Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Мишуринрізької сільської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В обґрунтування позову посилається на те, що 19 квітня 1999 року померла мати позивача [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина у виді права на земельну частку (пай) площею 4,41 умовних кадастрових га на території Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Позивач, як єдиний спадкоємець після смерті матері, звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено у звязку з пропуском ним шестимісячного строку для прийняття спадщини. Позивач посилається на те, що не знав, що потрібно звертатися до нотаріуса в шестимісячний строк після смерті спадкодавця, оскільки мав на руках сертифікат на право на земельну частку (пай), а також не мав коштів для оформлення спадкових прав. Окрім того у свідоцтві про смерть матері її прізвище записано як «Дектяренко», в той час як у його свідоцтві про народження її прізвище російською мовою зазначено як «Дегтяренко». Вказані розбіжності в документах також перешкоджають оформленню ним спадкових прав. На підставі вищевикладеного позивач просив суд визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] протягом одного місяця та встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON], яка померла 19 квітня 1999 року, є його матірю. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила суд задовольнити заявлені вимоги з підстав, зазначених у позові. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Верхньодніпровського районного нотаріального округу [PERSON], в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. 19 квітня 1999 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.9). Після її смерті [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено у звязку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини, про що 23 серпня 2016 року нотаріусом було винесено відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.12). Згідно з довідкою виконавчого комітету Мишуринрізької сільської ради № 655 від 12 липня 2016 року на момент смерті [PERSON] проживала сама. Також довідкою виконавчого комітету Мишуринрізької сільської ради № 656 від 12 липня 2016 року підтверджується, що заповіти від імені [PERSON] не реєструвалися (а.с.26). Довідкою виконавчого комітету Мишуринрізької сільської ради № 725 від 1 серпня 2016 року підтверджується, що чоловік [PERSON] помер раніше за неї, а саме 4 листопада 1988 року (а.с.27). Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим кодексом (1 січня 2004 року). Оскільки спадщина після смерті [PERSON] відкрилася до набрання чинності ЦК України, проте ніким не була прийнята до встановлених правовідносин застосовуються положення чинного ЦК України. Згідно зі ст.ст. 1268, 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Частиною 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України встановлено шестимісячний строк для прийняття спадщини, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 2 ст. 1220 Цивільного кодексу України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Тобто [PERSON], який на момент смерті спадкодавця з нею не проживав, пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1272 Цивільного кодексу України за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] інші спадкоємці, окрім позивача, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не зверталися. Малолітніх, неповнолітніх, недієздатних спадкоємців або ж спадкоємців, дієздатність яких обмежена, після її смерті не встановлено. Поважною причиною пропуску [PERSON] строку для прийняття спадщини після смерті матері суд вважає незнання позивачем про необхідність звернення до нотаріуса, оскільки в нього знаходився оригінал сертифікату про право на земельну частку (пай). Тому позивач своєчасно не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини з обєктивних причин. Доказів на спростування зазначених обставин сторонами не надано. На підставі вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги [PERSON] законними та обґрунтованими. Судом також встановлено, що в свідоцтві про смерть матері позивача її прізвище зазначено як «Дектяренко», в той час як у свідоцтві про народження позивача її прізвище зазначено російською мовою як «Дегтяренко» (а.с.8). Отже, прізвище позивача та його матері у свідоцтві про народження позивача не збігається з прізвищем у свідоцтві про смерть його матері «Дектяренко», що також є перешкодою для оформлення спадкових прав позивача. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що з 1966 року вона проживає в с.Мишурин Ріг, працювала на фермі в колгоспі, де працювала також мати позивача [PERSON] Свідок [PERSON] суду показала, що вона від народження мешкає в с.Мишурин Ріг. Особисто знайома як з позивачем так і з його покійною матірю [PERSON] вони всі разом працювали в колгоспі. На думку свідка, розбіжності в документах сталися через те, що раніше документи записували зі слів та ніхто не перевіряв, як повинно правильно бути написано. Інших спадкоємців, окрім позивача, після смерті [PERSON] не має. Вказані розбіжності в документах в написанні прізвища матері заявника у свідоцтві про смерть, суд розцінює як помилковий запис прізвища у перекладі з російської мови. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Частиною 2 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Враховуючи відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій в тому числі через розбіжність у написанні прізвища заявника та його матері у документах, іншого шляху підтвердження факту родинних відносин між заявником та його матірю, яка померла, окрім звернення до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин не має. Таким чином зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення вимог [PERSON] про встановлення факту родинних відносин між ним та померлою [PERSON], яка є його матірю з метою оформлення спадкових прав. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved