Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визначення способу у вихованні та спілкування з дитиною, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей Луцької міської ради. Свій позов мотивує тим, що він є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], матір'ю якого є відповідач по справі. Зазначає, що на даний час не перебуває у шлюбі з відповідачем і має іншу сім?ю, неповнолітній [PERSON] проживає разом з матір'ю, рішенням Служби у справах дітей Луцької міської ради встановлено порядок його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, однак відповідач належним чином не виконує зазначене рішення та не надає можливості йому спілкуватись з сином та приймати участь у його вихованні. На підставі викладеного просить суд встановити порядок його участі у спілкуванні з сином: спілкування з дитиною на нейтральній території першої та третьої суботи щомісяця з 10.00 год. до 20.00 год. без присутності матері дитини; - за бажанням дитини систематичне спілкування з дитиною будь-якими засобами зв'язку; - за бажанням дитини періодичні побачення в інші дні; - за погодженням з матір?ю забезпечувати оздоровлення дитини щороку у літній період шляхом спільного відпочинку в межах території України терміном до 10 (десяти) календарних днів включно без присутності матері. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, наведених в позовній заяві. Просили суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала. Просила суд визначити порядок участі позивача у спілкуванні та вихованні з сином лише у присутності матері. Представник третьої особи Шульгана Ф.П. в судовому засіданні позов підтримав частково, вказав, що доцільно встановити порядок участі позивача у спілкуванні з сином у спосіб, що викладений у висновку органу опіки та піклування від 16.12.2014 року №250 (а.с.55). Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов?язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою. Відповідно до ч. 3 ст. 157 СК України, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ч. 1 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у офіційно зареєстрованому шлюбі з 14.09.2003 року по 19.05.2014 року, який був розірваний в судовому порядку (а.с.8). Від даного шлюбу у сторін народилася спільна дитина [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження (а.с.7). Судом встановлено, між сторонами виник спір щодо виховання та часу зустрічей з малолітнім сином, в зв'язку з чим, [PERSON] звернувся до Служби у справах дітей Луцької міської ради з заявою про вирішення питання щодо надання йому можливості побачень з малолітнім сином та участі у його вихованні. Рішенням Служби у справах дітей від 12.06.2014 року вирішено надати позивачу можливість систематично відпочивати з сином щосуботи з 16 год. до 19 год. в присутності матері (а.с. 13) Із матеріалів справи, пояснень учасників процесу в судовому засіданні, показань свідків [PERSON], [PERSON] вбачається, що між сторонами постійно виникають непорозуміння, конфліктні ситуації з приводу виконання зазначеного рішення органу опіки і піклування. Отже, сторони не можуть в добровільному порядку узгодити між собою питання щодо їх участі у вихованні спільної неповнолітньої дитини [PERSON] Частиною 2 статті 159 СК України передбачено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Вирішуючи питання про спосіб участі позивача у вихованні дитини суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 157 СК України, [PERSON], який проживає окремо від дитини, має право на особисте спілкування з сином, а [PERSON], з якою проживає дитина, не має права перешкоджати позивачу безпосередньо спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. Статтями 7, 16 Загальної декларації прав людини, від 10.12.1948 року передбачено, що позивач та відповідач є рівними в своїх правах і згідно зі ст. 141 СК України вони мають рівні права та обов'язки щодо дитини - сина [PERSON], при чому на обсяг батьківських прав та обов'язків не впливає та обставина, що один із батьків проживає окремо від дитини. Крім цього діти мають рівне право на виховання з боку матері та батька. Відповідно до ч.1 ст.7, ст.9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 p., дитина має право не розлучатися зі своїми батьками навіть попри їх волі, а у випадку розлучення з одним з них, має право на підтримання на постійній основі особистих відносин і безпосередніх контактів з обома батьками. При вирішенні питань, що торкаються дітей, згідно ст. З Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., суд має виходити з принципу максимального забезпечення інтересів дитини, його захисту і забезпечення турботи про нього. При вирішенні такого спору суди повинні виходити не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дітей та умов їх нормального виховання. Аналізуючи пояснення сторін, письмові матеріали, показання свідків, висновок Служби у справах дітей, суд враховує той факт, що позивач та відповідач в зареєстрованому шлюбі на даний час не перебувають, проживають окремо, у позивача є інша сім'я, між сторонами існують неприязні стосунки та часто виникають конфліктні ситуації. Таким чином, суд вважає підставною вимогу позивача щодо систематичного відпочинку першої та третьої суботи щомісяця з 10.00 год. до 20.00 год., однак перші три місяці з початку побачень повинні відбуватись в присутності матері дитини. При цьому суд враховує ту обставину, що неповнолітня дитина була свідком суперечок та сварок між батьками, що спричинило її душевні хвилювання та погіршення психологічного стану (а.с.57), а тому побачення дитини з батьком без присутності матері принаймні протягом трьох місяців не буде сприяти встановленню належного психологічного контакту з батьком. Крім того, враховуючи вищенаведені обставини справи, а також вікові особливості малолітньої дитини, на думку суду, решта заявлених позовних вимог слід задовольнити, однак, при наявності бажання дитини спілкуватися з батьком та погодження матір?ю спільного відпочинку батька з сином влітку протягом 10 днів. За таких обставин, враховуючи бажання та можливість позивача спілкуватися з сином та приймати активну участь у його житті, наявність у позивача належних умов роботи, проживання, його позитивні характеристики, суд вважає за потрібне встановити наступний порядок участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON], а саме: систематичний відпочинок першої та третьої суботи щомісяця з 10.00 год. до 20.00 год. у присутності матері дитини [PERSON] протягом перших трьох місяців від початку зустрічей з дитиною, а після спливу трьохмісячного терміну - без присутності матері; - за бажанням дитини систематичне спілкування з дитиною будь-якими засобами зв'язку; - за бажанням дитини періодичні побачення в інші дні у присутності або без присутності матері, залежно від бажання дитини; - за погодженням з матір?ю забезпечувати оздоровлення дитини щороку у літній період шляхом спільного відпочинку в межах території України терміном до 10 (десяти) календарних днів включно без присутності матері. При встановленні саме такого графіку побачень та відпочинку для позивача суд виходить з балансів інтересів дитини та враховує принцип рівності у вихованні дитини батьками і вважає, що в подальшому спілкування сина з батьком без присутності матері на даному етапі буде відповідати інтересам дитини, оскільки між сторонами існують неприязні стосунки та наявні конфліктні ситуації, що може негативно вплинути на психологічний стан дитини, нанести непоправну моральну, психологічну і фізичну шкоду. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

Outcome: partial