Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом про стягнення із [PERSON] та [PERSON] НФСК «Добробут» страхового відшкодування в розмірі 11833,20 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 12.12.2012 року на вул.Кульпарківській в м.Львові сталася ДТП за участю автомобіля «Daewoo Lanos», номерний знак [NUMBER], під його керуванням, та автомобіля «IVECO-3510», номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], якого було визнано винним у вчиненні даної ДТП. Оскільки цивільно-правову відповідальність водія автомобіля «IVECO-3510» було застраховано в [PERSON] НФСК «Добробут», [PERSON] звернувся до страховика із заявою, в якій повідомив про ДТП, що настала. Зазначив, що на підставі його заяви, було проведено автотоварознавче дослідження, згідно звіту № 216/13 вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Daewoo Lanos», номерний знак [NUMBER], внаслідок його пошкодження в ДТП становить 11833,20 грн., тому просить стягнути таке відшкодування з відповідачів. Суд ухвалив справу розглядати без участі представника позивача [PERSON] та представника відповідача [PERSON], які представили заяви, в яких просять слухати справу у їхню відсутність (заяви в матеріалах справи), що відповідає вимогам ст.158 ЦПК України. Відповідач [PERSON] НФСК «Добробут», який належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду справи, явки свого представника в судове засідання не забезпечив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, про причини своєї неявки суд не повідомив. Третя особа [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, про причини своєї неявки суд не повідомив. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 12.12.2012 року о 15.20 год. на вул.Кульпарківській у м.Львові з вини водія автомобіля «IVECO-3510», номерний знак [NUMBER], [PERSON] сталася ДТП за участю автомобіля «Daewoo Lanos», номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], в результаті чого даний автомобіль отримав технічні ушкодження. Згідно довіреності від 10.05.2011 року [PERSON] відповідно до договору доручення, укладеного в усній формі, передав [PERSON] у користування та розпорядження належний йому автомобіль марки «Daewoo Lanos», номерний знак [NUMBER] (а.с.10). Постановою Личаківського районного суду м.Львова від 17.01.2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КупАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень (а.с.6). Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обовязку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина пята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобовязана відшкодувати шкоду. Відповідно до ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що 05.11.2012 року між [PERSON] НФСК «Добробут» та [PERSON] було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/6827939, згідно умов якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль «IVECO-3510», номерний знак [NUMBER]. Дія поліса поширювалась на період з 06.11.2012 року до 05.11.2013 року включно і він був чинним на час ДТП. Згідно полісу ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить 50000 грн. (а.с.63). Також судом встановлено, що 14.12.2012 року [PERSON] звернувся до [PERSON] «Добробут» із повідомленням про страховий випадок, який стався 12.12.2012 року за участю автомобіля «IVECO-3510», номерний знак [NUMBER] (а.с.64). Відповідно до ст.ст. 979, 981 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). Зі змісту п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України випливає, що страховик зобовязаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Згідно ст.7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в Україні здійснюється обов'язково. Статтею 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою особою, у формі, що визначається страховиком. Закон України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. У відповідності до ст.6 цього Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Згідно ст.5 Закону об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу . Статтею 9 цього ж Закону встановлено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Відповідно до ст.22 Закону, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Пунктом 36.1 ст. 36 Закону передбачено, що страховик,

Outcome: partial