Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-28 00:00:00

[PERSON] (далі\~ позивачка)\~30\~червня 2020\~р.\~звернулась з\~позовом,\~до [PERSON] ,Первомайської міської ради Миколаївської області (далі відповідач) про визнання за нею права власності на житловий будинок [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивує тим, що 27.11.2001 року придбала зазначений будинок у [PERSON] сплативши 700,00 грн. про що було укладено договір купівлі продажу зареєстрований Первомайською філією Південної Товарної біржі за №722. 11.12.2001 року позивачка зареєструвала право власності на дане домоволодіння у Первомайському міжміському бюро технічної інвентаризації за №319. Проте при звернення до органу реєстрації прав власності на нерухоме майно для реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень права власності на будинок їй стало відомо, що договір купівлі продажу необхідно нотаріально оформити. Оскільки право власності за зазначений будинок зареєстровано за позивачкою в Первомайському МБТІ, неможливо отримати витяг з держаного реєстр прав власності на нерухоме майно на колишнього власника, що позбавляє її можливості нотаріально оформити угоду. Окрім цього, зазначає, що у зв`язку із тим, що всі істотні умови договору були виконані, вона набула право власності на житловий будинок, а тому набула і право власності на земельну ділянку на якій він розташований. Інша можливість оформити у відповідності до норм чинного законодавства правовстановлюючі документи в неї відсутня, а тому виникла необхідність звернення до суду. \~ \~ \~ \~В підготовче засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце підготовчого засідання повідомлені належним чином. Представниця позивачки подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та участі позивачки, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити позов. Представник Первомайської міської ради Миколаївської області надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна його заява про проведення розгляду справи без його участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення, наслідки визнання позову відомі. У відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Позивачка придбала у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] за 700,00 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу від 27.11.2001 р., зареєстрованим у Первомайському філіалі Універсальної Біржі «Південь» за №772. У даному договорі зазначено, що домоволодіння розміщене на земельній ділянці площею 0,0575 га. Крім того, у вказаному договорі зазначено, що вищезазначений житловий будинок з земельною ділянкою та надвірними спорудами належить [PERSON] на підставі договору пожиттєвого утримання від 08.06.1993 р., реєстр № 1-1025, посвідченого державним нотаріусом Першої первомайської державної нотаріальної контори, та зареєстрованого Первомайським МБТІ за № 319 від 01.02.1999 р., Державного акта на право приватної власності на землю від 18.03.1993 р., виданого на підставі рішення Первомайської міської ради № 75 від 16.03.1993 р., зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 414. Згідно інформації Первомайського МБТІ від 12.06.2020 року право власності на зазначений будинок станом на 31.12.2012 року зареєстровано за позивачкою, реєстраційне посвідчення видане на її ім`я. Із інформації відділу у Первомайському районі Головного управління Дергеокадастру у Миколаївській області від 15.06.2020 року вбачається, що право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0575 га для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] належить [PERSON] . Відповідно до копії Державного акта на право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення Первомайської міської Ради народних депутатів від 16.03.1993 р. № 75, [PERSON] , яка мешкає в [ADDRESS] , передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0575 га, яка розташована в [ADDRESS] , в межах згідно з планом для обслуговування житлового будику; акт зареєстровано в Книзі реєстрації Державних актів на право приватної власності на землю за № 474. Згідно копії актового запису про смерть №517 [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до інформації Першої Первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та Другої Первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) спадкова справа після [PERSON] не заводилась. Таким чином, суд встановив, що позивачка придбала житловий будинок [ADDRESS] , але нотаріально не посвідчила договір купівлі-продажу. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно\~зі ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1\~ст. 316 ЦК України\~встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1\~ст. 317\~\~ЦК України\~встановлено, що\~власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 318 ЦК України встановлено, що усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону. Частиною 1\~ст. 321\~\~ЦК України\~встановлено, що\~\~ право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо його право оскаржується або не визнається іншою особою. Відповідно до ч.3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, недійсним. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) договір купівлі продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідченим; недодержання цієї вимоги призводило до недійсності договору (ст. 47 цього Кодексу). Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Аналогічні норми містяться у ч.2 ст. 220 ЦК України. Відповідно до ст. 30 Земельного кодексу (в реакції чинній на час виникнення спірних відносин) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами у розмірах, передбачених ст. 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди. Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 Земельного Кодексу до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Відповідно до ст. 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями, а у разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба. Судом встановлено, що всі умови договору купівлі-продажу сторонами виконанні, а тому суд вважає, що наявні підстави для визнання за позивачкою права власності на житловий будинок. Окрім того, земельна ділянка надана для обслуговування саме спірного будинку, власниця земельної ділянки померла, спадкоємці відсутні, іншої можливості отримати правовстановлюючі документи на земельну ділянку у позивачки немає, а тому слід визнати за позивачкою право власності на земельну ділянку для обслуговування зазначеного будинку. Ураховуючи встановлені обставини, суд приймає визнання відповідачами позову, оскільки таке визнання не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона\~зобов`язана\~довести ті\~обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог і\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно із частинами 1, 4\~статті 206 ЦПК України\~позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що право позивачки підлягає захисту у судовому порядку шляхом визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку для обслуговування житлового будинку. Ураховуючи вищевикладене, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved