Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Люботинського міського суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON], посилаючись на те, що він з 18 квітня 1969 року перебував в шлюбі з відповідачкою - [PERSON]. Шлюб зареєстровано в виконавчому комітеті Манченківської селищної ради Харківського району Харківської області, актовий запис № 22 від 18 квітня 1969 року. Шлюб між ними розірвано на підставі рішення Люботинського міського суду Харківської області № 630/505/13-ц від 10 грудня 2013 року. В період шлюбу набуте наступне майно: житловий будинок за адресою: [ADDRESS], житловий будинок, за адресою: [ADDRESS], садовий будинок, за адресою: [ADDRESS], земельна ділянка, площею 0,1 га, за адресою: [ADDRESS]. За рішенням Люботинського міського суду Харківської області № 630/555/13-ц від 24 вересня 2013 року за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності на вищезазначені об'єкти в рівних частках по ? частині за кожним, як на майно придбане подружжям в період шлюбу. Під час спільного проживання постійно виникали сварки щодо порядку користування майном. Позивач посилається, що на теперішній час вони є сторонніми особами, в зв'язку з чим він вважає, що користуватися спільно майном не має можливості. Тому [PERSON] вважає за доцільне перерозподілити між співвласниками право власності на об'єкти, які перебувають в спільній частковій власності: визнати за ним право власності в цілому на житловий будинок, загальною площею 80,2 кв.м, в тому числі житловою площею 51,4 кв.м, з надвірними будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], а за [PERSON] право власності в цілому на житловий будинок, загальною площею 16.7 кв.м, в тому числі житловою площею 10.00 кв.м, з надвірними будівлями і спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS], на садовий будинок, загальною площею 29.7 кв.м, в тому числі житловою площею 18,70 кв.м, з надвірними будівлями і спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS], та в цілому на земельну ділянку, площею 0,1 га, за адресою: [ADDRESS]. Сторони в останнє судове засідання 31 березня 2014 року не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомленні належним чином та своєчасно. Позивач [PERSON] направив до суду заяву, в якій свої позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити та розглядати справу без його участі. Відповідачка - [PERSON] направила до суду заяву, в якій просила слухати справу без її участі, позов [PERSON] визнала, не заперечувала проти перерозподілу між нею та позивачем права власності на об'єкти: житловий будинок за адресою: [ADDRESS], житловий будинок за адресою: [ADDRESS], садовий будинок за адресою: [ADDRESS], на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], які перебувають в спільній частковій власності колишнього подружжя. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити у відсутності сторін по справі, які були належним чином та своєчасно повідомлені про час і місце розгляду справи, та висловили свою думку щодо розгляду справи. Відповідно до вимог ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані і підлягають задоволенню . Судом встановлені такі факти, що підтверджуються наданими суду доказами, та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] 18 квітня 1969 року зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Манченківської селищної ради Харківського району Харківської області на підставі актового запису № 22 від 18 квітня 1969 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданого Манченківською селищною радою Харківського району Харківської області (а.с.5). Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Люботинського міського суду Харківської області № № 630/1143/13-ц від 10 грудня 2013 року (а.с.87-89). В період шлюбу, сторонами набуте наступне майно: житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS], та зареєстрованій за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Другою державною нотаріальною конторою Харківського району від 06 червня 1979 року, за реєстровим № 875, житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS], та зареєстрований за [PERSON] на підставі договору довічного утримання, укладеного 24 грудня 1999 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу [PERSON] 24 грудня 1999 року, садовий будинок, розташований за адресою [ADDRESS], та зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на садовий будинок, виданого виконкомом Люботинської міської ради Харківської області від 12 травня 2009 року. Крім того, земельна ділянка, площею 0,1 га, на якій розташований садовий будинок за адресою: [ADDRESS], також, зареєстрована за [PERSON] на підставі державного акта на право власності на землю, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право власності на землю за № 2217. За рішенням Люботинського міського суду Харківської області № 630/555/13-ц від 24 вересня 2013 року спільне майно подружжя розподілено та визнано право власності в рівних частках по ? частині [PERSON] та [PERSON] Зазначені обставини вбачаються з судового рішення у цивільній справі № 630/555/13-ц від 24 вересня 2013 року, яке набрало законної сили, тому суд відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України вважає їх встановленими та такими, що не підлягають доказуванню. В ході судового розгляду встановлено, що між сторонами постійно виникають сварки щодо порядку користування майном. Відповідачка [PERSON] з літа 2013 року мешкає окремо за адресою: [ADDRESS], та [ADDRESS], а позивач [NUMBER] за адресою: [ADDRESS]. Наведені вище обставини сторони не заперечували та не оспорювали, тому оскільки, зазначені обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, суд відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України вважає їх встановленими та такими, що не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Крім того, вказане, також, передбачене нормами Конституції, де в ст. 41 Конституції України зазначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» передбачено, що оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акту з точки зору його відповідності Конституції України і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. На підставі ст. 361 ЦК України співвласники майна мають право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Оскільки на теперішній час [PERSON] та [PERSON] є сторонніми особами та користуватися спільно майном не мають можливості, в ході судового розгляду сторони уклали мирову угоду щодо перерозподілу між ними права власності на об'єкти: житловий будинок за адресою: [ADDRESS], житловий будинок за адресою: [ADDRESS], садовий будинок за адресою: [ADDRESS], на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], які перебувають в спільній частковій власності. Проаналізувавши наведене, суд вважає, що лише таким чином, з урахуванням волевиявлення сторін, можливо повністю вирішивши спір та конфлікт між ними. При цьому суд враховує рівність прав та інтересів співвласників, розмір їх часток у праві спільної часткової власності. Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На підставі аналізу зібраних по справі доказів, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved