Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до Львівської міської ради, який в подальшому уточнив і просить встановити факт, що [PERSON] є його бабусею, якій належало свідоцтво про право власності на будову від 16.08.1955 року [NUMBER], де вона зазначена як [PERSON], що [PERSON] є його дідусем, якому належало свідоцтво про право власності на будову від 16.08.1955 року [NUMBER], де він зазначений як [PERSON], що [PERSON], яка померла [INFO], є його матір'ю, а також визнати за ним право власності на будинок площею 74,6 кв.м, гараж під літерою Г та сарай під літерою Б за адресою: [ADDRESS]. Свої позовні вимоги мотивує тим, що його бабі і дідові - [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належало будинковолодіння по [ADDRESS], яке після їх смерті перейшло до його матері - [PERSON], яка постійно проживала зі своїми батьками, однак свідоцтва про право на спадщину не отримала. При цьому зазначив, що після смерті матері - [INFO], він звернувся до нотаріуса з метою отримати свідоцтво про право на спадщину, однак не зміг отримати таке, оскільки в документах були знайдені розбіжності у написанні прізвища, імені і по батькові діда, прізвища баби та його по батькові. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, покликаючись на мотиви такого, який просить задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечила, посилаючись на те, що Львівською міською радою не порушувались права позивача. Третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу, будучи належним чином повідомленою про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, а подала заяву, в якій у вирішенні справи покладається на розсуд суду, просить розглянути справу за її відсутності (а.с. 55), що суд вважає за можливе. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оглянувши інвентаризаційну справу №1193 на спірний будинок, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтв про право власності на будову [NUMBER] та [NUMBER] від 16.08.1955 року [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належало будинковолодіння по [ADDRESS] (а.с.5, 6). З даних свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.03.1964 року [PERSON] народилася [INFO] і її батьками значаться [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). 02.10.1938 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] і при реєстрації шлюбу змінила прізвище на «[PERSON]», що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 12.03.1964 року (а.с.9). Згідно свідоцтва про народження [PERSON] народився [INFO] (а.с.8) та його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Між тим, в паспорті позивача його по батькові вказано «[PERSON]» (а.с. 4). Крім цього, у свідоцтві про смерть [PERSON] її по батькові записано як «[PERSON]» (а.с.10). Разом з тим, рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 13.10.2013 року встановлено факт, що особа [PERSON] згідно свідоцтва про народження, [PERSON] згідно свідоцтва про одруження та [PERSON] згідно свідоцтва про смерть є однією і тією ж особою, с саме [PERSON], яка померла [INFO]. Також рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 29.04.2014 року встановлено факт, що [PERSON], згідно свідоцтва про народження [PERSON] та [PERSON], згідно свідоцтва про смерть, є однією і тією ж особою, а саме: [PERSON], яка померла [INFO]. Таким чином, аналіз наведених доказів дає підстави для висновку про те, що [PERSON], згідно свідоцтва про право власності на будову від 16.08.1955 року [NUMBER], та [PERSON], згідно свідоцтва про народження [PERSON], є однією і тією ж особою - дідом позивача [PERSON], якому належало вказане свідоцтво, а також, що [PERSON], згідно свідоцтва про право власності на будову від 16.08.1955 року [NUMBER], та [PERSON], згідно свідоцтва про народження [PERSON], є однією і тією ж особою - бабою позивача [PERSON], які належало зазначене свідоцтво. Відтак, померла [INFO] [PERSON], яка, як встановлено наведеними судовими рішеннями, у свідоцтві про смерть помилково значиться як «[PERSON]», є матір'ю [PERSON]. Зі свідоцтв про право власності на будову від 16.08.1955 року [NUMBER] та [NUMBER] вбачається, що будинковолодіння по [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належало бабі та дідові позивача, після смерті яких єдиним спадкоємцем була їхня донька - [PERSON], яка постійно проживала у спірному будинку. Після смерті матері,[PERSON], як єдиний спадкоємець за законом, оскільки його батько помер ще [INFO], звернувся до нотаріуса про прийняття спадщини, однак, при оформленні спадщини на належне померлій будинковолодіння було виявлено численні помилки у документах, а саме у свідоцтвах про право власності на будову від 16.08.1955 року [NUMBER] та [NUMBER], свідоцтві про народження позивача, що унеможливило оформлення спадкових прав позивача в нотаріуса. Згідно даних технічного паспорту, виданого ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» 06.03.2015 року (а.с.59-62) вбачається, що будинковолодіння по [ADDRESS] складається з житлового будинку загальною площею 74,6 кв.м., гаража під літ. Г та сарая під літ.Б. Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01.01.2004 року, спадкові відносини регулюються цим законом. З огляду на те, що в даному випадку цивільні правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України від 16.01.2003 року, то до врегулювання таких застосовується ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. У відповідності до ст.549 ЦК УРСР спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] як син [PERSON] та як член її сім'ї проживав без реєстрації в спірному будинку з народження, на час смерті матері і на час розгляду справи, що стверджується актом ЛКП «Левандівка» №304 від 08.10.2014 року (а.с.63), оплачував за комунальні послуги, тобто фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи із наведеного та враховуючи, щопозивач [PERSON] як син померлої - [PERSON], та як спадкоємець першої черги за законом після її смерті, має право на спадкове майно, в тому числі на будинковолодіння по [ADDRESS], в якому він проживав з 1941 року та продовжує користуватися таким і після смерті матері, тобто фактично прийняв спадщину, а тому суд приходить до переконання, що за [PERSON] слід визнати право власності на будинок площею 74,6 кв.м, гараж під літерою Г та сарай під літерою Б за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved