Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини. Свої вимоги обгрунтовувала тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. 23 жовтня 2015 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва шлюб з відповідачем розірвано. За час перебування в шлюбі народилася донька - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу відповідач майже не приймає належної участі в утриманні та вихованні дитини. Позивач намагалася дійти усної домовленості з відповідачем щодо суми аліментів, які батько має надавати на утримання доньки щомісяця, а також суми коштів на додаткові витрати для оздоровлення та розвитку дитини. Усі обов'язки щодо утримання дитини позивач здійснює самостійно. Угоди про добровільну сплату аліментів з відповідачем не досягнуто. Зважаючи на те, що відповідач не надає повноцінної матеріальної допомоги на утримання дитини, позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. В свої позовних вимогах просила суд стягнути з відповідача на її користь на утримання доньки - [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 3000,00 грн., починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення нею повноліття; стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на оздоровлення доньки, грошові кошти в розмірі 5000,00 грн. щорічно, шляхом сплати в лютому місяці починаючи з 2016 року до досягнення нею повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Від її представника [PERSON] надійшла до суду заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала (а.с. 81). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений повідомлений за місцем реєстрації (а.с. 75-76, 79). У відповідності до положень ст. 224 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних доказів у справі. За таких обставин, враховуючи думку представника позивача, який не заперечив проти заочного розгляду справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність учасників судового процесу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували в шлюбі з 02 березня 2013 року, який зареєстрований Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис 203 (а.с. 4). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва 23 жовтня 2015 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а.с. 5). Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO]. (а.с. 6). З довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку вбачається, що дитина проживає разом з матір'ю (а.с. 13). Витрати на утримання, розвиток та оздоровлення дитини позивач здійснює самостійно (а.с. 14-29). Частиною 8 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Відповідно до ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом статті 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 р., батько (- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 Конвенції про захист прав дитини передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Враховуючи те, що відповідач як батько зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття і створювати необхідні передумови для її розвитку і забезпечення організації життя нарівні з позивачкою, суд, вважає за необхідне позовні вимоги в частині стягнення аліментів задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки - [PERSON] [INFO], аліменти в розмірі 3000,00 грн., щомісячно починаючи з 18 грудня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Вирішуючи спір в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на оздоровлення дитини суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення виходячи з наступного. В силу положень глави 15 СК України стягнення додаткових витрат на дитину можливе у разі здійснення таких витрат на неповнолітню дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Зокрема, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Згідно ст.ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування). Відповідно до ст.ст. 212, 213 ЦПК України рішення ґрунтується на дослідженні наявних в справі доказах. Як визначено в ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи (ч. 1 ст. 64 ЦПК України). Суд вважає, що позивач не довела в ході розгляду справи обґрунтованість своїх вимог, а саме: особливі обставини що зумовлюють необхідність в потребах дитини в таких витратах. Також слід зазначити, що з наданих до суду позивачем квитанцій про оплату товарів та послуг для дитини, понесених позивачем витрати не є додатковими витратами у розумінні ст. 185 СК України, вони витрачені добровільно позивачем та є звичайними витратами на дитину. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються від дня пред'явлення позову. Згідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне покласти на відповідача обов'язок сплатити на користь держави судові витрати розмірі 487,20 грн.

Outcome: partial