Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про поділ майна подружжя та просить суд визнати автомобіль марки «VOLKSWAGEN PASSAT», 1988 року випуску, обєм двигуна 1781 см. куб., державний номерний знак [NUMBER], спільним сумісним майном подружжя, яке набуте нею та відповідачем за час перебування у зареєстрованому шлюбі; провести поділ автомобіля марки «VOLKSWAGEN PASSAT», 1988 року випуску, обєм двигуна 1781 см. куб., державний номерний знак [NUMBER], вартістю 78260 грн. 00 коп. між нею та відповідачем; стягнути з відповідача та її користь грошову компенсацію за половину вартості автомобіля марки «VOLKSWAGEN PASSAT», 1988 року випуску, обєм двигуна 1781 см. куб., державний номерний знак [NUMBER] в розмірі 39130 грн. 00 коп., та сплачені нею судові витрати. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 01 вересня 2016 року, який розірвано рішенням Менського районного суду від 16 січня 2019 року. Від шлюбу мають сина, Богдана, [INFO], який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. В період спільного проживання в зареєстрованому шлюбі з відповідачем подружжя за спільні кошти придбало легковий автомобіль марки «VOLKSWAGEN PASSAT», 1988 року випуску, обєм двигуна 1781 см. куб., державний номерний знак [NUMBER]. На даний час відповідачем було подано оголошення на сайт RST про продаж даного автомобіля. Нею та відповідачем за час спільного проживання погоджувалось питання стосовно продажу даного автомобіля. Також, посилається на те, що вартість, за яку бажає продати відповідач автомобіль на сайті RST зазначена 2800 доларів США, що за курсом Національного банку України становить 78260 (сімдесят вісім тисяч двісті шістдесят) гривень. Відповідно вона має право на оплату компенсації у розмірі 1/2 вартості такого автомобіля. Після розірвання шлюбу вони не досягли згоди стосовно поділу автомобіля, придбаного за час шлюбу. Відповідач відмовляється виплатити їй грошову компенсацію в розмірі 39130 грн. 00 коп., тому змушена звернутися до суду з даним позовом. У встановлений законом строк відповідач подав до суду відзив в якому зазначив, що визнає ті обставини, що автомобіль він придбав під час шлюбу і це була спільна сумісна власність. Однак автомобілю було 30 років і його вартість була менше 1000 доларів США, він ледве зміг продати цей автомобіль за 25\~000 гривень, і згоден з цієї суми позивачки виплатити її половину, яка складає 12500 гривень. Просить суд задовольнити вимоги позивача частково, та стягнути з нього на користь позивачки 12500 грн., в рахунок її половини у спільному майні, автомобілі марки «VOLKSWAGEN PASSAT», 1988 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]. Позивачем у встановлений законом строк відповіді на відзив не подано. У судове засідання Позивач не зявилася, при цьому надіслано до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не зявився, але надав заяву про слухання справи без його участі, при цьому зазначив, що позовні вимоги визнає частково та повністю підтримує поданий ним відзив на позовну заяву. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Частиною другою статті 124 Конституції України \~передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до\~статті 6 Європейської конвенції з прав людини\~кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно\~статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що дійсно з 01.09.2016 по 16.01.2019 позивач та відповідач перебували у шлюбі, зареєстрованому Глухівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області 01.09.2016, актовий запис № 115, який розірвано рішенням Менського районного суду від 16.01.2019 (а.с.10). В період спільного проживання, подружжя придбало автомобіль марки «VOLKSWAGEN PASSAT», 1988 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], який в період шлюбу з 02.06.2018 був зареєстрований на [PERSON], що підтверджується повідомленням територіального сервісного центру 5941 РСЦ МВС України в Сумській області від 28.12.2018 №31/18/5941-К-12 аз. та не заперечується відповідачем (а.с.9). Надаючи оцінку встановленим обставинам в контексті позовних вимог, суд виходить з наступного. Статтею 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частини третьої статті 368 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 63\~СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною першою статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними та шлюбним договором. Статтею 71\~СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджують одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 №11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. Так, сторони зазначили, що вони, перебуваючи у шлюбі, за спільні кошти придбали зазначений вище автомобіль. Таким чином, наявні критерії, які дозволяють надати автомобілю марки\~«VOLKSWAGEN\~PASSAT»,\~1988\~року випуску,\~державний номерний\~знак [NUMBER] статус спільної сумісної власності. Відповідно до правових позицій, які викладено у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №235/9895/15-ц та від 07.02.2018 у справі №654/5243/14-ц, «Спірне майно учасниками справи набуто в період перебування у шлюбі, а той факт, що воно зареєстровано на одного з подружжя, не позбавляє іншого права на частку у такому майні. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу» П.24 Постанови Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб. П.30 Постанови Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною першою статті 63, частиною першою статті 65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Сторонами не заперечувалось факту відчуження вказаного автомобіля третій особі. Суд не приймає до уваги вказану позивачем, на день звернення до суду, вартість автомобіля марки «VOLKSWAGEN PASSAT», 1988 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], у розмірі 2800 доларів США що за курсом Національного банку України становить 78260 (сімдесят вісім тисяч двісті шістдесят) гривень, оскільки нею не надано належних доказів вартості зазначеного вище автомобіля (висновку експертизи) та не заявлено відповідних клопотань про визначення дійсної ринкової вартості вказаного автомобіля. Згідно договору купівлі-продажу № 5941/2019/1321352 транспортного засобу від 19.02.2019 автомобіль марки «VOLKSWAGEN PASSAT», 1988 року випуску, обєм двигуна 1781 см. куб., державний номерний знак [NUMBER] було відчужено за 25000 грн. (а.с.27). Враховуючи, що а ні позивачем, а ні відповідачем не заявлено клопотань щодо проведення автотоварознавчої експертизи, для встановлення дійсної вартості автомобіля, який підлягає поділу, а також враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути компенсацію вартості 1/2 частини від вартості проданого автомобіля марки «VOLKSWAGEN PASSAT», 1988 року випуску, обєм двигуна 1781 см. куб., державний номерний знак [NUMBER] в розмірі 12500 грн. за вартістю згідно договору купівлі-продажу № 5941/2019/1321352 транспортного засобу від 19.02.2019 (25000 :2 = 12500). Враховуючи вищевикладене, надані суду письмові докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача. Відповідно до вимог частин першої та другої статті 141 ЦПК України, вирішуючи питання розподілу судових витрат між сторонами судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Судом встановлено, що під час розгляду справи в суді позивачем понесені витрати у вигляді судового збору за подання позову до суду в сумі 768,40 гривень (а.с.1), витрати за надання правової допомоги у сумі 1400 грн. (а.с.36), суд вважає їх обґрунтованими, оскільки вони підтверджуються приєднаними до справи доказами. Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково на 31,94 %, то з відповідача у відповідності до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню судові витрати пропорційно до задоволених вимог в сумі 692,59 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial