Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука із позовом про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що з 18.08.2007р. по 29.11.2016р. він перебував в шлюбі з відповідачем. За час шлюбу у них народились діти: [PERSON], 24.02.2008р.н., [PERSON], 24.01.2009р.н., [PERSON], 05.07.2012р.н.. З січня 2016р. діти постійно проживають разом з ним та перебувають на його утриманні. Час від часу між ним та [PERSON] виникають суперечки з приводу визначення місця проживання дітей. З початку їх окремого проживання [PERSON] ухиляється від своїх обов'язків по утриманню дітей. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд визначити місце проживання дітей разом з ним та стягнути з [PERSON] на його користь на утримання дітей аліменти в розмірі ? частини від усіх видів заробітку відповідача щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судове засідання сторони не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивач надіслав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомляла, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи суду не надсилала. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність заочного розгляду справи. Представник третьої особи, органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради [PERSON], надіслала заяву про розгляд справи без її участі. Просила суд задовольнити вимоги [PERSON] в частині визначення місця проживання дітей з батьком. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що з 18.08.2007 року сторони перебували у шлюбі. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 15.11.2016р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується копією рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука у справі №524/1003/16-ц. За час шлюбу у сторін народились діти: [PERSON], 24.02.2008р., що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-КЕ №066274, виданого Автозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області 03.03.2008р.; [PERSON], 24.01.2009р., що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-КЕ №132495, виданого Автозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області 04.05.2011р.; [PERSON], 05.07.2012р., підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-КЕ №161820, виданого Автозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області 24.07.2012р.. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до положень вказаної норми, суд вирішує спір щодо місця проживання малолітньої дитини, якщо батьки не дійшли згоди щодо її місця проживання. У рішенні Автозаводського районного суду м. Кременчука у справі №524/1003/16-ц зазначено, що у лютому 2016 року [PERSON] зверталась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей разом з нею. Вказану позовну заяву 15.11.2016р було залишено без розгляду. Отже, між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дітей. Частинами 1 та 2 ст. 161 СК України визначено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Після розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] проживають окремо. Діти проживають разом з батьком та знаходяться на його утриманні, що підтверджується довідкою ТОВ «Житлорембутсервіс» №4602 від 19.12.2016, довідками Кременчуцької міської дитячої лікарні від 18.01.2016 за вих. №02-21/72 та від 01.08.2016р. №03-09/1239. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, затвердженого Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області 03.10.2016р. №958, орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 31.08.2016р. вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх [PERSON], [PERSON] та [PERSON] разом з батьком - [PERSON]. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про визначення місця проживання дітей разом з ним такими, що відповідають інтересам дітей, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст.80 СК визначено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частинами 1, 2 ст.183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. З огляду на те, що [PERSON] належним чином свій обов'язок щодо утриманні дітей не виконує, суд вважає позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення аліментів обґрунтованими. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Визначаючи розмір аліментів на утримання дітей судом враховано, що відповідач є працездатною за віком, не надала суду заперечень проти позову та доказів на підтвердження необхідності звільнення її від сплати аліментів. Також судом враховано стан здоровя дітей, зокрема те, що [PERSON] перебуває на диспансерному обліку в лікаря уролога. За таких обставин, суд вважає за можливе позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення аліментів задовольнити та стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання дітей [PERSON], 24.02.2008р., [PERSON], 24.01.2009р., [PERSON], 05.07.2012р. в розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відтак, позов [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 640 грн. за вимоги про визначення місця проживання дітей та на користь держави судовий збір в сумі 640 грн. за вимогу про стягнення аліментів. У відповідності до ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved