Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , про стягнення боргу за договором позики. У позові вказував, що 18.04.2018 року [PERSON] позичив у нього 14000 доларів США, які зобов`язався повернути до 17.06.2018 року. На підтвердження укладення договору позики відповідач власноруч написав та підписав розписку, оригінал та незавірену копію якої додав до позовної заяви. На його неодноразові усні звернення повернути кошти, [PERSON] просив почекати. Повідомляв, що коштів не має, оскільки вони вкладені в спільний бізнес. Відповідач ігнорує свої зобов`язання та відмовляється їх виконувати, чим грубо порушує його права та вимоги законодавства України. Заборгованість відповідача за договором позики становить: 14000 доларів США, що еквівалентно - 391160,00 грн. згідно офіційного курсу НБУ (27.94 = 1 долар США) станом на 22.01.2019 року. Стверджував, що неодноразово в усній та письмовій формах (останній раз 26.11.2018 року), звертався до відповідача про повернення суми боргу, однак відповідача ігнорує ці вимоги, а тому змушений звернутися до суду з даним позовом. Просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь суму боргу розміром 391160,00 грн. та 3911,60 грн. судових витрат по сплаті судового збору. У судовому засіданні позивач [PERSON] заявлений позов підтримав, послався на обставини, викладені у позовній заяві. Підтримав відповідь на відзив на позов, у якій зазначив, що [PERSON] напозичав багато грошей, приблизно 400 000 доларів США у 35 людей, а разом з [PERSON] - 700 000 доларів США. Знаючи, що повернути такі гроші не можливо, вони все одно позичали. [PERSON] ходив до людей, просив, домовлявся, брав сам, або представляв [PERSON] великим бізнесменом, а тоді приходили разом з останнім і брали гроші. Розписки зазвичай писав [PERSON] , а коли гроші вчасно не повертали, переписував [PERSON] , який на даний час переховується. Підтвердив, що довіряв [PERSON] , допомагав йому, давав багато грошей. Коли не було у нього, на прохання [PERSON] , брав гроші в інших людей і давав на кар`єр, міні завод по переробці нафтопродуктів, склади і т.д. Наголошував, що [PERSON] не знає, він для нього шахрай і справ з ним мати не хоче. [PERSON] запевняв, що все контролює. Стверджував, що [PERSON] ніколи не погрожував, звернувся в суд, оскільки з останнім домовлялися про це у разі виникнення непорозумінь щодо повернення боргу. Минулого року зустрілись із [PERSON] і порахували всі позичені кошти, а також повернуті без примусу в добровільному порядку. В подальшому [PERSON] написав нову боргову розписку, в якій зобов`язався добровільно повернути різницю 14000,00 доларів США протягом двох місяців, що і зафіксовано в розписці. Пройшов рік, але відповідач позичені кошти не повернув. За цей час продав автомобіль, іншого майна не має, зазначає, що гроші брав не для сім ї, а позичену суму буде повертати дуже довго. Просив позов про стягнення боргу з [PERSON] задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав, підтримав відзив на позов, у якому зазначив, що вважає позовну заяву безпідставною та незаконною, а обставини викладені у позовній заяві такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, а отже є такими, що не підлягають задоволенню. Пояснив, що 13.06.2016 року між позивачем та [PERSON] , з яким у нього були дружні відносини, було укладено договір позики, який засвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Савчук В.Г. Згідно вказаного договору [PERSON] отримав у позику від [PERSON] грошові кошти у сумі 875078,30 грн., що є еквівалентом 35000 доларів США за офіційним валютним курсом НБУ. З 13.06.2016 року по березень 2018 року позивач отримував відсотки за вищевказаним договором позики, однак, коли [PERSON] перестав погашати заборгованість за договором позики та сплачувати відсотки за користування коштами, позивач знаючи про їх дружні відносини з [PERSON] , змусив його написати письмову розписку про те, що він нібито позичив у нього грошові кошти у сумі 14000 доларів США. Однак, жодних коштів у позивача ніколи не отримував, а письмова розписка, яка міститься у матеріалах даної справи, написана під тиском з боку позивача та погроз щодо його життя та здоров`я. Із заявами до правоохоронних органів з даного приводу не звертався, оскільки з [PERSON] перебувають в родинних відносинах. Вважає, що позовна заява необґрунтована, а її зміст не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки позивач намагається ввести суд в оману щодо обставин справи та незаконно заволодіти грошовими коштами. Просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити повністю. Суд, заслухавши позивача [PERSON] , відповідача [PERSON] , вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає