Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із вказаним вище позовом. Посилався на те, що 07.05.2006 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб. В шлюбі у них народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Сокирянського районного суду від 08.08.2014 року шлюб між ними було розірвано, дитина залишилась проживати з відповідачем, при цьому він брав активну участь у її вихованні та матеріальному забезпеченні. 15.03.2021 року Сокирянським районним судом видано судовий наказ №722/308/21, згідно якого з нього вирішено стягувати аліменти на користь [PERSON] у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 09.03.2021 року, до досягнення дитиною повноліття. На даний час з нього стягують аліменти в розмірі 2924,50 грн. щомісяця, що є для нього надмірно великою сумою, оскільки він ніде не працює, будь-якого майна немає, проживає разом з батьками. Просив суд змінити розмір стягуваних з нього аліментів з 1/4 на 1/9 частки всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Сторони, будучи належним чином повідомлені про місце і час розгляду справи в судове засідання не з`явилися, натомість звернулися до суду з письмовими заявами провести судовий розгляд без їх участі. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити в повному обсязі з огляду на таке. Судом встановлено, що згідно судового наказу, виданого Сокирянським районним судом Чернівецької області 15.03.2021 року, з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] , стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 09.03.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно довідок, виданих старостою Білоусівського старостинського округу Сокирянської міської ради №236 від 04.03.2021 року та №359 від 08.04.2021 року, [PERSON] спільно проживає разом з своєю донькою [PERSON] , а [PERSON] проживає разом з батьками пенсіонерами в с. Білоусівка Дністровського району. Відповідно до довідки №360 від 08.04.2021 року [PERSON] офіційно ніде не працює з 30.12.2010 року. Як вбачається з копій медичних документів, наданих позивачем до почату розгляду справи по суті, 21.04.2021 року він проходив обстеження в КНП «Сокирянська РЛ», згідно витягу із амбулаторної карти з 17.01.2021 року по 23.01.2021 року та з 29.03.2021 року по 02.04.2021 року він перебував на лікуванні на денному стаціонарі, а в червні 2021 року проходив обстеження в ОКНП «Чернівецький ОМДЦ». У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач [PERSON] посилався на те, що у нього погіршився матеріальний стан, а також стан його здоров`я. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, в ході розгляду справи позивачем не було підтверджено належними та допустимими доказами погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з проходженням певних медичних обстежень, порівняно з його матеріальним станом на час видачі Сокирянським районним судом відповідного наказу про стягнення аліментів. Сам факт перебування позивача на стаціонарному лікуванні протягом шести та трьох днів, а також проходження діагностичного обстеження не може свідчити про стале погіршення стану його здоров`я, що слугувало б підставою для зменшення розміру стягуваних з нього аліментів та було б співмірним із звуженням прав та інтересів неповнолітньої дитини [PERSON] . З огляду на викладене, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed