Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Мар`їнського районного суду Донецької області із позовною заявою до Другої Селидівської державної нотаріальної контори про визначення додаткового строку про прийняття спадщини. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що [INFO] померла його дружина [PERSON] та після її смерті відкрилась спадщина на все належне їй майно, в тому числі і на недоотриману за житя пенсію. Інших спадкоємців після її окрім позивача смерті немає. Строк для прийняття спадщини пропущено з поважних причин, оскільки позивач з 10 жовтня 1986 року проживає в місті Донецьк та у 6 місячний термін з дня смерті дружини до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звернувся, так як тривалий час мешкав на тимчасово окупованій території. Також позивач стверджує, що він тривалий не міг отримати перепустку для перетинання лінії розмежування, що унеможливлювало отримання свідоцтва про смерть українського зразку та лише 28.09.2020 року в судовому порядку за заявою позивача було встановлено факт смерті його дружини [PERSON] . Внаслідок пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини позивач позбавлений можливості реалізувати своє право на отримання спадщини та вимушений звернутись до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, відповідно до якої просив справу розглянути без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Згідно вимог ч. 2 ст.\~247\~ЦПК\~України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з підстав, зазначених позивачем у позовній заяві. Як вбачається з копії паспорту [NUMBER] громадянина України [PERSON] останній зареєстрований в [ADDRESS] з 10 жовтня 1986 року. Копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 17 серпня 2012 року про що вчинено відповідний актовий запис № 688. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] . Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] . Факт відмови [PERSON] у видачі на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на недоотримані гроші після смерті дружини [PERSON] підтверджується оригіналом постанови держаного нотаріуса від 20 березня 2021 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Підставою відмови є пропуск строку для прийняття спадщини. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 64793004 від 20.05.2021 року в реєстрі відсутня інформація про те, що після смерті [PERSON] видавалось свідоцтво про право на спадщину. Згідно ст.\~1268\~ЦК\~України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно до вимог ч. 1ст.\~1270\~ЦК\~України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно до ч. 3 ст.\~1272\~ЦК\~України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правила\~частини третьої 1272\~ЦК України\~про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п.24 Постанові «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Разом із тим, Пленум Верховного Суду України у пункті 24постановивід 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Прецендента практика ЄСПЛ містить принцип «належного урядування». Цей принцип,як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskalv. Poland), п. 73). Стаття 1 Першого протоколу до конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia). Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосовний в практиці Європейського суду, отримане (хоча і не оформлений належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року вбачається, що при вирішенні питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Суд вважає наведені позивачем причини пропуску строку для прийняття спадщини такими, що відповідають критеріям ч. 3 ст. 1272 ЦК України, смерть спадкоємця на тимчасово окупованій території України створювала істотні перешкоди в реалізації позивачем свого права на спадщину у зв`язку з чим на позивача було покладено додатковий тягар необхідності встановлення факту смерті спадкодавця в судовому порядку, а відтак можливість звернення спадкоємця із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини з об`єктивних підстав була відтермінована на невизначений час з незалежних від позивача причин. Враховуючи наведені обставини, поважність причин пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини та фактично відсутність іншого способу захисту свого права на отримання спадщини, суд прийшов до висновку про можливість поновлення позивачу строку на подання заяви про прийняття спадщини, оскільки це є єдиний можливий спосіб захисту порушених прав та подальшого оформлення спадкових прав на майно померлого.

Outcome: approved