Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного ториста «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення заробітної плати та інших виплат. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 31 липня 2006 року його було прийнято на роботу до ДП «Тернопільський облавтодор» в особі філії «Тернопільський райавтодор» дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія» «Автомобільні дороги України» на посаду інженера - економіста 2 категорії, а в подальшому переведено на посаду головного механіка, де він пропрацював до 29 липня 2019 року. Наказом № 26-к від 29 липня 2019 року [PERSON] звільнено з роботи 29 липня 2019 року за скороченням чисельності штату та чисельності працівників згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України. 04 червня 2019 року Тернопільським міськрайонним судом було видано судовий наказ № 607/13014/19 про стягнення заробітної плати за січень - квітень 2019 року в загальному розмірі 34992,84 грн., який підприємством лише частково виконано за січень 2019 року та виплачено заробітну плату в розмірі 6480,00 грн., залишок боргу станом на 16 серпня 2019 року становить: за січень 2019 року - 3473,83 грн., лютий 2019 року - 8567,32 грн., березень 2019 року - 4736,07 грн., квітень 2019 року - 11735,62 грн. В день звільнення позивачу було нараховано до виплати 53638,98 грн., з яких: заробітна плата за травень 2019 pоку - 2193,82 грн.; заробітна плата за червень 2019 року - 7637,28 грн.; заробітна плата за липень 2019 року - 31270,78 грн.; компенсація за невикористані відпустки - 3035,82 грн.; одноразова допомога при скорочені - 9501,28 грн. Грошові кошти в загальному розмірі 53638,98 грн., які були нараховані [PERSON] до виплати при звільненні з роботи, залишаються невиплаченими до цього часу. У зв`язку цим, відповідач також повинен сплатити позивачеві середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який на день подання позову становить 8903,16 грн., за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Крім того, згідно п. 3.1.7. колективного договору з роботодавця в користь працівника при звільненні за скороченням чисельності працівників, підлягає до стягнення матеріальна допомога в розмірі мінімальної заробітної плати, яку [PERSON] визначив в сумі 4173,00 грн. Через невиплату компенсації втрати частини заробітку за період з січня 2019 року по травень 2019 року позивач просить стягнути з відповідача суму боргу, з урахуванням індексу споживчих цін, в розмірі 752,04 грн. суд. З урахуванням викладеного, [PERSON] просить суд стягнути із Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в особі філії «Тернопільський райавтодор» на користь позивача заборгованість по заробітній платі з травня 2019 року по 29 липня 2019 року в розмірі 53637,98 грн., матеріальну допомогу згідно колективного договору в розмірі 4173,00 грн., компенсацію втрати частини заробітку у зв`язку з затримкою термінів сплати в розмірі 752,04 грн. та середній заробіток за несвоєчасний розрахунок з дня звільнення на день подачі позову суму в загальному розмірі 8903,16 грн. і середній заробіток, за несвоєчасний розрахунок на день ухвалення рішення суду. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 серпня 2019 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного ториста «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення заробітної плати та інших виплат. Постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. З приводу ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного ториста «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в судове засідання не з`явився з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлявся належним чином, відзиву не подав. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. За вказаних обставин, з підстав, визначених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне. Як слідує із записів у трудовій книжці [PERSON] серії [NUMBER] , 31 липня 2006 року позивач прийнятий на роботу у філію «Тернопільський райавтодор» на посаду інженера-економіста ІІ категорії (наказ № 29-К від 31 липня 2006 року). 28 лютого 2012 року переведений на посаду економіста І категорії (наказ № 28 від 28 лютого 2012 року). 10 лютого 2015 року переведений на посаду головного механіка (наказ № 34 від 10 лютого 2015 року). Згідно наказу № 26-к від 29 липня 2019 року звільнений з роботи у зв`язку з скороченням штату та чисельності працівників філії за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Судом наказом Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 червня 2019 року (справа № 607/13014/19) стягнуто з Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного ториста «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь [PERSON] заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в сумі 34992,84 грн. Згідно довідки № 01/162 від 29 липня 2019 року, виданої в.о. начальника філії «Тернопільський райавтодор» Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного ториста «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», [PERSON] працював у Філії «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного ториста «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» за місцем основної роботи на посаді головного механіка. За період з травня по липень 2019 року заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] складає 53638,98 грн. Як вбачається з довідки № 01/161 від 29 липня 2019 року, виданої в.о. начальника філії «Тернопільський райавтодор» Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», середньоденна заробітна плата [PERSON] на момент звільнення становить 494,62 грн. У відповідності до довідки № 01/163 від 29 липня 2019 року, виданої в.о. начальника філії «Тернопільський райавтодор» Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», середній місячний заробіток [PERSON] на момент звільнення становить 5688,15 грн. З врахування встановлених обставин, суд вважає, що до виниклих між сторонами правовідносин слід застосувати наступні норми матеріального права. За змістом статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Згідно частини 1 статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. В силу статті 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму (стаття 116 КЗпП України). У відповідності до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносись рішення по суті спору. Відповідно до частин 1, 2 статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом беззаперечно встановлено, що після звільнення з роботи з [PERSON] не було проведено розрахунку із виплати йому заробітної плати, що вбачається з довідки № 01/162 від 29 липня 2019 року, виданої в.о. начальника філії «Тернопільський райавтодор» Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного ториста «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України». Відтак, суд вважає вимоги позивача про стягнення в його користь нарахованої, але невиплаченої заробітної плати за період з 01 травня 2019 року по 29 липня 2019 року в розмірі 53637,98 грн. підставними та такими, що підлягають до задоволення. За змістом колективного договору між філією «Тернопільський райавтодор» та трудовим колективом працівників філії на 2017-2018 рр. Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного ториста «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», вивільнюваним за скороченням чисельності, штату працівникам, крім передбачених законодавством пільг та компенсацій, надається матеріальна допомога у розмірі не менше однієї заробітної плати (пункт 3.1.7. Розділу 3 колективного договору). Оскільки матеріальна допомога, у розмірі, визначеному колективним договором, позивачу не була виплачена, з Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного ториста «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь [PERSON] слід стягнути 4173, 00 грн. В частині обрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд виходить з наступного. Порядок обрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу встановлений Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок), згідно п. 2 якого визначено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. За п.5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку). Положеннями розділу III Порядку передбачені виплати, які не підлягають урахуванню при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу, зокрема згідно п.4 не враховуються: матеріальна допомога, виплати за щорічну і додаткову відпустки та допомога у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю. Середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 494,62 грн., що підтверджується довідкою № 01/161 від 29 липня 2019 року, виданої в.о. начальника філії «Тернопільський райавтодор» Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», Усього робочих днів за період часу з 30 липня 2019 року (наступний день після звільнення) по 28 жовтня 2019 року (день ухвалення судового рішення) є 63, а саме: 1)з 30 липня 2019 року - 2 робочих дні; 2)за серпень 2019 року - 21 робочий день; 3)за вересень 2019 року - 21 робочий день; 4)за жовтень по 28 число 2019 року - 19 робочих дні. За наведених вище обставин, беручи до уваги встановлені законодавством гарантії нарахування, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню виплата середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку при звільнення у сумі 31161,06 грн. (494,62 грн. середньоденної заробітної плати х 63 робочих дні). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення, шляхом стягнення з відповідача в користь позивача заборгованості по заробітній платі за період з 01 травня 2019 року по 29 липня 2019 року в розмірі 53637,98 грн., 4173,00 грн. матеріальної допомоги, згідно колективного договору, та середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку при звільненні в сумі 31161,06 грн. Рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання (частина 1 статті 430 ЦПК України). В частині позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини заробітку за період з січня 2019 року по травень 2019 року в розмірі 752,04 грн. суд відмовляє у зв`язку з їх недоведеністю, оскільки будь-які докази про існуючий перед [PERSON] борг відповідача із невиплати заробітної плати за вказаний вище період при матеріалах справи відсутні та суду не надані. Розрахунок, наведений позивачем у позовній заяві, не підкріплений будь-яким документом, який би підтверджував його доводи. В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, підлягають стягненню з відповідача в користь держави. Таким чином, із відповідача слід стягнути в користь держави 889,72 грн. сплаченого останньою судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial