Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про зняття арешту. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є власником квартири [ADDRESS]. В грудні 2016 року він дізнався, що на його квартиру накладено арешт на підставі постанови державного виконавця ВДВС у Верхньодніпровському районі Дніпропетровської області від 21 січня 2004 року, боржником зазначено [PERSON], який не має жодного відношення до цієї квартири. Право власності на квартиру позивач набув на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12 жовтня 2004 року, виданому на підставі рішення виконавчого комітету Верхньодніпровської міської ради від 7 вересня 2004 року. У звязку з арештом майна позивач не може реалізувати його тобто його право власності порушується. На підставі вищевикладеного, [PERSON] просив суд зняти арешт з квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив суд задовольнити заявлені позовні вимоги, суду пояснив, що [PERSON] не є колишнім власником цієї квартири та він не має жодного відношення до цієї квартири, тому арешт, можливо, було накладено помилково. Зараз в нього виникла необхідність продати квартиру, проте він не може цього зробити, оскільки в реєстрі зареєстровано обтяження. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи без його участі не надав. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Верхньодніпровський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області, в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. У відповідності до ст. 224 ЦПК України судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності не нерухоме майно від 12 жовтня 2004 року, яке видано на підставі рішення виконавчого комітету Верхньодніпровської міської ради від 7 вересня 2004 року, є власником квартири [ADDRESS] (а.с.4). Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 2 грудня 2016 року право власності [PERSON] на вищевказане нерухоме майно зареєстровано 14 жовтня 2004 року (а.с.5). Також встановлено, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна зареєстровано арешт нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] (а.с.5-6). Підставою обтяження є постанова державного виконавця ДВС у Верхньодніпровському районі від 29 січня 2004 року у виконавчому провадженні про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів (а.с.12). Боржником у виконавчому провадженні зазначено [PERSON], який як встановлено у судовому засіданні не має жодного відношення до цього майна. Так встановлено, що власником квартири була [PERSON], яка 4 червня 2004 року на підставі договору купівлі-продажу продала її виконавчому комітету Верхньодніпровської міської ради (а.с.18). Виконком Верхньодніпровської міської ради, в свою чергу, 7 вересня 2004 року своїм рішенням передав вищевказане майно у власність [PERSON] (а.с.13). Отже, [PERSON], на момент передачі квартири у власність [PERSON] не був власником цього майна, так само він не є власником цього майна на час розгляду справи судом. Окрім того, за повідомленням Верхньодніпровського районного відділу ДВС від 8 грудня 2016 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів, у рамках якого було накладено арешт на майно, на підставі постанови державного виконавця від 30 вересня 2014 року було закінчено у звязку із закінченням строку для цього виду стягнення (а.с.11). На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для продовження дії обтяження нерухомого майна, власником якого є [PERSON], оскільки воно є безпідставним та порушує права позивача, як власника, а саме здійснює перешкоди у розпорядженні цим майном. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 318 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Пунктом 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог [PERSON] про зняття арешту з квартири [ADDRESS].

Outcome: approved