Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до ТДВ «Славутський цикорієсушильний завод» про скасування наказу про його звільнення з роботи,зміну формулювання причини звільнення, стягнення вихідної допомоги та моральної шкоди. Посилається на те, що відповідно до наказу № 41 від 6.03.2015 року його було прийнято на роботу на посаду охоронника цього товариства. Наказом № 285 від 27.10.2014 року звільнено з цієї посади за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Звільнення за такою підставою вважає незаконним, оскільки 23.10.2014 року ним була подана заява про звільнення за власним бажанням на підставі ст. 38 ч. 3 цього Кодексу у зв»язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного та трудового договору. Причиною подання ним такої заяви було незабезпечення його під час перебування на посаді охоронця всупереч Інструкції з охорони праці та Колективного договору товариства засобами індивідуального захисту, не проведення стажування та навчання, протиправне зобов»язання проходження медичного огляду за власний рахунок, незаконне відсторонення від роботи, незаконне накладення дисциплінарних стягнень. Відповідач не вправі був самостійно змінити правову підставу розірвання трудового договору на ч. 1 ст. 38 КЗпП України, а звільнити згідно його заяви за ч. 3 цієї норми закону та виплатити вихідну допомогу. Просить скасувати наказ № 285 від 27.10.2014 року, зобов»язати відповідача змінити формулювання причини звільнення з ч.1 ст. 38 на ч. 3 ст. 38 КЗпП України, стягнути з нього на його користь вихідну допомогу в розмірі 4660 грн. 47 коп. та моральну шкоду в розмірі 2000 грн. Крім того, просить поновити строк звернення до суду, оскільки він пропущений з поважних причин,якими він вважає звернення з приводу захисту своїх прав до органів прокуратури, територіальної інспекції з питань праці в Хмельницькій області , з позовом до Славутського міськрайонного суду про скасування наказів про накладення дисциплінарних стягнень, до відповідача з приводу надання необхідних для подання позову документів. Вказує також на те, що для пред»явлення цього позову йому необхідно було отримати докази незаконного притягнення його до дисциплінарної відповідальності, тобто рішення суду, яким визнано незаконними та скасовано накази про притягнення його до такої відповідальності. Таке рішення було постановлене 19.02.2015 року. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] позову не визнали, давши пояснення про те, що [PERSON] за час роботи охоронником підприємства зарекомендував себе як конфліктний працівник, до адміністрації почали надходити численні звернення інших працівників щодо неправомірної поведінки позивача, неналежного виконання ним своїх трудових обов»язків, у зв»язку з чим він був відсторонений від роботи на посаді охоронця та переведений на посаду вантажника згідно наказу № 271 від 7.10.2014 року. Однак, він на роботу не вийшов, надіславши заяву про незгоду на таке переведення. Враховуючи заяву [PERSON] , наказ № 271 був скасований та була нарахована заробітна плата за період переведення на посаду вантажника. Отже, його прав не було порушено. Позивача було звільнено з роботи за його особистою заявою за ст. 38 КЗпП України, тобто жодних порушень також не було допущено. Скасування наказів про застосування до позивача дисциплінарних стягнень не є свідченням невиконання відповідачем законодавства про працю, вимог колективного чи трудового договору. Його права захищені скасуванням судом цих наказів. Його доводи щодо незабезпечення засобами індивідуального захисту, одягом, є надуманими. Спеціальним одягом та засобами захисту він був забезпечений відповідно до положень колективного договору та Інструкції з охорони праці.Під час роботи на посаді охоронника [PERSON] жодних претензій з цього приводу не заявляв. Щодо неоплати витрат на проведення медичного огляду, то позивач не поставив адміністрацію до відома про проходження такого огляду та не надав квитанції про наявність витрат, пов»язаних з проходженням огляду. Однак, за рішенням суду йому ці витрати компенсовано. Позивачем не вказано,які саме вимоги законодавства не виконано роботодавцем, та не надано доказів про це. Не надано ним також жодних доказів щодо заподіяння йому моральної шкоди, тобто він не довів наявності обставин, які відповідно до ст. 237-1 КЗпП України є підставою для стягнення моральної шкоди. Просять в позові відмовити. Також вказують на відсутність підстав для поновлення строку звернення до суду та застосування такого строку до вимог позивача. Заслухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що [PERSON] наказом № 41 від 6.03.2015 року був прийнятий на роботу на посаду охоронника цього товариства. Наказом № 285 від 27.10.2014 року його звільнено з цієї посади за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Однак, у поданій 23.10.2014 року заяві [PERSON] просив звільнити його за власним бажанням на підставі ст. 38 ч. 3 цього Кодексу у зв»язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного та трудового договору(а.с. 30).Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у постанові від 31.10.2012 року у справі №6-120 цс 12, за змістом ч. 3 ст.38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. В разі, якщо вказані працівником причини звільнення порушення працедавцем трудового законодавства(ч.3 ст. 38 КЗпП України) не підтверджуються або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на ч. 1 ст. 38 КЗпП України . Отже, за умови подання [PERSON] заяви про звільнення за власним бажанням саме з підстав, визначених ч. 3 ст. 38 КЗпП України, відповідач не вправі був змінювати правову підставу звільнення і звільнити його за ч. 1 ст. 38 КЗпП України . З приводу доводів позивача щодо незабезпечення його спеціальним одягом та іншими засобами індивідуального захисту. Відповідно до ст. 163 КЗпП України на роботах із шкідливими і небезпечними умовами праці, а також роботах, пов»язаних із забрудненням або здійснюваних у несприятливих температурних умовах, працівникам видаються безплатно за встановленими нормами спеціальний одяг, спеціальне взуття та інші засоби індивідуального захисту. Власник або уповноважений ним орган зобов»язаний організувати комплектування та утримання засобів індивідуального захисту відповідно до нормативних актів про охорону праці. Згідно посадової інструкції охоронника ТДВ «Славутський цикорієсушильний завод» під час виконання службових обов»язків охоронник має бути одягнений у спецодяг з написом «Охорона», спецвзуття, мати при собі справний ліхтарик та свисток(а.с.20). Відповідно до колективного договору цього товариства охоронцю повинні бути надані: костюм х/б на 12 міс., плащ прорезинений, чоботи резинові, куртка ватна чергові. Згідно Інструкції з охорони праці охоронника ТДВ «Славутський цикорієсушильний завод» охоронник забезпечується спецодягом: костюмом віскозно-лавсановим, плащем бавовняним з водовідштовхуючим просоченням(черговим), курткою та брюками віскозно-лавсановими на теплій підкладці, кожушком(черговим), валянками(черговими). Таким одягом [PERSON] під час перебування на посаді охоронника повністю забезпечений не був. Як пояснив [PERSON] була в наявності лише чергова куртка. Представник позивача [PERSON] пояснила, що [PERSON] був забезпечений спецодягом, що передбачений колективним договором , але йому не видавались костюм віскозно-лавсановий, плащ бавовняний з водо відштовхуючим просоченням, куртка та брюки віскозно-лавсанові на теплій підкладці, кожушок, валянки, що передбачено Інструкцією з охорони праці охоронника. Згідно Інструкції з охорони праці охоронника заводу охоронник інструктується перед початком роботи(первинний інструктаж), а потім через кожні 3 місяці(повторний інструктаж). Результати інструктажу заносяться в Журнал реєстрації інструктажів з питань охорони праці і в цьому журналі повинні бути підписи особи, яка інструктує, та охоронника. З оглянутих у судовому засіданні журналів реєстрації інструктажів вбачається, що 6.03.2014 року з [PERSON] проведено первинний та вступний інструктаж, про що є його підпис, 1.07.2014 року проведено повторний інструктаж, про що