Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з цим позовом до [PERSON] (далі - відповідач 1), [PERSON] (далі - відповідач 2), [PERSON] (далі - відповідач 3), [PERSON] (далі - відповідач 4). Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що спірним нерухомим майном є будівлі гаражів, 1964 року побудови, розташовані за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] загальною площею приміщень 125,7 кв. м та 64,4 кв.м. Позивач стверджує, що з липня 2000 року вона протягом двадцяти років добросовісно, безперервно та відкрито володіє і безоплатно користується вказаними будівлями гаражів, власниками яких є відповідачі. Власники гаражів та їх спадкоємці не вживали жодних дій, які б перешкоджали позивачу володіти і користуватися вказаними будівлями, у тому числі не ініціювали витребування цього майна з чужого володіння. Ці гаражі отримані відповідачами як майнові паї при розпаюванні колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП) «Самарське», однак з моменту розпаювання відповідачі цими гаражами не користувалися. Таким чином, спірне нерухоме майно понад 10 років перебуває у безперервному, відкритому та добросовісному володінні та користуванні позивача, але вона не може належно розпоряджатися вказаним майном у зв`язку з відсутністю у неї правовстановлюючих документів. Позивач, посилаючись на ст. 344 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України, просить суд: визнати за нею право власності за набувальною давністю на нежитлову будівлю гаража 1964 року побудови, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею приміщень 125,7 кв.м; визнати за нею право власності за набувальною давністю на нежитлову будівлю гаража 1964 року побудови, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею приміщень 64,4 кв.м. Ухвалою суду від 04 грудня 2020 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву, відкрите провадження за правилами загального позовного провадження і призначене у справі підготовче засідання на 18 січня 2021 року. Позивач у підготовче засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідачі у підготовче засідання не з`явилися, надали до суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, позов визнали, проти задоволення позову не заперечували. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до частин 3 і 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Правовідносини між сторонами регулюються нормами ЦК України. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 12 ЦПК України передбачає,що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Стаття 57 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч.1); обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4). В судовому засіданні встановлено, що спірним нерухомим майном є гаражі, 1964 року побудови, один з яких розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею приміщень 125,7 кв.м, другий - за адресою: [ADDRESS] , загальною площею приміщень 64,4 кв.м. Це майно було збудоване колгоспом ім. Мічуріна, який у 1994 році було реорганізовано в КСП «Самарське». Вказана обставина не підлягає повторному доказуванню, оскільки встановлена судовими рішеннями Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області: від 25.03.2014 по цивільній справі № 188/209/14-ц , яке набрало законної сили 04.04.2014; від 12.03.2010 по цивільній справі 2-266/2010, яке набрало законної сили 22.03.2010. Ці судові рішення оприлюднені на офіційному сайті «Єдиний Державний реєстр судових рішень». Згідно з накладною № 15, виданою 11.06.2000 КСП «Самарське», членам КСП [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] виділено на майнові паї будівлі шести гаражів загальною вартістю 44 271 грн (а.с.20). На час звернення позивача до суду з цим позовом троє з указаних у зазначеній накладній осіб померли. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Самарською сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області (а.с.6). На підставі заповіту, посвідченого виконавчим комітетом Самарської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області 12.09.2000 і зареєстрованого в реєстрі за № 78, спадкоємцем є позивач, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом серії АЕР № 612105, виданим 19.03.2002 державним нотаріусом Петропавлівської державної нотаріальної контори на право на земельну частку (пай) (а.с.7). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Самарської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області (а.с.11). Згідно з довідкою № 389, виданою 25.09.2020 Самарською сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області, померлий [INFO] [PERSON] на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним проживала та була зареєстрована його дружина [PERSON] (а.с.13), яка подала заяву приватному нотаріусу про прийняття спадщини за законом, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 30117455, виданому 05.04.2012 приватним нотаріусом Петропавлівського нотаріального округу Свириденко Л.В. (а.с.12). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Самарської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області (а.с.16). На підставі заповіту, посвідченого секретарем Самарської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області 12.09.2008 і зареєстрованого в реєстрі за № 465, спадкоємцем є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом серії НВХ № 133592, виданим 26.10.2016 державним нотаріусом Петропавлівської державної нотаріальної контори на земельну ділянку (а.с.17-19). Починаючи з липня 2000 року протягом двадцяти років позивач добросовісно, безперервно та відкрито володіє і безоплатно користується зазначеними будівлями гаражів. Власники гаражів та їх спадкоємці не вживали жодних дій, які б перешкоджали позивачу володіти і користуватися вказаними будівлями, у тому числі не ініціювали питання про витребування цього майна з чужого володіння. Відповідачі цей факт визнали у своїх заявах до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК України право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно з ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі - Постанова №5) при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У справі, що розглядається, добросовісність володіння позивача полягає в тому, що при заволодінні спірним нерухомим майном позивач отримав на це дозвіл від власників майнових паїв, не укладаючи при цьому з ними ніяких правочинів. Надалі, власники та спадкоємці померлих власників майнових паїв не заперечували проти володіння і користування позивачем спірним нерухомим майном. Вказаним особам було відомо та жоден з них не заперечував проти подальших намірів позивача володіти та користуватися будівлями гаражів по [ADDRESS] та [ADDRESS] . Відкритість володіння полягає в тому, що позивач жодним чином не приховував факт знаходження спірного нерухомого майна у його володінні, відкрито його використовує в особистих цілях, забезпечуючи збереження будівель, а також їх охорону. При цьому відповідачам, які проживають в селі Самарське та м. Першотравенськ, відомо про те, що з липня 2000 року по цей час позивач володіє та користується спірними будівлями. Безперервність володіння полягає в тому, що позивач з липня 2000 року протягом всього строку набувальної давності володіє та користується будівлями гаражів без будь-яких перерв. У пункті 11 Постанови №5 міститься роз`яснення, що, враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Відповідно до п. 13 Постанови №5 можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. Пунктом 14 Постанови №5 Пленуму передбачено, що виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності нa це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Таким чином, спірне нерухоме майно понад 10 років перебуває у безперервному, відкритому та добросовісному володінні та користуванні позивача, але вона не може розпоряджатися цим майном у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Суд дійшов висновку, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому позов підлягає повному задоволенню. Рішенням виконавчого комітету Самарської сільської ради від 26.06.2020 №18 спірному нерухомому майну присвоєно окремі поштові адреси: [ADDRESS] (а.с.21). З технічного паспорту на гараж, розташований по [ADDRESS] , вбачається, що будівля складається з двох приміщень гаражів, площа одного з яких становить 62,8 кв.м, другого 62,9 кв.м, загальна площа приміщень будівлі складає 125,7 кв.м (а.с.22-26). З технічного паспорту на гараж, розташований по [ADDRESS] , вбачається, що будівля складається з одного приміщення гаража, загальна площа приміщення будівлі складає 64,4 кв.м (а.с.28-32). Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 176 ЦПК України у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна. За висновком про грошову оцінку гаража розташованого за адресою [ADDRESS] , його ринкова вартість складає 39 441,00 грн (а.с.27). За висновком про грошову оцінку гаража, розташованого за адресою: [ADDRESS] , його ринкова вартість складає 20 892 грн (а.с.33). Загальна вартість спірного майна становить 60 333 грн, що і є ціною позову. Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подачу позовної заяви майнового характеру позивач повинен сплатити 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2020 складає 2 102 грн. Виходячи із визначеної ціни позову та вимог пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», позивачем був сплачений судовий збір в розмірі в розмірі 840,80 грн, про що до позову додана квитанція банку від 27.10.2020 (а.с.1). Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог, тому суд вважає за можливе клопотання позивача задовольнити та залишити судові витрати на ньому (а.с. 4). На підставі викладеного, ст.344 ЦК України,

Outcome: approved