Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] ; третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 06.02.2006 року між ним та відповідачкою [PERSON] був зареєстрований шлюб, від якого у них народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.03.2018 року шлюб між ними (сторонами) розірваний. Після розірвання шлюбу їх син залишився проживати з відповідачкою. Також вказує, що ухвалою Придніпровського районного суду міста Черкаси від 01.03.2019 року у цивільній справі № 711/9556/18 за його позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу, провадження у справі за зустрічним позовом відповідачки до позивача, третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про визначення місця проживання дитини та надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька було закрито в зв`язку з відсутністю предмету спору, так як дитина станом на 01.03.2021 року вже була зареєстрована зі своєю матір`ю. Вказує, що протягом тривалого періоду часу відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином та у його вихованні, внаслідок чого він (позивач) був вимушений був звертатися до Служби у справах дітей Черкаської міської ради, а також й до органів Національної поліції. Так, рішенням Служби у справах дітей Черкаської міської ради від 12.04.2019 року, за результатами розгляду його (позивача) заяви про визначення йому способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином - [PERSON] , [INFO] , йому (позивачу) встановлено наступний спосіб участі у вихованні та спілкуванні з сином, а саме: щонеділі з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. та з 15 год. 30 хв. до 18 год. 00 хв., з необов`язковою присутністю матері дитини та з урахуванням обставин, які можуть виникнути. Однак, він вважає, що таке рішення Служби обмежує його права. Тому, просив суд ухвалити рішення, яким позов задовольнити та визначити наступний спосіб його участі у вихованні сина [PERSON] , який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , а саме: систематичні побачення [PERSON] зі своїм сином [PERSON] у першу та третю неділю кожного календарного місяця, з 10 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв., в тому числі й протягом, періоду часу денного відпочинку дитини, за місцем постійного або тимчасового його (позивача) проживання (перебування); спільний відпочинок [PERSON] зі своїм сином [PERSON] протягом не менш як двадцяти одного календарного дня поспіль у літню пору кожного календарного року, а також протягом не менш як чотирнадцяти календарних днів поспіль у зимову пору кожного календарного року, за місцем постійного або тимчасового його (позивача) проживання (перебування). Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.12.2020 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 21.12.2020 року відповідачкою [PERSON] було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому остання просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. При цьому просить врахувати, що вона належним чином виконує рішення Служби у справах дітей і не чинить позивачу жодних перешкод у спілкуванні та побаченні з дитиною. Також, зазначає, що на даний час їх сину чотири роки і в нього існує свій щоденний графік дотримання якого потребує вмілого стороннього догляду. А позивач цього не розуміє, досвіду і розуміння виховання маленької дитини у нього також немає. Щодо звернень позивача до правоохоронних органів, то вона не заперечує, що такі випадки були, але це робилося позивачем виключно для того, щоб зафіксувати факт перешкоджання йому в побаченні з дитиною, хоча про обмеження в такому спілкуванні з дитиною вона повідомляла відповідача заздалегідь, зокрема для дотримання умов самоізоляції з метою запобігання поширенню СOVID-19. Також звертає увагу на те, що рішення Служби у справах дітей не виконує сам позивач, оскільки після 23.08.2020 року (після інциденту з викликом правоохоронних органів) і по теперішній час він жодного разу не навідався до дитини. Тому вважає, що запропонований позивачем порядок побачень з дитиною ставить в пріоритет власні інтереси та бажання позивача понад інтереси і вподобання дитини, її вікові особливості, період знаходження в садочку та розпорядок дня. 25.03.2021 року представником позивача [PERSON] - адвокатом Сапоновим О.В. подано до суду позовну заяву в новій редакції, в якій останній вказує, що відповідачка та її родичі чинять позивачу перешкоди у баченні з дитиною та її вихованні. Тому, просить суд визначити наступний спосіб участі позивача [PERSON] у вихованні сина [PERSON] , а саме: систематичні побачення [PERSON] зі своїм сином [PERSON] у першу та третю неділі кожного календарного місяця з 10 год. 30 хв. до 12 год. 30 хв., та з 16 год. 30 хв. до 19 год. 30 хв. за відсутності [PERSON] ; систематичні побачення [PERSON] зі своїм сином [PERSON] для відпочинку і оздоровлення дитини протягом не менш як чотирнадцяти календарних днів поспіль у літню пору кожного календарного року, а також протягом не менш як чотирнадцяти календарних днів поспіль у зимову пору кожного календарного року, за відсутності [PERSON] . Разом з тим, зазначає, що право батька особисто брати участь у вихованні дитини та зустрічатися з нею без присутності матері або інших осіб, підтверджене практикою Верховного Суду. 14.04.2021 року відповідачкою [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву в новій редакції, в якому остання вказує, що позивач зловживає своїми процесуальними правами, звертаючись до суду, як з первісним позовом, так і з позовом в новій редакції, оскільки ним не доведено жодних фактів вчинення перешкод у його спілкуванні з дитиною та у її вихованні, а вказані ним обставини суперечать один одному та є взаємовиключними. Тому, просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29.04.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Сапонов О.В. позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та на підставі наявних у справі письмових доказів. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] та її представник - адвокат Чакалов А.К. просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі в зв`язку з відсутністю спору. Також просили врахувати, що відповідачка повністю виконує рішення Служби у справах дітей Черкаської міської ради від 12.04.2019 року, яким було визначено позивачу [PERSON] способи участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином - [PERSON] . В судовому засіданні представник третьої особи - Служби у справах дітей Черкаської міської ради, за дорученням Зубалій Н.А., при вирішенні спору просила врахувати висновок Служби у справах дітей Черкаської міської ради, викладений в рішенні від 12.04.2019 року № 238, а також інтереси самої малолітньої дитини. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] , його представника - адвоката Сапонова О.В., пояснення відповідачки [PERSON] , її представника - адвоката Чакалова А.К., пояснення представника третьої особи Служби у справах дітей Черкаської міської ради - за дорученням Зубалій Н.А., пояснення свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Нормами ст. 18 СК України передбачено способи захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, припинення дій, які порушують сімейні права. Пунктом першим статті 3 Конвенції ООН про права дитини закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (стаття 9 Конвенції ООН про права дитини). Статтею 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини. Згідно із принципом 2 «Декларації прав дитини» від 20.11.1959 року, ст. 27 Конвенції ООН від 20.11.1989 року «Про права дитини» (ратифікованої Україною 27.02.1991 року) та ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Декларацією прав дитини, прийнятою генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України та норм ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Це право полягає, перш за все, у наданні дитині можливості жити і виховуватися в сім`ї. Звичайно, мова йде про проживання дітей у сім`ї своїх батьків. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами. Відповідно до ст. 141 СК України, - мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 153 СК України, - мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно з частинами 1-3 ст. 157 СК України, - питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 159 СК України, - суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За правилами статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] являється рідним батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 23). Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.03.2019 року шлюб між сторонами [PERSON] та [PERSON] був розірваний (а.с. 25-26). Після розірвання шлюбу малолітній син сторін - [PERSON] , [INFO] залишився проживати зі своєю матір`ю - [PERSON] та був зареєстрований за адресою її проживання, що стверджується ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.03.2019 року (а.с. 27). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На даний час малолітній [PERSON] , [INFO] проживає разом з відповідачкою за адресою: [ADDRESS] та відвідує дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 34 «Дніпряночка» Черкаської міської ради з 04.09.2018 року, що стверджується довідкою від 10.12.2020 року № 115 (а.с. 61). Також в судовому засіданні встановлено, що сторони не могли дійти згоди щодо участі батька дитини у вихованні та спілкуванні з малолітнім [PERSON] , в зв`язку з чим позивач [PERSON] звертався до Служби у справах дітей Черкаської міської ради дитиною із відповідною заявою про визначення йому способу участі у вихованні та спілкуванні з сином. Рішенням Служби у справах дітей Черкаcької міської ради № 238 від 12.04.2019 року «Про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні батька [PERSON] з малолітнім [PERSON] » встановлено батькові [PERSON] спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім [PERSON] , [INFO] щонеділі з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. та з 15 год. 30 хв. до 18 год. 00 хв., з необов`язковою присутністю матері дитини та з урахуванням обставин, які можуть виникнути (а.с. 34). Звертаючись до суду з даним позовом про визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з дитиною позивач [PERSON] посилається на те, що відповідачка [PERSON] чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною та в якості доказу такого факту надав копією письмових пояснень, які від нього були отримані поліцейським взводу № 2 Батальйону управління патрульної поліції в Черкаській області та копію протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 23.08.2020 року (а.с. 28-30). Дана подія в дійсності мала місце, що не заперечувалося відповідачкою [PERSON] , яка пояснила, що такий інцидент дійсно мав місце, однак вона завчасно повідомила батька дитини - позивача у справі про неможливість його побачення з дитиною, оскільки вони перебувають на вимушеній самоізоляції в зв`язку з карантином. Більше подібних випадків не було, вона повністю виконує рішення Служби у справах дітей Черкаcької міської ради № 238 від 12.04.2019 року та не заперечує проти побачень батька з дитиною у визначений даним рішенням графік. Таким чином, за результатами розгляду справи, судом встановлено, що спір між батьками щодо спілкування та участі батька у вихованні їх спільного малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] все ж існує, але активна поведінка батька, а саме: звернення до Служби у справах дітей задля вирішення спору, звернення до правоохоронних органів через невиконання рішення Служби у справах дітей відповідачкою, а також звернення до суду з даним позовом, відвідування сина за місцем його проживання та спілкування з ним, зацікавленість процесом його розвитку та життя, свідчить про те, що незважаючи на те, що сторони припинили сімейні відносини, не проживають разом, відповідач має намір та бажання спілкуватися зі своїм сином та брати участь у його вихованні та житті. Жодних обставин, які б свідчили про негативну поведінку батька відносно дитини, судом не встановлено. Даних про негативну характеристику позивача [PERSON] матеріали справи не містять. Натомість в судовому засіданні свідки з обох сторін, а саме [PERSON] та [PERSON] (батьки відповідачки), [PERSON] , [PERSON] (батьки позивача) суду пояснили, що батько дитини - [PERSON] цікавиться інтересами дитини та бажає брати участь у вихованні сина. Сам малолітній [PERSON] із задоволенням спілкується зі своїм батьком та радіє таким зустрічам. До того ж свідки пояснили, що за спільною згодою сторін (матері та батька дитини) малолітній [PERSON] в літній період протягом п`яти днів проживав разом з батьком в м. Києві. Мати дитини сама надала дозвіл на таке проживання дитини з батьком. При цьому, стан дитини не погіршився, батько дитини повністю зправився зі своїми батьківськими обов`язками. Крім того, свідки [PERSON] та [PERSON] (батьки відповідачки) пояснили, що вони тільки за те щоб дитина спілкувалася разом зі своїм батьком, це їй не шкодить, а навпаки тільки сприяє її розвитку. Таким чином, на думку суду, конфліктна ситуація, яка мала місце між батьками, жодним чином не може і не повинна впливати на розвиток та життя дитини. Судом не встановлено жодних обставин, за яких можна було б позбавити батька дитини реалізувати своє право на участь у спілкуванні з дитиною та її вихованні. Відповідно, мати дитини, з якою дитина проживає і з якою більше часу знаходиться разом, може і повинна сприяти своїй дитині, зокрема враховуючи і її вік, та її батьку у їхньому спільному спілкуванню, проведенню разом часу задля того, щоб не втрачався родинний зв`язок. Крім того, кожен із батьків повинен усвідомлювати, що в разі настання будь-яких обставин у їхньому особистому житті, дитина має розраховувати на те, що вона залишається частиною життя кожного з батьків окремо і не може бути позбавлена на це лише через те, що самі між собою батьки не можуть порозумітися з будь-яких питань. Тому, мати дитини не повинна зловживати своїм правом на спілкуванні з нею одноособово, а давати їй можливість бачитися зі своїм батьком, захищаючи та поважаючи право кожної дитини на сімейне виховання. При прийнятті рішення у даній справі суд зауважує, що в ході розгляду справи не було встановлено і обставин про те, що між позивачем [PERSON] , як батьком, та його малолітнім сином існують стійкі психоемоційні перешкоди у їх спілкуванні, а навпаки встановлено, що малолітній [PERSON] із задоволенням спілкується зі своїм батьком і таке спілкування йому не шкодить, а навпаки на користь. За таких підстав, суд вважає, що під час розгляду справи за дослідженими доказами, встановлені обставини, які свідчать про наявність певних суперечностей між сторонами щодо спілкування позивача [PERSON] , як батька, з його малолітнім сином, а тому, слід вирішити даний спір, зокрема з урахуванням висновків Служби у справах дітей Черкаської міської ради, інтересів самої дитини та дотримуючись справедливої рівноваги між інтересами і обох батьків. Що стосується порядку і способу бачення батька з дитиною, то суд загалом погоджується з рішенням Служби у справах дітей Черкаcької міської ради №238 від 12.04.2019 року «Про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні батька [PERSON] з малолітнім [PERSON] » та приймає його за основу при розв`язанні даного спору, оскільки вважає вказаний висновок в цілому обґрунтованим та таким, що не суперечить інтересам дитини. Разом з тим, з урахуванням встановлених у справі обставин, суд вважає за необхідне до запропонованого Службою у справах дітей Черкаcької міської ради способу участі батька дитини у його вихованні та спілкуванні з дитиною внести окремі уточнення та доповнення виключно в інтересах дитини. А зокрема, з урахуванням того, що малолітній [PERSON] в літній період часу вже проживав разом з батьком за місцем його проживання (без присутності матері), батько дитини повністю забезпечував його догляд та потреби, і таке спілкування не завдало шкоди інтересам дитини, а тільки сприяло зміцненню родинних відносин та розвитку дитини, тому суд приходить до висновку про необхідність визначення позивачу [PERSON] наступного способу участі у вихованні малолітнього [PERSON] , [INFO] : щонеділі з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. та з 15 год. 30 хв. до 18 год. 00 хв. без присутності матері дитини, з урахуванням психологічного і фізичного стану дитини та з урахуванням обставин, які можуть виникнути; спільний відпочинок [PERSON] з сином [PERSON] для відпочинку і оздоровлення дитини без присутності матері дитини щорічно протягом десяти календарних днів поспіль в літній період (за попереднім погодженням періоду відпочинку з матір`ю дитини). Суд вважає, що такий спосіб спілкування не позбавить матір на особисте виховання нею її дитини, а також вказаний вище спосіб буде відповідати першоосновам розвитку особистості самої дитини, враховуючи її вік. Таким чином, з мотивів, зазначених вище, суд вважає, що наведений порядок та спосіб бачення батька з дитиною та участі у її вихованні є достатнім і відповідає принципу розумності, справедливості, збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, пріоритетному інтересу дитини та підтримці зв`язків між рідними. А тому, позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення, як такий, що ґрунтується на законі, підтверджений встановленими обставинами та перевірений наданими доказами. На підставі викладеного та

Outcome: partial