Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-07 00:00:00

[PERSON] (далі-позивач) звернулася до суду з позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу житлової квартири дійсним до [PERSON] (далі відповідач 1), [PERSON] (далі відповідач 2), Комунального підприємства «Імпульс» Пологівської районної ради Запорізької області (далі відповідач 3). Позивач мотивує свої вимоги тим, що 02 липня 1998 року між ним та відповідачем 1, відповідачем 2 укладено договір купівлі - продажу житлової квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], зареєстрований на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» Пологівською товарною біржею «Агропром-Інвест». Позивач проживає у вказаній квартири з моменту придбання - 02.07.1998. Позивач звернувся до приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Запорізької області з питанням посвідчення договору купівлі-продажу, так як мала намір продати вказану вище квартиру. Проте, отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій щодо посвідчення правочину. Позивач просить суд договір купівлі-продажу житлової квартири визнати дійсним. В судове засідання позивач не з'явився про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень. В судовому засідання представник позивача позов підтримав з підстав, викладених в ньому. Відповідачі 1 та 2 в судове засідання також не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надали до суду заяви, в яких просять справу розглянути за їх відсутності, підтверджують, що квартиру за адресою: [ADDRESS], вони продали й отримали за неї кошти в повному обсязі, жодних претензій до позивача не мають, позовні вимоги визнають в повному обсязі. Представник відповідача КП «Імпульс» Пологівської районної ради Запорізької області в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутності, не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази суд приходить до наступних висновків. Так, 02 липня 1998 року між позивачем [PERSON] та відповідачами [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі - продажу житлової квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], зареєстрований на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» Пологівською товарною біржею «Агропром-Інвест» - реєстраційний номер ЧН-43. На підставі вказаного договору купівлі-продажу Пологівським бюро технічної інвентаризації видане реєстраційне посвідчення кн. 1 Р № 175 від 02.07.1998 Позивач проживає у вказаній квартирі з моменту придбання - 02.07.1998. Позивач звернувся до приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Запорізької області з питанням посвідчення договору купівлі-продажу, так як мала намір продати вказану вище квартиру. Проте, отримала відмову у вчиненні нотаріальних дій щодо посвідчення правочину, що підтверджується постановою приватного нотаріуса Пузанової Н.А. від 20.04.2017 за № 235/02-31. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони, та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01.01.2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. До правовідносин щодо виникнення права власності на майно (1998 рік) поширюються дії норми ЦК УРСР 1963 року, чинних на час їх виникнення. Відповідно до ст. 227 Цивільного кодексу Української РСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно ст. 47 Цивільного кодексу Української РСР, нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Відповідно до ст. 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Згідно ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Реєстрація Пологівським бюро технічної інвентаризації за позивачемправа власності на квартиру не суперечила чинному законодавству. Правила державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13.12.1995 року, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19.01.1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею. Згідно п. 1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Пунктом 3 ці є ж статті передбачено, що якщо цивільні правовідносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. У відповідності до п. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Оскільки, при укладенні договору усі вимоги, передбачені ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» між сторонами були виконані, з часу укладення до теперішнього часу договір купівлі-продажу ніким не оспорювався, право власності позивача було зареєстроване належним чином в Пологівському бюро технічної інвентаризації, у відповідачів існувало право власності на цю нерухомість, оскільки на момент придбання (купівлі-продажу) квартири біржові угоди не потребували нотаріального посвідчення, а фактично укладений договір купівлі-продажу об'єкту нерухомого майна був виконаний повністю. Крім того, як зазначено в заяві, наданій відповідачами 1 та 2, що квартиру за адресою: [ADDRESS], вони продали й отримали за неї в повному обсязі кошти в розмірі 5604 грн., жодних претензій до позивача не мають, позовні вимоги визнають в повному обсязі. Вищезазначені обставини підтверджуються дослідженими у справі письмовим доказами. Відповідно з ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна з сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідачами 1 та 2 не була спростована обставина їх ухилення від нотаріального посвідчення договору. Згідно п.10. ст. 37 Постанови КМУ від 17.10.2013 № 868 «Про затвердження порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документами, що підтверджують виникнення, перехід, та припинення речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових праві на нерухоме майно. З огляду на наведене суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а отже, підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати за сплачений судовий збір в розмірі 640,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved