Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

[PERSON] (далі позивачка) звернулася до суду з позовом до Орлівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області та Новгород-Сіверської районної державної адміністрація Чернігівської області про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на імя її батька [PERSON], який помер 19 вересня 1997 року, та визнання права на земельну частку (пай), що належала її батьку за життя. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є єдиним спадкоємцем свого батька [PERSON] За життя батько набув право на земельну частку пай, що посвідчувалося відповідним сертифікатом. Після смерті батька на імя останнього було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №628000 від 08 лютого 2006 року. Позивачка зазначає, що оскільки державний акт виданий у порушення вимог законодавства після смерті [PERSON], це призвело до порушення її прав на спадкування майна, яке входить до спадкової маси [PERSON], а саме права на земельну частку (пай). Відповідно вона просить визнати зазначений вище державний акт недійсним та визнати за нею в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай), що належало її батьку. У судове засідання позивачка та її представник не зявилися, при цьому предстаник позивачки подав заяву про розгляд справи без його участі в якій вказав, що позовні вимоги підтримує повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача Новгород-Сіверської районної державної адміністрації Чернігівської області у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Представник відповідача Орлівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області у судове засідання не зявився, при цьому подав заяву про розгляд справи без його участі в якій зазначив, що позов визнає повністю. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено, 19 вересня 1997 року в с. Орлівка Новгород-Сіверського району Чернігівської області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЕЛ №022323 від 22 вересня 1997 року (а.с. 7). Позивачка є донькою [PERSON] (а.с. 8). Після смерті свого батька позивачка прийняла його спадщину фактично вступивши в управління та володіння його спадковим майном що підтверджується довідкою виконавчого комітету Орлівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області від 12 квітня 2017 року (а.с. 9). Водночас інші спадкоємці спадщину [PERSON] не прийняли (а.с. 16). Отже, в силу положень статей 529, 548, 549 Цивільного кодексу УРСР спадщина [PERSON] перейшла до його доньки, тобто позивачки, яка належним чином прийняла її. За життя [PERSON] отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН №0115248, що підтверджується довідкою відділу у Новгород-Сіверському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області (а.с. 15). Даним сертифікатом було посвідчено право [PERSON] на земельну частку (пай) розміром 5,08 умовних кадастрових гектарів за рахунок земель КСП «Іскра», розташованих на території Орлівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області. Отже, до складу спадщини, яку позивачка отримала після свого батька, увійшло право на земельну частку (пай), набуте останнім за життя. Вже після смерті [PERSON] на імя останнього, на підставі розпорядження голови Новгород-Сіверської районної державної адміністрації №9 від 16 січня 2006 року, було видано держаний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №628 000, який посвідчував право власності на земельну ділянку площею 4,0672 гектари (а.с. 11). Відповідно до частини другої статті 9 ЦК УРСР (чинної на день смерті спадкодавця) правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю. Згідно зі статтею 10 ЦК УРСР, в якій розкрито зміст правоздатності громадян, громадяни, серед іншого, можуть відповідно до закону мати майно в особистій власності, право користування жилими приміщеннями та іншим майном, успадковувати і заповідати майно. Аналогічні положення містяться у статті 25 Цивільного кодексу України (чинного на час видачі оспорюваного державного акту). Частиною першою статті 125 Земельного кодексу України (на час виникнення спірних правовідносин) передбачалося, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Частиною першою статті 126 Земельного кодексу України (на час виникнення спірних правовідносин) було визначено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Враховуючи наведені вище законодавчі положення суд приходить до висновку, що видача Новгород-Сіверською районною державною адміністрацією Чернігівської області на імя [PERSON]., після смерті останнього, державного акту на право власності на земельну ділянку була здійснена в порушення вимог норм цивільного законодавства України, оскільки після смерті особа не може набувати право власності на майно, зокрема й на земельні ділянки. Як вбачається, вказаний вище державний акт був виданий на імя [PERSON] як особи, що мала право на земельну частку (пай), яке посвідчувалося сертифікатом на право на земельну частку (пай). Відповідно до пункту 17 розділу Х Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної ділянки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Таким чином, у звязку з видачею на імя [PERSON] після його смерті державного акту на право власності на земельну ділянку, сертифікат на право на земельну частку (пай), що посвідчував право вимоги останнього на відведення у приватну власність земельної ділянки, яке входило до складу спадщини [PERSON], став недійсним. Це в свою чергу призвело до порушення прав позивачки щодо набуття у власність в порядку спадкування права на земельну частку (пай). За таких обставин суд вважає за необхідне захистити права позивачки, визнавши недійсними державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на імя [PERSON] Відповідно до пункту 6 частини першої\~статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року №899-ІV, право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Згідно частини другої статті 2 вказаного Закону одним із документів, що посвідчують право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Оскільки позивачка набула у порядку спадкування за законом після свого батька право на земельну частку (пай), однак у звязку з недійсністю документів, які посвідчують дане право, вона не може оформити вказану спадщину у позасудовому порядку, суд приходить до висновку про необхідність визнання за позивачкою відповідного право. Отже, позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню повністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved