Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

[PERSON] (далі-позивач) звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі-відповідач) про розірвання шлюбу, укладеного ними 16 липня 2011 року. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через розходження характерів та різні погляди на життя. З 10 листопада 2020 року позивач та відповідач не проживають однією сім`єю. Фактично сім`я припинила своє існування. Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач вважає, що примирення є неможливим, а подальше спільне життя та шлюбні відносини навіть такими, що суперечать їхнім інтересам. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законодавством порядку, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законодавством порядку, до початку розгляду справи по суті надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд доходить наступного висновку. Як встановлено, сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 16 липня 2011 року, відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернігівського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 22. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 20 грудня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернігівського районного управління юстиції Запорізької області. Шлюбні стосунки позивача та відповідача фактично припинилися, примирення між ними неможливе. Частиною третьою статті 56\~Сімейного кодексу\~України (далі - СК України) передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до частини третьої статті 105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно пункту 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Вище викладені вимоги законодавства регламентовані також ст.112 СК України. Встановлені судом обставини життя позивача та відповідача свідчать, що між ними шлюбні стосунки фактично припинились і перебування їх у шлюбі носить формальний характер, примирення між подружжям неможливе і подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача та відповідача. За таких обставин суд доходить висновку, що шлюб, укладений між позивачем та відповідачем, необхідно розірвати, відповідно позов підлягає задоволенню повністю. \~Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. В матеріалах справи міститься квитанція про сплату судового збору позивачем від 10.12.2020 №0.0.1936091402.1 на суму 840,80 грн. Тому, суд вважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, відповідно до частини першої статті 141\~Цивільного процесуального\~кодексу України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 420,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved