Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 13 серпня 2014 року сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у сторін є спільна неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] . В позовній заяві [PERSON] зазначає, що подружнє життя з відповідачкою не склалось у зв`язку з різними поглядами на життя, несумісністю характерів, систематично відбувавються суперечки, шлюбні відносини фактично припинились. Ухвалою суду від 24 вересня 2020 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 17 листопада 2020 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з проведенням судового засідання 17 лютого 2021 року. У судове засідання 17 лютого 2021 року з`явився позивач. Повідомлення про налжене сповіщення відповідачки відсутнє. Судовий розгляд відкладено на 27 квітня 2021 року. У судове засідання 27 квітня 2021 року належним чином сповіщені сторони не з`явились. Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повнмоу обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі ст. ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Тоді суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 13 серпня 2014 року зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби в Одеського міського управління юстиції щлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 1755. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що пітверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Подружнє життя у сторін не склалось у зв`язку з ізними поглядами на життя, несумісністю характерів, систематично відбувавються суперечки, шлюбні відносини фактично припинились. Кожен з них живе своїм життям, не турбуючись проблемами один одного. Примирення між ними неможливе, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Майнового спору між сторонами немає. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди згідно зі ст. 119 ЦПК повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім`ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. За ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам сторін та унеможливлює їх примирення, тому його слід розірвати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з\~п.\~3\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України,\~ інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Як вбачається з наданої квитанції, позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп., виходячи з розміру, встановленого підпункту 3 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи вищевикладене суд, дійшов висновку про повернення позивачу судового збору сплаченого при поданні позову в розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved