Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивувала тим, що відповідач зареєстрована в належній позивачу на праві власності квартирі [ADDRESS] . [PERSON] не проживає в спірній квартирі більше трьох років, сплату за комунальні послуги не сплачує. В своїх позовних вимогах позивач просила суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Ухвалою суду від 10 вересня 2020 року прийнято до провадження дану справу та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті в судовому засіданні. Згідно з частиною 1 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. В судове засідання позивач не з`явилася, однак надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Просила суд позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надіслала. Про причину неявки суд не повідомила, відзиву та інших заяв з процесуальних питань від неї до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України оскільки позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується ордером №02382 від 11.10.1983 року, копія якого наявна в матеріалах справи. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. А ч. 1 ст. 317 цього Кодексу встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. А відповідно до ст. 391 цього Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до витягу наданого Реєстром територіальної громади м. Києва від 28 січня 2020 року, [PERSON] , зареєстрована в [ADDRESS] . Крім того, судом встановлено, що відповідач з більше трьох років у спірній квартирі не проживає, сплату за утримання будинку та комунальні послуги не здійснює. Вказане підтверджується також актом про фактично проживаючих осіб від 23.10.2019 року. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, особа втрачає право на користування житлом у разі його відсутності без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки відповідач більше року у спірній квартирі не проживає, сплату за комунальні послуги будучи зареєстрованим у цій квартирі не здійснює, що також порушує права та законні інтереси позивача, як власника майна, на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись цим майном, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved