Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору дарування недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння, в якому просить суд визнати недійсним договір дарування житлового будинку № [ADDRESS] , укладений 18 вересня 2009 року між ним та [PERSON] та витребувати з незаконного володіння [PERSON] частину будинку [ADDRESS] , шляхом визнання за ним права власності на частину будинку [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що оспорюваний договір дарування не відповідав волевиявленню позивача та не був спрямований на настання наслідків передбачених договором дарування у зв`язку з чим є підстави для визнання його недійсним у зв`язку з недотриманням вимог ч. 3, 5 ст. 203 ЦК України та витребування майна з незаконного володіння теперішнього власника в порядку ст. 1212 ЦК України. В судовому засіданні позивач та його представники підтримали позовні вимоги, просять суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідач [PERSON] та її представники в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість. Треті особи в судове засідання не з`явились про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд, вислухавши учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 18 вересня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] , приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поліш Н.І. за № 1876 посвідчено договір дарування житлового будинку № 60, розташованого [ADDRESS] . Відповідно ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Як вбачається зі змісту договору дарування від 18 вересня 2009 року, предметом дарування є житловий будинок [ADDRESS] , який складається, з кам`яної будівлі літ. «А», площею 61,2 кв.м., в тому числі 45,3 кв.м. житлової площі; вбиральні літ. «В», огорожі 1-3, мостіння І, цистерни ІІ. Вказаний будинок на час укладання договору дарування від 18 вересня 2009 року належав [PERSON] на підставі договору дарування укладеного 25 лютого 2003 року між [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з рішення Виконавчого комітету Іллічівської районної ради народних депутатів від 31.03.1986 року № 189 за [PERSON] збережено з визнанням права власності на самочинно збудовані споруди у вигляді гаражу літ. «Г», літньої кухні літ. «Д», сараю літ. «Е» та прибудови до будинку «А», за адресою: [ADDRESS] Вказані приміщення не увійшли до складу приміщень житлового будинку [ADDRESS] за договором дарування від 18 вересня 2009 року та залишились у власності [PERSON] Також у користуванні [PERSON] . залишилася земельна ділянка на якій розташовані вказані споруди. Висновком судової будівельно-технічної експертизи № 142/2018 від 17.09.2018 року, встановлено наявність у будівлі за адресою [ADDRESS] , гаражу та самочинно збудованих прибудов «а», «аі» та «а2», у зв`язку з чим площа житлового будинку збільшилася більш ніж у двічі. Розташування самочинно збудованих приміщень встановлено таким чином, що прийнятою до експлуатації частиною будинку неможливо користуватися без цих приміщень та їх неможливо відокремити від них без втрати їх цільового призначення. З викладеного суд робить висновок, що позивач не мав волевиявлення передавати у власність [PERSON] належний йому житловий будинок, а укладений правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, оскільки частина будинку, яка залишилась в володінні позивача не придатна для користування окремо від домоволодіння в цілому. Відповідно ч. 3, 5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі , правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. За таких обставин суд вважає можливим визнати недійсним договір дарування житлового будинку № 60, розташованого [ADDRESS] , укладений 18 вересня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поліш Н.І. за № 1876. В судовому засіданні також встановлено, що 27 травня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладені договори купівлі-продажу 9/10 та 1/10 частин житлового будинку [ADDRESS] Вказані частини житлового будинку на час укладання договорів купівлі-продажу від 27 травня 2016 року належали [PERSON] на підставі договору дарування від 18 вересня 2009 року. Відповідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння. За такиж обставин суд вважає можливим Витребувати з незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] частину будинку [ADDRESS] , шляхом визнання за [PERSON] права власності на частину будинку № [ADDRESS] , яка в цілому складається, з кам`яної будівлі літ. «А», площею 61,2 кв.м., в тому числі 45,3 кв.м. житлової площі; вбиральні літ. «В», огорожі 1-3, мостіння І, цистерни ІІ, яка розташована на земельній ділянці площею 568,00 кв.м. На підставі викладеного,

Outcome: approved