Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

[PERSON] звернувся 18.08.2017 р. до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначив, що 03.07.2016 р. позичив відповідачу 10000 грн. на лікування її чоловіка. Одержання вказаної суми [PERSON] підтверджується розпискою. Відповідач зобов»язалась повернути гроші не пізніше 15.09.2016 р., однак зобов»язання не виконала, грошові кошти не повернула. Оскільки [PERSON] до цього часу не повернула позики, то до неї мають бути застосовані ст..1048 ЦК України, що надає право позикодавцю одержати проценти від сум позики, зазначені на рівні облікової ставки НБУ з розрахунку 16,5% на рік, тобто 1650 грн. від 10000 грн. позики, а також ст..552 ЦК України, яка надає право на відшкодування збитків, завданих невиконанням зобов»язання при сплаті неустойки. В даному випадку позивачу завдано збитків у вигляді витрат на юридичну допомогу адвоката в сумі 5000 грн. та сплати судового збору в сумі 1280 грн. Таким чином відповідач, окрім повернення боргу в сумі 10000 грн., зобов»язана сплатити проценти від суми позики в розмірі 1650 грн., збитки в розмірі 5000 грн. та судовий збір в розмірі 1280 грн. Посилаючись на ст..ст.1046-1050 ЦК України, [PERSON] за позовом просить стягнути з відповідача 16650 грн., а також судові витрати. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила, заперечень не подала. У відповідності до ст.224 ЦПК України, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 03.07.2016 р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, на підтвердження укладення якого відповідач склала розписку (а.с.11). За умовами договору позики [PERSON] позичила у [PERSON] грошові кошти в сумі 10\~000 грн. строком на 3 місяці з 03.07.2016 р. по 15.09.2016 р. Позивач зазначає, що зобов»язання по поверненню грошових коштів [PERSON] не виконала. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст..1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані. За умовами ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення несплаченої суми позики в розмірі 10\~000 грн., а також відсотків за договором позики в сумі 1650 грн. законні, обґрунтовані та підлягають стягненню з відповідача. Разом з тим вимоги про стягнення витрат на правову допомогу позивач обґрунтовує з посиланням на ст..552 ЦК України, яка регулює правові наслідки сплати (передання) неустойки. Така позиція позивача не ґрунтується на вимогах ЦПК України. Так, ст..79 ЦПК України визначено види судових витрат, які складаються з судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи (ч.1). За ч.2 згаданої норми розмір судового збору, порядок його сплати і звільнення від сплати встановлюється законом. До витрат, пов»язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Відповідно до ч.1, 2 ст.84 ЦПК України витрати пов»язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони; граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. З виписки з договору про надання правової допомоги від 14.08.2017 р., укладеного між позивачем та адвокатом [PERSON] вбачається, що позивач сплатив 5000 грн. за надання послуг на правову допомогу (а.с.10). Таким чином, витрати в сумі 5000 грн. є витратами, пов»язаними з розглядом справи, які у порядку ст..88 ЦПК України, можуть бути стягнуті з відповідача. При вирішенні витання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд виходив з наступного. В п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», судам роз»яснено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п.2 ч.3 ст.79, ст..ст.84, 88, 89 ЦПК. Зазанчені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Оскільки позивачем не надано розрахунку витрат на правову допомогу на суму 5000 грн., суд відмовляє в їх стягненні з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог. Тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 640 грн. При подачі позову [PERSON] сплатив судовий збір в сумі 1280 грн., тобто надлишково позивачем сплачено 640 грн., оскільки ст.. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1-ого відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (640 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (8000 грн.). Ст.7 згаданого Закону визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Outcome: approved