Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що [INFO] в с. Мізяківські Хутори, Вінницького району Вінницької області помер [PERSON] , [INFO] . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої також входить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП с. Мізяківські Хутори, Вінницького району Вінницької області, розміром 1,51 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належало померлому [PERSON] на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0448134 , зареєстрованого 13 листопада 1997 року, за № 656. 30 липня 2006 року [PERSON] склав заповіт, яким заповідав все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право, - [PERSON] (позивачу по справі). Особою, яка має право на обов`язкову частку у спадщині після смерті [INFO] [PERSON] , була дружина померлого - [PERSON] . Вона фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, так як на момент його смерті постійно проживала та була зареєстрована з ним за однією адресою. Однак заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори [PERSON] не подавала і спадщину після смерті свого чоловіка за життя не оформила.Інші особи, які мають право на обов`язкову частку у спадщині після смерті [INFO] [PERSON] , які прийняли спадщину, - відсутні. Позивач також фактично прийняв спадщину після смерті [INFO] [PERSON] , оскільки на момент його смерті постійно проживав з ним за однією адресою, а саме: в [ADDRESS] . Крім того, ще 05 вересня 2006 року [PERSON] та його дружина [PERSON] уклали з позивачем [PERSON] договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу - Білозарецькою О.Ю., та зареєстрований в реєстрі за № 3369. Згідно з даним договором позивач набув право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , а також зобов`язався надавати пожиттєве утримання та забезпечення відчужувачів житлом, а саме: проживанням у даному будинку, користування ним та забезпечення кожного з відчужувачів продуктами харчування, придатним для носіння одягом та взуттям на середню суму 300 грн на місяць, наданням побутових послуг (прання постільної білизни, одягу - 1 раз на 10 днів), забезпечення необхідними лікувальними засобами відповідно до виданих лікарем рецептів, на середню суму 500 грн на рік на кожного відчужувача таінше. Фактично, вони були як рідні і перебували в дуже гарних стосунках з родиною [PERSON] та [PERSON] , проживали з 2006 року разом однією сім`єю, оскільки були одинокими та пристарілими, родичів не мали, тому родина позивача стала для них їхньою родиною. Вони мали спільний бюджет та побут, допомагали один одному. Позивач зареєстрував офіційно своє місце проживання у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] 29 лютого 2008 року, хоча фактично був його власником з моменту посвідчення договору довічного утримання - 05 вересня 2006 року, а проживав у будинку ще раніше. В подальшому, а саме: 27 червня 2008 року в даному будинку також була зареєстрована і дружина позивача та шестеро його дітей. [INFO] в с . Мізяківські Хутори, Вінницького району Вінницької області померла [PERSON] , [INFO] . Після її смерті відкрилася спадщина на різне майно, до складуякого увійшло також майно, яке вона фактично успадкувала після смерті [INFO] свого чоловіка [PERSON] , але за життя не оформила своїх спадкових прав, а саме: на 1/2 частку права на земельнучастку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП с. Мізяківські Хутори, Вінницького району Вінницької області, розміром 1,51 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належало померлому [PERSON] . Також після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 1,2023 гектарів у межах згідно з планом, що розташована на території Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер0520684000:01:001:0208, яка належала [PERSON] згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 774390, виданим 26.11.2008 Вінницькою районною державною адміністрацією та Управлінням Держкомзему у Вінницькому районі Вінницької області на підставі розпорядження Вінницької районної державної адміністрації від 08.09.2008 за № 1765, Акт зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди землі за № 010884001254. Позивач [PERSON] є спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [INFO] [PERSON] , так як вони проживали з нею однією сім`єю більше п`яти років до часу відкриття спадщини. За цих обставин він вважається таким, що фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON] . Інших спадкоємців першої, другої, третьої, четвертої черги за законом, крім позивача, немає. Однак оригінали правовстановлюючих документів на вищевказане спадкове майно було втрачено. В зв`язку з цими обставинами, а також в зв`язку з відсутністю документів, які підтверджують факт постійного проживання позивача на момент смерті разом зі спадкодавцями, позивач не має можливості оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі. За вказаних вище обставин представник позивача [PERSON] . згідно з ордером [PERSON] просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт постійного проживання позивача [PERSON] разом зі спадкодавцями на момент їхньої смерті, а також визнати за ним право в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] та право в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] на вищевказану земельну частку (пай) та право власності після смерті [INFO] [PERSON] на вищевказану земельну ділянку. В підготовче засідання учасники справи не з`явились, однак попередньо подали до суду письмові заяви про розгляд справи без їхньої участі, при цьому представник позивача [PERSON] . згідно з ордером [PERSON] в поданій заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, судові витрати просить залишити за позивачем та не стягувати їх з відповідача, а представник відповідача - сільський голова Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області в поданій заяві зазначив, що позовні вимоги сільська рада визнає, погоджується на ухвалення рішення з підготовчого засідання. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести підготовче засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази, надані учасниками справи та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Судом установлено, що [INFO] в с. Мізяківські Хутори, Вінницького району Вінницької області помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21.02.2008 (а.с. 12). З довідки № 1131, виданої Виконавчим комітетом Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області 25.07.2019, убачається, що [PERSON] , 1926 року народження, проживав та був зареєстрований по день смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 32). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, до складу якого увійшло також право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП с. Мізяківські Хутори, Вінницького району Вінницької області, розміром 1,51 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належало померлому [PERSON] на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0448134 , зареєстрованого 13 листопада 1997 року, за № 656, що підтверджується довідкою № 0-2-0.20-250/105-19, виданою Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області 02.08.2019 (а.с. 18). Однак оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0448134 , який виданий на підставі рішення Вінницької районної державної адміністрації № 328 11 листопада 1997 року на ім`я [PERSON] , було втрачено, що підтверджується копією оголошення в газеті «Подільська Зоря» № 34 (8768) від 01.08.2019 (а.с. 22). Той факт, що [PERSON] , який помер [INFO] , дійсно при житті отримав Сертифікат на право на земельну частку (пай), що видавалися райдержадміністрацією Вінницького району Вінницької області по Мізяківсько-Хутірській сільській раді за № 656 від 13.11.1997, серії ВН № 0448134 , підтверджується довідкою № 0-2-0.20-250/105-19, виданою Відділом у Вінницькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області 02.08.2019 (а.с. 18); довідкою-випискою № 1145, виданою Мізяківсько-Хутірською сільською радою Вінницького району Вінницької області 26.07.2019 (а.с. 25), та копією списку колгоспників пенсіонерів в КСГП с. Мізяківські Хутори станом на 01.07.1997 (а.с. 26-28). 30 липня 2006 року [PERSON] склав заповіт, яким заповідав все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право, - [PERSON] , [INFO] . Даний заповіт був посвідчений 30 липня 2006 року секретарем виконавчого комітету Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області - Колосовською В.О. та зареєстрований в реєстрі за № 200 (а.с. 13). З акта від 25.07.2019, затвердженого Мізяківсько-Хутірською сільською радою Вінницького району Вінницької області (а.с. 30), з довідки № 1133, виданої Виконавчим комітетом Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області 25.07.2019 (а.с. 31), а також з копії домової книги для прописки (реєстрації) (а.с. 37-40) убачається, що [PERSON] , 1977 року народження, разом зі своєю дружиною та дітьми, що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження серії [NUMBER] від 09.04.2012, серії [NUMBER] від 07.07.2010, серії [NUMBER] від 24.10.2008, серії [NUMBER] від 13.06.2006, серії [NUMBER] від 08.07.2003, серії [NUMBER] від 02.04.2002 та серії [NUMBER] від 05.12.2000 (а.с. 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 83), з 2005 року і до дня смерті [INFO] [PERSON] , проживали спільно за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство, допомагали один одному, [PERSON] здійснив поховання [PERSON] (а.с. 30). 05 вересня 2006 року між [PERSON] , [PERSON] (відчужувачами) та гр. [PERSON] (набувачем) було укладено договір довічного утримання та догляду, за умовами якого відчужувані передали у власність набувачу належний їм в 1/2 (одній другій) частці кожному на праві спільної часткової власності житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами під [ADDRESS] , а набувач зобов`язався забезпечити останніх утриманням та доглядом довічно. Цей договір було посвідчено 05 вересня 2006 року приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу - Білозарецькою О.Ю. та зареєстровано в реєстрі за № 3369, що підтверджується ксерокопією цього договору (а.с. 16). Право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який належав на праві власності [PERSON] та [PERSON] , 29 вересня 2006 року було зареєстровано за позивачем [PERSON] , що підтверджується копією реєстраційного посвідчення КП «ВООБТІ» від 29.09.2006 (а.с. 17). [INFO] в с. Мізяківські Хутори , Вінницького району Вінницької області померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01.09.2017 (а.с. 11). З довідки № 1130, виданої Виконавчим комітетом Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області 25.07.2019 убачається, що [PERSON] , 1924 року народження, проживала та була зареєстрована по день смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 33). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, до складу якого увійшла фактично успадкована нею після смерті [INFO] свого чоловіка [PERSON] 1/2 частка права на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП с. Мізяківські Хутори, Вінницького району Вінницької області, розміром 1,51 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало померлому [PERSON] на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0448134 , зареєстрованого 13 листопада 1997 року, за № 656, однак за свого життя правовстановлюючих документів на дане майно вона не отримала. Також спадщина відкрилась на земельну ділянку площею 1,2023 гектарів у межах згідно з планом, що розташована на території Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0520684000:01:001:0208, що належала [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 774390, виданого 26.11.2008, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010884001254, що підтверджується його копією (а.с. 19); Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, номер витягу НВ-0003513192019 (а.с. 20), а також копією кадастрового плану даної земельної ділянки (а.с. 21). З копії друкованого оголошення в газеті «Подільська Зоря» № 34 (8768) від 01.08.2019 убачається, що Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 774390, виданий управлінням Дердкомзему у Вінницькому районі Вінницької області та Вінницькою районною державною адміністрацією 26.11.2008 на ім`я [PERSON] , було втрачено (а.с. 22). З акта від 25.07.2019, затвердженого Мізяківсько-Хутірською сільською радою Вінницького району Вінницької області (а.с. 29), з довідки № 1135, виданої Виконавчим комітетом Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області 25.07.2019 (а.с. 34), з довідки № 1132, виданої Виконавчим комітетом Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області 25.07.2019 (а.с. 36), а також з копії домової книги для прописки (реєстрації) громадян (а.с. 37-40) убачається, що [PERSON] , 1977 року народження, разом зі своєю дружиною та дітьми, з 2005 року і до дня смерті [INFO] [PERSON] , проживали спільно за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство, допомагали один одному, [PERSON] здійснив поховання [PERSON] Той факт, що [PERSON] та [PERSON] за життя були одинокими убачається з вищевказаних актів (а.с. 29, 30), з копії домової книги для прописки громадян (а.с. 37-40), а також з копії погосподарської книги по Мізяківсько-Хутірській сільській раді Вінницького району Вінницької області (а.с. 41-55). З довідки № 1134, виданої Мізяківсько-Хутірською сільською радою Вінницького району Вінницької області 25.07.2019, убачається, що Мізяківсько-Хутірській сільській раді Вінницького району Вінницької області невідомо, чи були відсутні спадкоємці на момент смерті [INFO] [PERSON] (а.с. 35). З листа Вінницької районної державної нотаріальної контори № 1766/02-14 від 21.08.2019 вбачається, що відповідно до Спадкового реєстру спадкоємці померлого [INFO] [PERSON] та померлої [INFO] [PERSON] до нотаріальної контори та приватних нотаріусів по питанню відкриття спадщини не зверталися, спадкові справи не заводилися (а.с. 63). Однак оформити свої спадкові права на право на земельну частку (пай) після смерті [PERSON] та [PERSON] , а також на спадкову земельну ділянку після смерті [PERSON] позивач [PERSON] не має можливості через втрату правовстановлюючих документів на вказане спадкове майно, а також у зв`язку з відсутністю встановленого факту постійного проживання зі спадкодавцями однією сім`єю на менш як п`ять років на час відкриття спадщини, що підтверджується постановами державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори Каблучко Ю.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва про право на спадщину) за № 1581/02-31 та № 1582/02-31 від 30.07.2019 (а.с. 55, 56). Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч. 3 ст. 1235 ЦК України заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. Частинами 1, 2 статті 1236 ЦК України визначено, що заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Статтею 1264 ЦК України визначено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Частиною 3 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних часток» право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Згідно з п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). З аналізу вищезазначеного убачається, що позивач по справі [PERSON] фактично ще з 2006 року проживав спільно зі спадкодавцями [PERSON] , який помер [INFO] , та з [PERSON] , яка померла [INFO] , за однією адресою, а саме: в [ADDRESS] . Зазначені обставини також підтверджуються письмовими показами свідків [PERSON] та [PERSON] , засвідченими гербовою печаткою Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області. Крім того, за позивачем [PERSON] з 29 вересня 2006 року було зареєстровано право власності на вищезазначене будинковолодіння, яке на його користь було відчужено спадкодавцями відповідно до нотаріально посвідченого договору довічного утримання від 05 вересня 2006 року. Таким чином, факти, які просить встановити позивач, мають для нього юридичне зазначення, оскільки від їх встановлення залежить виникнення його спадкових справ після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] , тому вказані вимоги підлягають задоволенню. Також судом установлено, що спадщину після смерті [INFO] [PERSON] фактично прийняли двоє спадкоємців, так як проживали на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем за однією адресою, а саме: позивач [PERSON] - в порядку спадкування за заповітом, та [PERSON] - в порядку спадкування за законом як дружина спадкодавця [PERSON] , яка на час відкриття спадщини була особою, яка мала право на обов`язкову частку в спадковому майні незалежно від змісту заповіту, оскільки в той час вже досягла пенсійного віку. А після смерті [INFO] [PERSON] все спадкове майно, в тому числі, й те, яке належало [PERSON] після смерті свого чоловіка [PERSON] , фактично як спадкоємець четвертої черги за законом прийняв позивач [PERSON] . Інших спадкоємців, ні за законом, ні за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] та після смерті [INFO] [PERSON] . немає. Особа має право звернутися до суду з відповідним позовом, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами, тобто, передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто, визнання права в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим, виникає цивільно-правовій спір. Установлено, що оформити спадщину в нотаріальному порядку позивачу [PERSON] не вдалось, а тому його спадкові права підлягають судовому захисту. Оскільки судом є установленим, що іншого способу захисту своїх спадкових прав, окрім судового, у нього немає, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до абзацу 3 пункту 24 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», в разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Частиною 3 статті 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, визнання відповідачем позову [PERSON] не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що дає суду законні підстави для задоволення позову. За клопотанням позивача суд вважає залишити за останньою судові витрати по справі.

Outcome: approved