Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] та [PERSON], в якому просить визнати за ним право власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла його матір - [PERSON], якій належала 1/4 частка квартири [ADDRESS]. Зазначив, що оформити право власності на вказану частину квартиру він не зміг, у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно - договору купівлі-продажу квартири від 24.04.1996 року, згідно якого власниками даної квартири є померла [PERSON], позивач та його колишня дружина [PERSON] та донька [PERSON] За наведених обставин приватним нотаріусом [PERSON] постановою від 13.05.2014 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, чому він змушений був звернутися з даним позовом до суду. В судовому засіданні позивач позов підтримав, покликаючись на мотиви такого, доповнив, що шлюб з [PERSON] розірвано 24.11.2008 року, зв'язків із колишньою дружиною та донькою він не підтримує. Їхнє місце проживання йому невідоме. Пояснив, що інших спадкоємців після смерті матері немає, оскільки його батько, з яким мати не підтримувала відносин, помер ще у 2003 році в будинку престарілих у Віньковецькому районі Хмельницької області. Вважає, що має право, як спадкоємець першої черги за законом, на частку квартири після смерті матері. Просить позов задовольнити. Відповідачі, які належним чином були повідомлені про час, день та місце розгляду, що стверджується оголошенням, опублікованим в газеті «Високий замок», яке знаходяться в матеріалах справи, в судове засідання повторно не з'явилися, заяви про розгляд справи за їхньої відсутності не подали і про причини своєї неявки суд не повідомили. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Треті особи - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу [PERSON] та Львівська міська рада, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, не направили в суд своїх представників, при цьому, приватний нотаріус подала заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутності, що суд вважає за можливе. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 24.04.1996 року (а.с. 7), посвідченого державним нотаріусом (завідуючою) П'ятої Львівської державної нотаріальної контори, позивач [PERSON], його мати [PERSON], дружина [PERSON] та донька [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS] (а.с.12). [INFO] [PERSON] померла, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.4). Згідно ст.ст. 1216, 1222, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно даних свідоцтва про народження серії [NUMBER] позивач [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Як вбачається із свідоцтва про смерть батька позивача - [PERSON], він помер [INFO]. Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописку, виданої ЛКП «Богданівка» № 869 від 02.06.2014 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстровано троє осіб: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Встановлено, що інші співвласники квартири - відповідачі [PERSON] та [PERSON], відповідно колишня дружина позивача, з якою шлюб розірвано 24.11.2008 року в судовому порядку (а.с.10), та його донька, разом проживали з [PERSON] в квартирі [ADDRESS], проте з 1998 року по даний час у вказаній квартирі не живуть, жодних їх речей у такій немає. Наведене стверджується поясненнями позивача та актом ЛКП «Богданівка» від 11.05.2011 року (а.с. 13). Відповідно до п. п. 4.15, 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Як встановлено, позивач звернувся в строк та у встановленому законом порядку до приватного нотаріуса Львівської міського нотаріального округу [PERSON] про прийняття спадщини після смерті матері, однак, постановою від 30.05.2014 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме: на 1/4 частину спірної квартири, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документа на спадкове майно (а.с.8). На звернення позивача Львівський державний нотаріальний архів підтвердив, що дійсно 24.04.1996 року П'ятою Львівською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером № 2109 був посвідчений договір купівлі-продажу квартири, в якому покупцями були - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], проте, одночасно повідомив, що дублікат примірника цього договору може бути видано лише за письмовою згодою сторони договору, тобто усіх покупців. Позивачем надано суду копію вказаного договору купівлі-продажу, між тим, представлено також довідку Обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 29.01.2014 року (а.с. 6), згідно якої, за даними інвентаризаційної справи квартира по [ADDRESS] зареєстрована на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24.04.1996 року за реєстровим № 2109 посвідченим П'ятою Львівською державною нотаріальною конторою за [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, з огляду на викладене, судом достовірно встановлено, що спадкодавцеві [PERSON] належала на праві власності 1/4 частка квартири по [ADDRESS]. Виходячи із наведеного та враховуючи, що позивач [PERSON] як син померлої - [PERSON] та як спадкоємець першої черги за законом після її смерті, має право на спадкове майно, в тому числі на 1/4 частку квартири по [ADDRESS], в якій він проживав разом із матір'ю та продовжує користуватися такою і після смерті спадкодавця, тобто фактично прийняв спадщину, а тому суд приходить до переконання, що позов [PERSON] підставний і такий слід задовольнити та визнати за позивачем право власності на 1/4 частку квартири по [ADDRESS].

Outcome: approved