Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до до ТОВ «ФК «Факторінгс», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Виноградова В.Ю., приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа Олександр Володимирович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 22 лютого 2021 року за місцем проживання позивача одним листом надійшли чотири постанови приватного виконавця Ванжи О.В. про стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Факторингс» заборгованості на загальну суму 110657,26 грн. Саме із зазначених постанов позивачу стало відомо про наявність на виконанні виконавчого провадження № 64516312 по примусовому виконанню виконавчого напису № 210, виданого 28.12.2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Виноградовою В.Ю. про стягнення заборгованості в розмірі 110657,26 грн, яка нібито наявна перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Факторингс». 01.03.2021 року позивач звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа Олександр Володимирович із заявою, яка серед іншого містила клопотання надати можливість ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження № 64516312 та зробити з них копії, надсилати йому, як боржнику у виконавчому провадженні №64516312, документи виконавчого провадження за поштовою адресою: [ADDRESS] , письмово повідомити про результати розгляду даної заяви, що підтверджується поштовою квитанцією та копією опису вкладення до цінного листа. Станом на момент подачі позовної заяви та всупереч вимогам Закону України «Про виконавче провадження» відповіді позивачу надано не було. Вважає, що стягнення грошових коштів є незаконним та порушує його права, тому зазначений вище виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню. Позивач просить суд визнати виконавчий напис №120, вчинений 28.12.2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Виноградовою B.Ю. про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 110657,26 грн. таким, що не підлягає виконанню. Позивач надав суду заяву в якій прохав судовий розгляд вказаної справи проводити без його участі, позов підтримує в повному обсязі та прохає його задовольнити. Відповідач у справі представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Факторингс» в судове засідання надала відзив відповідно до якого прохала в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, мотивуючи це тим, що позивач не зазначає жодної обставини, яка на його думку є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позивач мав довести, що була відсутня правова підстава для вчинення спірного виконавчого напису, однак будь-яких належних доказів на підтвердження відсутності з його боку порушення зобов`язань за кредитним договором не надав. Сама по собі незгода боржника з розміром заборгованості та її розрахунком не є підставою для визнання заборгованості спірною, оскільки спірність заборгованості з урахуванням положень чинного законодавства визначається не за суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї, а за об`єктивним закріпленням такого виду заборгованості у Переліку документів, по яких стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів державних нотаріальних контор. В подальшому представник відповідача прохала розгляд справи здійснювати без її участі. Треті особи, в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. З копії кредитного договору №8/2007/980-МК27/31-КА укладеного 28.11.2007 року між ВАТ КБ банк «Надра» та позивачем встановлено що, відповідно до умов договору, ВАТ КБ банк «Надра» надав позивачу позику в сумі 114091,00 грн, під 20,5% за рік /а.с. 133-135/. Згідно копії договору про відступлення права вимоги №GL2N78546 від 08 травня 2020 року ТОВ «Фінансова компанія «Факторингс» набуває права на вимоги ПАТ «КБ «Надра» до позичальників, заставодавців, поручителів зазначених в Додатку №1, в якому за №194 зазначений як боржник [PERSON] за кредитним договором №8/2007/980-МК27/31-КА /а.с. 136-138/. 28.12.2020 року приватний нотаріус Виноградова В.Ю., вчинила виконавчий напис за №210. У виконавчому написі зазначено, що [PERSON] , є боржником за кредитним договором №8/2007/980-МК27/31-КА, право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Факторингс» на підставі договору №GL2N78546 від 08 травня 2020 року. Згідно виписки з розрахунку боржника від 20.12.2020 року заборгованість становить 109561,64 грн та складається з основного боргу - 79972 грн та процентів - 29589,64 грн. Строк платежу за Кредитним договором настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 20 січня 2018 року по 20 грудня 2020 року. Розмір плати, сплачений стягувачем у розмірі 1095,62 грн підлягає стягненню з боржника /а.с. 56/. В подальшому за заявою ТОВ «Фінансова компанія «Факторингс», 15.02.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа О.В. відкрито виконавче провадження № 64516312 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса № 210, загальна сума заборгованості складає 110657,26 грн /а.с. 63/. 15.02.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа О.В. винесено постанову про арешт майна боржника [PERSON] та направлено її на виконання /а.с.69/. 16.03.2021 року [PERSON] , звернувся до суду з зазначеним позовом. Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість; перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» зі змінами та доповненнями (далі - Перелік документів), для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» у тому числі, в частині доповнення Переліку новим розділом «2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23; резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 24 листопада 2017 року № 92. Постановою Великої Палати Верховного Суду № 11-174ас18 від 20.06.2018 року у задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року відмовлено. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29 листопада 2001 року. Пунктом 1 зазначеного Переліку в редакції від 29 листопада 2001 року передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: - оригінал нотаріально посвідченої угоди; - документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також, підпунктом 5.1. пункту 5 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Як встановлено судом, договір кредиту №8/2007/980-МК27/31-КА від 28.11.2007 року було укладено в простій письмовій формі, що виключає можливість вчинення виконавчого напису нотаріуса /а.с. 133-135/. Така позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 29 січня 2019 року, справа № 910/13233/17. Отже, приватним нотаріусом при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не враховано тієї обставини, що норми, які визначають перелік документів, що підтверджують безспірність заборгованості по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів, вже не чинні. Крім того, згідно з позицією ВСУ, яка викладена Великою палатою Верховного Суду у справі № 826/20084 від 20.06.2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно правового висновку, викладеного у постановах Верховного суду України від 05.07.2017 року у справі № 6-887цс17 та від 29 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічний висновок міститься і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18). Відповідно до ч.1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року; якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Кредитним договором №8/2007/980-МК27/31-КА від 28.11.2007 року передбачено виконання зобов`язання, окремими щомісячними платежами в мінімальній сумі згідно графіку платежів. Згідно пункту 7.3. позовна давність за кредитним договором №8/2007/980-МК27/31-КА від 28.11.2007 року збільшена до десяти років. Отже заборгованість яка сформувалася за період до 28.12.2010 року /дата вчинення виконавчого напису нотаріуса 28.12.2020 року/ знаходиться позамежами десятеричного строку позовної давності. В той же час нотаріусу для вчинення виконавчого напису не було надано графіку платежів, який згідно пункту 2.2.1 -2.2.2. договору є не від`ємною частиною кредитного договору, що позбавило можливості встановити дотримання вимог ч.1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Отже, виконавчий напис № 210 виданий в порушення ч.1 ст. 88 ЗУ «Про нотаріат». Оспорюваним виконавчим написом з позивача стягнута заборгованість яка склалася за період 20.01.2018 - 20.12.2020 року, яка серед іншого складається з процентів за договором за цей період в сумі 29 589,64 грн. В той же час строк кредитування за договором №8/2007/980-МК27/31-КА від 28.11.2007 року становить до 27.11.2014 року /п.1.1.4. договору/. Як свідчить усталена практика Великої Палати Верховного Суду, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. З наведеного випливає, що припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018р. у справі №444/9519/12 і підтриманий у постановах Верховного Суду від 09.01.2019 у справі №183/179/16, від 06.03.2019р. у справі №216/750/16-ц, від 12.11.2018р. у справі №404/162/17, від 03.10.2018р. у справі №635/7285/14-ц, від 25.09.2018р. у справі №915/765/17, від 07.08.2018р. у справі №924/16/17. Таким чином, кредитна заборгованість, у зв`язку з наявністю якої було вчинено оспорюваний виконавчий напис, не є безспірною, а тому позов підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат зі сплати судового збору слід здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved