Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «СКАТ-ЦЕНТР» про визнання формулювання причини звільнення позивача за п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул невірною та зміну формулювання причини його звільнення, вказавши формулювання за власним бажанням за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11.07.2018 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та призначено судове засідання. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що з 04.01.2013 року позивач працював у ТОВ «СКАТ-ЦЕНТР» на посаді старшого охоронника 5 управління. 07.05.2018 року він написав заяву про звільнення у відповідності до ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням внаслідок порушення TOB «СКАТ-ЦЕНТР» трудового законодавства, зокрема, в частині своєчасності та строків виплати заробітної плати, яку направив директору TOB «СКАТ-ЦЕНТР» [PERSON] на юридичну адресу підприємства (м. Київ, провулок Червоноармійський,будинок 14), та директору Департаменту з режиму безпеки 5 управління TOB «СКАТ-ЦЕНТР» [PERSON] на фактичне місцезнаходження Департаменту підприємства (м. Сєвєродонецьк, вул. Пивоварова, 5). З 03.05.2018 року до 24.05.2018 року позивач знаходився у черговій відпустці, про що табельщиком TOB «СКАТ-ЦЕНТР» [PERSON] було видано довідку. В останній день відпустки табельщик підприємства визвав позивача на роботу щоб здати робочий одяг та електронний пропуск, в результаті чого був заповнений обхідний лист, підписаний табельщиком та начальником служби охорони. З того моменту він мав бути звільнений, проте 27.05.2018 року позивачу знову подзвонили з роботи для з'ясування причини відсутності на робочому місті. Позивач того ж дня прийшов на роботу, проте за відсутності електронного пропуску, навіть не мав можливості зайти до приміщення. В подальшому він викликав поліцію та працівники правоохоронних органів прийняли від заяву, в якій позивач детально виклав зазначені обставини. Більш ніж три тижні позивача не звільняли, посилаючись на те, що фактичне місцезнаходження підрозділу TOB «СКАТ-ЦЕНТР» знаходиться у м. Сєвєродонецьку, а юридична адреса зареєстрована у м. Києві. Лише 22.06.2018 року він отримав трудову книжку та був ознайомлений із наказом про звільнення № 303, відповідно до якого: «27.05.2018 р., 31.05.2018 р., 04.06.2018 р., 08.06.2018 р., 12.06.2018 р. [PERSON] - старший охоронник 5-го управління TOB «СКАТ-ЦЕНТР», не приступив до виконання обов'язків та був відсутній на роботі протягом всіх змін, про що складено відповідні Акти. Виправдовувальних документів та пояснень з приводу своєї відсутності на роботі, позивач не надав, у звязку з чим, його було звільнено 13.06.2018 року за прогул відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України. З огляду на викладене, позивач звернувся з даним позовом до суду. Учасники справи в судове засідання не зявилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача причини неявки суду не відомі. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З матеріалів справи вбачається, що згідно копії трудової книжки [PERSON] серії АК №168309, заповненої 14.06.1996 року, на підставі наказу № 3 від 04.01.2013 року позивач прийнятий на роботу до ТОВ «СКАТ-ЦЕНТР» на посаду старшого охоронника 5 управління зі строком випробування два місяці. 13.06.2018 року позивач звільнений з роботи за прогул без поважних причин, п. 4 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу № 303 від 13.06.2018 року. У відповідності до заяви [PERSON] від 07.05.2018 року останній просить звільнити з 07.05.2018 року відповідно до п. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням внаслідок порушення ТОВ «СКАТ-ЦЕНТР» трудового законодавства в частині своєчасності та строків виплати заробітної плати, відсутності компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари й тарифів на послуги і нарахувати йому виплату вихідної допомоги у розмірі, передбаченому у колективному договорі, але не менше тримісячного середнього заробітку згідно ст. 44 КЗпП України. Вказана заява була надіслана поштою [PERSON] 07.05.2018 року та отримана уповноваженою особою 08.05.2018 року, що підтверджується копією опису експрес листа та копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, наявними в матеріалах справи. Позивач 17.05.2018 року звернувся до Головного управління Держпраці в Луганській області з заявою, в якій вказано, що з 2013 року по теперішній час між позивачем та відповідачем укладено безстроковий трудовий договір та позивача призначено на посаду старшого охоронника. Протягом 2017-2018 років керівництвом ТОВ «СКАТ-ЦЕНТР» порушуються права позивача щодо своєчасності виплати заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати. В той час, перерахування податків з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати здійснюється у встановлені законодавством строки. 