Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м.Запоріжжя з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАЗ Інвестбуд» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку, посилаючись на те, що він з 01.04.2007 року працював на посаді водія першого класу в ТОВ «ЗАЗ Інвестбуд» та 31.10.2014 року звільнився з роботи за згодою сторін. Починаючи з серпня 2013 року заробітну плату йому відповідач виплачував нерегулярно, внаслідок чого станом 18.09.2014 року заборгованість по заробітній платі складає 7903,96 гривень, яку ТОВ «ЗАЗ Інвестбуд» добровільно виплатити відмовилося у зв'язку з відсутністю грошових коштів. На день його звільнення відповідач не провів з ним розрахунок, тому він просить суд стягнути на його користь з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 7903,96 гривень та середній заробіток за затримку розрахунку при звільнені у розмірі 4730,88 гривень. Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій просив на підставі ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення суду не заперечував. Представник відповідача, повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з'явився і не повідомив суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. На підставі даних трудової книжки на ім'я [PERSON], встановлено, що останній з 01.04.2007 року працював на посаді водія першого класу в ТОВ «ЗАЗ Інвестбуд» та 31.10.2014 року звільнився з роботи за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.2). Як вбачається із довідки №215 від 18.09.2014 року, виданої директором та головним бухгалтером Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАЗ Інвестбуд» та наданої суду позивачем, розмір невиплаченої [PERSON] заробітної плати станом на 18.09.2014 року складає 7903,96 гривень (а.с.3). Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею ст.47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку та провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. На підставі ст.115 КЗпП України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічне положення закріплено в ст.24 Закону України «Про оплату праці». Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду про стягнення належної йому заробітної плати без обмежень будь-яким строком. Згідно ст.ст.116, 117 КЗпП України, при звільнені працівника, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день його звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що при звільненні [PERSON] Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАЗ Інвестбуд» не було проведено повного розрахунку, а саме не було виплачено нараховану заробітну плату у розмірі 7903,96 гривень. Не розрахувалось підприємство з позивачем і на момент розгляду даного спору. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.20 Постанови №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Отже, оскільки ТОВ «ЗАЗ Інвестбуд» при звільненні [PERSON] своєчасно не було проведено розрахунок з позивачем, вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку є законними та обґрунтованими. Згідно розрахунку позивача, середній заробіток за весь час затримки розрахунку, тобто за період з 31.10.2014 року по 27.01.2015 року становить 4730,88 гривень. Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Так як позивач при подачі позовної заяви на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача відповідно до ч.2 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України повинен бути стягнений судовий збір на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved