Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, категорії 1, та інвалідом ІІ групи захворювання, повязаного з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС. Зі слів заявника, з 24.06.1986 по 07.07.1986 він був залучений до складу воєнізованого формування Цивільної оборони для виконання заходів по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та направлений до м.\~Іванкова для виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у групі водіїв Київського АТП-23073: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та його, [PERSON], у якості старшого групи. Як стверджує заявник, у вказаний період він виконував заходи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у с. Рудня-Вересня Іванківського району Київської області та доставляв воду на пункти санітарної обробки особового складу та пункти громадського харчування. З огляду на викладені вище обставини на разі постало питання про отримання заявником статусу інваліда війни, у звязку з чим він звернувся до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області із заявою за вх. № Ш2037 від 01.07.2016 про видачу йому «Посвідчення інваліда війни», при цьому надав документи, які долучив до заяви, що розглядається у даному провадженні. Проте, листом за вих. № Ш137737.2037.2 від 15.07.2016 Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області відмовила заявнику у видачі «Посвідчення інваліда війни», мотивуючи це тим, що згідно з поданими ним документами не можливо надати йому статус інваліда війни та видати «Посвідчення інваліда війни». Заявник звертав увагу на те, що Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації надав йому інформаційну довідку за № 01.1-14/1852 від 17.10.2016 про участь у формуваннях ЦО та значив наступне. У відповідності до вимог чинних на момент аварії на Чорнобильській АЕС нормативно-правових актів з питань Цивільної оборони, в першу чергу\~ Положення про Цивільну оборону СРСР, затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР №\~1111 1976 року, наказу заступника Міністра оборони СРСР начальника ЦО СРСР №\~90 від 06.06.1975 (Положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами) та № 92 від 26.06.1976 (настанова про організацію та ведення цивільної оборони в районі (сільському на сільськогосподарському обєкті народного господарства), Розпорядження ЦО СРСР від 26.04.1986, начальника Цивільної оборони Київської області голови Київської обласної ради народних депутатів трудящих за 1986 рік (від 29.04.1986 № 01, від 30.04.1986 № 02, від 04.05.1986 № 16, від 19.05.1986 № 52 та ін..), Цивільна оборона організовувалась за територіально-виробничим принципом в усіх населених пунктах та на всіх обєктах народного господарства, а до складу її невоєнізованих формувань зараховувались в обовязковому порядку громадяни СРСР, в тому числі чоловіки у віці від 16 до 60 років, за винятком інвалідів та осіб, які мали мобілізаційні приписи, та жінки від 16 до 55 років, за винятком вагітних жінок та жінок, які мають малолітніх дітей. З огляду на це та ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації констатував, що формування ЦО, в тому числі невоєнізовані, створювались саме з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварій, катастроф і стихійних лих, а тому громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків) залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони. Заявник стверджував, що встановлення факту залучення його у період з 24.06.1986 по 07.07.1986 до складу воєнізованого формування Цивільної оборони для виконання заходів по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС має для нього юридичне значення, тому що це надасть йому можливість отримати особливий статус інваліда війни та отримати «Посвідчення інваліда війни». На думку [PERSON], дана ситуація склалась виключно у звязку з тим, що до даного часу збереглися не всі документи, які можуть підтвердити залучення фізичних осіб до складу воєнізованого формування Цивільної оборони для виконання заходів по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. За слів заявника, встановити необхідний йому факт, що має для нього юридичне значення, у позасудовому порядку не видалось за можливе, що змушує його звертатись до суду з даною заявою. Посилаючись на викладене вище та норми закону, заявник просив суд встановити факт, що він у період з 24.06.1986 по 07.07.1986 був залучений до складу воєнізованого формування Цивільної оборони для виконання заходів по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що у період з 24.06.1986 по 07.07.1986 був залучений до складу воєнізованого формування Цивільної оборони для виконання заходів по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у с. Рудня-Вересня Іванківського району Київської області у групі водіїв Київського АТП-23073, керівником якої був [PERSON], і даний факт було підтверджено рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07.04.2014, яке набрало законної сили 18.04.2014. Заявник та його представник у судове засідання зявились, просили заяву задовольнити у повному обсязі, посилаючись на викладене у ній. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи за його відсутності. Вислухавши покази свідка та пояснення заявника, дослідивши матеріали справи та письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, категорії 1, та інвалідом ІІ групи захворювання, повязаного з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується посвідченням серії А № 446937 від 30.04.2003 та вкладкою до нього № 195798 від 30.04.2003, а також випискою із Акта огляду МСЕК до довідки [PERSON]. КИО-1 № 331796 від 06.10.2009, експертними висновками № 244 від 25.02.2003 та № 532 від 27.10.2009. Як вбачається з наказу Київського АТП-23073 № 92 від 23.06.1986, маршрутного листа, довідки Київського АТП-13068 № 60 від 23.06.1992, довідки ПАТ «Київське АТП-13068» № 48 від 08.02.2012, з 24.06.1986 по 07.07.1986 [PERSON] був залучений до заходів по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та направлений до м.\~Іванкова для виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у групі водіїв Київського АТП-23073: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та заявника [PERSON], у якості старшого групи. У вказаний період заявник виконував заходи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у с. Рудня-Вересня Іванківського району Київської області та доставляв воду на пункти санітарної обробки особового складу та пункти громадського харчування. 01.07.2016 [PERSON] звернувся до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області із заявою за вх. № Ш2037 від про видачу йому «Посвідчення інваліда війни», при цьому надав документи, які долучив до заяви, що розглядається судом. Листом за вих. № Ш137737.2037.2 від 15.07.2016 Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області відмовила заявнику у видачі «Посвідчення інваліда війни», мотивуючи це тим, що згідно з поданими ним документами не можливо надати йому статус інваліда війни та видати «Посвідчення інваліда війни». Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації надав [PERSON] інформаційну довідку за № 01.1-14/1852 від 17.10.2016 про участь у формуваннях ЦО та значив, що у відповідності до вимог чинних на момент аварії на Чорнобильській АЕС нормативно-правових актів з питань Цивільної оборони, в першу чергу\~ Положення про Цивільну оборону СРСР, затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР № 1111 1976 року, наказу заступника Міністра оборони СРСР начальника ЦО СРСР № 90 від 06.06.1975 (Положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами) та № 92 від 26.06.1976 (настанова про організацію та ведення цивільної оборони в районі (сільському на сільськогосподарському обєкті народного господарства), Розпорядження ЦО СРСР від 26.04.1986, начальника Цивільної оборони Київської області голови Київської обласної ради народних депутатів трудящих за 1986 рік (від 29.04.1986 № 01, від 30.04.1986 № 02, від 04.05.1986 № 16, від 19.05.1986 № 52 та ін..), Цивільна оборона організовувалась за територіально-виробничим принципом в усіх населених пунктах та на всіх обєктах народного господарства, а до складу її невоєнізованих формувань зараховувались в обовязковому порядку громадяни СРСР, в тому числі чоловіки у віці від 16 до 60 років, за винятком інвалідів та осіб, які мали мобілізаційні приписи, та жінки від 16 до 55 років, за винятком вагітних жінок та жінок, які мають малолітніх дітей. З огляду на це та ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації констатував, що формування ЦО, в тому числі невоєнізовані, створювались саме з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварій, катастроф і стихійних лих, а тому громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків) залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони. Як вбачається з рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07.04.2014, що набрало законної сили 18.04.2014, свідок у даній справі [PERSON], який відповідно до наказу Київського АТП-23073 № 92 від 23.06.1986 був у період з 24.06.1986 по 07.07.1986 був залучений до разом із [PERSON] залучений для виконання заходів по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у період з 24.06.1986 по 07.07.1986 був залучений до цього саме у складі воєнізованого формування Цивільної оборони. Враховуючи зміст заявлених вимог, суд приходить до висновку про необхідність аналізу наступних правових норм. Статтею 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України. Так, згідно з п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про Цивільну оборону України» силами цивільної оборони є її війська, спеціалізовані та невоєнізовані формування. Статтею 11 Закону України «Про Цивільну оборону України» передбачено, що невоєнізовані формування цивільної оборони створюються в областях, районах, містах Києві та Севастополі, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності і підпорядкування у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Як визначено у ст. 12 Закону України «Про Цивільну оборону України», для забезпечення заходів з цивільної оборони, захисту населення і територій від наслідків надзвичайних ситуацій та проведення спеціальних робіт у міністерствах, інших центральних органах виконавчої влади, місцевих державних адміністраціях, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності і підпорядкування створюються спеціалізовані служби цивільної оборони: енергетики, захисту сільськогосподарських тварин і рослин, інженерні, комунально-технічні, матеріального забезпечення, медичні, оповіщення і зв'язку, протипожежні, торгівлі і харчування, технічні, транспортного забезпечення та інші. Для проведення евакуаційних заходів в умовах надзвичайних ситуацій на базі місцевих державних адміністрацій створюються евакуаційні комісії. У відповідності до абз. 2 п. 7 та п. 10 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302, «Посвідчення інваліда війни» видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності. З огляду на ч. 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Зі статті 234 ЦПК України вбачається, що судом може бути встановлено факти, що мають юридичне значення, тобто такі, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Виходячи зі змісту ч. 6 ст. 235 ЦПК України заяви фізичних осіб в окремому провадженні можуть бути розглянуті лише у безспірному порядку. У відповідності до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 257 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. З урахуванням проаналізованих правових норм в розрізі встановлених обставин у справі суд приходить до висновку, що формування ЦО, в тому числі невоєнізовані, створювались саме з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварій, катастроф і стихійних лих, а тому громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків) залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони, що вказує на доведеність факту, що заявник у період з 24.06.1986 по 07.07.1986 був залучений для виконання заходів по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі воєнізованого формування Цивільної оборони, і задовольняє його заяву. Враховуючи наведені обставини,

Outcome: approved