Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що він є власником квартири [ADDRESS] . В листопаді 2020 року позивач звернувся до нотаріуса з наміром відчужити належну йому квартиру, однак останнім було відмовлено в посвідченні договору купівлі-продажу вищевказаної квартири, оскільки в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявне обтяження. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно наявні відомості про реєстрацію обтяження від 23.02.2006 року за №2906758 на об`єкт обтяження: [ADDRESS] , підстава обтяження повідомлення 1-2376 від 17.09.1998 року Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори. Згідно інформації наданої КП КОР «Південне БТІ», частина вказаної квартири відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 29.05.1998 року була відчужена [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований в реєстрі за №1-2376. За умовами зазначеного договору покупець зобов`язався виплачувати вартість квартири частинами. З метою забезпечення умов зазначеного договору купівлі-продажу квартири державним нотаріусом було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . Разом з тим, рішенням Білоцерківського міського суду від 01.03.1999 року у справі №69 договір купівлі-продажу частини квартири, укладений 29.05.1998 року було розірвано. В подальшому відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 22.10.1999 року №2-4168 право власності на зазначену квартиру перейшло до [PERSON] , яка 29.03.2001 року відповідно до договору дарування квартири №5-1229 подарувала вказану квартиру позивачу. Позивач зазначає, що арешт на його майно порушує його права щодо вільного володіння, користування та розпорядження своєю власністю. У зв`язку з наведеним, просив суд скасувати заборону накладену на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження 2906758, обтяження зареєстровано 23.02.2006 року Першою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення 1-2376 від 17.09.1998 року, видавник Білоцерківська міська державна нотаріальна контора та вилучити відповідний запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Ухвалою суду від 17.12.2020 року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, про день і час розгляду справи повідомлялись належним чином, представник позивача направив до суду заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач Перша Білоцерківська міська державна нотаріальна контора Київської області в судове засідання свого представника не направила, про день і час розгляду справи повідомлялись належним чином, направила до суду відзив на позовну заяву, який мотивує тим, що нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності, а також здійснює функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у порядку та у випадках, встановлених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У відповідності до ст. 34 Закону ст. 34 Закону України «Про нотаріат» накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями. А тому відповідач зазначає, що не є належним відповідачем у даній справі, оскільки нотаріальна контора не порушувала права та інтереси позивача, які потребують судового захисту від незаконних рішень, дій, та/чи бездіяльності саме Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області та не повинна відповідати за позовом, оскільки не є суб`єктом спірних матеріально-правових відносин та не має обов`язків, які з них випливають, перед позивачем. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування квартири від 29.03.2001 року, посвідчений державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори Вишняк О.А., зареєстровано в реєстрі за №5-1229 (а. с. 17). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 04 листопада 2020 року, номер 230997262, наданої приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області, вбачається, що на квартиру [ADDRESS] , власником якого зазначено « [PERSON] », на підставі повідомлення 1-2376 від 17.09.1998 року Білоцерківської державної нотаріальної контори накладено заборону (за №2906758) на рухоме майно (а.с. 5). Судом встановлено, що 29 травня 1998 року між [PERSON] , [PERSON] , які діють від імені своєї неповнолітньої доньки [PERSON] (Продавець) та [PERSON] , [PERSON] , яка діє за згодою своєї матері [PERSON] (Покупець) укладено договір купівлі-продажу частини квартири [ADDRESS] , посвідчений державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №1-2376. Відповідно до п. 3 вказаного Договору продаж здійснено за - 14 200 грн., з яких 1 000 грн. «Продавець» отримав при підписанні цього договору, 6 710 грн. «Покупець» зобов`язується виплатити до 15.09.1998 року; 6 710 грн. «Покупець» зобов`язується виплатити до 28.12.1998 року. На підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» та у зв`язку з посвідченням вищевказаного договору з розстрочкою платежу, було накладено заборону на відчуження вказаної в договорі квартири. З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з невиконанням умов вказаного договору купівлі-продажу квартири, 28.12.1998 року [PERSON] звертався із заявою до КП КОР «Південне БТІ» про зняття арешту на ім`я [PERSON] /а.с. 14/ Судом також встановлено, що рішенням Білоцерківського міського суду Київської області від 01 березня 1999 року у справі №69 задоволено позов [PERSON] , [PERSON] в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу квартири. Суд вирішив: договір купівлі-продажу частини квартири [ADDRESS] , укладений 29 травня 1998 року між [PERSON] , [PERSON] , які діяли від імені неповнолітньої [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] , яка діяла за згодою своєї матері [PERSON] , посвідчений Білоцерківською держнотконторою за р. І-2376 - розірвати. Позивач в позовній заяві вказує, що існування заборони на відчуження нерухомого майна перешкоджає позивачу розпоряджатися своїм майном. Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з наступного. За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таке право особи реалізується шляхом звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права та усунення будь-яких перешкод у вільному та на власний розсуд користуванні та розпорядженні майном. Відповідно до Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 р. № 31/5, зареєстрованим в Мін`юсті 10.06.1999 р. за № 364/3657, реєстр заборон це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна; тимчасові застереження щодо нерухомого майна та видані витяги з реєстру заборон. Реєстраторами реєстру заборон є державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з адміністратором і мають повний доступ до реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та його регіональні філії в частині внесення відомостей щодо податкових застав та арештів, накладених органами державної влади. У відповідності до ст. 34 Закону України «Про нотаріат» накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю. Відповідно до п.п.2.1.1 п.2.1 Положення, підставами для внесення до реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. Відомості про обтяження були внесені реєстраторами Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної, як заборона, а отже вилучення запису повинно відбуватись за правилами, встановленими п.п.2.1.1 п.2.1 Положення. Згідно п.5 глави 15 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 нотаріус, який наклав заборону, знімає заборону відчуження майна за рішенням суду. Враховуючи вищевикладене, те що позивач є законним власником квартири, на даний час відсутні документи, на підставі яких нотаріус або державний реєстратор мали би можливість зняти заборону на нерухомість в позасудовому порядку, заборона на нерухоме майно протиправно позбавляє позивача можливості вільно розпоряджатись належним йому майном, оскільки наявність заборони чинить йому в цьому перешкоди, тому суд приходить до висновку про правомірність заявлених позовних вимог та таких, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.2 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Також з метою захисту порушеного права позивача вільно користуватися, володіти та розпоряджатися своїм майном, суд вважає за необхідне вилучити з Державного реєстру (Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна) запис про заборону на нерухоме майно. Що стосується позовних вимог, заявлених до Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори, суд приходить до висновку, що в їх задоволенні необхідно відмовити з наступних підстав. Спір про скасування заборони на нерухоме майно, який виник між позивачем та відповідачами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є приватно правовим. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат» Частиною 1 ст. 1 Закону встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). (ч.2 даної статті) Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права. Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Виходячи з норм Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями. Тобто нотаріус не може бути відповідачем по справі, оскільки предметом позову є спір про право. Відповідачем у даній справі є особа, на користь якої було накладено заборону на нерухоме майно, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно накладену заборону на нерухоме майно покладається не на нотаріуса, сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Отже,належним відповідачем у справі за позовом [PERSON] про зняття заборони з нерухомого майна має бути особа, обтяження якої було зареєстровано. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного суду від 04.09.2018 року по справі № 823/2042/16, від 12.12.2018 року по справі № 372/51/16-ц та від 01.04.2020 року по справі № 520/13067/17. Таким чином, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог до Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори про зняття заборони на нерухоме майно слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial