Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що йому згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку належить земельна ділянка площею 0,0100 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована в [ADDRESS], з цільовим призначенням - для індивідуального гаражного будівництва. В березні 2014 року він, без розробленої та затвердженої в установленому чинним законодавством порядку документації, збудував на вищезазначеній земельній ділянці гараж [NUMBER]. Постановою № 2 від 20.10.2014 року по справі про адміністративне правопорушення його було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф в розмірі 170 грн., який був ним сплачений. В позові позивач також зазначає, що вказаний самовільно забудований гараж відповідає будівельним, санітарним та протипожежним нормам, тому просить визнати за ним право власності на самовільно збудований гараж [ADDRESS], загальною площею 130,4 кв.м, до складу якого входить погріб літ. «п/А» та тераса. В судове засідання 06.10.2015 року сторони не з'явились. Представник позивача [PERSON] за договором про надання правової допомоги [PERSON] попередньо через канцелярію суду подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність та у відсутність [PERSON], в заяві також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача - сільський голова Бохоницької сільської ради Вінницького району Вінницької області Савчук І. також попередньо через канцелярію суду подав письмову заяву про розгляд справи у відсутність представника сільської ради, в якій зазначив, що претензій до забудовника не має. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача - Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі департаменту архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом завчасно та належним чином, відомостей про причину його неявки на адресу суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думки сторін, викладені у поданих до суду письмових заявах, дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов до такого висновку. Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить земельна ділянка [NUMBER], площею 0,0100 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована в с. Бохоники, ТВГ «Поляна-2», Вінницького району Вінницької області, з цільовим призначенням - для індивідуального гаражного будівництва, що підтверджується копією Державного акта на право власності на земельну ділянку (а.с. 6). З копії технічного паспорту на гараж [NUMBER], який розташований в с. Бохоники, в ТВГ «Поляна-2», Вінницького району Вінницької області, виданого ФОП [PERSON] від 17.09.2014 року, вбачається, що даний гараж складається з: гаражу літ. «А», погрібу літ. «п/А» та тераси (а.с. 3-5). З копії акту №-1ПП перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 16.10.2014 року, складеного головним державним інспектором інспекційного відділу у м. Вінниці Департаменту державного архітектурно будівельного контролю у Вінницькій області, вбачається, що [PERSON] збудував гараж [NUMBER] в ТВГ «Поляна -2» на території Бохоницької сільської ради Вінницького району Вінницької області без розробленої та затвердженої в установленому чинним законодавством порядку документації, чим порушив ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» (а.с.9-10). Позивача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 96 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 170 грн., про що свідчить копія постанови № 2 по справі про адміністративне правопорушення від 20.10.2014 року (а.с.11-12), який сплачений позивачем 23.10.2014 року, що підтверджується копією квитанції № 4117 від 23.10.2014 року (а.с. 13). Згідно копії висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 19.10.2010 року, містобудівне обґрунтування меж та площі земельної ділянки для розміщення індивідуального гаража на земельній ділянці площею 0,0100 га в Бохоницькій сільській раді, в межах населеного пункту, за адресою: с. Бохоники, ТВГ «Поляна - 2», [NUMBER], Вінницького району Вінницької області відповідає вимогам діючого санітарного законодавства України і може бути погоджений (затверджений) (а.с. 7). Як вбачається з копії висновку органу державної нагляду у сфері пожежної та техногенної безпеки за № 04-2665/16 від 02.12.2014 року, Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області, станом на 17.09.2014 року, щодо можливості експлуатації гаража [NUMBER], розташованого в ТВГ «Поляна - 2» в с. Бохоники, Вінницького району Вінницької області, вважає можливим експлуатацію зазначеного об'єкта за призначенням, визначеним технічним паспортом (розробленим ФОП [PERSON].), - як гараж. При експлуатації гаража [NUMBER], розташованого в ТВГ «Поляна-2» в с. Бохоники, Вінницького району Вінницької області, необхідно дотримуватися регламенту проведення робіт технічного обслуговування конструктивних елементів та інженерних мереж (а.с. 8). Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом частини 1 статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми, самочинним є будівництво об'єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній. Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України. Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об'єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України). За наявності спору, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст. 376 ЦК України, а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 ЦК України); за особою - власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК України). Згідно із роз'ясненнями, викладеними у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», при вирішенні справ цієї категорії та застосуванні статті 376 ЦК суди повинні керуватися положеннями законодавства України про містобудування, яке складається, зокрема, із Конституції України, відповідних положень ЦК, Земельного кодексу України, законів України від 16 листопада 1992 року № 2780-XII «Про основи містобудування», від 20 травня 1999 року № 687-ХІV «Про архітектурну діяльність», від 16 вересня 2008 року № 509-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву», від 25 грудня 2008 року № 800-VІ «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», від 17 лютого 2011 року № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності, від 22 травня 2003 № 858-IV «Про землеустрій»,від 19 червня 2003 року № 963-ІV «Про державний контроль за використанням та охороною земель» та інших нормативно-правових актів, що видаються на їх виконання, з дотриманням яких повинно здійснюватися будівництво об'єктів нерухомості. Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва») право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК), землекористувачі (стаття 95 ЗК), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (стаття 102-1 ЗК) або з інших передбачених законом підстав. Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України. У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Як вбачається із матеріалів справи, позивач звертався до інспекції державного будівельного архітектурного контролю про прийняття об'єкта до експлуатації, однак йому 17.10.2014 року було відмовлено (а.с. 14). Відповідно до пункту 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва )» у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього. Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК України ), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це право не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК України). Враховуючи те, що позивач володіє земельною ділянкою, на якій збудовано гараж, на законних підставах, використовує її за цільовим призначенням, а також те, що визнання за ним права власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, не порушує права інших осіб, суд вважає, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Іншого способу захисту своїх прав у позивача немає. Крім того, оскільки позивачем не заявлено вимоги про стягнення з відповідачів судових витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору, суд вважає залишити їх за позивачем. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved