Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-30 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 54 000,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22лютого 2019 року відповідач отримав від нього під розписку грошову позику в сумі 54 000,00 грн. на строк 1 місяць, тобто до 22.03.2019 року. Станом на день подання позовної заяви борг не повернуто. Відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушує взяті на себе зобов`язання (а. с. 3 - 4, 62 - 63). Відповідач у своєму відзиві заперечував проти задоволення позову з тих підстав, що розпискою сторони фактично оформили не позику, а інші зобов`язання, які було забезпечено автомобілем «TOYOTA PREVIA», який відповідач передав у володіння позивача в якості застави на період виконання зобов`язань. Проте, письмовий договір про забезпечення зобов`язань сторонами не укладався. Оскільки, в подальшому зазначений автомобіль позивач оформив на себе, таким чином задовольнивши свої вимоги за розпискою, то відсутні підстави для задоволення позову (а. с. 32 - 33, 71 - 72). Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги позивача та пояснив, що 22 лютого 2019 року між позивачем і відповідачем укладено договір позики, що підтверджується відповідною розпискою. Правочин щодо забезпечення зобов`язання вчиняється у письмовій форму, тому твердження відповідача про передачу автомобіля в рахунок забезпечення виконання зобов`язання не укладався у письмовій формі, тому є нікчемним. Оригінал розписки знаходиться у позивача, відповідно до норм законодавства це підтверджує наявність боргового зобов`язання відповідача перед позивачем. Представник відповідача - адвокат Гулян Я.О. зазначила в судовому засіданні, що відповідач не визнає позовні вимоги, оскільки між сторонами у справі виникли інші правовідносини, а саме: відповідач зобов`язувався надати позивачу послуги з розмитнення автомобіля, за що отримав від позивача кошти в розмірі 54 000,00 грн. Так як відповідач зв`язався з недобросовісними контрагентами, внаслідок чого втратив кошти не лише позивача, була написана розписка про повернення коштів. Це відбулося через два місяці після фактичної передачі коштів. Позивач сам наполіг на передачі відповідачем автомобіля в рахунок забезпечення виконання зобов`язання за розпискою. Автомобіль дійсно був переданий позивачу без укладення належних документів. Тобто, договору позики між сторонами взагалі не існувало. Тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов та заперечення проти нього, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначенні родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей такого ж роду та такої якості (ст. 1046 ЦК України). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі 6-1103цс16, від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14, від 18 вересня 2013 року №6-63цс13 та постанові Верховного Суду від 08 липня 2019 року у справі №524/4946/16-ц. 22 лютого 2019 року відповідач власноручно склав розписку, в якій зазначив, що отримав від позивача в борг 54 000,00 грн. та зобов`язується повернути борг 22 березня 2019 року (а. с. 5, 78). Факт складення розписки учасниками справи не оспорювався. Оцінюючи зміст зазначеної розписки, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли правовідносини за договором позики, відповідно до яких відповідач зобов`язався повернути позивачу борг в сумі 54 000,00 грн. 22 березня 2019 року. Щодо заперечень відповідача відносно дійсної природи складення розписки від 22 лютого 2019 року, виникнення боргових зобов`язань між сторонами, в забезпечення яких відповідачем передано позивачу автомобіль «TOYOTA PREVIA», суд зазначає наступне. За змістом ст. ст. 546, 547 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно із ч. 1 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 - 82 ЦПК. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду . В супереч зазначеним вимогам чинного законодавства України відповідачем не надано доказів того, що між сторонами виникли інші зобов`язання, ніж передбачені змістом розписки від 22 лютого 2019 року. В тому числі, відповідачем не надано доказів укладення договорів забезпечення шляхом передання останнім автомобіля «TOYOTA PREVIA» позивачу. При цьому, в силу вимог ЦК України та ЦПК України зазначені обставини можуть бути підтвердженні лише письмовими доказами, зокрема відповідними письмовими договорами, укладеними між сторонами. В той же час, факт виникнення між сторонами інших зобов`язань, ніж передбачені змістом розписки від 22 лютого 2019 року, а також укладення договорів забезпечення шляхом передання відповідачем автомобіля «TOYOTA PREVIA» позивачу, не можуть бути підтвердженими показаннями свідків, про виклик яких просила представник відповідача - адвокат Гулян Я.В. Крім того, надані відповідачем скріншоти з телефону щодо переписки в мобільному месенджері між сторонами та документи щодо реєстрації права власності на автомобіля «TOYOTA PREVIA» не спростовують факту отримання відповідачем грошових коштів у борг та зобов`язань щодо його повернення (а. с. 34 - 48, 73 - 76). Так само, як не підтверджують факт виникнення між сторонами інших зобов`язань, ніж передбачені змістом розписки від 22 лютого 2019 року, а також укладення договорів забезпечення шляхом передання відповідачем автомобіля «TOYOTA PREVIA» позивачу. Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з приписами ч. ч. 2 та 3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Наявність у позивача оригіналу договору свідчить про неповернення боргу [PERSON] (а. с. 78). Представник відповідача факт неповернення позивачу саме грошових коштів в розмірі 54 000,00 грн. відповідачем не оспорювала. Враховуючи те, що відповідач не виконав передбачені договором позики і законом зобов`язання, внаслідок чого утворилася заборгованість за договором позики, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved