Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з 24 серпня 1988 року він перебуває у шлюбі з відповідачкою. Шлюб було зареєстровано у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області, Актовий запис № 1111 (а.с.12). Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя з відповідачкою не склалося, в їх відносинах зникла любов, втрачено взаєморозуміння, подружі відносини фактично були припинені наприкінці 2001 року, спільно не проживають, спільне господарство не ведуть. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе, оскільки він існує лише формально. Спору про поділ майна, що є їх спільною сумісною власністю немає. Просить суд шлюб, зареєстрований 24 серпня 1988 року, який було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області, Актовий запис № 1111, між ним [PERSON], [INFO] та [PERSON] (до шлюбу Курнєва) [PERSON], [INFO], розірвати. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання (а.с.10). Представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON], який діє на підставі Ордеру, серія ДН №028209 від 13 квітня 2018 року (а.с.6) у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання. 02 липня 2018 року надав до суду Заяву про розгляд справи у його відсутності та без участі позивача, позовні\~ вимоги [PERSON] підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити (а.с.13). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, хоча належним чином була повідомленою про дату, місце та час проведення судового засідання (а.с.10). У відповідності до ч. 7 ст. 128 ЦПК України «У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач повідомлений у встановленому порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 280 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідач [PERSON], своєчасно і належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявилась, від неї не надійшло повідомлення про причини неявки, не використала наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Судом встановлено, що сторони 24 серпня 1988 року, який було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області, Актовий запис № 1111, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії І-НО № 487840 (а.с.12). Спільне життя з відповідачем не склалося, в їх відносинах втрачено взаєморозуміння, подружі відносини фактично були припинені наприкінці 2001 року, з цього часу спільно не проживають, спільне господарство не ведуть. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе, оскільки він існує лише формально. Спору про поділ майна, що є їх спільною сумісною власністю немає. Таким чином, їх сімя фактично розпалася, шлюб існує тільки формально і зберегти його неможливо. Надання часу для примирення позивач вважає недоцільним, так як всі можливості зберегти сімю вичерпані. В Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у звязку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сімя є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі\~ ст. 24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного кодексу України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, оскільки позивач при зверненні до суду з позовом про розірвання шлюбу звільнений від сплати судового збору відповідно до\~п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то враховуючи вимоги\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 704,80 грн. судового збору. Згідно ч. 1 ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] до суду не зявилась, не висловила своє бажання про зміну прізвища, суд не вирішує питання про відновлення дошлюбного прізвища, оскільки відповідно до ч.1 ст.113 Сімейного кодексу України, право на вибір прізвища після розірвання шлюбу належить особі, яка змінила таке прізвище, в даному випадку відповідачці [PERSON]. Таким чином у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як\~ подальше спільне життя подружжя та збереження сімї\~ неможливе. На підставі викладеного,

Outcome: approved