Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ПАТ «Страхова компанія «Еталон» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, судових витрат. Ухвалою суду від 28.04.2014 року до участі у справі залучено в якості третьої особи без самостійних вимог [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача та позивач позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. Відповідач в судове засідання не прибув і про причину своєї неявки суд не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку однак подав до суду заперечення від 19.03.2014 року, частково визнавши смум відшкодування - 25 942.04 грн. (а.с.21). Третя особа позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. Заслухавши пояснення позивача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17.09.2013 року в м. Івано-Франківську на перехресті по вул.Тисменецька-Декабристів сталась ДТП за участю транспортного засобу «Рено-Меган», д.н.з.[NUMBER], який належить позивачу [PERSON] та транспортного засобу «Фольксваген Т4», д.н.з.[NUMBER], під керуванням [PERSON], власником якого є [PERSON], про що повідомлено позивачем відповідача. Законом України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів(страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Поняття договір страхування закріплено в ЦК (ст. 979), та в Законі України «Про страхування». Так, згідно зі ст. 16 цього Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Зазначеним законом визначено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язані, в тому числі з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності). Відповідно до ч. 1 ст. 981 ЦК, ч. 2 ст. 18 вищезазначеного закону, факт укладення договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Згідно Полісу №АЕ/0140417 застрахована цивільно-правова відповідальність, власника автомобіля «Фольксваген Т4», д.н.з.[NUMBER], 1999 р.в., [PERSON] страховою компанією «Еталон», термін дії - до з 08.02.2013 року по 07.02.2014 року включно. Розмір франшизи 500 грн. (а.с.23). Згідно ст. 6. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до ст. 28. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постановою тисменицького районного суду від 29.10.2013 року підтверджено факт настання страхового випадку, а саме, встановлено, що [PERSON] порушив вимоги п. 10.4 Правил дорожнього руху України, а саме 17.09.2013 року 0 10 год. в м. Івано-Франківську на перехресті по вул.Тисменецька-Декабристів керуючи транспортним засобом «Фольксваген Т4», д.н.з.[NUMBER], здійснюючи поворот ліворуч не дав дорогу транспортному засобу «Рено-Меган», д.н.з.[NUMBER], який належить позивачу [PERSON].Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] вчинив правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП. Вказана постанова набрала законної сили (а.с.56). Водій в судовому засіданні свою вину у вказаному ДТП визнав повністю. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Страховим випадком відповідно до Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи,відповідальність якої застрахована за договором. Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Як слідує зі ст.. 1187, 1188 цього ж кодексу джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Згідно ч. 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно Акту виконаних робіт від 23.12.2013 року ПВКФ «В.С.К.», вартість матеріального збитку заподіяного автомобілю визначено на суму - 44300.25 грн. (а.с.87), автомобіль позивачем на час розгляду справи відремонтовано. За міном франшизи позивач просить стягнути 43790.25 грн. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відповідача з вимогою про виплату страхового відшкодування, однак відповіді не отримав (а.с.8). Відповідач визнаючи частково суму до відшкодування, вказує на висновок №336 експертного автотоварознавчого дослідження, складений 28.12.2013 року (а.с.59-63) по заяві СК «Еталон», згідно якого вартість матеріального збитку становить 31 730.45 грн.. В даному висновку зазначено, що вартість відновлювального ремонту авто становить 46 205.79 грн. (п.4), а оскільки термін експлуатації автомобіля становить понад 7 років, то коефіцієнт фізичного зносу автомобіля становить 0.38 (п.5), тому з врахуванням фізичного зносу вартість матеріального збитку становить 31 730.45 грн. Однак , висновком помилково підтверджено термін експлуатації автомобіля понад 7 років, оскільки автомобіль зареєстровано 19.09.2006 року (п.1 висновку), а ДТП сталося 17.09.2013 року, отже до 7-ми річного строку експлуатації транспортного засобу. Як слідує з визначення коефіцієнту фізичного зносу КТЗ, значення цього коефіцієнта є таким що дорівнює 0 в разі не перевищення експлуатації авто 7 років (п.5 висновку). Тому, суд оцінює такий висновок по врахуванню експертом фізичного зносу ТЗ, при його відсутності, критично. Відповідач також звернув увагу суду на зменшення вартості відновлювального ремонту за мінусом ПДВ. Однак, згідно поданого позивачем Свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість (а.с.97), ПВКФ «В.С.К.» що надало послуги по ремонту ТЗ є таким платником ПДВ. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування. Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» пунктом 17 вказано, що необхідною умовою виникнення обов'язку страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором). Якщо факт завдання шкоди відповідно до статті 6 Закону № 1961-IV не є страховим випадком, то потерпілий має право вимагати відшкодування шкоди на підставі загальних правил, встановлених ЦК. Як слідує з п.24 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» страхове відшкодування шкоди, завданої потерпілому, виплачується за кожним страховим випадком, що настав протягом періоду дії відповідного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності в межах ліміту відповідальності страховика (МТСБУ), з урахуванням умов, зазначених у статті 9 та пункті 19.1 статті 19 Закону № 1961-IV. Максимальні розміри страхової виплати за шкоду, завдану майну потерпілих, у разі спрощеного врегулювання дорожньо-транспортної пригоди (так званий Європротокол) затверджено розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 17 листопада 2011 року № 698 «Про затвердження максимальних розмірів страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державтоінспекції МВС України». Ч.3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. За таких обставин та доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним витрати по оплаті судового збору. На підставі ст.ст. 22, 526, 530, 610, 979, 981, 992 ЦК України, Законом України «Про страхування», Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»

Outcome: approved