Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 07 листопада 2013 року у справі №607/16823/13-ц між ним та [PERSON] було розірвано шлюб. За період шлюбу сторонами було спільно нажито майно, а саме: вхідні двері з натурального дерева (сосна); кухонний меблевий набір; газова плита Indesit; кухонна витяжка; морозильна камера ZANUSSІ; двокамерний холодильник NORD; кухонний стіл з стільцями з натурального дерева (дуб); меблева стінка у вітальню «Калина», стіл, ліжко, диван, 6 стільців, 2 м'яких крісла, журнальний столик, тумбочка під телевізор (вартість не встановлена, оскільки це подарунок батьків позивача); 2 килими з вітальні; фортепіано «Україна»; телевізор Samsung; дві праски; півтораспальне ліжко з дитячої кімнати, комод і 2 килими; пральна машина-автомат ZANUSSІ; комп'ютерний стіл, шафа, 2 килими зі спальні; спальний меблевий набір (шафа, 2 ліжка), палас, килим, ніжна швейна машинка; стінка «Топільче» з коридору, коврові доріжки з коридору та кухні. Оскільки жодного договору про поділ набутого подружжям майна між сторонами укладено не було, [PERSON] просить поділити майно, визнавши за позивачем право власності на наступне майно: газову плиту Indesit; кухонну витяжку; морозильну камеру ZANUSSІ; кухонний стіл з стільцями з натурального дерева (дуб); меблева стінка у вітальню «Калина», стіл, ліжко, диван, 6 стільців, 2 м'яких крісла, журнальний столик, тумбочка під телевізор (вартість не встановлена, оскільки це подарунок батьків позивача); 2 килими з вітальні; фортепіано «Україна»; телевізор Samsung; 1 праску; півтораспальне ліжко з дитячої кімнати, комод і 2 килими; комп'ютерний стіл, шафу, 2 килими зі спальні; відповідачеві виділити у власність таке майно: вхідні двері з натурального дерева (сосна); кухонний меблевий набір; двокамерний холодильник NORD; 1 праску; пральну машину-автомат ZANUSSІ; спальний меблевий набір (шафа, 2 ліжка), палас, килим, ніжну швейну машинку; стінку «Топільче» з коридору, коврові доріжки з коридору та кухні. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на мотиви, викладені у позовній заяві, просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила, пояснивши, що вона вклала у набуте майно більшу частину своєї праці та доходів. Також зазначила про те, що їй у всьому допомагав син [PERSON] і в меблях, які підлягають поділу йому належить їх значна частина. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що при вирішенні позову він покладається на думку суду, однак просив взяти до уваги, що кухонний набір і всі нові меблі - комод, комп'ютерний стіл, шафа, набір меблів до спальні (шафа, два ліжка) не є спільним майном подружжя, а його особистим майном, яке не може ділитися сторонами. Заслухавши пояснення позивача, доводи та заперечення відповідача, третьої особи, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що заявлений позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 20 березня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 листопада 2013 року (справа №607/16823/13-ц) розірвано. Сторонами визнано те, що під час шлюбу ними було придбано майно, в тому числі: вхідні двері з натурального дерева (сосна); газова плита Indesit; кухонна витяжка; морозильна камера ZANUSSІ; двокамерний холодильник NORD; кухонний стіл з стільцями з натурального дерева (дуб); меблева стінка у вітальню «Калина», стіл, ліжко, диван, 6 стільців, 2 м'яких крісла, журнальний столик, тумбочка під телевізор; 2 килими з вітальні; фортепіано «Україна»; телевізор Samsung; дві праски; півтораспальне ліжко з дитячої кімнати, 2 килими; пральна машина-автомат ZANUSSІ; 2 килими зі спальні; палас, килим, ніжна швейна машинка; стінка «Топільче» з коридору, коврові доріжки з коридору та кухні. Щодо поділу кухонного меблевого набору; комоду, комп'ютерного столу, шафи, спального меблевого набору (шафа, 2 ліжка), яке позивачем заявлено, як спільна сумісна власність подружжя, сторони не дійшли згоди. Зокрема, відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] наполягали на тому, що це майно не підлягає поділу, оскільки не є майном подружжя, а набуте їх спільним сином. Згідно висновку експерта Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №312/15-22 від 10 вересня 2014 року за результатами проведення судової товарознавчої експертизи по даній цивільній справі, загальна ринкова вартість наданих на дослідження виробів, що знаходяться в житловому [ADDRESS], що по вул.Київська у м.