07.05.2018 року позивачем було відправлено листа з заявою про звільнення у відповідності до п. 3 ст. 38 КЗпП України. Станом на 17.05.2018 року звільнення не було зроблено. На підставі вищевикладеного, позивач просить здійснити перевірку ТОВ «СКАТ-ЦЕНТР» щодо порушення трудового законодавства та відновлення порушених прав працівників. У відповідності до листа Головного управління Держпраці у Луганській області №01/15/1833 від 18.05.2018 року звернення позивача від 17.05.2018 року надіслано на розгляд за територіальною належністю до Головного управління Держпраці у Київській області. Згідно листа Головного управління Держпраці у Київській області № 4.3/2-Ч-2388-2560 від 08.06.2018 року звернення позивача від 17.05.2018 року розглянуто в межах компетенції. Посадовою особою Головного управління Держпраці у Київській області проведено інспекційне відвідування дотримання вимог законодавства про працю в TOB «СКАТ-ЦЕНТР». У ході інспекційного відвідування встановлено порушення вимог ч. 1 та ч. 2 ст.115 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» та ч. 1 ст. 116 КЗпП України. По факту виявлених порушень був складений акт перевірки, припис та складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 41 Кодексу про адміністративні правопорушення, який направлено на розгляд до Голосіївського районного суду міста Києва. Матеріали інспекційного відвідування передано на розгляд уповноваженій особі для прийняття рішення про винесення штрафних фінансових санкцій за порушення законодавства про працю, передбачених абзацом 3 частини 2 ст. 265 КЗпП України. Уповноважена особа винесла штрафні фінансові санкцій за порушення законодавства про працю, передбачених абзацом 3 частини 2 ст. 265 КЗпП України (які сплачено). Відповідно до Положення про Головне управління Держпраці у Київській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань праці від 22.06.2017 року №75, головних державних інспекторів не наділено функціями приймати рішення, яке б примушувало керівника підприємства, установи, організації здійснювати будь - які дії на користь конкретних осіб. У відповідності до довідки за підписом табельщика ТОВ «СКАТ-ЦЕНТР» [PERSON] старший охоронник 5-го управління ТОВ «СКАТ-ЦЕНТР» [PERSON] знаходився у черговій (навчальній) відпустці з 03.05.2018 року по 24.05.2018 року. З копії обхідного листа при припиненні трудового договору з ТОВ «СКАТ-ЦЕНТР» [PERSON] вбачається, що обхідний лист підписаний табельщиком та начальником служби охорони 24.05.2018 року. Крім того, 24.05.2018 року пропуск зданий інспектору відділу забезпечення пропускного режиму, що підтверджується підписом інспектора. Згідно копії реєстру видачі трудової книжки звільненим [PERSON] отримав свою трудову книжку 22.06.2018 року. Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного. Частиною 3 ст. 235 КЗпП України передбачено, що у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Частиною 3 ст. 38 КЗпП України передбачено, що працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. У відповідності до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 22.05.2013 року у справі № 6-34цс13 для визначення правової підстави розірвання трудового договору за ч. 3 ст. 38 КЗпП України значення має сам лише факт порушення роботодавцем законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причини такого порушення та його істотність. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (ч. 7 ст. 43 Конституції України). За приписами ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше 7 днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За змістом ч. 4 ст. 97 КЗпП України, ст. 22 Закону України «Про оплату праці» власник або уповноважений ним орган не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами колективними договорами. Cудом встановлено, що позивач вимагав свого звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору), однак був звільнений відповідачем з іншої підстави за п. 4 ст. 40 КЗпП України (за прогул без поважних причин). Відповідачем не надано до суду будь-яких доказів на підтвердження правомірності звільнення позивача за прогул без поважних причин за п. 4 ст. 40 КЗпП України. Порушення відповідачем як роботодавцем умов трудового законодавства відносно позивача підтверджується тим, що позивач не отримував вчасно заробітну плату у повному обсязі протягом 2017-2018 років, що підтверджується відповідними розрахунковими листками та копією листа Головного управління Держпраці у Київській області № 4.3/2-Ч-2388-2560 від 08.06.2018 року. Факт порушення працедавцем законодавства про працю і спонукав працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи. Істотність характеру порушень роботодавцем умов трудового законодавства та їх поважність не можуть бути підставою для відмови працівнику у звільненні за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду України по справам № 6-120цс12 від 31.10.2012 року, № 6-157цс12 від 20.02.2013 року. За таких обставин, суд вважає за необхідне змінити формулювання причини звільнення позивача, яке вказане у наказі Товариства з обмеженою відповідальністю «СКАТ-ЦЕНТР» № 303 від 13.06.2018 року та в його трудовій книжці з «за прогул без поважних причин, п. 4 ст. 40 КЗпП України» на «за власним бажанням, у звязку із невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України». На підставі викладеного,

Outcome: approved