Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з вказаним вище позовом, в обгрунтування якого посилається на те, що 05 серпня 2004 року вона уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований у відділі РАЦСу Дрогобицького МУЮ у Львівській області, актовий запис № 298. Від даного шлюбу в них народилося дві дочки: [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO] На початку їхнє сімейне життя було нормальним, вони разом ділили радість і горе та вирішували спільні сімейні проблеми, але згодом їхні відносини погіршились. Оскільки у них різні погляди на життя та через різні побутові дрібниці у них часто виникали сварки. Відповідач останнім часом почав зловживати алкоголем і влаштувати бійки навіть в присутності дітей. Вона неодноразово намагалася владнати їхні відносини, зберегти сім»ю, однак це не дало позитивних результатів. На даний час вона прийшла до переконання, що їхній шлюб існує лише формально, оскільки вони стали сторонніми людьми один до одного, а тому в неї виникла необхідність звернутися з даним позовом в суд. Сторони в судове засідання не з?явилися, однак в матеріалах справи маються заяви сторін про розгляд справи у їх відсутності, позивач позов підтримує, відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу. Оскільки сторони в судове засідання не з?явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України - не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Із свідоцтва про одруження виданого відділом РАЦС Дрогобицького МУЮ Львівської області, серія [NUMBER], вбачається, що 05 серпня 2004 року [PERSON] та [PERSON], уклали шлюб, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище «[PERSON]». Згідно ст. 24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч.3 та 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом встановлено, що відносини між сторонами не склалися, сторони не мають бажання зберегти сім'ю та перебувати у шлюбі надалі через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, втрату почуттів. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату ними почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно вимог ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved