Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про зміну розміру стягуваних аліментів на утримання дитини. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що на підставі виконавчого листа № 2-646 від 14 серпня 2006 року з останнього в користь відповідача стягуються аліменти на утримання дітей сина [PERSON], [INFO] , та доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 12.07.2006 року і до досягнення дітьми повноліття. Зазначає, що на сьогоднішній день працює у ФОП [PERSON] на посаді майстра з ремонту взуття на 0,5 ставки, середній місячний дохід складає 1600 грн. з яких розмір стягуваних аліментів складає 1013,40 грн. щомісячно на обох дітей. Також позивач вказує що, має на утриманні батька [PERSON], [INFO], з яким разом проживає, і його матеріальний стан, на даний час, не дає можливості сплачувати аліменти на утримання дітей у відповідному розмірі. А тому просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідача [PERSON] на утримання малолітніх дітей, а саме змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати аліменти в твердій грошовій сумі 500 гривень щомісячно на обох дітей. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час. Місце та дату розгляду справи, у зазначене судове засідання не зявилась. Проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що діти ростуть, потребують значних витрат на навчання, харчування, одяг, лікування, соціальний, моральний і духовний розвиток, і дані витрати постійно зростають у зв'язку з інфляцією, крім того вважає, що заявлені вимоги позивача про зміну розміру аліментів фактично є вимогою про зменшення присудженого розміру аліментів, і аліменти в розмірі 500,00 грн. на двох дітей не можуть забезпечити навіть мінімальні потреби дітей. Крім того пояснила, що позивач тривалий час не сплачував\~\~аліменти, що вона розцінює як ухилення від батьківського обовязку, в зв'язку з чим виникла заборгованість\~по сплаті аліментів, їх дітей утримує теперішній чоловік, вона на даний час ніде не працює, а від другого шлюбу у них також є діти, яких вони з чоловіком утримують. Наголосила на тому, що навіть продовження стягнення аліментів на утримання спільних з позивачем дітей у визначеному раніше розмірі, буде не достатнім для забезпечення потреб дітей, однак просила не зменшувати присуджений розмір аліментів. Суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, зясувавши всі фактичні обставини, та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозвязок їх у сукупності, доходить висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Судом обєктивно встановлено, та не заперечується сторонами, що відповідно до виконавчого листа № 2-646 від 14 серпня 2006 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дітей сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 12.07.2006 року (арк. 7). З нааного розрахунку заборгованості по аліментам від 17.02.2017 року вбачається, що станом на 01.01.2017 року заборгованість по аліментах [PERSON] становить 69484,92 грн. (арк. 20). З наданої суду копії свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] та копії паспорта серії ВР № 437653 від 09 березня 2011 року виданого, Свалявським РВ УМВС України в Закарпатській області, вбачається, що прізвище відповідачаТуряниця (Патюк) [PERSON] змінено на «Мущинка»( арк. 32, 33). Відповідно до довідки про доходи № 1 від 28.02.2017 року, вбачається, що [PERSON], [INFO], працює у ФОП [PERSON], на посаді майстра з ремонту взуття. Ця обставина, крім цього підтверджується копією трудового договору між роботодавцем та позивачем, де зазначено, що оплата праці позивача проводиться у розмірі 0,5 мінімальної заробітної плати. З наданої довідки про доходи встановлено, що загальна сума доходу позивача за період з 10 вересня 2016 року по 28 лютого 1017 року без урахування аліментів становить 9150,00 грн. Відповідно до довідки від 30.01.2017року № 215, виданої Сусківською сільською радою Свалявського району вбачається, що [PERSON], [INFO] з 12.05.2005 року та станом на день видачі довідки не працює. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. У відповідності до\~ст.1 ЦПК України\~завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту прав та інтересів фізичних осіб. Відповідно до ст.ст.\~10,\~11,\~60 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.\~\~ Згідно\~зі ст.57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. В ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року зазначено що, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дітей. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 27 зазначеної Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 51 Конституції України визначено, що сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно\~ст. 141 СК України\~мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 180 СК України\~також передбачено обовязок обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згіднозі\~ст.192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшений або збільшений за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, а також інші обставини, що мають істотне значення (стаття 1 82 СК України). Постановою Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~розяснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.\~\~\~\~\~ Отже, при вирішенні даного спору правове значення має встановлення наявності або відсутності факту зміни матеріального або сімейного стану платника аліментів у порівнянні із його матеріальним та сімейним станом, у якому він перебував на час ухвалення рішення про стягнення аліментів. Суд розглядає цивільну справу в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів, наданими сторонами по справі. Позивачем не доведено, що з моменту визначення у 2006 році аліментів у частці від заробітку, у нього значно змінився матеріальний стан, зокрема, та обставина що він на даний час працює на 0,5 мінімальної заробітної плати не позбавляє його можливості працевлаштуватись та працювати на повну зайнятість. Посилання позивача на ту обставину, що на його утриманні перебуває батько [PERSON], [INFO], з яким він разом проживає є безпідставним та нічим не доводиться. З наданої позивачем довідки лише встановлено ту обставину, що [PERSON] ніде не працює, ніяких доказів про те, що батько позивача потребує допомоги або є непрацездатним, чи перебуває в нього на утриманні, суду не надано. Отже, суд не приймає до уваги, той факт, що позивач має на утриманні батька, оскільки будь-яких допустимих та належних доказів на підтвердження вказаної обставини, останнім не надано. Крім того, суд зауважує, що позивач є молодою та працездатною людиною, однак всіх цілеспрямованих заходів щодо пошуку роботи не вживає, зокрема, не намагався займатися підприємницькою діяльність чи іншою діяльністю за рахунок якої міг би одержувати доходи та надавати дітям допомогу. Дана обставина дає суду підстави зробити висновок про небажання позивача в повному обсязі нести обов'язок щодо утримання дітей. За частиною 2\~ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік»\~визначено що, прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. Сума грошових коштів, яку позивач просить стягувати в якості аліментів, змінивши спосіб їх стягнення, на утримання його двох дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], 01.01.2005 року, є значно меншою, ніж 50 відсотків встановленого розміру прожиткового мінімуму для дітей від 6 до 18 років, тому, та на думку суду буде суперечити закону. З урахуванням того, що інших аліментних зобовязань позивач не має, враховуючимайновий та сімейний стан позивача, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем наявності обґрунтованих, мотивованих та достатніх підстав для зміни розміру аліментів, а розмір аліментів, які стягуються з позивача за рішенням суду від 14серпня 2006 року\~в розмірі 1/3 частину всіх видів доходів позивача на утримання двох дітей, відповідає вимогам законодавства з врахуванням можливостей та обовязку обох батьків щодо утримання дітей, та потреб самих дітей. За таких обставин, враховуючи, що позивач не довів належними доказами зміну свого матеріального або сімейного стану, погіршення власного здоров'я, приймаючи до уваги ту обставину, що зміна розміру аліментів суттєво погіршить становище дітей, суд не вбачає підстав для цього, та доходить висновку про відмову в задоволенні даного позову.

Outcome: dismissed