Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], про стягнення компенсаційних виплат внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобовязання. У позові вказував, що 19.12.2012 року Вижницьким районним судом Чернівецької області постановлено рішення по справі №2-195/12/2401 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 181755,55 грн. боргу та 1924,30 грн. судового збору. Рішення набрало законної сили 30.05.2012 року. Судове рішення базувалось на правовідносинах, що випливали з договору позики. З 01.06.2012 року у [PERSON] виникло грошове зобов'язання перед [PERSON] у сумі 183679,85 грн. До теперішнього часу грошове зобов'язання [PERSON] перед [PERSON] у сумі 183679,85 грн. не погашено (не виконано). Відповідно до розрахунку інфляційні втрати від невиконання грошового зобов'язання становитимуть 188032,52 грн., які підлягають стягненню з відповідача. А відповідно до розрахунку 3% річних від невиконання грошового зобов'язання становитимуть 25700 грн., які також підлягають стягненню з відповідача. Разом проценти річних та інфляційні втрати становитимуть 213732,52 грн., що складатиме ціну позову. Посилаючись на ст.ст.526, 610, 625 ЦК України просив стягнути з [PERSON] на його користь 3% річних від простроченої заборгованості у сумі 25700,00 грн., грошові кошти з урахуванням індексу інфляції від суми заборгованості у розмірі 188032,52 грн., а всього 213732,52 грн., а також судові витрати по справі. У судовому засіданні позивач [PERSON] заявлений позов підтримав, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини просив позовні вимоги задовольнити. Зазначив, що у виконавчій службі відкрито виконавче провадження, арештовано майно боржника, яке було виставлено на продаж, однак на даний час не реалізоване. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов не визнав, вважав позовні вимоги безпідставними та просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позика була у доларах США, а інфляційні витрати на іноземну валюту не нараховуються. Суд, заслухавши позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Судом установлено, що 03.09.2008 року [PERSON] надав у борг [PERSON] 16000,00 доларів США, які останній зобовязався повернути 01.03.2009 року. Заочним рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 19.03.2012 року по цивільній справі №2-195/12/2401 задоволено позов [PERSON] до [PERSON], про повернення позики. Вирішено стягнути з [PERSON], [INFO], жителя [INFO] на користь [PERSON], [INFO], жителя [INFO] борг у сумі 181775,55 грн. та 1924,30 грн. судового збору. Даним рішенням встановлено, що станом на 10.02.2012 року сума 181775,55 грн. складалася з: 127838,40 грн. сума боргу; 11462,84 грн. за період з 03.09.2008 року по 10.02.2012 року три відсотка річних від простроченої суми; 42474,31 грн. відсотки за користування від суми позики у розмірі облікової ставки НБУ. Рішення набрало законної сили 30.05.2012 року, а тому встановлені ним обставини в сулу положень ч.3 ст.61 ЦПК України, не потребують доказуванню. Станом на 01.02.2017 року відповідач у встановлений у розписці строк не повернув позивачу грошові кошти і рішення суду не виконав, доказів протилежного ні відповідачем, ні його представником суду не надано. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України. Таким чином наявність вказаного вище рішення суду не звільняє [PERSON] від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє [PERSON] права на отримання 3% річних, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст.526, 599 ЦК України. Стаття 625 ЦПК України регулює зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. З рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність. Розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення. Таким чином враховуючи викладені вимоги закону та встановлені судом обставини суд приходить до висновку, що: час прострочення повернення боргу за договором позики у сумі 127838,40 грн. (згідно рішення від 19.03.2012 року еквівалент 16000,00 доларів США станом на 10.02.2012 року) рахується з дня, наступного за днем набрання рішенням суду законної сили, тобто 01.06.2012 року, і він станом на 01.02.2017 року становить 1707 днів, а тому 3% річних буде становити: 127838,40 грн х 3% / 365 х 1707 = 17935,90 грн. За таких обставин позовна вимога [PERSON] про стягнення з [PERSON] 3% річних підлягає до часткового задоволення. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] інфляційних втрат від невиконання грошового зобов'язання у сумі 188032,52 грн. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми ч.2 ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, визначеного у гривнях. Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові №6-771цс15 від 27.01.2016 року. Частина 2 ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, а не на невиконання судового рішення. Прийняття судового рішення про стягнення грошового боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобов'язання як такого, що визначене в іноземній валюті, і не є підставою для застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції. Оскільки договір позики був укладений між [PERSON] та [PERSON] у іноземній валюті (долари США), то підстав для застосування до цих правовідносин положень закону, який регулює порядок сплати боргу, визначеного договором у гривні, не допускається. За таких обставин позовна вимога [PERSON] про стягнення з [PERSON] інфляційних втрат від невиконання грошового зобов'язання є безпідставною і задоволенню не підлягає. Це підтверджено дослідженими в суді належними доказами, доказів протилежного суду не надано. На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення із стягненням з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат у сумі 179,36 грн, - пропорційно до задоволених позовних вимог відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України. На підставі ст.ст.15, 16, 625, 1050 ЦК України,

Outcome: partial