Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне. Позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Київська/Рєпіна, будинок № 33/16, на підставі договору купівлі-продажу від 17.12.1999 року. У вказаному будинку зареєстровані позивач та відповідач [PERSON], яка не є його родичкою та членом його сім`ї. З 2006 року відповідач за вказаною адресою не проживає, комунальні послуги не сплачує, будь-якої участі в утриманні будинку в належному стані не сприймає. Реєстрація відповідача у належному позивачу на праві власності житловому будинку чинить пе\-решкоди у здійсненні права користування та розпорядження його майном, тому він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Посилаючись на вищевказане, просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим за адресою: м. Запоріжжя, вул. Київська/Рєпіна, будинок № 33/16. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином. Свої інтереси довірив представляти адвокату [PERSON], яка у судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася своєчасно та у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 Цивільно-процесуального кодексу України, суд вирішує справу, на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України). Розглянувши матеріали справи та дослідивши надані письмові докази, суд встановив наступне. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Житловий будинок № 33/16, розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Київська/Рєпіна, належить позивачу [PERSON] на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу від 17.12.1999 року (а.с. 3) та технічним паспортом на житловий будинок (а.с. 7-14). Позивач та відповідач [PERSON] зареєстровані за адресою: [INFO]/Рєпіна, буд. № 33/16, що підтверджується записом у домовій книзі (а.с. 5-6) та паспортом громадянина України, серії СА № 464391, виданого на імя [PERSON] Комунарським РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області 03.04.2014 року (а.с. 4). Як вбачається з матеріалів справи відповідач за адресою реєстрації не проживає, будь-яких витрат на утримання житла не несе, її місце проживання позивачу на теперішній час не відомо. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно зі ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ст. 405 ЦК України лише члені сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим власником. Питання проживання не членів сімї власника житла, врегульовано Главою 59 (ст. ст. 810-826) ЦК України, якою передбачено, що підставою проживання таких осіб є договір найму жилого приміщення. Згідно зі ст. ст. 810, 811 ЦК України власник житла (наймодавець) передає наймачеві житло для проживання на певний строк і за плату на підставі договору найму (оренди), який укладається в письмовій формі. Як видно з матеріалів справи, відповідач не укладав з власником житла (позивачем по справі) договору найму житлового будинку № 33/16 розташованого по вул. Київській/Рєпіна у м. Запоріжжі та не є членом сімї власника. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають, що власник використовує житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Таким чином, аналізуючи у сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що відповідач на теперішній час не мешкає у спірному житловому будинку, не є його власником, не несе обовязків, що випливають з договору найму жилого приміщення, але залишається зареєстрованою у спірному будинку, що спричиняє позивачу додаткові матеріальні витрати за прописаного відповідача, тому позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved