Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сімферопольського районного суду Автономної Республіки Крим із позовом до [PERSON] про стягнення боргу по договору позики. Позов мотивовано тим що відповідач отримав від позивача в борг 14054 грн. У зв'язку із тим, що позику частково не повернуто позивач просить стягнути залишок боргу. Також позивач просить стягнути на його користь пеню за несвоєчасну сплату платежів за договором у розмірі 0,10% за кожний день прострочення та 3% річних на підставі приписів частини другої статті 625 Цивільного кодексу України. Сторони повідомлені належним чином про дату, час і місце судового розгляду справи в судове засідання не з'явились, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, відповідач проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 10.01.2013 року між позивачем (позикодавцем) та відповідачем (позичальником) укладено договір позики, за яким позичальник отримав від позикодавця суму в розмірі 14054 грн., із сплатою заборгованості за цим договором в наступному порядку: раз на місяць (до 11-го числа місяця) грошові кошти в сумі не менш чим по 2008 грн., починаючи з 10.02.2013року. На підтвердження укладення договору позики відповідачем написано розписку від 10.08.2013 року. Станом на 23.12.2013 року, в порушення п. 1.1 договору, за відповідачем існує заборгованість на суму 5515 грн. 33 коп. Судом встановлено, що грошові кошти відповідач до теперішнього часу не повернув, про що свідчить знаходження оригіналу розписки у позивача. У відповідності до статей 205, 207, 1047 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять раз перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Водночас, відповідно до положень частини першої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передачу йому позикодавцем визначену грошову суми або визначену кількість речей. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. 12.08.2013 року позивач на адресу відповідача направив лист з вимогою до 30.08.2013 року повернути суму позики в розмірі 5515 грн. 33 коп. відповідно до п. 2.2.4 договору. Відповідач вимогу позивача вказану в листі від 12.08.2013 року не виконав. Задовольняючи позовні вимоги про стягнення суми боргу, суд виходить з того, що згідно із статтями 526, 546 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Позивач виконав належним чином свої зобов'язання за договором, тобто надав відповідачеві обумовлену розпискою суму позики, а відповідач в свою чергу умови договору належним чином не виконав. Відповідач не надав суду доказів відсутності своєї вини у порушені зобов'язання, а також того, що ним були вжиті всі залежні від нього заходи щодо виконання зобов'язання. Як вбачається з матеріалів справи, позичальник - відповідач по справі, укладаючи та підписуючи кредитний договір, погодився з зазначеними в ньому умовами. Зобов'язання повинно бути належно виконаним згідно з умовами договору, що слідує з приписів статті 526 ЦК України. Відповідач умови договору позики належним чином не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість. Відповідачем не надано суду доказів відсутності своєї вини у порушенні зобов'язання, а також того, що були вжитті всі залежні від нього заходи щодо належного виконання зобов'язання. Підстав, передбачених статтею 617 Цивільного кодексу України, для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання судом не встановлено. Відповідно до приписів договору позивач здійснив розрахунок пені 0,1 % від суми непогашеної заборгованості за кожен день прострочення платежу. Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відтак, право позивача на нарахування та отримання процентів за користування чужими грошовими коштами передбачено законом. Однак, розмір таких процентів положеннями Цивільного кодексу України чи інших актів цивільного законодавства, що регулюють відповідні відносини, не передбачений. Відповідно до вказаних приписів позивач здійснив розрахунок відсотків за користування чужими грошовими коштами (10%). З відповідача також належить стягнути судові витрати за подання позову у розмірі 229,40 грн.

Outcome: approved