Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту, по котрому просив суд скасувати арешт нерухомого майна, накладений на підставі постанови серії АН № 38147 Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 20 липня 2010 року на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження 10135467. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовуються тим, що спірною постановою були вжиті обмеження у праві розпорядження відносно майна, котре належить йому, в процесі виконання виконавчих дій державним виконавцем, про котре йому стало відомо лише на теперішній час та стороною якого він не був, наразі виконавче провадження знищене та вжитий арешт перешкоджає позивачу вільно розпоряджатися власним майном. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30 липня 2020 року провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 10 серпня 2020 року. У судове засідання 10 серпня 2020 року належним чином сповіщені учасники справи не з`явились, у зв`язку з чим судове засідання відкладене на 05 листопада 2020 року. До суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без особистої участі позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Судове засідання 05 листопада 2020 року відкладено на 07 грудня 2020 року, з підстав знаходження судді на лікарняному. У судове засідання 07 грудня 2020 року з`явився позивач, позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити у повному обсязі. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись. Судове засідання відкладено на 08 січня 2021 року. У судове засідання 08 грудня 2020 року сторони не з`явились. До суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без особистої участі позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Інші учасники справи про причини неявки суд не повідомляли. Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог на підставі наступного. Судом встановлено, що постановою серії АН № 38147 Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 20 липня 2010 року накладено арешт та заборону відчуження на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження 10135467. Позивач звернувся до відповідача, однак листом № 38672 йому повідомлено, що виконавче провадження було знищено, у зв`язку з закінченням строку зберігання, відповідно до вимог Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2018 року №2274/5. Як вбачається з інформаційної довідки за № 212844825 від 17.06.2020 року щодо квартири [ADDRESS] , в розділі відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявний запис, реєстраційний номер обтяження 10135467, відповідно до котрого щодо майна вжито арешт та заборону на його відчуження, однак власником зазначено [PERSON] . Як вбачається з пояснень позивача, він та [PERSON] мають однакові імена та по-батькові, що могло спричинити помилку в накладенні арешту на майно позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстр речових прав на нерухоме майно - це єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єкти цих прав. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; рішень судів, що набрали законної сили; ухвали слідчого судді, суду, постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом; договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Частиною 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт з майна може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть, якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, що передбачений цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних та оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому відповідно до ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки їх порушення. Перелік способів захисту прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. У силу положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, в редакції Закону від 16.02.2010 року виконавче провадження підлягає закінченню у випадку фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом. Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у 3-денний строк надсилається сторонам та суду або іншому органу (посадовій особі), які видали виконавчий документ. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 38 цього Закону, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, вказаної у частині другій цієї статті, для її пред`явлення до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження для зняття арешту з майна. 02.06.2016 року прийнято Закон України «Про виконавче провадження» в новій редакції № 1404-VIII. Згідно з п. 7 Розділу 13 Прикінцеві та перехідні положення встановлено, Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 07.03.2018 року (надалі Закон №1404) що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону. Відповідно до ст. 39 Закону №1404 виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. Згідно з ч. 1, 2 ст.40 Закону № 1404 у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Позивач не може реалізувати свої права та інтереси щодо арештованого майна, яке йому належить, у зв`язку з тим, що був накладений арешт. Згідно з ст. 317 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закінчення договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідності задоволення позову [PERSON] до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту.

Outcome: approved