Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-06 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк»з вимогою визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 05 березня 2019 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною та зареєстрований у реєстрі за номером 5220 про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк»23180,12 грн, за кредитним договором №26250019400014 від 19 грудня 2013 року. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що оскаржуваний виконавчий напис був вчинений з порушенням строків вчинення. Приватний нотаріус, під час вчинення виконавчого напису, не перевірила чи є безспірною заборгованість, чим грубо порушив приписи ст.88 Закону України «Про нотаріат», що є безумовною підставою для визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В судове засідання позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений, не з`явився, проте з`явилась його представник [PERSON] , яка позовні вимоги підтримала та надала пояснення, які за змістом аналогічні до обставин викладених у позовній заяві. Представник відповідача, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Вольф Т.Л.; приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили. Від нотаріуса Хари Н.С. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Зважаючи на те, що від відповідача не надійшов відзив на позов і позивач та його представник не заперечували проти розгляду справи за відсутності відповідача, суд на підставі ст. 280 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши позовну заяву, а також інші докази у справі, судом встановлено наступне. 05 березня 2019 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №5220, яким постановлено стягнути з [PERSON] на підставі кредитного договору №26250019400014 від 19 грудня 2013 року грошові кошти у розмірі 23180,12 грн, з яких 12000 грн - заборгованість за кредитом, 10813,22 грн прострочена заборгованість за процентами, 366,90 грн строкова заборгованість за процентами. Строк, за який проводиться стягнення починається з 27 лютого 2018 року до 27 лютого 2019 року. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Судом встановлено, що вимоги банку, за якими був вчинений виконавчий напис, ґрунтуються на заборгованості, яка виникла з 27 лютого 2018 року по 27 лютого 2019 року, що підтверджується виконавчим написом. Згідно з копією пропозиції укласти Договір карткового рахунку та договору страхування, яка підписана сторонами 18 грудня 2013 року, датою відкриття рахунку є 18 грудня 2013 року, а строк користування Овердрафтом становить 24 місяці, тобто термін дії договору закінчився 18 грудня 2015 року. Отже, трирічний строк, передбачений ст.88 Закону України «Про нотаріат», протягом якого можливе вчинення виконавчого напису за кредитним договором із [PERSON] закінчився у грудні 2015 року. Виконавчий напис був виданий 05 березня 2019 року, тобто поза межами трьохрічного строку, який встановлений ст.88 Закону України «Про нотаріат». При цьому суд враховує, що строк вчинення виконавчого напису, передбачений ст.88 Закону України «Про нотаріат» та позовна давність, передбачена ст.256 ЦК України, є різними строками за правовою природою. У постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 зроблено висновок, що відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Враховуючи викладене, а також оспорювання боржником суми стягнення за виконавчим написом нотаріуса, суд дійшов висновку, що виконавчий напис був виданий неправомірно, тому позовні вимоги слід задовольнити.

Outcome: approved