Тернопіль, на день проведення експертизи складає 26 208,10 грн. Ринкову вартість набору кухонних меблів, комп'ютерного столу, шафи, спального меблевого набору та шафи двох дверної з прихожої, що виготовлені за індивідуальним замовленням, визначити не видається за можливе через відсутність вихідних даних про кількість і вартість матеріалів, з яких вони виготовлені та даних про вартість робіт по їх виготовленню, доставці, збиранню і установці. Двохкамерний холодильник NORD, одна праска, що вказані в ухвалі суду, не були подані для огляду, в зв'язку з чим їх ринкова вартість не була визначена. Морозильна камера ZANUSSI, що вказана в ухвалі суду, для огляду експерту не була подана, в зв'язку з чим її ринкова вартість не визначалась. Натомість, за згодою сторін, експерту для огляду та визначення ринкової вартості подана морозильна камера торгової марки та моделі ARDO CFR 105-В. Визначення ринкової вартості ліжка, півтора спального ліжка з дитячої кімнати, одного килиму, двох килимів зі спальні та ще одного килиму, що вказані в ухвалі суду, експертом не здійснювалось у зв'язку з тим, що сторони по справі не дійшли до спільної думки про що саме йдеться, тобто майно не було ідентифіковане. Як зазначено в п.23 постанови Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Розділ VII «Прикінцеві положення» СК України передбачає, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року. Відносини між подружжям, що виникли до 01 січня 2004 року, регулюються Кодексом про шлюб та сім'ю України. До відносин подружжя, що виникли після 01 січня 2004 року, застосовується СК України. Згідно зі ст.22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до абзацу 1 ст.28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Згідно з абзацом 2 ст.29 КпШС України поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Аналогічні норми містяться і в СК України, суд на них покликається, оскільки частина набутого сторонами майна придбана після 01 січня 2004 року. Підстави набуття спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст.60 СК України. Відповідно до змісту ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею у набутті майна, тобто, застосовуючи норму ст.60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, необхідно установити не тільки факт набуття майна, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Згідно ст.63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. В силу ч.1 ст.69, ч.1 ст.70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна частики подружжя є рівними. За вказаних обставин, суд, проаналізувавши вищевказані норми Закону, виходячи із обсягу майна, яке встановлено експертом під час проведення товарознавчої експертизи, його вартості суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково. Виділити у власність [PERSON] наступне майно: морозильну камеру торгової марки ARDO, модель CFR 105В, вартістю 2431,00 грн.; набір меблів для устаткування вітальні торгової назви «Калина», вартістю 2600,00 грн.; килим з вітальні для підлоги, розміром 2х3м, в червоно-зелених тонах, напівшерстяний, вартістю 700,00 грн.; фортепіано торгової марки «Україна», коричневого кольору, вартістю 3500,00 грн.; телеприймач кольорового зображення торгової марки Samsung (модель не встановлена), вартістю 1100,00 грн.; килим настінний, розміром 2х3м, з синтетичних волокон, рисунок з геометричними фігурами, в бежевих тонах, вартістю 980 грн.; швейну машину торгової марки «Чайка», з ніжним приводом, вартістю 500,00 грн., всього майна на суму 11811,00 грн. Виділити у власність [PERSON] наступне майно: стаціонарну газову плиту торгової марки Indesit, вартістю 2160 грн.; кухонну витяжку (без торгової назви), вартістю 250,00 грн.; кухонний стіл та чотири табуретки, вартістю 1925,00 грн.; килим з вітальні настінний, розміром 2,5х3,5м, в бежевих тонах, з синтетичного волокна, краї оздоблені китицями, вартістю 1000,00 грн.; праска торгової марки PHILIPS, моделі СС 1820; комод розміром 1,50х45см, висотою 90 см, вартістю 1328,60 грн.; пральну машину торгової марки ZANUSSI, модель AQUACYCLE 1000, вартістю 2500,00 грн.; покриття для підлоги (палас), виконано з синтетичних волокон в біло-гірчичних тонах, краї не підрублені, розміром 3,5х3м, вартістю 135,00 грн.; набір меблів в прихожу торгової марки «Топільче», виконаний з ДСП, личкована меблевим шпоном, світлого кольору, вартістю 1500,00 грн., покриття для підлоги з коридору, виконано з синтетичних волокон в тонах синього кольору, вартістю 315,00 грн.; покриття для підлоги з кухні, виконано з синтетичних волокон в тонах коричневого кольору, в двох кусках, вартістю 283,50 грн., всього майна на суму 11397,10 грн. Оскільки вартість виділеного позивачу майна більше на 206,95 грн., слід стягнути з нього на користь відповідача компенсацію різниці вартості часток у спільному майні на суму 206,95 грн. В частині вимог про поділ кухонного меблевого набору; комоду, комп'ютерного столу, шафи, спального меблевого набору (шафа, 2 ліжка) суд відмовляє, оскільки відповідач вказаних обставин не визнала, а позивачем не надано належних і допустимих доказів того, що це майно придбане ним у шлюбі з [PERSON] та є спільною сумісною власністю подружжя. Також суд вважає, що не підлягають поділу вхідні двері з натурального дерева (сосна), які є складовими частинами квартири, а тому в цій частині позов також до задоволення не підлягає. Судові витрати, понесені позивачем на сплату судового збору та проведення судової товарознавчої експертизи підлягають стягненню з відповідача, як це передбачено ч.1 ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial