Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, який мотивував тим, що позивач [PERSON] є власником домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] є колишнім власником вказаного домоволодіння, який незважаючи на відчуження належного йому на праві власності житлового приміщення позивачу, станом на теперішній час, залишається зареєстрованим в домоволодінні, хоча право користування житловим будинком втратив та зобов'язувався знятися з реєстраційного обліку до 20.11.2009р. У зв'язку з чим, [PERSON] звернувся до суду з позовом і просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджено матеріалами справи, про причини неявки суду не повідомив. Оскільки позивач в заяві не заперечував проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, судом 09.04.2019р. на підставі ст.ст.280, 281 ЦПК України було винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи , суд вважає , що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України , суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст.ст.319, 321, 379, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Згідно із ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. При цьому, відповідно до ст.406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії договору купівлі-продажу домоволодіння від 20.10.2009р. серії ВМО №607816, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Кутовою К.О. зареєстрованим в реєстрі за №1706, зареєстрованого в КП «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» за реєстр.№28567257 від 21.01.2010р., [PERSON] є власником домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 10.10.2018р., виданої відділом адміністративних послуг ЦНАП у м. Сєвєродонецьку від 10.10.2018р. за №34833 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO]. та [PERSON], [INFO]. Таким чином, у судовому засіданні було встановлено, що позивач [PERSON] за договором купівлі-продажу домоволодіння від 20.10.2009р. набув у власність домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS]. За даною адресою залишився зареєстрованим колишній власник домоволодіння - відповідач [PERSON] Оскільки у відповідності до чинного законодавства України припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла має похідним втрату права користування даним житловим приміщенням колишнього власника житла, то суд приходить до висновку, що обставини, викладені позивачем [PERSON] знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, а тому позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, підлягає задоволенню.

Outcome: approved