Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за борговою розпискою. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] виконував певні будівельні роботи на об'єкті в [ADDRESS], на що позивачем надавались кошти для закупівлі будівельних матеріалів і в якості передоплати за виконання домовленого переліку робіт. Також відповідач зобов'язався оформити документацію на будинок в [ADDRESS], на що отримав від позивача 7 000,00 грн. Таким чином, між [PERSON] та [PERSON] виникли правовідносини, за яких відповідач зобов'язався за кошти позивача виконати певні роботи (закупити будівельні матеріали, виконати будівельні роботи, виготовити документацію). Однак, дані зобов'язання відповідачем виконано частково, матеріали на виготовлення воріт не закуплено, документи на будинок не оформлено. Усну вимогу позивача про повернення коштів за невиконане зобов'язання [PERSON] не виконав, що в свою чергу спонукало [PERSON] звернутися до Луцького РВ УМВС України у Волинській області. Луцьким РВ УМВС України заяву [PERSON] розглянуто, під час слідства підтверджено вище зазначені факти, визначено заборгованість [PERSON] в розмірі 11 360,00 грн. та порушено проти відповідача кримінальну справу за ст. 190 ч. 1 КК України. Разом з тим, 27.10.2013 року [PERSON] розпискою зобов'язався до 12.11.2013 року закрити питання щодо оформлення права власності на будинок в [ADDRESS] на [PERSON] та на заборговану 1 000,00 грн. встановити дальні ворота. Однак, на час подання позову до сулу відповідачем зобов'язання не виконані, кошти в сумі 11 360,00 грн. не повернуті, не оформлені документи на будинок в [ADDRESS] Крім того, розпискою від 17.11.2013 року відповідачу було надано [PERSON] ще 1 000,00 грн. на матеріал для ближніх воріт, які за власною ініціативою відповідач обіцяв встановити безкоштовно, в якості компенсації за доставлені неприємності позивачу. Строк виконання розпискою визначено до 23.11.2013 року . Зобов'язання згідно даної розписки відповідачем повторно не виконано, ворота не встановлені, кошти не повернуті. Враховуючи викладене, у зв'язку з невиконанням відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов'язань та несплатою боргу в розмірі 11 360,00 грн., позивач 25.04.2014 року звернувся до відповідача з вимогою про сплату коштів, наданих відповідачу на оформленн документів на будинок в [ADDRESS], закупівлю матеріалів, виконання робіт та всатнволення дверей в розмірі 12 360,00 грн. в строк до 01.06.2014 року. Борг в розмірі 12 360,00 грн., який виник перед позивачем, відповідач так і не сплатив. Оскільки відповідач отримав вимогу 03.05.2014 року, тому позивач вважає, що має право вимагати нарахування на борг в сумі 12 360,00 грн. суми індексу інфляції та 3% річних за період з 03.05.2014 року по 17.11.2014 року (198 днів). Всього сума заборгованості становить: 12 360,00 грн. + 201,15 грн. (3% річних) + 1 458,05 грн. (інфляційні нарахування) = 14 019,20 грн. На підставі наведеного, просить суд, стягнути з [PERSON] в його користь суму боргу в розмірі 14 019,20 грн. та судові витрати у справі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні уточнив позовні вимоги, просив стягнути з відповідача 9 00,00 грн. заборгованості за борговими розписками. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав позовні вимоги частково, згідний сплатити заборгованість в розмірі 9 000,00 грн. Заслухавши сторін, дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 610, 625, 625, 655, 692 ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, [PERSON] виконував будівельні роботи на об'єкті в [ADDRESS], на що позивачем надавались кошти для закупівлі будівельних матеріалів і в якості передоплати за виконання домовленого переліку робіт. Також відповідач зобов'язався оформити документацію на будинок в [ADDRESS], на що отримав від позивача 7 000,00 грн. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таким чином, між [PERSON] та [PERSON] виникли правовідносини, за яких відповідач зобов'язався за кошти позивача виконати певні роботи (закупити будівельні матеріали, виконати будівельні роботи, виготовити документацію). Однак, дані зобов'язання відповідачем виконано частково, матеріали на виготовлення воріт не закуплено, документи на будинок не оформлено. Усну вимогу позивача про повернення коштів за невиконане зобов'язання [PERSON] не виконав, що в свою чергу спонукало [PERSON] звернутися до Луцького РВ УМВС України у Волинській області. Луцьким РВ УМВС України заяву [PERSON] розглянуто, під час слідства підтверджено вище зазначені факти, визначено заборгованість [PERSON] в розмірі 11 360,00 грн. та порушено проти відповідача кримінальну справу за ст. 190 ч. 1 КК України. Разом з тим, 27.10.2013 року [PERSON] розпискою зобов'язався до 12.11.2013 року закрити питання щодо оформлення права власності на будинок в [ADDRESS] на [PERSON] та на заборговану 1 000,00 грн. встановити дальні ворота (а.с. 10). Однак, на час подання позову до сулу відповідачем зобов'язання не виконані, кошти в сумі 11 360,00 грн. не повернуті, не оформлені документи на будинок в [ADDRESS] Крім того, розпискою від 17.11.2013 року відповідачу було надано [PERSON] ще 1 000,00 грн. на матеріал для ближніх воріт, які за власною ініціативою відповідач обіцяв встановити безкоштовно, в якості компенсації за доставлені неприємності позивачу (а.с. 9). Строк виконання розпискою визначено до 23.11.2013 року. Зобов'язання згідно даної розписки відповідачем повторно не виконано, ворота не встановлені, кошти не повернуті. Згідно ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Факт передачі грошових коштів відповідачу та його обов'язок повернути їх підтверджується розписками відповідача (а.с. 9-10). Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, між позивачем та відповідачем укладений договір позики. У відповідності до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Строк повернення у розписках визначений 23 листопада 2013 року. Ні 23.11.2013 року, як це було передбачено договором позики - розписками боржника, ні на час звернення до суду, відповідач свого зобов'язання не виконав, позичених грошей не повернув. Станом на час розгляду справи судом позика в повній сумі не повернута. Згідно ч.1 п.3 ст. 3 Цивільного кодексу України за суб'єктом цивільного права зберігається можливість укладати договір і визначати його зміст, на свій розсуд, відповідно до домовленості, що і було зроблено в даному випадку між позивачем та відповідачем. Крім того, оскільки оригінал договору позики знаходиться у позивача, то дане зобов'язання вважається не виконаним боржником як зазначено ст. 545 ЦК України. Отже, відповідач порушив вимоги ст.ст. 610, 625, 625, 655, 692 ЦК України, оскільки позику вчасно не повернув належні [PERSON] кошти. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] визнав суму заборгованості за розписками в розмірі 9 000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь позивача кредитну заборгованість в сумі 9 000,00 грн. та судові витрати в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved