Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Служба у справах дітей Луцької районної державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. В обґрунтування своїх вимог вказує, що з 27.06.2009 року по 05.09.2011 року він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу у них народилась дитина: син - [PERSON], [INFO], який в даний час проживає з матір'ю [PERSON] Відповідач відмовилась на встановлення зустрічей з дитиною, усілякими способами перешкоджає йому у спілкуванні з сином. На неодноразові його прохання надати можливість систематично та частіше бачитись з дитиною відповідач відмовляється. На підставі викладеного, з врахуванням уточнених позовних вимог просить суд зобов'язати [PERSON] усунути йому перешкоди у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON], [INFO], шляхом надання дозволу зустрічатися зі своїм сином, кожну першу, третю суботу та неділю (вихідні дні) - з 12.00 год. до 18.00 год. на нейтральній території без її обмеження, яку встановить [PERSON] та у день народження дитини - з 12.00 год. до 18.00 год. В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечила проти вимог позивача. Просила в задоволенні позовних вимог відмовити. Представник Служби у справах дітей Луцької міської ради в судовому засіданні у вирішенні спору поклався на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. З матеріалів справи, судом встановлено, що сторони з 27.06.2009 року по 05.09.2011 року він перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с. 9). Від даного шлюбу у них народилась дитина: син - [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що на сьогоднішній день подружжя проживає окремо і перебуває в неприязних відносинах. З розпорядження Служби у справах дітей Луцької міської ради № 494 від 04.11.2016 року «Про вирішення спору між [PERSON] та [PERSON] щодо участі у вихованні дитини» вбачається, що позивачу визначено спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] (а.с. 29). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати,батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини. Згідно приписів ст.157, ч.1, ч.2, ч.3 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 СК Українипередбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Крім того, згідно ч.2-ч.4 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах; при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи (ч.ч. 1, 2ст. 159 СК України). З урахуванням зазначеного, виходячи з вимог ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.8 ст.7, ст.ст.141, 159 СК України, враховуючи стан здоров'я та вік дитини, характер стосунків, що склалися між сторонами, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково та зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди [PERSON] у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON], [INFO], шляхом надання дозволу зустрічатися зі своїм сином, [PERSON], кожну першу, третю суботи місяця - з 12.00 год. до 18.00 год., та другу, четверту неділі місяця та у день народження дитини - з 10.00 год. до 14.00 год. без присутності матері [PERSON] та без обмеження місця перебування. В задоволенні решти позовних вимог відмовити за безпідставністю. Оскільки суд при встановленні способу спілкування має дотримуватись розумного балансу на участь батьків у вихованні дитини, а тому вважає за необхідне встановити час та дні зустрічей позивача зі своїм сином, визначивши йому можливість спілкування без присутності матері дитини. Крім того, суд критично ставиться до доводів відповідача, стосовно того, що зустрічі позивача зі своїм сином повинні проходити за її присутності, оскільки з пояснень сторін в судовому засіданні не встановлено, що таке спілкування перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Outcome: partial