Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій просить стягнути на свою користь з [PERSON] заборгованість за договорами позики у загальному розмірі 29329,00 грн., зазначивши, що [PERSON] позичив [PERSON] золотий ланцюжок, вартість якого, згідно товарного чека становить 5799,00 грн. за розпискою від 10.05.2011 року, а також надав в борг 1200,00 грн. за розпискою від 21.10.2012 року, 1500,00 грн. за розпискою від 13.05.2013 року, 200,00 грн. за розпискою від 09.01.2014 року, 260,00 грн. за розпискою від 04.08.2014 року, 200,00 грн. за розпискою від 12.08.2014 року, 8000,00 грн. за розпискою від 16.08.2014 року, 500,00 грн. за розпискою від 16.08.2014 року, 10000,00 грн. за розпискою від 17.08.2014 року, 120,00 грн. за розпискою від 20.09.2014 року, 145,00 грн. за розпискою від 22.12.2014 року, 1300,00 грн. за розпискою від 18.06.2015 року, 105,00 грн. за розпискою від 21.02.2016 року, але свої зобов'язання відповідач своєчасно не виконала, золотий ланцюжок і гроші до цього часу не повернула. У судове засідання сторони, повідомлені про час і місце розгляду справи, не з'явились. Позивач звернувся до суду з заявою, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі з вищенаведених підстав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, що підтверджується врученням судової повістки житлово-експлуатаційній організації, поважні причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Відомості адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в місті Києві про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача судом отримані (а.с. 18). Відповідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно ч. 3 ст. 76 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування. На підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] позичила у [PERSON] золотий ланцюжок, вартість якого, згідно товарного чека становить 5799,00 грн. за розпискою від 10.05.2011 року, а також взяла в борг грошові кошти в розмірі 1200,00 грн. за розпискою від 21.10.2012 року, 1500,00 грн. за розпискою від 13.05.2013 року, 200,00 грн. за розпискою від 09.01.2014 року, 260,00 грн. за розпискою від 04.08.2014 року, 200,00 грн. за розпискою від 12.08.2014 року, 8000,00 грн. за розпискою від 16.08.2014 року, 500,00 грн. за розпискою від 16.08.2014 року, 10000,00 грн. за розпискою від 17.08.2014 року, 120,00 грн. за розпискою від 20.09.2014 року, 145,00 грн. за розпискою від 22.12.2014 року, 1300,00 грн. за розпискою від 18.06.2015 року, 105,00 грн. за розпискою від 21.02.2016 року, у загальному розмірі 29329,00 грн., на підтвердження чого, між [PERSON] та [PERSON] було укладено договори позики у вигляді боргових розписок, за умовами яких, [PERSON] зобов'язалася повернути золотий ланцюжок та суму боргу в повному обсязі (а.с. 3-15). У строк вказаний в розписках гроші повернуті не були, таким чином, загальна сума заборгованості [PERSON] за договорами позики становить 29329,00 грн. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю договора - розписки від 10.05.2011 року, 21.10.2012 року, 13.05.2013 року, 09.01.2014 року, 04.08.2014 року, 12.08.2014 року, 16.08.2014 року, 16.08.2014 року, 17.08.2014 року, 20.09.2014 року, 22.12.2014 року, 18.06.2015 року, 21.02.2016 року про отримання [PERSON] в борг грошових коштів та золотого ланцюжка є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора грошової суми в загальному розмірі 29329,00 грн. Отже, дослідивши боргові розписки, суд вважає, що вони підтверджують факт укладення договорів позики. Аналогічні висновки та правова позиція містяться у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved