Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та просив стягнути з держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України 5000000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В обгрунтування вимог позивач вказував на те, що вироком апеляційного суду Одеської області від 22.09.2004 року його визнано невинуватим у вчинені злочинів, передбачених ст.69, ч.5 ст.123-1, ч.З ст.144 КК України 1960 р. та звільнено з-під варти в залі суду. Ухвалою Верховного Суду України від 18 квітня 2006 р. вирок залишено без змін. 20.12.1999 р. його було заарештовано прокуратурою м. Одеси, за підозрою в скоєнні злочину, передбаченого ст. 187 ч. 1 КК України. 24.12.1999 р. його доставлено в Одеський слідчий ізолятор, а постановою прокуратури м. Одеси від 03.05.2000 р. переведено в слідчий ізолятор №22 м.Ізмаїла. 08.08.2000 р. прибув з Ізмаїльського слідчого ізолятора до СІЗО для утримання. У камерах були погані санітарні умови, сирість, грибок на стінах, закопчені сигаретним димом. Туалет не відділений від житлової зони, без системи зливу, змушений був їжу вживати поруч з туалетом. Йому не видавали туалетні приналежності, крім мила. Постільна білизна не видавалося за весь період тримання під вартою. Його матрац був брудним і рваним. Білизну, яку передавала жінка не було де прати, їжа поганої якості, часто готувалася з зіпсованих продуктів, була одноманітною та погано пахла. В раціоні харчування повністю виключалися м'ясо, молочні та кисломолочні продукти, свіжі фрукти або овочі. Дозволялося приймати душ раз в два тижні, а бувало що і один раз на місяць, і лише протягом десяти-п'ятнадцяти хвилин. Співкамерники часто страждали від туберкульозу, гепатиту та корости, а також були ВІЛ-позитивними. Прогулянки на свіжому повітрі проводилися на розсуд адміністрації СІЗО, нерегулярно. Іноді вони здійснювалися щодня не більше години, а іноді - раз в тиждень. Під час прогулянки небо було закрито металевою кліткою. Такі нелюдські умови утримання, принизливе і жорстоке відношення до позивача з боку слідчих органів та співробітників установи виконання покарань, як і сам факт незаконного та необгрунтованого кримінального переслідування та поміщення в СІЗО, неповноцінне харчування, ненадання медичної допомоги викликали глибокий стрес, моральні страждання та втрату здоров'я. До його затримання він переніс тяжку відкриту черепно-мозкову травму, яка потребувала лікування, але в умовах СІЗО не отримував належної допомоги. Після звільнення позивача поліпшення здоров'я вже не відчувалося, знаходився стабільно у тяжкому стані. Тому він був вимушений звернутися за медичною допомогою до Одеської лікарні №7. Клінічний діагноз: наслідки перенесеної тяжкої відкритої черепно-мозкової травми, забій головного мозку з лінійним переломом лобної кістки у вигляді посттравматичної енцефапопатії 2 ст., Церебрального арахноїдиту, мікрознаків поразки центральної нервової системи. Постравматична епілепсія, генералізована форма, з частими судорожними нападами (1-2 рази на тиждень). Стійка посттравматична церебростанія. Поширений остеохондроз хребта з переважним ураженням попереково-крижового відділу, вторинною радикулопатією.18.08.06 р. був направлений на медико-соціальну експертизу (МСЕК) та визнаний інвалідом 2-ї групи. До взяття під варту працював директором філії СП КЦ «Мастер», був на хорошому рахунку, мав перспективи розвитку кар'єри та бізнесу. В ділових колах позивач мав багато знайомств та друзів. Незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, пред'явлення обвинувачення за вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, ув'язнення ганьблять честь і гідність позивача та завдають непоправної шкоди престижу та діловій репутації позивача, як добропорядної людини. Крім того, на час звільнення з -під варти позивачу вже виповнилося 45 років. Тому, йому було вкрай складно влаштуватись на рівноцінну роботу, оскільки віковий критерій у відборі на аналогічні посади, що зазначають роботодавці до 35-40 років. Таким чином, незаконні дії прокуратури м. Одеси призвели до погіршення стану здоров'я позивача, заподіяли фізичні і моральні страждання, втрату престижної роботи, погіршення нормальних життєвих зв'язків, втрату перспективи ділової активності, позбавили конституційного права на свободу та особисту недоторканність. Посилаючись на незаконне позбавлення волі у період з 15.12.1999 року по 22.09.2004 року просив стягнути моральну шкоду у розмірі 5000000 грн.. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити. Представник Державної казначейської служби України в засідання не з'явився і з заявою про відкладення розгляду справи не звертався. Представник прокуратури Одеської області позов не визнала вказуючи на те, що він є необгрунтованим та безпідставним. Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як було встановлено судом 04.12.1999 року відносно позивача була порушена кримінальна справа №59990036, затримано [PERSON] у якості підозрюваного 20.12.1999 року, міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обрано 23.12.1999 року, обвинувачувався в скоєні злочинів передбачених ст.69, ч.5 ст.123-1, ч.З ст.144 КК України 1960 р . Вироком апеляційного суду Одеської області від 22.09.2004 року його визнано невинуватим у вчинені злочинів, передбачених ст.69, ч.5 ст.123-1, ч.З ст.144 КК України 1960 р. та звільнено з-під варти в залі суду. Ухвалою Верховного Суду України від 18 квітня 2006 р. вирок залишено без змін. Отже, позивач [PERSON] незаконно перебував під слідством та судом з 04.12.1999 р. по 22.09.2004 р., що складає 4 роки 9 місяців 18 днів, з яких під вартою 4 роки 9 місяців 2 дні ( з 20.12.1999 р. по 22.09.2004 р.). Відповідно до ч.ч.1, 2, 7 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Згідно зі ст.ст.1,2 Закону України від 1 грудня 1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законами України «Про оперативно розшукну діяльність» , «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства, - відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду чи іншому рішенні суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину; 3) відмови в порушенні кримінальної справи; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Згідно зі ст.3 Закону України від 1 грудня 1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» у наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи досудового слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Згідно ч. 4 ст. 4 вказаного Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом п.17 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 4 березня 1996 року, питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства України. Згідно приписів ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.05.1995року «4 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди», розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, установлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Верховний Суд України виклав правову позицію, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом, визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування (справа №6-2203цс 15). Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, розглядаючи аналогічні справи, звертав увагу на те, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. При цьому, розмір у відшкодування моральної шкоди не має бути більшим, аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен призводити до його збагачення. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016року №1801 - VIII розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2017 року становить 3200грн., тому розрахунок моральної шкоди не може бути меншим 184320 грн. (3200 грн. х 57 місяці 18 днів). Враховуючи принципи законності, розумності, справедливості в рахунок відшкодування моральної шкоди за завдані моральної втрати, що призвели до порушення нормальних життєвих зв'язків позивача, необхідно призначити [PERSON] 800000 грн.. При зверненні до суду позивач був звільнений від сплати судового збору, тому відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Outcome: partial