з таких підстав. На підтвердження позовних вимог та спростування заперечень відповідача позивачем [PERSON] надано суду такі докази: оригінал розписки від 18.04.2018 року, згідно якої [PERSON] , [INFO] , житель [ADDRESS] позичив у [PERSON] кошти у сумі 14000,00 доларів США, які зобов`язався повернути протягом двох місяців до 17.06.2018 року; адресовану [PERSON] досудову вимогу [PERSON] від 20.11.2018 року, про необхідність повернення потягом восьми днів з дня її отримання грошових коштів у розмірі 14000,00 доларів США, або 392000,00 грн.; рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №5800803709739, згідно якого [PERSON] отримав досудову вимогу [PERSON] особисто 26.11.2018 року; офіційний курс гривні НБУ станом на 22.01.2019 року, за яким 100 доларів США становить 2794,85 грн.; копію розписки від 10.06.2018 року, згідно якої [PERSON] , [INFO] , житель [ADDRESS] позичив у [PERSON] кошти у сумі 31000,00 доларів США, які зобов`язався повернути до 10.08.2016 року. На спростування позовних вимог та на підтвердження заперечень проти позову відповідачем [PERSON] суду надано такі докази: копію договору позики серія НВТ 601836 від 13.06.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Савчук В.Г., зареєстрованого в реєстрі за №6283, згідно якого [PERSON] передав у власність [PERSON] строком до 13.08.2016 року грошові кошти в сумі 875078,30 грн., що еквівалентно 35000,00 доларів США за офіційним валютним курсом НБУ, встановленим на момент укладення договору з розрахунку 1 долар США - 25,002237 грн.; роздруківку телефонної переписки між «Павлюком Васи» та невідомою особою від 21 та 22 березня 2019 року, у якому не зазначено номерів телефонів осіб, які переписуються. Позивач зазначає, що невиконання відповідачем [PERSON] своїх зобов`язань за договором позики від 18.04.2018 року в сумі 391160,00 грн. стало підставою для звернення з даним позовом до суду. При вирішенні позовних вимог [PERSON] про стягнення боргу за договором позики суд застосовує норми права. Норми Цивільного кодексу України, а саме ст.ст.1046, 1047, 1049, 1050 визначають таке. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У постанові від 18.09.2013 року по справі №6-63цс13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики, Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Визначення поняття зобов`язання міститься у ст.509 ЦК України. Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, договору. Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу вимог ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: розірвання договору, сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З наданих позивачем та безпосередньо досліджених у судовому засіданні доказів судом установлено, що: укладений 18.04.2018 року між [PERSON] та [PERSON] договір позики у формі письмової розписки останнього, підтверджує його укладення та засвідчує отримання відповідачем від позивача позики у розмірі 14000,00 (чотирнадцяти тисяч) доларів США на строк до 17.06.2018 року; відповідач [PERSON] до 17.06.2018 року, тобто у встановлений договором позики від 18.04.2018 року строк, суму позики позивачу [PERSON] не повернув, у зв`язку з чим станом на 22.01.2019 року за офіційним курсом НБУ 27,94 грн. за 1 долар США сума загальної заборгованості становила 391160,00 грн.; 20.11.2018 року позивачем [PERSON] на адресу відповідача [PERSON] надіслано вимогу про необхідність виконати свої зобов`язання за договором позики від 18.04.2018 року, яка отримана останнім 26.11.2018 року, однак залишилась без належного реагування. Факт отримання даної вимоги відповідач визнав. З урахуванням наведених вище вимог закону, досліджених доказів та встановлених на їх підставі обставин, Суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт укладення в письмовій формі з відповідачем договору позики від 18.04.2018 року та отримання останнім коштів в сумі 14000,00 доларів США. Оскільки відповідач [PERSON] до 17.06.2018 року, тобто у встановлений договором позики строк, не виконав свої зобов`язання перед позивачем [PERSON] за договором позики від 18.04.2018 року, тому позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення. Це підтверджено дослідженими в суді належними доказами, доказів протилежного відповідачем суду не надано. Доводи відповідача [PERSON] про те, що він грошових коштів від [PERSON] не отримував, не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому судом до уваги не приймаються. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3911,60 грн., сплачені останнім згідно квитанції №53 від 23.01.2019 року через ЧОУ АТ Ощадбанк. На підставі викладеного, ст.ст.509, 525, 526, 530, 610, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved