Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до Свалявської ДНК про скасування заборони на майно, посилаючись на те, що при зверненні до ДНК із заявою про вчинення правочину відносно житлового будинку в [ADDRESS] , який належить [PERSON] на праві приватної власності, державним нотаріусом виявлено, що 09.10.2006 року Свалявською ДНК зареєстроване обтяження (заборона) № [NUMBER] на невизначене майно, згідно архівного запису Свалявського відділення Ощадбанку б/н від 03.01.1980 року на ім`я [PERSON] та обтяження (заборона) № [NUMBER] на невизначене майно того ж архівного запису. Вимоги мотивує тим, що правовідносини між сторонами у спорі відсутні, докази про наявність заборгованості у [PERSON] відсутні, Свалявське відділення банку не є юридичною особою, а тому відсутні будь-які правові підстави для існування обтяження на майно, яке належить на праві приватної власності [PERSON] . Позивач просить суд скасувати заборону (архівні записи), які зареєстровані в Єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень від 09.10.2006 року, виключивши з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна записи № 3853340, № 3853354. Ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 05.02.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Позивач подав до суду заяву (вх. № 1551) про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Представник відповідача подала до суду заяву (вх. № 1078) про розгляд справи у відсутності представника Свалявської ДНК, заперечень на позовну заяву, що спростовують заявлені вимоги до суду не надано. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «Акорд» не здійснювалося, розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, що відповідає вимогам ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та доводи позовної заяви, враховуючи, що учасниками справи заявлені клопотання про розгляд справи у їх відсутності (у відповідності до ч.3 ст.211 ЦПК України), розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження, суд вирішує справу за наявними у справі матеріалами та доходить наступного висновку. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1, 2 ст. 80 ЦПК України - достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ: Відповідно до витягу 176407848 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності - [PERSON] , [INFO] (позивач) є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] з надвірними спорудами та будівлями, земельною ділянкою розміром 0,07 га для будівництва та обслуговування житлового будинку. Будинок належить позивачу на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власнсоті [NUMBER] від 27.10.2009 року. Згідно копії витягу 176395964 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власнсоті на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта - реєстратором Свалявською ДНК накладено обтяження (заборона) №3853340 та №3853354 на невизначене майно на ім`я [PERSON] на підставі повідомлення б/н від 06.12.1990 року, Свалявського відділення Ощадбанку. ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ: Відповідно до ст. 317 ЦК України - власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та є складовою правової системи, відповідно до вимог ст. 9 Конституції України. Відповідно до ст. 41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України - власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таке право особи реалізується шляхом звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права та усунення будь-яких перешкод у вільному та на власний розсуд користуванні та розпорядженні майном. При вирішенні спору суд враховує, що зняття арешту з майна позивача не порушує прав інших осіб, не суперечить вимогам діючого законодавства, Конституції України, бере до уваги, що позивач позбавлений можливості вчинити правочини щодо майна, зважає, що позивачем доведені обставини на які він посилається в позовній заяві належними та допустимими доказами. У відповідності до ст.34 Закону України «Про нотаріат» - накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю. Відповідно до п.п.2.1.1 п.2.1 Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - підставами для внесення до реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. Згідно п.5 глави 15 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 - нотаріус, який наклав заборону, знімає заборону відчуження майна за рішенням суду. Згідно ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 16 ЦК України - одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує права. З огляду на вищенаведене, враховуючи встановлені докази в судовому засіданні та те, що на час звернення з позовом до суду за наявності заборони на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, унеможливлює переоформлення, користування та розпоряджання даним майном, зважаючи на те, що відповідач позовну заяву визнає та не заперечує щодо її задоволення, що не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів сторін, беручи до уваги, що іншого способу зняти заборону у позивача, крім судового - немає, суд вважає, що позовна вимога позивача є обгрунтованою та її слід задовольнити. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 ч.1 Перехідних положень (розділ ХІІІ) ЦПК України - до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Outcome: approved