Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 03 червня 2004 року померла його сестра [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку під № 9 по вул. Т.Г. Шевченка в с. Лікіцари Перечинського району Закарпатської області. Так, 03 березня 2004 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла йому, своєму брату, будинок за вищезазначеною адресою з прилеглими до нього господарськими, побутовими будівлями і спорудами та все майно, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право. Оскільки для оформлення спадщини він звернувся до Перечинської державної нотаріальної контори, проте йому в оформленні такої було відмовлено за відсутності правовстановлюючих документів щодо належності вказаного будинку спадкодавцю, тому просить позов задовольнити. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, однак подав заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримав та просив такі задовольнити. Представник Туричківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області як відповідача в судове засідання також не зявився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі та не заперечив проти задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 03 червня 2004 року померла сестра позивача [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ № 145292, виданим виконкомом Туричківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області 03 червня 2004 року (а. с. 10, 11). Також встановлено, що [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла належний їй жилий будинок з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходяться в с. Лікіцари Перечинського району під № 30, та все її майно де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті і на що за законом матиме право, своєму брату [PERSON], який мешкає в будинку № 30 с. Лікіцари Перечинського району Закарпатської області, про що свідчить заповіт від 03 березня 2004 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Туричківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області та зареєстрований в реєстрі за № 09 (а. с. 12). Крім цього встановлено, що згідно договору купівлі-продажу та довідок Туричківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області, [PERSON], яка померла 03 червня 2004 року, була головою домогосподарства (номер обєкта погосподарського обліку 0148-1) № 9 (до присвоєння рішенням виконкому № 34 від 29 липня 2016 року нової поштової адреси № 30) по вул. Т.Г. Шевченка в с. Лікіцари Перечинського району, придбаного нею 18 червня 1982 року, де на момент смерті останньої був зареєстрований її брат [PERSON] (а. с. 13-16). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно повідомлення Перечинської державної нотаріальної контори за вих. №217/01-16 від 03 жовтня 2016 року спадкова справа на майно померлої 03 червня 2004 року [PERSON] Перечинською державною нотаріальною конторою не заводилась (а. с. 30). Разом з цим, відповідно до повідомлення Перечинської державної нотаріальної контори за вих. № 136/01-16 від 16 серпня 2016 року, [PERSON] було відмовлено у оформленні спадщини за сестрою [PERSON], оскільки за інформацією Районного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Перечинської районної ради №88 від 15 серпня 2016 року реєстрація права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою с. Лікіцари вул. Шевченка, № 9 (до перенумерування с. Лікіцари, вул. Шевченка, № 30) Перечинського району не проводилася та правовстановлюючий документ на вказаний будинок відсутній (а. с. 21). Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Як розяснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 2 ст. 41, ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом; кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Отже, враховуючи те, що оскільки позивач на час відкриття спадщини постійно проживав разом із спадкодавцем [PERSON], протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України не відмовився від її прийняття (а. с. 15, 30), а тому вважається таким, що прийняв спадщину, однак у нього існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved