Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив наступне. [PERSON], починаючи з 18.08.2007 року є власником та фактично мешкає в будинку № 139, який розташований по вулиці Нестеренко (попередня назва вулиці Р. [PERSON]) м. Торецька (попередня назва міста Дзержинськ) Донецької області. Поруч з будинок, який перебуває у його власності, на одній земельній ділянці знаходиться будинок № 141. Після смерті власниці житлового приміщення [PERSON], яка настала 18.01.2003 року, ніхто у вказаному житловому приміщенні не мешкав. З моменту придбання будинку № 139 він почав вільно користуватись будинок № 141 та продовжує користуватися ним до сьогодні. Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого Дзержинською нотконторою 29.06.1978 року, власником вказаного житлового приміщення є померла [PERSON] На сьогоднішній день він продовжу проживати у вказаному будинку, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується вказаним нерухомим майном, доглядає за будинком та утримує його, постійно робить в ньому поточний та капітальний ремонт. [PERSON] вважає, що оскільки з серпня 2007 року він фактично користується будинком № 141, по вулиці Нестеренка, м. Торецька, Донецької області, понад 10 років, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується вказаним нерухомим майном, є підстави для задоволення його позову. [PERSON] просить визнати за ним право власності на житловий будинок по вулиці Нестеренко (попередня назва вулиці [PERSON]), м. Торецьк (попередня назва міста Дзержинськ) Донецької області, загальною площею 68,7 квадратних метрів, житловою площею 42,0 квадратних метрів, з надвірними побудовами та спорудами. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги. Представник відповідача в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечує проти позову. Перевіривши матеріали справи, враховуючи доводи позивача в обґрунтування та визнання позову, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Спірні відносини є цивільними правовідносинами і регулюються нормами цивільного законодавства ст.47 Конституції України, ст.ст.39, 328, 344 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України), відповідно до яких кожен має право на житло. Згідно ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не предявив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через пятнадцять, а на рухоме майно - через пять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або предявлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст.344 ЦК України, про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Згідно п.9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом. При вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або предявлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається. Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК України, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей обєкт третіми особами за набувальною давністю. Ураховуючи положення п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 01.01.2004 року, положення ст.344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01.01.2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01.01.2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01.01.2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01.01.2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Виходячи зі змісту ч.1 ст.344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у звязку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п.5 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 29.06.1978 року, посвідченого Дзержинською нотконторою 29.06.1978 року, власником будинку № 141 по вул. Нестеренко ( попередня назва вулиці [PERSON]) м. Торецьк (попередня назва міста Дзержинськ) Донецької області, є [PERSON], яка померла 18.01.2003 року. Згідно акту вуличного комітету від 31.08.2017 року, [PERSON] фактично проживає за адресою : [INFO] з 18.08.2007 року по теперішній час. З часу придбання вказаного житла [PERSON] користується будинком та земельною ділянкою, яка знаходиться по сусідству, а саме за адресою : вул. Нестеренко, 141, проводить там поточний ремонт. Відповідно до інформаційної довідки державного нотаріуса Торецької державної нотаріальної контори від 31.10.2017 року № 1307/01-16, після померлої 18.01.2003 року [PERSON] до Торецької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звертались, спадкова справа не заводилась, заповіту від [PERSON] не посвідчувались. Таким чином, починаючи з 2007 року [PERSON] добросовісно, відкрито та безперервно володів житловим будинком за №141 по вул. вулиці Нестеренка (попередня назва вулиці [PERSON]), м. Торецьк (попередня назва Дзержинськ) Донецької області і відповідно, в розумінні ст.344 ЦК України набув право власності на це майно в порядку набувальної давності. Таким чином, судом встановлено, що факти, викладені позивачкем у позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог і підтверджені ним письмовими доказами є достовірними, і сумніву у суду не викликають, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб. У звязку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст.11, 15, 16, 344 ЦК України,

Outcome: approved