Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Оболонського районного суду міста Києва з заявою, в якій просив встановити факт родинних відносин з [PERSON] , а саме факт того, що [PERSON] , який помер [INFO] у селі ГопчицяПогребищенського району Вінницької області, Україна, є його батьком. В обґрунтування заяви зазначив, що [PERSON] , який помер [INFO] , є його батьком, проте за життя усі знайомі, родичі, сусіди називали його батька на ім`я « [PERSON] », хоча насправді його звали « [PERSON] ». При реєстрації його народження у сільській раді у свідоцтві помилково було зазначено ім`я його батька як « [PERSON] », проте вказану помилку виправляти не стали, бо вважали незначною. [INFO] народилась єдинокровна сестра заявника - [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження її батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] , тобто незважаючи на те, що заявник та його сестра мають спільних батьків, записи в їх свідоцтвах про народження відрізняються. На сьогоднішній день батьки заявника померли, тому внести зміни до актового запису про його народження неможливо, а вказані cуперечності у документах перешкоджають йому реалізовувати свої права як спадкоємця. З урахуванням наведеного заявник змушений звернутися до суду з вищевказаною заявою. Ухвалою суду від 10.11.2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні заявник пояснив, що при народженні його батька хрестили з ім`ям « [PERSON] », проте після армії він вирішив змінити ім`я на « [PERSON] ». За життя його всі називали [PERSON] , оскільки так звикли. Свідоцтво про його народження видавалося у сільській раді і за завичкою у свідоцтві у розділ відомості про батька було записано ім`я батька - « [PERSON] », а не « [PERSON] » як було у паспорті. Представник заінтересованої особи у судовому засіданні пояснила, що заінтересована особа - [PERSON] є рідною сестрою заявника. Їх батьки перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого народилось двоє дітей: заявник та її довіритель. За життя їх батьків жодних труднощів не виникало, тому підстави для зміни документі були відсутні, разом з тим, після їх смерті розбіжності у документах викликали труднощі при оформленні спадщини, оскільки нотаріус відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька заявника. Заінтересована особа [PERSON] надала у судовому засіданні пояснення аналогічного змісту. Допитана також у якості свідка [PERSON] пояснила, що заявник є її рідним братом. Їх батька за життя всі називали « [PERSON] », проте за документами його звали [PERSON] , у зв`язку з чим і виникли розбіжності. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що особисто знав батька заявника, якого завжди у селі називали [PERSON] . Він навіть не здогадувався, що за паспортом той був [PERSON] . Дізнався про це лише тоді, коли батько заявника помер і йому встановлювали пам`ятник, де і було зазначено його ім`я. Вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про народження заявника [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] від 09.09.1947, останній народився [INFO] у [ADDRESS], його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №52. Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя № 00031636606 , 16.02.1947 Виконавчим комітетом Гопчицької сільської ради Погребищенського р-ну Вінницької області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №6. Зі свідоцтва про народження сестри заявника - [PERSON] серії [NUMBER] вбачається, що вона народилась [INFO] у [ADDRESS], а її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №24. [INFO] у [ADDRESS] помер [PERSON] , актовий запис №3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 16.02.2016. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1222 Цивільного кодексу України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Пунктом 4.1. Наказу Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 «Про затвердження порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» встановлено, що при видачі свідоцтва на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва. Відповідно до п. 4.2. Наказу Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 «Про затвердження порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, справу про встановлення факту, що має юридичне значення, суд розглядає в порядку окремого провадження. За змістом ч. 4 ст. 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються за участю заявника і заінтересованих осіб. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші (крім наведених у ч.1 ст.315 ЦПК України) факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як роз`яснено в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно абз. 2 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Аналогічно, згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Встановлення факту родинних відносин між спадкодавцем та заявником необхідне останньому для підтвердження свого права на спадщину та належного її оформлення. З урахуванням наданих заявником доказів суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] та встановлення факту що [PERSON] , який помер [INFO] у [ADDRESS], є батьком [PERSON] , [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: approved