Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 03 грудня 2015 року [PERSON] взяла в [PERSON] гроші в борг в сумі 60 000 доларів США на строк до 03 грудня 2016 року, про що особисто написала розписку. Гроші відповідач отримала в повному обсязі, однак взяті на себе зобов'язання належним чином не виконала, у встановлений строк кошти не повернула. На вимоги про повернення коштів належним чином не реагує, гроші не повертає, натомість посилається на неможливість виконання взятих на себе зобов'язань у зв'язку з відсутністю коштів. За своєю суттю розписка про тримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми а бо речей. Оскільки сторони дійшли обопільної згоди про те, що кошти будуть перебувати у користуванні відповідача певний час і визначили строк повернення грошей, про що склали відповідну розписку, то зазначене свідчить про укладення договору позики між ними та його умови. Наявність у позивача оригіналу розписки свідчить про невиконання відповідачем свого обов'язку щодо повернення боргу. Відповідач має сплатити позивачу свій борг за розпискою від 03 грудня 2015 року з урахуванням 3% річних та процентів за користування коштами у національній валюті України - гривні. Згідно розписки відповідач має повернути позивачу 60 000 доларів США в строк до 03 грудня 2016 року, що становить 1 664 546,88 грн. Оскільки відповідач прострочила виконання грошового зобов'язання, то згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України має сплатити 3% річних за весь час прострочення, що становить 58 829,19 грн. Ст. 1048 ЦК України визначено плату за користування чужими грішми, яка нараховується у вигляді процентів на основну суму боргу. За розрахунком, загальна сума процентів становить 571 122,00 грн. Загальна сума заборгованості складає 2 294 498,07 грн. Заявою про збільшення позовних вимог, представником позивача здійснено розрахунок штрафних санкцій за прострочення відповідачем своїх зобов'язань станом на 21 березня 2018 року З огляду на наведене, просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 2 332 668,64 грн. та судові витрати у справі. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 лютого 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 квітня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, подала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, просить його задовольнити, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилась, хоча належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Відповідач правом на подання відзиву на позов не скористалась. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно з розпискою від 03 грудня 2015 року [PERSON], проживаюча за адресою: [ADDRESS], паспорт серії [NUMBER], вид. Луцьким МВ УИВС України у Волинській області 13 жовтня 2005 року, отримала в борг від [PERSON] проживаючого за адресою: [ADDRESS], гроші в сумі 60 000 доларів США на строк до 03 грудня 2016 року. У розписці міститься зобов'язання відповідача повернути суму боргу до 03 грудня 2016 року. Розписка складена рукописом та містить підпис позичальника. Оригінал боргової розписки приєднано до матеріалів справи. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В силу ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з положеннями ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. В порядку ч. ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Згідно ст. ст. 526, 625 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного суду України від 02.09.2015 року по справі N 6-369цс15, позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. У разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Відповідач прийняті на себе зобов'язання за договором позики щодо своєчасного повернення коштів не виконувала та відповідно до розрахунку позивача станом на 21 березня 2018 року допустив виникнення заборгованості в розмірі 2 332 668,64 грн., яка складається з: 1 664 546,88 грн. заборгованості за основною сумою позики, що в еквіваленті становить 60 000 доларів США, 64 712,11 грн. - заборгованість по 3% річних; 603 409,65 грн. - заборгованість за процентами за користування позикою. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним договором позики, відповідачем по справі суду не представлено. Згідно з статтею 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за розпискою від 03 грудня 2015 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. При такому вирішенні позову з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 8 810,00 грн. та 40 400 грн. витрат на правничу допомогу. Виходячи із викладеного на підставі ст. ст. 525, 526, 527, 530, 533, 549, 610, 611, 625, 629, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України та

Outcome: approved