також є його підпис. Доводи [PERSON] щодо фактичного непроведення таких інструктажів не стверджуються жодними доказами. Разом з тим, рішенням Славутського міськрайонного суду від 19.02.2015 року встановлено, що наказами №№ 76 в від 11.08.2014 року, 90-в від 27.10.2014 року та 91-в від 22.10.2014 року на [PERSON] були накладені дисциплінарні стягнення вигляді відповідно суворої догани та двох доган. Цим рішенням суду накази про накладення дисциплінарних стягнень були скасовані як незаконні, тобто накладені всупереч вимогам КЗпП України. Зокрема, наказом № 76 в від 11.08.2014 року було накладено дисциплінарне стягнення, яке не передбачено законом та колективним договором, вина [PERSON] у вчиненні дисциплінарних проступків,зазначених у наказах, не була підтверджена. Крім того, наказом № 271 від 7.10.2014 року [PERSON] всупереч вимогам ст.46 КЗпП України був відсторонений від роботи охоронником та переведений вантажником транспортного цеху на 1 місяць. Цей наказ скасовано наказом директора ТДВ»Славутський цикорієсушильний завод» № 281 від 17.10.2014 року та проведено оплату 60 годин згідно графіку роботи . В даному випадку порушені права позивача відповідачем відновлені, але факт незаконного переведення на іншу роботу мав місце. Наведене свідчить про те,що з боку адміністрації підприємства мали місце порушення трудового законодавства та колективного договору. Отже, є підстави для зміни формулювання причини звільнення із ст. 38 ч. 1 на 38 ч.3 КЗпП України. Згідно ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Згідно довідки відповідача від 23.03.2015 року № 240 середній заробіток за два останні місяці роботи складає 1553 грн.49 коп. Отже , розмір вихідної допомоги, що підлягає виплаті позивачу, складає 4660 грн.47 коп(1553.49 х 3 =4660.47). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральну шкоду позивач обґрунтовував в основному незаконним накладенням дисциплінарних стягнень. Однак, моральна шкода , заподіяна йому незаконними притягненнями до дисциплінарної відповідальності, переведенням на іншу роботу, стягнута на його користь з відповідача рішенням Славутського міськрайонного суду від 19.02.2015 року, а тому не може бути стягнута повторно. Позивач вказував на те, що йому заподіяна моральна шкода також і іншими протиправними діями відповідача , однак, суд прийшов до висновку, що моральна шкода полягає саме в незаконному притягненні до дисциплінарної відповідальності і вищевказаним рішенням стягнув таку шкоду в розмірі 500 грн. Доказів про те, що такі порушення як неповне забезпечення спецодягом заподіяли позивачу моральну шкоду, не надано. Як пояснили у судовому засіданні представники позивача, [PERSON] під час роботи жодного разу до адміністрації з цього приводу не звертався. Моральна шкода, що полягає у душевних стражданнях у зв»язку з невірним формулюванням причини звільнення і з невиплатою у зв»язку з цим вихідної допомоги може бути стягнута в розмірі 200 грн. Вимоги про скасування наказу № 285 від 27.10.2014 року задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не ставиться питання про поновлення на роботі, а лише про зміну формулювання причини звільнення. Строк позовної давності суд вважає можливим поновити, оскільки з матеріалів справи, пояснень позивача вбачається, що він після звільнення неодноразово звертався за захистом своїх прав до органів прокуратури, територіальної інспекції з питань праці у Хмельницькій області, до суду з позовом про скасування дисциплінарних стягнень, тобто позовом, предметом якого була частина вимог, право на яку мав позивач, і іншими вимогами, та, крім того, до директора ТДВ «Славутський цикорієсушильний завод» з заявами про видачу необхідних для подачі позову документів, однак, такі документи йому були надані лише під час розгляду судом справи за його позовом про скасування дисциплінарних стягнень, тобто в лютому 2015 року, що ствердила у судовому засіданні представник відповідача [PERSON] Вищевказані обставини можуть бути розцінені як поважні причини пропуску строку звернення до суду.

Outcome: approved