Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-26 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 08.08.2014 року був укладений шлюб між ним відповідачем, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 366 та на підставі чого видано відповідне свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу вони мають спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що на даний час шлюб між ним та відповідачем має формальний характер. Сімейні стосунки у них не склалися через суттєві розбіжності в характерах, які не дають можливість зберегти сім`ю. Також, на даний час вони як подружжя практично не спілкуються, що пов`язано з тим, що вони не мають бажання продовжувати подальше подружнє життя, вести спільне господарство та спільний бюджет. Однак, він не має наміру продовжувати сімейні відносини з відповідачем, так як вони істотно суперечать його інтересам, та фактично ускладнюють його нормальне існування. Вказує, що подальше збереження сімейних відносин з відповідачем неможливе, так як такі сімейні відносини вже не є добровільними та істотно суперечать його інтересам, що є відповідно підставою для ухвалення судом рішення про розірвання шлюбу. Позивач зауважує, що рішення про розірвання шлюбу з відповідачем усвідомлене, добровільне та безпосередньо пов`язане з бажанням припинити подальше подружнє життя, продовження якого суперечить його інтересам. Вони вже, фактично, не підтримують сімейних стосунків, не ведуть спільного господарства, а їх шлюб має лише формальні ознаки. У зв`язку з чим, застосування судом заходів по примиренню подружжя, встановлених ст. 111 Сімейного кодексу України, суперечить його інтересам, принципу добровільності сімейних відносин, та не дасть позитивного результату. Крім того, вказує, що протягом останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Відтак, подружнє життя з відповідачем не склалося, оскільки між ними постійно виникають конфліктні ситуації, стосунки напружені, і відтак шлюбні відносини між ними припинені. Основна причина розладу сім`ї це різниця характерів, відсутність між ним та відповідачем взаєморозуміння та довіри, втрата один до одного почуття любові та поваги. Зараз кожен із подружжя живе своїм життям. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, оскільки суперечило б його інтересам, а тому збереження такого шлюбу є недоречним, а призначення будь-яких строків для примирення недоцільним. Будь-яких спорів щодо виховання їх неповнолітнього сина, його фінансового утримання та спільно набутого у шлюбі майна у них з відповідачем немає. На підставі викладеного позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. Ухвалою судді від 14.05.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 10.06.2019 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за даною позовною заявою до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, при цьому подав до суду заяву, згідно з якою просить розглянути справу без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, при цьому подала до суду заяву, згідно з якою просить розглянути справу без її участі, зазначивши, що позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить задовольнити, наслідки визнання позову їй відомі та зрозумілі. За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 08.08.2014 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб, який зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом № 366, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 08.08.2014 року. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження № 2017/846/ТОМ. Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов`язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося та між ними втрачено почуття любові, вони сімейних стосунків не підтримують. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем, остання позов про розірвання шлюбу визнала повністю, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, їх сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача, про що останній просить у позовній заяві.

Outcome: approved