Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON] про зміну розміру аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 травня 2014 року він сплачує аліменти на користь колишньої дружини [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 800 (вісімсот) грн. щомісячно, починаючи з 15 травня 2014 року до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи складну економічну ситуацію в Україні, існує великий рівень безробіття, а тому позивач не може знайти роботу. Також, він не працює з поважних причин і не отримує жодних доходів у зв'язку з тим, що доглядає важкохворого батька похилого віку та являється його опікуном. Крім цього, мати позивача [PERSON] також потребує стороннього догляду у зв'язку із численними хворобами. Матеріальний стан [PERSON], як платника аліментів, змінився, а тому він не має можливості сплачувати їх в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. та просить суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього в користь колишньої дружини [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі з 800 грн. до 400 грн. щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття, щомісячно. В свою чергу, [PERSON] звернулась із зустрічним позовом до [PERSON] про зміну (збільшення) розміру аліментів, стягнення додаткових витрат, пені та інфляційних втрат. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з моменту винесення Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області рішення від 28 травня 2014 року про стягнення аліментів з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 800 (вісімсот) грн. щомісячно, починаючи з 15 травня 2014 року до досягнення дитиною повноліття, у відповідача-позивача значно погіршилось матеріальне становище, що не дає їй можливості забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Матеріальне становище значно погіршилося через втрату [PERSON] роботи, несплату аліментів [PERSON], необхідністю утримувати неповнолітню дитину, яка досягла шкільного віку, має хронічні захворювання та непрацездатну матір пенсійного віку. З вересня 2014 спільна дочка сторін [PERSON] стала школяркою, що тягне постійні додаткові витрати на утримання дитини, пов'язані з відвідуванням школи, необхідністю забезпечити її школярським приладдям, підручниками, одягом, шкільним харчуванням, речами, необхідними для фізичного, розумного, морального та соціального розвитку дитини. Через постійне недоїдання, стреси у дочки погіршився стан здоров'я, з'явилися хронічні захворювання. З врахуванням наведеного відповідач-позивач просить суд змінити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] в її користь на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], з 800 грн. до 1 300 грн. щомісячно; виконавчий лист про стягнення з [PERSON] в її користь аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. щомісячно, згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 травня 2014 року відкликати; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 2 935,00 грн. додаткових витрат (половина від понесених витрат у зв'язку із навчанням дитини) одноразово та 7 500,00 грн. (половина від необхідної суми для санаторно-курортного лікування) додаткових витрат щорічно до покращення діагнозу здоров'я дитини, починаючи з 2015 року; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 2 913,75 грн. пені за прострочення сплати аліментів та 2 851,12 грн. інфляційних втрат. В судовому засіданні позивач-відповідач [PERSON] та його представник заявлені позовні вимоги підтримали, посилаючись на мотиви, вказані у позовній заяві, та просили їх задовольнити в повному обсязі, покликаючись на те, що матеріальний стан [PERSON] погіршився. Зустрічний позов визнали частково, в частині вимог про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. В задоволенні решти позовних вимог просили відмовити у зв'язку з їх безпідставністю та недоведеністю. Відповідач-позивач [PERSON] та її представник в судовому засіданні проти первісного позову заперечили. Зустрічний позов підтримали, просили суд задовольнити в повному обсязі. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, встановив наступне. З 09 вересня 2007 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого в подружжя народилася дочка [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження, видане 13 лютого 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 червня 2011 року (справа №2-3580/11) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 травня 2014 року (справа №607/7575/14-ц) стягнуто із [PERSON], [INFO], який проживає в [ADDRESS], в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки - [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 800 (вісімсот) грн. щомісячно, починаючи з 15 травня 2014 року до досягнення дитиною повноліття. Зі змісту постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №44572002 від 01 вересня 2014 року, виданої державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, слідує, що за виконавчим листом №607/7575/14-ц, виданим 28 травня 2014 року Тернопільським міськрайонним судом, відкрито виконавче провадження на підставі заяви [PERSON] про примусове