Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-21 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, розташованим по [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що йому на підставі договору дарування належить житловий будинок за вищевказаною адресою. В даному будинку також зареєстрована його дочка [PERSON], однак вона не проживає в житловому приміщенні вже близько 15 років без поважних причин. Жодних особистих речей відповідача у будинку немає, вона втратила інтерес до даного житлового приміщення, як до свого постійного місця проживання. Реєстрація відповідача у вищевказаному будинку тягне за собою понаднормові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, оскільки через реєстрацію останньої йому відмовлено у наданні субсидії. Відповідач ж не несе ніяких обов'язків по оплаті житла. Дані обставини суттєво порушують та обмежують його права як власника будинку. Під час останньої розмови відповідач відмовилася добовільно знятися з місця реєстрації, незважаючи на його прохання. З огляду на вищенаведене вважає, що відповідач втратила право на користування зазначеним житлом, та просив визнати її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Відповідно до частин 2-6 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову дана справа підпадає під ознаки малозначної справи та не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області Лущак Н.І. від 08.11.2018 року вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, з метою заслухання їх усних пояснень та показання свідків о 10 год. 00 хв. 05.12.2018 року. Крім цього, даною ухвалою було встановлено відповідачу п'ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ним відзиву на позовну заяву. В судове засідання 05.12.2018 року сторони не з'явилися, у зв'язку з чим розгляд справи було відкладено на 16 год. 00 хв. 20.12.2018 року. У зв'язку з неявкою сторін в судове засідання 20.12.2018 року та відсутністю відомостей про належне повідомлення відповідача про розгляд справи, розгляд справи було відкладено на 16 год. 00 хв. 11.01.2019 року. 11.01.2019 року було задоволено заяву позивача [PERSON] та викликано для допиту в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні 07.02.2019 року позивач [PERSON] позов підтримав з підстав зазначених в ньому, просив його задовольнити та визнати свою дочку [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, розташованим по [ADDRESS], яке належить йому на праві приватної власності. В судове засідання 22.02.2019 року позивач не з'явився, однак на адресу суду надіслав заяву, в якій позов підтримав, просив його задовольнити та справу завершувати у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, відзиву на позовну заяву суду не надала, причин неявки суду не повідомила, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. У відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Також, згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою 11 Заочний розгляд справи. Тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 280 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву суду не надав, а позивачем подано достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON] та [PERSON], жителі м. Тлумача Івано-Франківської області, які є добрими знайомими позивача, ствердили, що відповідач у житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], з 2002 року не проживає, витрат по утриманню житлового будинку не несе, речей повсякденного вжитку, які б належали їй, в будинку позивача немає. Вислухавши думку позивача, опитавши свідків, дослідивши та оцінивши дані, що містяться в письмових доказах по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що згідно копії договору дарування від 10.07.2004 року (серія ВВЕ № 844966), посвідченого державним нотаріусом Тлумацької районної державної нотаріальної контори Керничною М.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1232, [PERSON], від імені якої діє [PERSON], подарувала, а [PERSON] прийняв належний дарувальнику на праві приватної власності житловий дерев'яний будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] (а.с. 7). Дані відомості також підтверджуються копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4309515 від 30.07.2004 року, відповідно до якого [PERSON] на праві приватної власності належить домоволодіння по [ADDRESS] (а.с. 8). Відповідно до довідки Тлумацької міської ради об'єднаної територіальної громади Тлумацького району Івано-Франківської області № 2900 від 26.10.2018 року, в будинку по [ADDRESS] зареєстровані та поживають: [PERSON], [INFO], власник, [PERSON], [INFO], дочка (а.с. 9). Згідно актів обстеження місця проживання № 36 від 04.09.2018 рокута № 53 від 29.10.2018 року [PERSON] (відповідач), [INFO] у житловому будинку по [ADDRESS] зареєстрована, але не проживає з 2002 року (а.с. 10, 11). Отже, відповідач [PERSON] зареєстрована у вказаному домоволодінні, однак, як стверджують позивач та свідки, фактично з 2002 року в будинку, належному [PERSON] (позивач), не проживає, участі у його утриманні не приймає, не оплачує комунальні послуги, особистих речей та речей повсякденного використання, які б їй належали, в будинку не має. У відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а у відповідності до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Згідно ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Частиною 2 ст. 405 ЦК України встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи те, що відповідач з 2002 року у домоволодінні, належному позивачу, не проживає, тобто відсутня більше року за місцем реєстрації без поважних причин, не подала суду відзиву на позовну заяву та жодних письмових чи електронних доказів, які би спростували позовні вимоги позивача, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що відповідач втратила право на проживання та користування домоволодінням позивача, розташованим за адресою: [ADDRESS], а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. При такому вирішенні позову з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн. (квитанція № 93.49.1/21141339 від 06.11.2018 року, а.с. 1). На підставі ст. ст. 71, 72, 107, 163 ЖК України, ч. 2 ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved