Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги мотивує тим, що Мукачівським міським відділом Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області відкрито виконавче провадження №55497388 з примусового виконання виконавчого напису №16515 виданого 24.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 3001799,06 грн. Оскаржуваний виконавчий напис вчинено на підставі кредитного договору №MKH0GA00000095 від 31.03.2006 року, укладеного між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого виступає ПАТ КБ «Приватбанк». Відповідно до умов кредитного договору від 31 березня 2006 року №MKH0GA00000095 п.1.1 визначено: банк зобовязувався надати «Позичальникові» кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк до 30 березня 2010 року включно. Однак, виконавчий напис від 24 жовтня 2017 року, зареєстрований за №16515, вчинений з численними порушеннями законодавства, а тому є таким, що не підлягає виконанню з наступних підстав. Так, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах з підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Наведене підтверджується також Постаановою Пленуму ВСУ від 31.01.1992 р. №2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову у їх вчиненні», де в п. 13 розяснено, що відповідно до ст.ст. 34, 36, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими спеціальним нормативним актам з цього приводу, і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності, не минув цей строк. З огляду на те, що з дня виникнення права вимоги, тобто 30 березня 2010 року, коли відповідно до кредитного договору банк мав предявити вимогу і позивачем повинна була бути повернута сума кредиту минуло понад сім років, то відпала умова для вчинення виконавчого напису, передбачена ст.88 Закону України «Про нотаріат» та іншими нормативними документами. За таких обставин, нотаріус повинен був відмовити у вчиненні виконавчого напису через те, що вчинення такої дії суперечить законодавству України, а саме не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення виконавчого напису та пропущено термін для його вчинення. 17 квітня 2018 року від представника відповідача - [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» позов не визнає у повному обсязі, оскільки вважає, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Так, відповідно до умов кредитного договору від 31 березня 2006 року №MKH0GA00000095 від 31.03.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 49 000,00 Долар США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,33% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,16% від суми виданого кредиту щомісячно в період сплати, з кінцевим терміном повернення 30.03.2010 року. Жодним судовим рішенням не встановлено недійсність правочину, на підставі яких було вчинено виконавчий напис. Крім цього, позивачем не спростовується наявність кредитного договору та заборгованості за ним. Виконавчий напис було вчинено з суворим дотриманням ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та п.3.1, 3.2 гл.16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, на підставі наданих банком документів, що підтверджують безспірність заборгованості. Боржнику направлялась вимога про необхідність виконання зобовязань та було надано можливість висловити свої заперечення щодо безспірності грошових вимог, але останній не висловив своєї незгоди. Крім того, нотаріус не повинен перевіряти безспірність заборгованості. Тому, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не зявилися. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява, в якій він просив розглянути справу у його відсутності та відсутності позивача. Позов підтримує та просить його задоволити. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, заперечує щодо задоволення позову та просить у його задоволенні відмовити. Третя особа- приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, у якій просить справу розглянути без його участі. Відповідно до статті 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частини 3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 31 березня 2006 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», було укладено кредитний договір №MKH0GA00000095 від 31.03.2006 року, згідно умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 49 000,00 Долар США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,33% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,16% від суми виданого кредиту щомісячно в період сплати, з кінцевим терміном повернення 30.03.2010 року. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 24 жовтня 2017 року вчинено виконавчий напис, який зареєстровано у реєстрі за №16515, згідно якого пропонує стягнути заборгованість на підставі цього виконавчого напису на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» з [PERSON] несплачену за кредитним договором №MKH0GA00000095 від 31.03.2006 року. Сума, що підлягає стягненню складає 114416,44 долар США, що за курсом 26,22 відповідно до службового розпорядження НБУ від 18.09.2017 року складає 2999999,06 грн. з врахуванням: - заборгованості за тілом кредиту у розмірі - 24201,06 долар США, - заборгованість за відсотками у розмірі 76678,82 долар США, заборгованість з комісії у розмірі 1646,40 долар США, заборгованість з пені у розмірі 11890,16 долар США. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сумм або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. (далі - Перелік) Відповідно до пункту 1 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобовязання. Відповідно до пункту 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Нотаріус при вчиненні виконавчого напису від 24.10.2017 року керувався тільки розрахунком заборгованості, підготовленим працівниками банку, що не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача. Крім того, в п.2.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, визначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Отже, суд має встановити, що банком нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі №6-158цс15 від 20 травня 2015 року. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29.06.1999 року для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов᾽язання. Слід зазначити, що представником відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» було додано письмову вимогу [PERSON] про усунення порушень за кредитним договором №MKH0GA00000095 від 31.03.2006 року, однак в матеріалах справи відсутні будь-які відомості на підтвердження того, що вказаний лист з вимогою про усунення порушень за кредитним договором [PERSON] отримував, у звязку з чим останній був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, предявленої до стягнення. Таким чином, [PERSON] не отримував вимоги про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Нотаріусом, в свою чергу, не було перевірено надіслання такої вимоги і отримання її позивачем, що унеможливило подання останнім нотаріусу обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди. Також нотаріус не зясував чи не пропущено банком строк позовної давності, не встановив коли було здійснено останню оплату по кредиту. Період стягнення у виконавчому написі зазначено з 31.03.2006 року по 18.09.2017 року, тобто більше ніж три роки. Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та дотримання стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення з вимогами по кожному окремому щомісячному платежу, чим порушив нормист.88 Закону України «Про нотаріат», п.284 Інструкції та п.1 Переліку. З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та визнати виконавчий напис від 24.10.2017 року, вчинений приватним приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 16515, таким, що не підлягає виконанню. Питання про стягнення судового збору суд вирішує відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню 704,80 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved