Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до ДП «Енергомонтажний поїзд № 754» про стягнення заборгованості по заробітній платі, посилаючись на те, що 31.03.2016 року відповідно до наказу № 4 він звільнена з ДП «Енергомонтажний поїзд № 754» за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України, однак відповідач не провів з ним розрахунки по заробітній платі, які повинен був провести при звільнені. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просить суд стягнути з ДП «Енергомонтажний поїзд № 754» на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 22 213,37 гривень; 2/3 середньої заробітної плати за час простою у розмірі 6 840,99 гривень; середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні за період з 01.04.2016 року по 13.04.2017 року у розмірі 13 543,74 гривень та компенсацію втрати частини доходу у звязку із порушенням строків виплати заробітної плати у розмірі 21 810,48 гривень. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти стягнення нарахованої, але не виплаченої позивачу заробітної плати, в задоволенні іншої частини позовних вимог просив суд відмовити. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 31.03.2016 року відповідно до наказу № 4 [PERSON] звільнений з ДП «Енергомонтажний поїзд № 754» за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України. До теперішнього часу позивачу не проведений розрахунок при звільненні. Як вбачається з довідки № 28/03/26 від 28.03.2017 року заборгованість ДП «Енергомонтажний поїзд № 754» по заробітній платі [PERSON] за період з 01.01.2013 року по 28.02.2015 року складає 22 213,37 гривень. В судовому засіданні також встановлено, що [PERSON] звільнений з ДП «Енергомонтажний поїзд № 754» 31.03.2016 року, після простою підприємства, в період з 28.02.2015 року. Відповідно ст. 113 КЗпП України Час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). За таких обставин суд вважає можливим стягнути з ДП «Енергомонтажний поїзд № 754» на користь [PERSON] 2/3 середньої заробітної плати за час простою у розмірі 6 840,99 гривень. Крім того, від 24.03.2015 року, про середньомісячну заробітну плату працівника [PERSON], звільненої 28.02.2015 року, за два місяці перед звільненням - середньомісячна заробітна плата дорівнювала 4124,62 гривень. Таким чином, у відповідності до ч.1\~ст.117 КЗпП України\~відповідач повинен виплатити [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Враховуючи викладене, у відповідності до ч. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», згідно якої у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. На підставі викладеного і

Outcome: approved