Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що після смерті матері позивача [PERSON], залишилося спадкове майно, серед іншого і земельна частка у ВАТ «Червоний Перекоп». Позивач є спадкоємцем померлої за законом першої черги, спадщину прийняв шляхом фактичного розпорядження спадковим майном протягом шести місяців, а саме зберігав ощадну книжку видану на імя матері. Нотаріально оформити право на спадкове майно позивач позбавлений можливості, оскільки був втрачений оригінал сертифікату на право на земельну частку та відсутні докази про прийняття ним спадщини. За вказаних обставин просив встановити факт того, що він прийняв спадщину, яка залишилася після смерті [PERSON] та визнати за ним право на земельну частку у розмірі 6,67 умовних кадастрових гектарів у землях ВАТ «Червоний Перекоп» в порядку спадкування після матері. В судове засідання представник позивача не зявився надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, відповідно до змісту якої на задоволенні позовних вимог наполягав, з підстав викладених в позові. Представник Зеленопідської сільської ради Каховського району Херсонської області в судове засідання не зявився надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, відповідно до змісту якої проти задовлення позовних вимог не заперечував. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача, представника відповідача. Вивчивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 20 січня 2001 року померла мати позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть та свідоцтвом про народження позивача (а.с. 6, 7). Після її смерті відкрилася спадщина, що серед іншого складається з права на земельну частку (пай) площею 6,67 га, розташованих на землях ВАТ «Червоний Перекоп» с. Червоний Перекоп Каховського району Херсонської області, що підтверджується Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ХС № 0095099 від 08 серпня 1997 року (а.с.8). Втрачений сертифікат на право на земельну ділянку частку (пай) серії ХС № 0095099, виданий 08 серпня 1997 року на імя [PERSON] визнано недійсним (а.с. 16). Відповідно до довідки Зеленопідської сільської ради Каховського району Херсонської області від 21.06.2017 року № 1155 померла 20 січня 2001 року [PERSON] була зареєстрована одна в [INFO] (а.с.9). Постановою державного нотаріуса від 19 липня 2017 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за коном на земельну частку після смерті [PERSON], оскільки заявник не подав заяву про прийняття спадщини у встановлений строк та не надано відповідних доказів прийняття спадщини, а також нотаріусу не було надано оригіналу Сертифікату на право на земельну частку (пай) (а.с. 12, 12 зв.). [PERSON] померла у 2001 році, тому відповідно до прикінцевих та перехідних положень ЦК України на дані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР (1963 року). Відповідно до\~ст. 529 ЦК України, в редакції закону 1963 року, що діяла на момент відкриття спадщини, спадкоємцем першої черги спадкування за законом є дитина померлої позивач [PERSON] Відповідно до\~ст. 548 ЦК України, в редакції закону 1963 року, для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкодавцю з моменту відкриття спадщини. Відповідно до\~ст. 549 ЦК України, в редакції закону 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно до п. 113 діючої на час відкриття спадщини Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на імя спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. При цьому, судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що позивач зберігає у себе ощадну книжку своєї матері, тобто у відповідності до ч.1\~ст. 549 ЦК України, в редакції 1963 року, фактично прийняв спадщину. Вказані обставини справи свідчать про те, що спадщина, яка залишилась після смерті матері, належить позивачу з дня її відкриття (ч.2\~ст. 548 ЦК України\~в редакції 1963 року), що виключає необхідність встановлення факту прийняття спадщини, тому суд вважає за необхідне у задоволені позовних вимог щодо встановлення фактиу прийняття спадщини відмовити. Відповідно до п. 1\~Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»\~паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Як встановлено п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства», від 16 квітня 2004 року № 7, член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Згідно\~ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до пунктів 16, 17\~Перехідних положень Земельного кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Відповідно до п. 11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7\~при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, приймаючи до уваги вищенаведені норми цивільного права, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] за життя, набула право на земельну частку (пай) по ВАТ «Червоний Перекоп» розміром 6,67 умовних кадастрових гектарів, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХС № 0095099. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. У разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 174 ЦПК України). Визнання позову відповідачем в частині визнання права на земельну частку (пай) не суперечить закону і не порушує прав, свобод та інтереси інших осіб, тому приймається судом. Суд, вивчивши надані письмові докази, вважає, що у звязку з неможливістю оформлення позивачем права на земельну частку (пай), порушуються його законні права та інтереси, як спадкоємця першої черги за законом, які підлягають захисту шляхом визнання за ним права на земельну частку. Вбачає правомірність набуття права [PERSON] на спадкове майно земельну частку (пай). Вимоги законодавства, що встановлюють порядок прийняття спадщини, позивачем дотриманні, що знайшло своє підтвердження належними доказами.

Outcome: partial