виконання від 01 вересня 2015 року. В силу ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги: стан здоров'я і матеріальне положення дитини; стан здоров'я і матеріальне положення платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина; інші обставини, які мають значення (ст.182 СК України). Відповідно до змісту ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частина перша ст.192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як вбачається із записів у трудовій книжці позивача-відповідача [PERSON], останній на час звернення з позовом до суду офіційно не працевлаштований. Згідно листа ДПІ у Франківському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області №12789/К/1100 від 30 липня 2015 року, інформації про джерела та суми виплачених доходів [PERSON], за період з 01 січня 2012 року по 31 березня 2015 року, немає. Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16 травня 1975 року, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану м.Львова, слідує, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до рішення Городоцького районного суду Львівської області (справа №2-о/441/3/2015) від 04 червня 2015 року [PERSON], [INFO], визнаний недієздатним. [PERSON] призначено опікуном останнього. Рішенням виконавчого комітету Городоцької міської ради Львівської області №175 від 16 липня 2015 року [PERSON], 1940 року народження, призначено опікуна його сина [PERSON], 1975 року народження. Як вбачається із оглянутої в судовому засіданні медичної картки матері позивача-відповідача, 27 травня 2014 року сімейним лікарем [PERSON] зроблено запис про те, що [PERSON] страждає на ішемічну хворобу серця, стабільну стенокардію, ФК ІІІ, атеросклеротичний кардіосклероз, ХНК ІІ-а, гіпертонічна хвороба ІІ ступеня, дизциркулярна енсефалопатія ІІ ступеня, остеоартроз великих судин, ФНС ІІ ступеня, остеопороз. За станом здоров'я потребує стороннього догляду. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що матеріальний стан [PERSON] змінився: він являється опікуном свого батька [PERSON], який визнаний судом недієздатним; доглядає за непрацездатною матір'ю пенсійного віку [PERSON], оскільки остання хворіє та потребує стороннього догляду. На вказані обставини позивач-відповідач покликався при вирішенні судом спору про стягнення аліментів, однак суд не взяв їх до уваги, оскільки жодних доказів на підтвердження своїх доводів [PERSON] не надав та в судовому засіданні їх не було здобуто. З урахування наведеного, суд, проаналізувавши матеріали справи приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення шляхом зміни розміру аліментів, що стягуються з позивача-відповідача на утримання неповнолітньої дочки - [PERSON], [INFO], які слід визначити та стягувати в твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про зміну (збільшення) розміру аліментів, стягнення додаткових витрат, пені та інфляційних втрат суд вважає їх такими, що підлягають до задоволення частково, виходячи з наступного. Як вбачається із довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №1202 від 02 вересня 2015 року, виданої ТзОВ «Коменерго Тернопіль 3», [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS]. Разом з нею зареєстровані: [PERSON] - донька, [INFO], [PERSON] - мати, [INFO]. Відповідно до довідки №169 від 08 вересня 2015 року, виданої Тернопільською спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів №29 з поглибленим вивченням іноземних мов Тернопільської міської ради Тернопільської області, [PERSON] дійсно навчається у 2-Г класі вказаної школи. Із довідки, виданої 03 вересня 2015 року Поліклінічним відділом Тернопільської міської дитячої комунальної лікарні, слідує, що [PERSON], [INFO], знаходиться на «Д» обліку з діагнозом: дисфункція жовчного міхура, рецидивуючі ГРВ, міатомічний синдром, аденоїди ІІ ступеня, порушення постави вальгусні стопи, потребує лікування у стоматолога-ортодонта з приводу неправильного формування прикусу. Дитина потребує санаторно-курортного лікування, збалансованого харчування (овочі, фрукти, м'ясо, вітамінотерапія). Вказане також підтверджується довідками лікаря імунолога від 14 травня 2013 року, 27 лютого 2014 року, 03 вересня 2015 року №785, випискою із медичної карти амбулаторного хворого від 27 липня 2015 року, довідкою лікаря невролога від 14 травня 2013 року. Як вбачається із довідок, виданих 11 березня 2015 року та 04 серпня 2015 року Тернопільським МРЦЗ Державного центру зайнятості, в період з 28 листопада 2014 року по 01 липня 2015 року [PERSON] була зареєстрована як безробітна в Тернопільському МРЦЗ. Довідкою про доходи №137 від 04 вересня 2015 року підтверджується, що [PERSON] працює у ТОВ «МВ СТЕЛЛАР» на посаді бухгалтера. Сума її доходу за період з 01 березня 2015 року по 31 серпня 2015 року становить 3242,39 грн. Із розрахунку заборгованості по аліментах, наданого Франківським відділом державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, слідує, що станом на 31 серпня 2015 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів в користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки - [PERSON] становить 9925,00 грн. Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заявляючи зустрічний позов в частині зміни (збільшення розміру) аліментів, [PERSON] посилається на те, що її матеріальне становище значно погіршилося через втрату роботи, несплату аліментів [PERSON], необхідністю утримувати неповнолітню дитину, яка досягла шкільного віку, має хронічні захворювання та непрацездатну матір пенсійного віку. Однак такі доводи суперечать фактичним обставинам справи, адже в судовому засіданні встановлено, що відповідач-позивач працює у ТОВ «МВ СТЕЛЛАР» на посаді бухгалтера, де отримує заробітну плату. Несплата аліментів та необхідність утримувати дитину, яка навчається у школі, не є погіршенням матеріального стану одержувача аліментів, оскільки законодавець передбачив можливість стягнення з їх платника неустойки (пені) за кожен день прострочення сплати аліментів. Перебування на утриманні непрацездатної матері пенсійного віку, якщо припустити, що матір'ю [PERSON] є [PERSON], не заслуговує на увагу, оскільки згідно представленого суду пенсійного посвідчення серія [NUMBER] від 08 червня 2006 року, остання на час прийняття судом рішення про стягнення аліментів була непрацездатною в силу того, що досягла пенсійного віку. Згідно з вимогами ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що до передбаченої ст.185 СК участі у додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначити у твердій грошовій сумі. Підстави стягнення додаткових витрат на дитину, зазначені [PERSON] в її позові, в світлі положень ст.185 СК України не є достатніми для висновку про обумовленість цих витрат особливими обставинами та задоволення в зв'язку з цим позовних вимог. Окрім того, відповідачем-позивачем не надано та в судовому засіданні не здобуто доказів на підтвердження понесених [PERSON] додаткових витрат (2 935,00 грн. - половина від понесених витрат у зв'язку із навчанням дитини), як і відсутній належний розрахунок та обґрунтування необхідності майбутніх витрат (7 500,00 грн. - половина від необхідної суми для санаторно-курортного лікування). Виходячи з наведеного вище, суд не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову [PERSON] в частині вимог про зміну (збільшення) розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину, а тому відмовляє в цій частині позову, що виключає відкликання виконавчого листа про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. щомісячно, згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 травня 2014 року. Щодо решти зустрічних вимог, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. При цьому необхідно враховувати, що аліменти призначаються та повинні сплачуватися щомісяця, а неустойка нараховується на щомісячну заборгованість від суми несплачених аліментів за кожен день за весь час прострочення по день добровільного погашення боргу або на момент стягнення. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у статті 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В силу ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Таким чином, суд вважає, що право одержувача аліментів на стягнення неустойки (пені), передбачене ст.196 СК України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набрання рішенням законної сили. Суд погоджується із розрахунком пені по аліментах, який складено [PERSON] на суму 2 913,75 грн. Наданий розрахунок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена у Постанові від 11 вересня 2013 року по справ №6-81цс13, в якій зазначено, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч.1 ст.196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. За вказаних вище обставин, суд вважає доведеним факт виникнення заборгованості по сплаті аліментів з вини відповідача, який зобов'язаний сплачувати аліменти за рішенням суду, а тому позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за просторочення сплати аліментів на загальну суму 2 913,75 грн. є підставними та підлягають до задоволення. Щодо стягнення з [PERSON] в користь відповідача-позивача 2 851,12 грн. інфляційних втрат суд відмовляє, мотивуючи свої висновки наступним. Стаття 625 ЦПК України регулює зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. Передбачена ст.625 ЦК України відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Зокрема, дія ст.625 ЦК України не поширюється на трудові правовідносини (з приводу заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва тощо) та сімейні правовідносин. До правовідносин, які склалися між сторонами та виникли внаслідок прострочення сплати аліментів може бути застосовано спеціальну норму права, а саме cт.196 СК України, а не cт.625 ЦК України. Суд застосував до виниклих між сторонами правовідносин ст.196 СК України та стягнув в користь позивача 2 913,75 грн. неустойки (пені) за просторочення сплати аліментів, а тому вважає, що вимоги [PERSON] про стягнення суми втрат від інфляції є такими, що суперечать положенням закону. В силу ст.88 ЦПК України із відповідача-позивача [PERSON] в користь позивача-відповідача [PERSON] слід стягнути 243,60 грн. судового збору, а з позивача-відповідача [PERSON] в користь [PERSON] слід стягнути 487,20 грн. судового збору.

Outcome: partial