Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

\~ [PERSON] звернувся до Словянського міськрайонного суду із позовом до ТОВ «Нова пошта» про захист прав споживачів, посилаючись на те, що 16 березня 2017 року він замовив гіпсові вироби (декор для каміну) вартістю 7369 грн. у продавця - [PERSON] Оскільки товар знаходився у м. Бровари, то для перевезення товару вантажу він скористався послугами ТОВ «Нова пошта». 18 березня 2017 року товар був доставлений в м. Словянськ у відділення № 1 ТОВ «Нова пошта». Позивач перерахував кошти за товар у сумі 7369,00 грн., кошти за переказ у сумі 167,00 грн., та кошти за доставку у сумі 697,00 грн. Після огляду товару безпосередньо у відділенні №1 ТОВ «Нова пошта» у м. Слов'янську з'ясувалось, що товар має пошкодження: вироби мали відбиті кути, затертості, які не підлягають відновленню. Пошкодження виробів сталось внаслідок того, що частини виробів виступали за межі пакувальної тари. У той же день на фірмовому бланку ТОВ «Нова пошта» була складена претензія у зв'язку із пошкодженням відправлення. Пізніше позивачеві зателефонували представники №1 ТОВ «Нова пошта» у м. Слов'янську і повідомили про те, що необхідно скласти нову претензію, оскільки перша претензія була складена не на тому бланку. Таким чином, 19 квітня 2017 року позивачем було складено нову претензію, в якій були вказані банківські реквізити про перерахування коштів, однак до теперішнього часу, відповідач на претензію позивача не реагує. У звязку із наведеним, просив суд ухвалити рішення яким стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі вартості товару в сумі 7369,00 грн., грошові кошти за переказ у сумі 167,00 грн., кошти за доставку у сумі 697,00 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 7000,00 грн., а також витрати на правову допомогу у сумі 2000 грн. Позивач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявився, подав до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, за участю його представника [PERSON], позов задовольнити. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 29 травня 2017 року та ордеру серія АА №110859, будучи повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявився, подав до суду письмову заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, на задоволенні позову наполягав. Представник відповідача ТОВ «Нова пошта», будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення судового засідання чи розгляд справи у його відсутності від нього до суду не надходило. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів відповідно ст. 224-228 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст.11 ЦПК України) встановив наступне. У судовому засіданні встановлено, що 16 березня 2017 року позивач замовив гіпсові вироби (декор для каміну) вартістю 7369 грн. у продавця - [PERSON], для перевезення яких, він скористався послугами ТОВ «Нова пошта», що підтверджується експрес-накладною № 59998044013962 від 16.03.2017 року (а.с. 4). 18 березня 2017 року товар був доставлений в м. Словянськ у відділення № 1 ТОВ «Нова пошта». Позивач перерахував кошти за товар у сумі 7369,00 грн., кошти за переказ у сумі 167,00 грн., та кошти за доставку у сумі 697,00 грн. Наведене підтверджується фіскальним чеком 000105040 00041 від 18 березня 2017 року, службовим чеком 000105039 від 18 березня 2017 року та службовим чеком 000105042 від 18 березня 2017 року (а.с. 5). Згідно із актом приймання-передачі від 18 березня 2017 року, після огляду товару безпосередньо у відділенні №1 ТОВ «Нова пошта» у м. Слов'янську з'ясувалось, що товар має пошкодження: вироби мали відбиті кути, затертості. Пошкодження виробів сталось внаслідок того, що частини виробів виступали за межі пакувальної тари (а.с. 6). У той же день на фірмовому бланку ТОВ «Нова пошта» позивачем була складена претензія у зв'язку із пошкодженням відправлення. В претензії позивач просив відшкодувати йому вартість відправлення в розмірі 6000 грн. і сплатити штраф відповідно до умов надання послуг та публічного договору, анулювати нараховану плату за перевезення. В претензії також зазначено, що при отриманні вантажу було виявлено пошкодження двох гіпсових елементів, які мають відбитий край та потерту лицьову фігуру які не підлягають відновленню. Вказана претензія була отримана представником ТОВ «Нова пошта» 18 березня 2017 року (а.с. 7). 19 квітня 2017 року була складена нова претензія, в якій були вказані банківські реквізити позивача на які у випадку прийняття рішення щодо оплати суми передбаченої цією претензією (або її частини), відповідачем мали бути перераховані кошти передбачені цією претензією (а.с. 8). Однак до теперішнього часу, відповідач на претензію позивача не відреагував та грошові кошти не повернув. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату . Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Відповідно до\~ст. 924 ЦК України,\~перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Зазначена норма передбачає принцип винності в разі відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування й ушкодження вантажу, який є загальним для всіх видів транспорту. Перевізник несе відповідальність за нестачу, втрату, псування й ушкодження вантажу лише у випадках, коли він винен у несхоронності вантажу. При цьому обовязок доведення своєї невинуватості лежить на ньому. Отже, відповідальність перевізника побудована за принципом вини і діє, як правило, презумпція вини зобовязаної сторони. Перевізник несе відповідальність, якщо не доведе, що втрата, псування й ушкодження вантажу відбулися внаслідок обставин, яким він не міг запобігти чи усунення яких від нього не залежало, зокрема внаслідок вини перевізника чи відправника вантажу; особливих природних властивостей перевезеного вантажу; недоліків тари й пакування, яких не можна було встановити шляхом зовнішнього огляду при прийманні вантажу до перевезення й інших обставин, передбачених законом. Пошкодження вантажу це зміна його фізичних властивостей (механічні поломки, дефекти, бій); нестача вантажу доставка вантажу одержувачу в меншій кількості, ніж оголошено до перевезення. Стаття 924 ЦК\~України зберігає раніше прийняті в цивільному праві України принципи майнової відповідальності перевізника: він відповідає при наявності його вини (частина перша\~статті 924 ЦК) і в межах вартості перевезеного вантажу і багажу (частина друга\~статті 924 ЦК). Понад вартість вантажу і багажу перевізник повертає клієнту відповідну провізну плату. Перевізник несе відповідальність щодо забезпечення схоронності вантажу чи багажу в період здійснення перевезення. Крім того, він також зобовязаний доставити вантаж чи багаж у пункт призначення і видати його уповноваженій особі. Невиконання цього обовязку тягне відповідальність перевізника, який звільняється від відповідальності тільки у випадках, коли незбереження вантажу стало наслідком обставин, що характеризуються одночасно двома ознаками: 1) усунення цих обставин не залежало від перевізника. Це формулювання слід тлумачити в такий спосіб, що перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу, якщо відповідно до законодавства та договору перевезення він не несе обовязку усунення зазначених обставин; 2) перевізник не міг запобігти цим обставинам. Звідси слід зробити висновок про те, що перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу у випадках, коли причиною його незбереження була непереборна сила. Втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу внаслідок випадку, що не підлягає під визначення непереборної сили, відповідно до частини першої\~статті 924 ЦК України\~не звільняють перевізника від відповідальності за незбереження вантажу. Пунктом 3.1 Публічної оферти про надання транспортно-експедиторських послуг відправник відповідає за всі негативні наслідки, які можуть статися з відправленням в процесі його транспортування та доставки, за умови відсутності належної упаковки відправлення або необхідних знаків спеціального маркування. А пунктом 6.3 вказаної оферти сторони договору погоджуються про те, що якщо сторонами при видачі вантажу буде виявлено пошкоджений вантаж, якого не вистачає в цілій (неушкодженій) упаковці, відповідальність за будь-які пошкодження, нестачу або відсутність вантажу в середині упаковки, покладається на відправника. Зазначені умови Публічної оферти є умовами договору, оскільки обовязок доведення вини міститься тільки у нормах\~статті 924 ЦК України. Переважному застосуванню підлягають саме норми\~статі 924 ЦК України, в частині обовязку доведення вини, оскільки зазначена стаття передбачає підстави звільнення перевізника від відповідальності. Таким чином, законодавець покладає на перевізника обовязок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу. У судовому засіданні встановлено, що 16 березня 2017 року ТОВ «Нова пошта» за адресою замовника в м. Бровари від фізичної особи-підприємця було прийнято вантаж вироби з гіпсу, 8 штук, фактичною 50 кг, обємною вагою 103,18 кг. та оголошеною вартістю 6 тис. грн, який перевозився на підставі Публічної оферти про надання транспортно-експедиторських послуг та товарно-транспортної накладної від 16 березня 2017 року. При складанні цієї товарно-транспортної накладної відправник фізична особа-підприємець погодився з умовами разового договору, розміщеними на офіційному сайті http://novaposta.ua та відповідно засвідчив, що ознайомлений з умовами надання послуг ТОВ «Нова пошта». При отриманні вантажу за адресою одержувача в м. Словянськ між представником ТОВ «Нова пошта» та [PERSON] було складено акт приймання-передачі від 18 березня 2017 року, який скріплено підписами сторін. У цьому акті не зазначено, що упаковка вантажу пошкоджена; даних про наявність будь-яких слідів механічного впливу на зовнішній поверхні пакування вантажу у відповідній графі акту сторонами не вказано; стан вантажу пошкоджений вироби мали відбиті кути, затертості. Пошкодження виробів сталось внаслідок того, що частини виробів виступали за межі пакувальної тари, що вказує на вину відповідача у несхоронності вантажу. Наведений висновок узгоджується з правовою позицію ВСУ від 23 березня 2016 року у справі № 6-2086цс15, згідно із якою, перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини. Отже, законодавець покладає на перевізника обовязок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу. Перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу у випадках, спричинених непереборною силою. Втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу внаслідок випадку, не зумовленого непереборною силою, відповідно до частини першої статті 924 ЦК України не звільняє перевізника від відповідальності за незбереження вантажу. Суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач у судове засідання не зявився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав\~належних доказів, які спростовують доводи позивача. Аналізуючи встановлені по справі обставини, та відповідні ним норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до ТОВ «Нова пошта» про стягнення з відповідача на його користь грошових коштів у розмірі вартості товару в сумі 7369,00 грн., грошових коштів за переказ у сумі 167,00 грн. та коштів за доставку у сумі 697,00 грн. Згідно\~із ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»,\~при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За змістом ст. ст.\~15,\~16\~ч. 2 п. 9,\~23,\~611\~п. 4\~ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, в тому числі шляхом відшкодування моральної шкоди. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно діючого законодавства особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках, передбачених статтями 280, 611, 1167, 1168 ЦК України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Відповідно до пункту 3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданим споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно із п. 5\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди», обовязковому зясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. За таких обставин суд приходить до висновку, що зважаючи на те, що судом встановлено порушення\~Закону України «Про захист прав споживачів»\~та вимог цивільного законодавства відповідачем при виконанні зобовязання, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також з врахуванням ст. ст.\~23,\~386,\~1167 ЦК України, розяснень\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4\~(з наступними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд приходить до переконання, що вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 5000 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходив із положень ст.79, 88 ЦПК України та положення ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», положень ЗУ «Про судовий збір». Склад та розмір витрат, повязаних з оплатою судових витрат входить до предмету доказування по справі. Відповідно до частини 1 статті 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. За ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, повязаних із розглядом справи належать витрати на правову допомогу. Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлений граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах та зазначено, що розмір компенсації витрат не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій та під час ознайомлення з матеріалами справи у суді. На підтвердження витрат, повязаних з оплатою правової допомоги суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Таким чином, для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу, стороною повинен бути наданий акт виконаних робіт із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру та надання консультації. В порушення зазначених вимог закону, на підтвердження таких вимог, позивачем не надано доказів того, що він дійсно поніс витрати на правову допомогу, як то акту виконаних робіт, з якого видно час витрачений на складання процесуальних документів, надання консультацій та участь представника у судових засіданнях, чи документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку. У звязку із викладеним, суд позбавлений можливості стягнути витрати, пов'язані із наданням правової допомоги, відповідно ст. 88 ЦПК України, згідно із вимогами якої судом стягуються лише документально підтверджені судові витрати. Згідно із ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно із розясненнями п. 36 Постанови Пленуму ВССУ України № 10 від 17 жовтня 2014 року, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру яка подана фізичною особою або фізичною особою підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви про відшкодування моральної шкоди ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно із ст. 7 Закону України від\~21 грудня 2016 року\~№\~1801-VIII «Про Державний бюджет України на 2017 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць працездатних осіб: з 1 січня 2017 року становить 1600 гривень. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі\~\~ 1\~776 грн. 00\~ коп.,\~\~оскільки позов задоволений частково. Так, сума задоволених вимог від суми вимог позивача майнового характеру становить 100 %, у звязку із чим, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір розмір якого становить 640 грн. 00 коп. Сума задоволених вимог від суми вимог позивача про відшкодування моральної шкоди становить 71 %, отже 1 136\~ грн. 00 коп. становить 71\~ % від суми 1\~600 грн. 00 коп. У звязку із чим, загальна сума судового збору яка підлягає до стягнення з відповідача в дохід держави становить 1\~776 грн. 00\~ коп. На підставі наведеного,

Outcome: partial