Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаною заявою, в якій зазначив що він постійно з 1986 року до 08.01.1992 року мешкав зв адресою: [ADDRESS]. Також з 1979 року по 1992 рік він перебував на військовому обліку в Орджонікідзевському РВК м. Запоріжжя. З грудня 1988 року по лютий 1991 року він працював в ЦАС Запорізькому обласному апеткоуправлінні, з 14.03.1991 року по 22.11.1991 року - в ПО «Запоріжбуддеталь» Комбінату «Запоріжжилбуд». З метою встановлення належності до громадянства просить встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду Запорізької області від 31.08.2018 року відкрито провадження у справі за вказаною заявою та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні. Заявник, повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, до суду направив свого представника [PERSON], яка до суду подала заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутність, заяву задовольнити в повному обсязі. Представник заінтересованої особи, повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, до суду подав заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність, проти задоволення заяви [PERSON] не заперечує. За таких обставин, враховуючи положення ч.ч.1, 3 ст.223 та ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами у відсутності учасників справи на підставі доказів, які є в матеріалах справи. Суд, дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, вважає вимоги заяви обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що заявник народився [INFO] року, свідоцтво видано Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (а.с.43). Згідно із військовим квитком [NUMBER] заявник перебував на обліку в Орджонікідзевському РВК м. Запоріжжя з 15.05.1979 року по 08.01.1992 рік (а.с.44). Заявник з 12.12.1988 року по 27.02.1991 року працював в ЦАС Запорізькому обласному апеткоуправлінні, з 14.03.1991 року по 22.11.1991 року працював в ПО «Запоріжбуддеталь» Комбінату «Запоріжжилбуд», що підтверджується записами трудової книжки (а.с.46-48). У витязі з домової книги зазначено, що заявник постійно проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.49-50). За відомостями Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] з 15.03.1986 року по 08.01.1992 року (а.с.51). У заяві для отримання паспорту громадянина України форми №1 заявник зазначив, що він проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.52). 30.11.2011 року [PERSON] прийняв у власність цілком квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 30.11.2011 року, витягом з Державного реєстру правочинів, витягом про державну реєстрацію прав (а.с.53-55). За відомостями УДМС України в Запорізькій області [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 15.03.1986 року по 08.01.1992 року (а.с.56). 30.09.2011 року заявник отримав паспорт громадянина Російської Федерації (а.с.57). Згідно із свідоцтвом про реєстрацію [NUMBER] про реєстрацію за місцем перебування, виданого [PERSON], [INFO], уродженцю м. Запоріжжя, він зареєстрований за місцем перебування за адресою: [ADDRESS] (а.с.60). Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз'яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. У п. 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п.п. 1,2 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є, зокрема усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України, а також особи, які проживали в Україні і не були громадянами інших держав станом на 24 серпня 1991 року або прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року, що має підтверджуватись документами про прописку. За ч.ч.1,7 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» на набуття громадянства України за територіальним походженням має право особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України. Для набуття громадянства за територіальним походженням не є обов'язковою умова про не перебування особи в іноземному громадянстві. Його може набути й іноземець, який узяв зобов'язання припинити іноземне громадянство. Датою набуття громадянства України у передбачених цією статтею випадках є дата реєстрації набуття особою громадянства України. Відповідно до п. 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України і виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006 зі змінами, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша ст. 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» п. 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. На підставі п.п. 7-9 Порядку встановити належність до громадянства України може особа, яка перебувала у громадянстві колишнього СРСР та не мала прописки, але фактично постійно проживала на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року. Так, постійне місце проживання - місце проживання на території якої-небудь держави не менше одного року фізичної особи, яка не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом необмеженого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цією особою службових обов'язків або зобов'язань за договором (контрактом). Таким чином, аналізуючи викладене суд вважає, що заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню, оскільки заявник надав до суду докази свого постійного проживання на території України у м. Запоріжжя станом на 24 серпня 1991 року, метою встановлення цього факту є встановлення належності до громадянства України. На підставі викладеного,

Outcome: approved