Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до Новоайдарського районного суду Луганської області з даним позовом до [PERSON] сільської ради Новоайдарського району Луганської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 24.12.2013 року померла [PERSON]. Після її смерті залишилось спадкове майно. За життя спадкодавець залишила заповіт, яким своє майно заповідала [PERSON] Позивач пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини у зв`язку з юридичною необізнанністю та через те, що тривалий час не міг знайти заповіт, оскільки, у 2014 р. на території Луганської області незаконні збройні формування намагалися захопити територію і почалася активна фаза АТО, яка станом на теперішній час не закінчилася. На підставі вищенаведеного, [PERSON] просив суд визначити йому додатковий строк 2 місяці для прийняття спадщини, після [PERSON], яка померла 24.12.2013 року. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Новоайдарського району Луганської області [PERSON] у судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву, у якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав, просив суд їх задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що 24.12.2013 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.3). Після її смерті залишилось спадкове майно. За життя спадкодавець залишила заповіт, яким своє майно заповідала [PERSON], що підтверджується копією заповіту від 29.12.2008 р., посвідчений секретарем виконавчого комітету [PERSON] сільської ради [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №45 (а.с.6). Відповідно до ст. 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України. При розгляді справ про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, суди повинні перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. У разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це є підставою для відмови у позові про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З урахуванням викладеного вище, суд не вбачає підстав для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки на час розгляду справи позивачем не було надано суду доказів, того, що існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. З матеріалів справи вбачається, що відсутня постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, тобто наведене свідчить про безпідставність позовних вимог, а також наявність можливості і необхідність вирішення даного питання в позасудовому порядку, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Суд також звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. За змістом наведених норм, позовне провадження характеризується наявністю матеріально-правового спору між сторонами, відповідачем у справах позовного провадження є особа - учасник цивільних правовідносин, яка порушує, не визнає або оспорює відповідні права позивача. Фактично з наведених вище обставин справи вбачається, що між сторонами відсутній цивільно-правовий спір, а звернення до суду обумовлене бажанням у такий спосіб оформити спадщину, що суперечить засадам цивільного судочинства, яке покликане розв'язувати (вирішувати) спір. У питанні визнання первісного та зустрічного позову суд дійшов висновку, що воно суперечить закону, оскільки в такий спосіб в обхід встановлених законом процедур сторони фактично намагаються оформити право власності на нерухоме майно. \~За загальними положеннями ЦПК України обовязок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] сільської ради Новоайдарського району Луганської області ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Згідно Постанови пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 «Про судову практику у справах про спадкування», ст. ст. 15, 1272 ЦК України,

Outcome: dismissed