них, хто проживає окремо від дитини відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України сторони не укладали. Розпорядженням Чемеровецької районної державної адміністрації № 424/2016-р від 30 грудня 2016 року «Про участь батька у вихованні дитини» дозволено [PERSON] зустрічатися та спілкуватися з малолітнім сином: два рази на місяць з 09 години по 18 годину наступного дня за своїм місцем проживання та повертати матері не пізніше визначеного часу; у свята дні народження (самої дитини, батька, бабусі), Новий рік, Різдво, Великдень. Рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 11 квітня 2017 року в позові [PERSON] про визнання неправомірним та скасування розпорядженням Чемеровецької районної державної адміністрації № 424/2016-р від 30 грудня 2016 року «Про участь батька у вихованні дитини» відмовлено. На час розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] перешкоджає позивачеві у спілкуванні з дитиною. Зазначені обставини підтверджуються висновками по матеріалах перевірки від 13.06.2016 року, 20.06.2016 року, 27.06.2016 року, 16.01.2017 року. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] (чоловік відповідача) та [PERSON] підтвердили суду, що під час відвідування сина, між [PERSON] та [PERSON] виникають сварки. Свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] з серпня 2015 року перебуває на обліку з діагнозом «атопічний дерматит». Дитина постійно хворіє та потребує спеціального догляду. Свідки [PERSON], [PERSON] (працівники Чортківської служби у справах дітей) суду показали, що в 2014 році після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], було визначено місце проживання малолітнього сина [PERSON] разом з мамою та визначено години спілкування дитини з батьком. В травні 2016 році до них зверталася [PERSON] з заявою про те, що [PERSON] не повернув дитину. Пізніше дитина була виявлена в с. Майдан Чортківського району Хмельницької області у родичів [PERSON] Відповідно до\~ст.\~141\~Сімейного кодексу\~України,\~мати,\~батько мають\~рівні права\~та обов'язки\~щодо дитини,\~незалежно від\~того,\~чи перебували\~вони у\~шлюбі між\~собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною пятою статті 157 СК України. Згідно зі ст. 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 157 Сімейного кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до\~ч.ч.\~1,\~2\~ст.\~159\~Сімейного кодексу\~України,\~якщо той\~із батьків,\~з ким\~проживає дитина,\~чинить перешкоди\~тому з\~батьків,\~хто проживає\~окремо,\~у спілкуванні\~з дитиною\~та у\~її вихованні,\~зокрема якщо\~він ухиляється\~від виконання\~рішення органу\~опіки та\~піклування,\~другий із\~батьків має\~право звернутися\~до суду\~з позовом\~про усунення\~цих перешкод. Суд\~визначає способи\~участі одного\~з батьків\~у вихованні\~дитини (періодичні\~чи систематичні\~побачення,\~можливість спільного\~відпочинку,\~відвідування дитиною\~місця його\~проживання тощо),\~місце та\~час їхнього\~спілкування. В окремих випадках,\~якщо це\~викликано інтересами\~дитини,\~суд може\~обумовити побачення\~з дитиною\~присутністю іншої\~особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сімї. Зазначене узгоджується із рекомендаціями Україні, висловленими ЄСПЛ, за насідками ухваленого рішення 01.07.2017 р. у справі «М.С. проти України», який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, спілкування з дітьми і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги. Пріоритетом при цьому мають стати інтереси дитини. Форми й методи виховання дитини не повинні суперечити [PERSON] України (стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року (статті 8, 12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини, Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року. Відповідно до положень ч.ч. 4-6 ст. 19 Сімейного кодексу України передбачено, що при розгляді судом спорів, зокрема, щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обовязковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розвязання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків тощо, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він недостатньо обґрунтований, суперечить інтересам дитини. Висновком органу опіки і піклування щодо розвязання спору від 14 травня 2018 року № 27/21-25-914, [PERSON] та [PERSON] при участі у вихованні та вільному спіклуванні з дитиною, рекомендовано керуватися та дотримуватися розпорядження Чемеровецької районної державної адміністрації № 424/2016-р від 30 грудня 2016 року. Суд вважає, що вищевказане висновок органу опіки та піклування підтверджує наявність спору між батьками щодо їх участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, але вказаний висновок не вирішує виникнення конфліктів та спірних ситуацій. В судовому засіданні сторони не заперечували, що між ними виникають конфлікти, сварки під час зустрічей позивача та сина. Приймаючи що уваги, що [PERSON] лише 4 роки, батьки для нього повинні являтись взірцем та авторитетом, дитина буде болісно сприймати конфлікти які виникають між батьками в її присутності. Зазначений фактор безумовно впливає на психічне здоровя [PERSON], його психоемоційний стан, виховання, формування моральних цінностей, майбутнє сприйняття та повагу соціального надбання інституту сімї, а тому суд, приходить до висновку, що рішення органу опіки та піклування є недостатньо обґрунтованим та обєктивним, не відповідає забезпеченню максимально можливих інтересів дитини. Відповідно до положень ч.1 ст.3, ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Виходячи із системного аналізу ч.1 ст.3, ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, ст.ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» ст.ст. 7, 19, 141, 153, 157, 159 Сімейного кодексу України суд вважає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Отже, законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. Окрім того, батьків законодавством зобовязано вирішувати всі питання виховання дитини спільно. Законодавством також встановлено правовий механізм визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, який проживає окремо у випадку неможливості досягнення батьками згоди стосовно такого способу, а саме: рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, приймається органом опіки та піклування на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. І лише у випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду із позовом про усунення цих перешкод. У випадку встановлення судом перешкод з боку того з батьків з ким проживає дитина, тому із батьків, який проживає окремо, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, зокрема, батько зобов'язаний приймати участь у вихованні дитини постійно, а не тільки за домовленістю із матір'ю. Не врахування цього при вирішенні спору і встановлення способу спілкування позивача із дитиною виключно за домовленістю із відповідачем може протиправно обмежити їх участь у вихованні дитини. Судом не\~встановлено обставин,\~які б\~свідчили про\~те,\~що спілкування\~батька з\~дитиною буде\~перешкоджати її\~нормальному розвитку,\~оскільки дитина\~для повного\~і гармонійного\~розвитку її\~особистості потребує\~любові і\~розуміння.\~Вона має,\~коли це\~можливо,\~рости під\~опікою і\~відповідальністю обох\~батьків,\~що забезпечить\~її виховання\~в атмосфері\~любові і\~моральної та\~матеріальної забезпеченості. Судом також береться до уваги, що позивач матеріально забезпечений, працює на посаді старшого інспектора чергового СРПП № 2 патрульної поліції Гусятинського ВП Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області, по місцю роботи та проживання характеризується позитивно, має наміри та бажання піклуватися за дитиною, має житло, де створені умови для перебування дитини. На підставі досліджених доказів судом встановлено, що між сторонами не досягнуто згоди щодо часу та способів спілкування позивача з дитиною, що має наслідком недостатню участь позивача у вихованні дитини та спілкуванні з нею, судом не встановлено жодних перешкод для спілкування батька з дитиною. Суд із врахуванням зазначених вище норм права, а також встановлених обставин у справі, відсутність обставин, які б перешкоджали спілкуванню батька і дитини, а також інших негативних фактів поведінки позивача, які б могли зашкодити дитині, приходить до висновку, що вимоги позивача щодо визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Визначаючи спосіб участі батька у спілкуванні з сином, суд враховує задоволення максимальних інтересів дитини, які переважають за інтереси батьків, наявний спір, що виник між батьками з приводу способу участі батька у вихованні дитини, беручи до уваги такі істотні обставини як вік дитини, звичайний уклад її життя, місця проживання сторін, особисті стосунки, які склались між ними, зміну обєктивних обставин з моменту отримання позивачем рішення органу опіку і піклування до часу ухвалення судового рішення, вік та стан здоровя дитини, прихильність дитини до матері, проживання сина фактично в новій родині, бажання відповідача брати участь у зустрічах позивача із сином. Зважаючи на те, що виховання дитини відповідно до ст.ст. 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства» має спрямовуватися на розвиток її особистості та підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, а спілкування не може перешкоджати її нормальному вихованню, суд вважає доцільним визначити спосіб спілкування [PERSON] із сином шляхом: - перебування дитини разом із батьком щотижнево в суботу або неділю з 10 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин без присутності матері; - перші десять зустрічей проводити в обовязковій присутності матері. Рішення суду про встановлення режиму спілкування з дитиною тільки в зазначений судом час, обумовлено тим, що [PERSON] всього 4 роки, а тривала відсутність спілкування з матірю, може негативно вплинути на дитину. У разі зміни обставин, з врахуванням яких суд визначив способи участі позивача у вихованні та спілкуванні з дитиною, сторони, враховуючи передусім інтереси дитини, можуть змінити вказані способи, а у разі недосягнення згоди звернутися за вирішенням спору до суду. Крім того, суд зобовязує [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у спілкуванні і вихованні [PERSON].

Outcome: partial