Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до ДП СЛАП «Володимирецький Держлісгосп» про встановлення лісового сервітуту, мотивуючи слоідуючим: Позивач хоче набути у користування земельну лісову ділянку в с. Кідри Володимирецького району для утримання в належному стані пожежної водойми, яка знаходиться неподалік його житлового будинку та постійно використовується ним для господарських та протипожежних цілей. З данного приводу неодноразово звертався до Кідрівської сільської ради, однак отримував відмову. Потім звернувся до постійного лісокористувача - ДП СЛАП «Володимирецький Держспецлісгосп», щоб встановити земельний лісовий сервітут, але також отримав відмову. А тому вирішити дане питання окрім як в судовому порядку, він немає можливості. Позивач надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач - ДП СЛАП «Володимирецький Держлісгосп» позов визнав, надіслали заяву про розгляд справи у їх відсутності. Оцінивши і дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав: Відповідно до ч.1 ст. 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Як зазначено в ст.. 98 Земельного Кодексу України, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Відповідно до ст.. 100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Частина 3 ст. 402 ЦК України передбачає, що у разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Відповідно до ст.. 23 Лісового кодексу України, лісовий сервітут право на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною лісовою ділянкою. Права власників лісів або лісокористувачів можуть бути обмежені на користь інших заінтересованих осіб на підставі закону, договорів, заповіту або за рішенням суду. Установлення лісового сервітуту не веде до позбавлення власника земельної лісової ділянки, щодо якої встановлений лісовий сервітут, права володіння, користування та розпорядження нею, а користувача володіння, користування. Лісовий сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника лісів або користувача земельної лісової ділянки, щодо якої він установлений. З матеріалів справи вбачається, що планом лісової ділянки на яку встановлюється лісовий сервітут на території Кідрівської сільської ради, чітко визначене точне місце розташування земельної ділянки щодо якої встановлюється земельний сервітут. При цьому, встановлення земельного сервітуту не виходить за межі цільового призначення земельної ділянки, щодо якої він встановлюється. У позовній заяві позивачем чітко визначені мета та потреби для яких встановлюється сервітут. Крім того, відповідач позовні вимоги визнав. А як зазначено в ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Outcome: approved