Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-26 00:00:00

[PERSON] (далі-позивач) звернулася до суду із позовом до [PERSON] (далі-відповідач) про усунення від права спадкування за законом. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , після смерті останнього відкрилася спадщина. З 1984 року чоловік хворів. З 2012 року чоловік потребував постійного стороннього догляду, однак доглядом займалася позивач і їхня спільна дочка [PERSON] Відповідач, який проживав разом з батьком та матір`ю з липня 2011 року по серпень 2012 не бажав здійснювати догляд за батьком, а в серпні 2012 року взагалі виїхав до м.Запоріжжя з власною сім`єю і зв`язок з ним зник. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав, викладених в ньому. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву, заяв чи клопотань не надав. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є дочкою померлого [PERSON] та позивача [PERSON] Батько хворів з 1984 року. Приблизно з 2009 року не міг самостійно пересуватися та потребував стороннього догляду. За батьком доглядала вона, її мати [PERSON] , а також її син [PERSON] Зокрема свідок та її мати мили, голили батька, купували йому одяг та ліки. Відповідач, який є її братом, жив приблизно з липня 2011 по вересень 2012 року разом зі своїми батьками. Крім того, в будинку також проживала й власна родина відповідача-дружина та діти. [PERSON] багато часу був відсутній вдома, оскільки працював на роботі. Відповідач не допомагав доглядати батька, не робив йому гігієнічні процедури, не купував йому ліки та одяг. Харчувався брат разом зі своєю дружиною та дітьми окремо. Проте, іноді допомагав щось піднести, коли батьку робили гігієнічні процедури. Приблизно у вересні 2012 року брат взагалі виїхав зі своєю дружиною та дітьми до м.Запоріжжя і в батьківському будинку більше не з`являвся, в телефонному режимі відмовився надавати будь-яку допомогу по догляду за батьком. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивача та її померлого чоловіка. Сусід [PERSON] був декілька років до дня смерті паралізований. Протягом останніх перед смертю 2-3 років свідок, іноді, приходила до [PERSON] допомогти робити гігієнічні процедури сусіду, оскільки він мав велику вагу і його було важко піднімати та знову класти на ліжко. Гігієнічні процедури робили [PERSON] , її дочка та онук. Відповідача свідок не знає, а тому їй невідомо, чи надавав він будь-як допомогу батькові. Хто купував для померлого сусіда ліки, одяг, їжу тощо, свідку невідомо. Вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази у їх сукупності та взаємозв`язку, надавши оцінку усім доказам з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, а їх сукупності з точки зору достатності, суд доходить до наступних висновків. Так, [INFO] помер [PERSON] у віці 75 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть останнього від 05.11.2013, серія [NUMBER] . З 1992 року [PERSON] мав інвалідність ІІ-ої групи (загальне захворювання) згідно довідки [NUMBER] від 09.04.1992. З 1968 року по день смерті [PERSON] проживав в будинку по [ADDRESS] . Після смерті останнього відкрилася спадщина до складу якої увійшов вищезазначений будинок з побутовими та господарськими будівлями і спорудами. Спадкоємцями за законом після померлого є його дружина [PERSON] , син [PERSON] , дочка [PERSON] Дочка [PERSON] відмовилася від права прийняти спадщину на користь онука спадкодавця [PERSON] Такі обставини підтверджується спадковою справою №9/14 від 08.04.2014, а також довідкою виконавчого комітету Чернігівської селищної ради Запорізької області від 14.08.2018 №3322. Згідно ст.ст.1226, 1227, 1228 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 264 ЦПК повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Частиною 3 ст.12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже обов`язок довести факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи покладається саме на позивача. Для постановлення судом рішення про усунення від спадкування у справі позивач повинен надати належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, необхідно доведення позивачем обставини, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. На підтвердження ухилення відповідача від надання допомоги позивачем заявлені свідки [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON] пояснила, що відповідач відмовлявся на прохання матері та її прохання допомогти зробити гігієнічні процедури батькові (купання, гоління, обрізання нігтів). Проте й показала, що на прохання що-небудь піднести для здійснення таких процедур відповідач підносив необхідні предмети гігієни. Свідок пояснила, що її мати та вона купували ліки та їжу, однак, що відповідач ухилявся від купівлі лік, свідок не повідомила. Крім того, свідок пояснила, що відповідач працював і був постійно відсутній вдома, а тому відсутність вдома через перебування на роботі не може свідчити про ухилення відповідача від надання допомоги батькові. Покази такого свідка не є достатніми для висновку про умисне ухилення відповідача від надання допомоги. Також слід зауважити, що покази такого свідка були суперечливими, зокрема свідок спочатку казала, що брат також купував продукти харчування, які в подальшому їв батько, а потім стверджувала, що брат не купував продукти харчування для батька, а лише для себе та своєї сім`ї. З показів свідка [PERSON] випливає лише, що вона допомагала позивачу та її дочці піднімати з ліжка та класти на нього [PERSON] , під час здійснення гігієнічних процедур. Відповідача вона взагалі не знає і їй невідомо приймав він участь або ні, у догляді за батьком. Інших доказів, які могли б свідчити про ухилення відповідача від надання допомоги спадкоємцеві суду не надано. Таким чином, позивачем не надано суду достатніх, вагомих та переконливих доказів, які б свідчили, що відповідач умисно ухилявся від надання допомоги батькові. Довід позивача, що відповідач разом із сім`єю виїхав з будинку, де проживали його батьки до м.Запоріжжя не свідчить також про умисне ухилення відповідача від надання спадкодавцеві допомоги. Крім того, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення ( Рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»(Ruiz Torija v.Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, No 303А, п. 29). У зв`язку із цим суд зазначає, що інші доводи та аргументи сторін не впливають на правильність висновків суду, значення для правильного вирішення справи не мають, тому суд їх до уваги не приймає та в обґрунтування рішення не покладає. За таких обставин суд доходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed