Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що за рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 07 серпня 2015 року по цивільній справі №541/715/14-ц за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на ? частини житлового будинку та на ? частину земельної ділянки в порядку спадкування і його розподіл та його зустрічним позовом до них про визнання заповіту недійсним було вирішено позовні вимоги [PERSON], [PERSON] задовольнити частково. Визнати за [PERSON], [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на ? частину земельної ділянки загальною площею 0,0697 га у межах згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №125392 виданого на підставі рішення № 158 13 сесії 6 скликання Миргородської міської ради від 18 листопада 2011 року розташованої Полтавська область м.Миргород, пров. Гоголя, 8 яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд та зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею договорів оренди землі за № 531090001001137 у відділі Держкомзему м.Миргород Полтавської області 17 квітня 2012 року кадастровий номер 5310900000:50:065:0265 на праві спільної сумісної власності імя [PERSON], яка померла 14 червня 2013 року та [PERSON]. 16 жовтня 2015 року це право спільного сумісного права на ? частку вказаної земельної ділянки було зареєстровано Реєстраційною службою Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області. В той же час відповідно до витягу з Державного кадастру про земельну ділянку за ними значиться по 1/2 спільні частці земельної ділянки. Крім того, [PERSON] разом з [PERSON], [PERSON] відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно є співвласниками житлового будинку, розташованого на даній земельній ділянки, а саме: у його власності ? частка будинку, а у їхній власності перебуває за кожною по ? частці будинку. Оскільки за ними зареєстроване право на ? частину земельної ділянки в спільній сумісній власності спірної земельної ділянки, то це створює невизначеність у праві розпорядження земельною ділянкою за ним та кожним з відповідачів окремо як співвласників, оскільки законодавство України не передбачає у позасудовому порядку перетворення спільної сумісної власності на земельну ділянку на часткову. У звязку з чим останні змушені були звернутися до суду за захистом своїх прав. У судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві Відповідач [PERSON], [PERSON] позовні вимоги визнали, проти їх задоволення не заперечували. Представник третьої особи Управління Держземагенства у Миргородському районі в судове засіданні не зявився, причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. 85,86). Судом встановлено, що рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 07 серпня 2015 року за [PERSON], [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON] на ? частину земельної ділянки загальною площею 0,0697 га у межах згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №125392 виданого на підставі рішення № 158 13 сесії 6 скликання Миргородської міської ради від 18 листопада 2011 року, розташованої Полтавська область м.Миргород, пров. Гоголя, 8 яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд та зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею договорів оренди землі за № 531090001001137 у відділі Держкомзему м.Миргород Полтавської області 17 квітня 2012 року кадастровий номер 5310900000:50:065:0265 на праві спільної сумісної власності імя [PERSON], яка померла 14 червня 2013 року та [PERSON] (а.с. 06-11). 16 жовтня 2015 року це право спільного сумісного права на ? частку вказаної земельної ділянки було зареєстровано Реєстраційною службою Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.13). Таким чином, судом встановлено, що позивачі [PERSON], [PERSON] набули право власності на вищевказану земельну ділянку, яка є обєктом права спільної сумісної власності. Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 17.03.2017 року скасовано державну реєстрацію права власності [PERSON] та [PERSON], в спільній сумісній власності на земельну ділянку кадастровий номер 5310900000:50:065:0265 по провулку Гоголя, 8 в місті Миргороді Полтавської області, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Визнано за [PERSON] та за [PERSON] право власності за кожною на 1/4 частку земельної ділянки з кадастровим номером 5310900000:50:065:0265 по провулку Гоголя, 8, в місті Миргороді Полтавської області, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (90-91). На підставі цього рішення суду вони зареєстрували своє право власності, як спільну часткову власність, що підтверджується копіями витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності (а.с. 101,101). Але по рішенню суду від 17.03.2017 року частка позивача [PERSON] в спільній сумісній власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5310900000:50:065:0265 по провулку Гоголя,8 в місті Миргороді Полтавської області не була визначена. Положеннями ч. 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Оскільки за позивачем зареєстроване право на 1/2 частину земельної ділянки в спільній сумісній власності, то це створює невизначеність у праві розпорядження земельною ділянкою для нього, як співвласника, оскільки законодавство України не передбачає у позасудовому порядку перетворення спільної сумісної власності на земельну ділянку на часткову. Відповідно до ч. 4 ст. 120 Земельного Кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. При цьому, з вказаних норм вбачається що якщо житловий будинок належить кільком особам на праві спільної власності, то земельна ділянка оформляється також у спільну власність для обслуговування даного будинку з визначенням часток кожного співвласника у розмірах визначених ч. 4 ст. 120 ЗК України. Згідно ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до положення ч.4 ст. 88 ЗК України, учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. У звязку з вищевикладеним суд вважає, що оскільки житловий будинок належить на праві спільної часткової власності співвласникам [PERSON], 1/2 частина, а [PERSON] та [PERSON], по 1/4 частині то і земельна ділянка для обслуговування цього будинку належить кожному із співвласників у розмірі належних співвласникам частин житлового будинку, а саме [PERSON], 1/2 частина, а [PERSON] та [PERSON], по 1/4 частині. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб(не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. За таких обставин, оскільки судом встановлено, що визнання позову відповідачем є безумовним, не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд вважає, що вимоги [PERSON], підлягають задоволенню. Оскільки позивач не заявляє вимог про стягнення з відповідачів на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved