Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-04 00:00:00

[PERSON] діючи в інтересах [PERSON] , звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що позивач є власником житлового приміщення - квартири [ADDRESS] . Відповідач по справі є її колишнім співмешканцем, який зареєстрований в квартирі, але фактично у ній не проживає з 2018 року. Посилаючись на вимоги ст. ст. 405-406 ЦК України, просила визнати [PERSON] , [INFO] особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи без її участі. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Суд ухвалив розглядати справу в заочному порядку відповідно до ст.ст. 280-281 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, та докази по справі в їх сукупності суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до Договору купівлі-продажу житлової квартири від 01.04.2016 року та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер 56926875, від 08.04.2016 року [PERSON] є власником житлового приміщення - квартири [ADDRESS] . Відповідно до довідки про склад сім`ї №656 від 11.09.2020 року, [PERSON] проживає разом зі своїми дітьми [PERSON] та [PERSON] по [ADDRESS] Згідно довідки Асканія-Нова селищної ради №667 від 16.09.2020 року, за адресою [ADDRESS] , крім позивача та членів її сім`ї, також зареєстровано відповідача по справі [PERSON] , [INFO] . Відповідно до акту обстеження матеріально - побутових умов №655 від 11.09.2020 року, складеного комісією у складі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] [PERSON] , [INFO] з 2018 року у квартирі по [ADDRESS] не проживає. За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У ст. 1 першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Принцип непорушності (недоторканності) закріплений і у статтях 319, 326 ЦК України. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч.1ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] є власником житлового приміщення - квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] , який не відноситься до членів родини позивача, не проживає у спірному приміщенні, що підтверджується актом перевірки факту від 11.09.2020 року, поясненнями позивача, наданими у позовній заяві та не вчиняє дій направлених на скасування реєстрації його місця проживання за зазначеною адресою, хоча фактично там і не проживає, чим порушує право власності позивача, тим самим чинить перешкоди, які заважають власнику здійснювати повно і беззаперечно свої права користування і розпорядженням майном. Відповідно до правових позицій висловлених судовою колегію в цивільних справах Верховного суду України в зв`язку з аналізом причин перегляду судових рішень у цивільних справах у 1996 році, при вирішенні спорів, пов`язаних з користуванням жилими приміщенням в будинках і квартирах, які належать громадянам на праві приватної власності, зокрема про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, слід виходити з норм глави 6 розділу ІІІ ЖК про користування жилими приміщенням в будинках (квартирах) приватного житлового фонду. Слід зауважити, що норми глави 2 цього розділу ЖК щодо користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду застосовуються до житлових відносин у приватному житловому фонді, у випадках, коли у главі 6 ЖК є посилання на них або коли схожі житлові правовідносини не врегульовані нормами глави 6 і застосування до них норм глави 2 не суперечить їх змісту. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового приміщення по [ADDRESS] , а відповідач [PERSON] не проживає у спірному приміщенні, що підтверджується наданими позивачем письмовими доказами. Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що відповідач в належному позивачу житловому приміщенні не проживає без поважних причин, вказаним жилим приміщенням не користується, а його реєстрація к квартирі позивача, перешкоджає останній у реалізації її права власності на вказане нерухоме майно, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved