Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вимогами постановити рішення, яким визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , укладений 06 травня 1994 року між [PERSON] , яка діяла на підставі довіреності від імені [PERSON] , та ним - [PERSON] і зареєстрований Одеською товарною біржею за №2783, стверджуючи, що нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу не є можливим тому як відповідачі ухиляються від належного оформлення угоди. Ухвалою суду від 19.12.2019 року відкрите спрощене позовне провадження по справі за позовом [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним з повідомленням сторін про дату, час та місце розгляду справи. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності і зазначив, що не заперечує проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Відповідачі до суду не з`явились, про час і місце слухання справи сповіщались судом відповідно до вимог закону за останнім відомим місцем реєстрації. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд вивчив матеріали по справі і встановив наступне: 06 травня 1994 року [PERSON] і [PERSON], яка діяла від імені [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої довіреності, уклали договір купівлі-продажу, за умовами якого [PERSON] продала, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] . Договір сторони оформили в письмовій формі і зареєстрували на Одеській товарній біржі за №2783 (а.с 10-12). Зазначена квартира належала «продавцю» [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 31.07.1992 року. Сторони виконали свої зобов`язання за договором: «покупець» отримав квартиру, документи на неї, заселився до квартири; «продавець» отримала грошові кошти за продану квартиру, що зазначено у п.6 договору. Право власності [PERSON] на придбану за вказаним договором квартиру було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 12.05.1994 року за №1638 а.с.93, книга №69 дод. (а.с.13) Позивач зазначає, що захист його права власності на квартиру є можливим тільки в судовому порядку у відповідності до положень ст.220 ЦК України, тому він - [PERSON] звернувся до суду з цим позовом. Дослідивши надані докази і наведені позивачем доводи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що в 1994 році сторони по справі дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу квартири, уклали договір в письмовій формі, зареєстрували на товарній біржі та виконали усі умови договору купівлі-продажу. Нотаріально договір між сторонами посвідчений не був, тому як відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі не підлягали нотаріальному посвідченню. Окрім того, надалі, пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про врегулювання сплати державного мита при відчуженні об`єктів нерухомого майна» №1030 від 13.08.1996 року було визначено «будь-які угоди про відчуження об`єктів нерухомого майна, укладені на біржах, в агентствах нерухомості тощо, прирівнюються до нотаріального посвідчення цих договорів». Разом з тим, положення ст. 227 ЦК України в редакції 1963 року, що діяли на момент укладання договору, передбачали обов`язковість нотаріальної форми договору купівлі-продажу нерухомого майна. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору з наслідками, передбаченими ч.2 ст. 48 цього Кодексу. Водночас, згідно до вимог ч.2 ст.47 ЦК УРСР, яка діяла під час укладання спірного правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах при визнання угод недійсними» визначено, що суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. На час розгляду справи позивач позбавлений можливості розпорядитися належною йому квартирою, оскільки договір купівлі-продажу було оформлено в 1994 році з порушенням вимог закону в частині нотаріального посвідчення угоди, а відповідач наразі від таких дій ухиляється. За вказаних обставин, відповідно до ч. 2 ст. 47, ст.227 ЦК України в редакції 1963 року договір купівлі-продажу спірного майна може бути визнаний судом дійсним.

Outcome: approved