Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, у якому зазначив, що 08 січня 2016 року між ним та [PERSON] був укладений шлюб, про що Відділом ДРАЦС Енергодарського міського управління юстиції у Запорізькій області зроблено відповідний актовий запис № 92. 19 лютого 2016 року у них народився син- Максим, про що Відділом ДРАЦС Енергодарського міського управління юстиції у Запорізькій області зроблено відповідний актовий запис № 92. З серпня 2017 року між сторонами фактично припинено сімейне життя. 12 жовтня 2017 року [PERSON] отримав судовий наказ від 27 вересня 2017 року, відповідно до якого з нього стягнуто на користь дружини аліменти на утримання сина у розмірі 1/4% частини і заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з 22.09.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. З даним судовим наказом не згоден, тому звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. В судовому засіданні позивач [PERSON] викладені у позові вимоги підтримав у повному обсязі та пояснив, що на теперішній час він ніде не працює, оскільки звільнився з ВП «ЗАЕС» за власним бажанням, заробітку не має. З 13.09.2017 року він перебуває на обліку в Енергодарському міському центрі зайнятості. У вересні 2017 року перераховував грошові кошти відповідачці у розмір 4250,00грн. та 800 грн. у жовтні, в рахунок сплати по аліментам. У звязку з тим, що він не працює, матеріальний стан змінився, вважає, що аліментів у розмірі 713,00 грн. достатньо для утримання неповнолітньої дитини. Відповідачка [PERSON] проти задоволення позову заперечувала та пояснила, що на теперішній час вона проживає з дитиною у своїх батьків, купує дитині речі та продукти харчування, ліки. У вересні 2017 року від відповідача в рахунок аліментів отримала 4000,00 грн., а 250 грн. це були кошти по комунальному боргу за орендовану квартиру, яку ми знімали під час сумісного проживання. Вважає, що аліменти у розмірі 713 грн. недостатньої для існування дитини, так як вона знаходиться у декретній відпустці. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку що в задоволенні позову слід відмовити, обґрунтовуючи своє рішення наступним. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом положень до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У ч.1ст.192 Сімейного кодексу України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, тому виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Як роз'яснено у п. 23Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно дост.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, положення ст. 192 Сімейного кодексу України регулює зміну розміру аліментів, тобто їх зменшення або збільшення. При цьому, частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України встановлено способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину: у частці від доходу платника аліментів і (або) у твердій грошовій сумі. В матеріалах справи міститься довідка № 579 від 07.11.2017 року, видана Енергодарським міським центром зайнятості про те, що [PERSON], перебуває на обліку як безробітний з 13.09.2017 року та за період з 13.09.2017 року по 31.10.2017 року, без виплати допомоги по безробіттю (а.с. 30), однак суд не може сприйняти зазначену довідку, як доказ зміни матеріального стану, оскільки перебування на обліку має тимчасовий характер. Відповідно пояснень позивача, стан його здоровя не змінився та є задовільний. Також позивачем суду не надано належних доказів з приводу зміни інших обставин у позивача, що впливають на розмір визначених судом аліментів. Відповідно до ст.10,60 Цивільного процесуального кодексу України та змісту положень ст. 192 СК України, позивач повинен довести наявність обставин щодо зміни його матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я (чи інших обставин), що настали після ухвалення судового рішення, яким визначено розмір аліментів. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в межах даного спору позивачем не доведено обставин, які мали підтвердити той факт, що після ухвалення судового рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітніх дітей, погіршився стан здоров'я позивача, змінився його матеріальний стан, виникли інші обставини, які відіграють суттєву роль в житті позивача, та у відповідності із ст.192 Сімейного кодексу України, є підставою для зменшення розміру аліментів, визначених за рішенням суду. Суд критично відноситься до позиції позивача, який посилається, як на підставу для зменшення розміру аліментів, на фінансову неспроможність сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, оскільки наведені обставини не підтверджуються належними доказами. При вирішенні даного спору, суд враховує, що позивач є особою працездатного віку, відсутність доказів про наявність медичних протипоказань встановлених позивачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності, тому в сукупності оцінених судом доказів, є підстави вважати, що позивач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини в розмірі, який визначений за рішенням суду. В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат, у зв'язку з ухваленням рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed