Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Приморського районного суду міста Одеси з позовом до ПАТ «[PERSON] [PERSON]» та [PERSON] відповідно до якого просить визнати недійсним договір іпотеки від 21.06.2006 р., укладений між ПАТ «[PERSON] [PERSON]» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1738; стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати по справі. При цьому позивач посилається на те, що 12.04.2018 р. під час отримання інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо належної йому на праві приватної власності квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] йому стало відомо про те, що на вказану квартиру та майнові права на неї накладені обтяження (два арешти). Підставами для накладення обтяжень (арештів) зазначено постанову про арешт майна боржника від 09.06.2017 р. у виконавчому провадженні № 48756874 та ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04.12.2012 р. по справі № 1522/7737/12. При ознайомлені в Єдиному державному реєстрі судових рішень зі змістом ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 04.12.2012 р. по справі № 1522/7737/12 позивачу стало відомо, про існування договору іпотеки від 21.06.2006 р., укладеного між ПАТ «[PERSON] [PERSON]» та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1738. У зв'язку з викладеним позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить його задовольнити. У судове засідання представник позивача не зявився, просив розглянути справу за його відсутністю. Представник ПАТ «[PERSON] [PERSON]» та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи судом повідомлялися належним чином. Тому згідно ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе, зі згоди позивача, розглянути позов за відсутністю відповідачів та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 23.04.2018 р., позивач є власником квартири під № 32 у будинку № 5 по вулиці Грецька в м. Одесі. Право власності Позивача на вказану квартиру зареєстровано у Реєстрі прав власності на нерухоме майно (дата внесення запису: 08.09.2011 р.; підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу від 27 серпня 2011 р., посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] (реєстровий № 1321). 21.06.2006\~р.\~між АТ\~«[PERSON]\~[PERSON]»,\~як іпотекодержателем,\~і [PERSON],\~як іпотекодавцем,\~був укладений\~договір іпотеки,\~посвідчений приватним\~нотаріусом Одеського\~міського нотаріального\~округу [PERSON]\~за реєстровим\~№ 1738,\~за умовами\~якого предметом\~іпотеки є\~майнові права\~на квартиру\~№ 32,\~загальною площею\~172,72\~кв.м.,\~що розташована\~на 8-му\~поверсі житлового\~будинку,\~що будується\~за адресою:\~м.\~Одеса,\~вул.\~Польська,\~8,\~будівництво якої\~не завершено.\~Після завершення\~будівництва житловому будинку було присвоєно поштову адресу: м. Одеса, вул. Грецька, 5. Правовідносини у сфері застави нерухомості (іпотеки) регулюються Законом України «Про іпотеку», за яким законодавство України про іпотеку базується на Конституції України та складається з ЦК України, ГК України, цього Закону й інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів України; Законом України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», який регулює відносини у системі іпотечного кредитування, перетворення платежів за іпотечними активами у виплати за іпотечними сертифікатами із застосуванням механізмів управління майном, і частково Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», який установлює обовязковість іпотеки при забезпеченні договорів між забудовником і стороною, яка фінансує будівництво. За статтями 1, 5 Закону України «Про іпотеку» у редакції, яка була чинною на час укладення договору іпотеки, застава майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюється за правилами, визначеними цим Законом. Предметом іпотеки можуть бути один або декілька обєктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі обєкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Предметом іпотеки також може бути обєкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Частина обєкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї, як на окремий обєкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. На час укладення спірного договору іпотеки стаття 5 Закону України «Про іпотеку» не визначала майнові права як предмет іпотеки. Майнові права на обєкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», яким були внесені зміни до законодавчих актів України, у тому числі до Закону України «Про іпотеку». Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію. Таким чином, оскаржуваний договір іпотеки суперечить вимогам ч. 2 ст. 5 Закону України «Про іпотеку», яка в редакції, чинній на момент укладення договору іпотеки, не передбачала, що майнові права на обєкт незавершеного будівництва можуть бути предметом іпотеки. З урахуванням положень ст. 331 ЦК України до введення обєкта будівництва в експлуатацію право власності на нього не виникає, тому [PERSON] не мав права передавати його в іпотеку, отже, договір іпотеки не відповідає вимогам закону, що є підставою для визнання його недійсним. Оскільки, як зазначено вище, квартира під № 32 у будинку № 5 по вулиці Грецька в м. Одесі належить на праві власності позивачу, договір іпотеки від 21.06.2006 р., посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1738, порушує права позивача та створює перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні, належним йому на праві власності нерухомим майном. Відповідно до статті 41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно статей 317, 318, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду за його захистом. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно статей 215, 216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності можуть бути заявлені як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином. Оскільки оспорюваним договором передано в іпотеку майнові права на квартиру, яка належить позивачу, то позивач відповідно до положень статей 15, 16, 215, 216 ЦК України, має право оспорювати зазначений іпотечний договір в судовому порядку, оскільки вказаний договір стосуються його прав та інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до\~ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.1\~ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, враховуючи вищевикладене слід визнати недійсним договір іпотеки від 21.06.2006 р., укладений між ПАТ «[PERSON] [PERSON]» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1738. Також, згідно ст. 141 ЦПК України з кожного відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 352,40 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved