Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суд з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], в якому зазначено, що 17 травня 2013 року вони з відповідачем зареєструвала шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні, про що було зроблено актовий запис № 129. Від шлюбу дітей не мають. Сімейні відносини припинені з лютого місяця 2018 року через несумісність характерів та різні погляди на життя. На примирення з відповідачем категорично не згоден, у зв'язку з тим, що відповідач самостійно розпорядилася рухомим та нерухомим майном в своїх цілях, і він втратив довіру до неї. На розірванні шлюбу наполягає. 16.07.2018 року від позивача надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи за його відсутності, на стягненні з відповідача понесених судових витрат наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином за зареєстрованим місцем свого проживання, причина неявки суду не відома. У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку ст. 280 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. В зв'язку з цим в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 17 травня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні, про що було зроблено актовий запис № 129, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] (а.с.6). Сімейні відносини сторони припинили з лютого місяця 2018 року через несумісність характерів та різні погляди на життя, а також у зв'язку з тим, що відповідач самостійно розпорядилася рухомим та нерухомим майном подружжя в своїх цілях. Відповідно до положень ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, що передбачено ст. 110 СК України. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Згідно зі ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення, тому шлюб слід розірвати. Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка, оскільки позивач наполягає на його розірванні, подружні стосунки між сторонами припинені з лютого місяця 2018 року і не відновлювалися, що свідчить про тривалість формального існування шлюбу, намірів на примирення та відновлення сім'ї жодна із сторін не виказує, тому суд вважає, що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін і шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу, вважає за необхідне з'ясувати прізвище позивача після розірвання шлюбу. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до положень ч.8 ст.294 ЦПК України, які на підставі ч.9 ст.10 ЦПК України, застосовуються і до позовного цивільного судочинства, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Суд приходить до висновку про необхідність залишення позивачеві його чинного прізвища «[PERSON]». На пiдставi викладеного,

Outcome: approved