Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 22 березня 2011 року вона була прийнята на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний будинок «Богодухівська птахофабрика» (далі ТОВ «ТБ «Богодухівська птахофабрика») на посаду сортувальника. 01 листопада 2012 року її переведено на посаду старшого укладальника пакувальника дільниці основного виробництва. 30 серпня 2014 року її звільнено за угодою сторін. Після звільнення з роботи 30 серпня 2014 року відповідач всупереч вимог статті 116 КЗпП України у встановлені строки з позивачем не провів остаточний розрахунок, невиплаченою лишилася заробітна плата за серпень 2014 року в сумі 3873,97 грн., а також компенсація за невикористану відпустку в розмірі 2500 грн., а всього заборгованість з виплати остаточного розрахунку складає 6373,97 грн. Враховуючи середньоденну заробітну плату позивача в сумі 92,75 грн., середній заробіток за час затримки складає 8254,75 грн. Також позивач просить в уточнених позовних вимогах стягнути з відповідача компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з несвоєчасною виплатою в сумі 342,26 грн. та моральну шкоду, спричинену несвоєчасною виплатою заробітної плати, яку оцінює у 10000 грн. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON], належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявились. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «ТБ «Богодухівська птахофабрика» [PERSON] належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася. Надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечувала, з наступних підстав. [PERSON] була звільнена з посади птахівника дільниці основного виробництва за угодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України 30 серпня 2014 року. Під час звільнення [PERSON] відповідач не здійснив повного розрахунку по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку у розмірі 3873,97 грн., однак 27 листопада 2014 року заборгованість по виплаті заробітної плати та інших виплат виплачена в повному обсязі на її банківську картку, тобто до відкриття провадження по справі. Щодо стягнення компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків її виплати відповідач зазначає, що заробітну плату позивач отримувала уже з урахуванням індексів інфляції, тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими. Відшкодування моральної шкоди вважає безпідставним, оскільки доказів реальності моральних страждань позивачем не надано. Заперечень проти стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати відповідач не надав. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності осіб, що беруть участь у справі, та відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з копією трудової книжки [PERSON], 22 березня 2011 року її прийнято на посаду сортувальника, 01 листопада 2012 року вона переведена на посаду старшого укладальника пакувальника дільниці основного виробництва, 01 лютого 2014 року її переведено птахівником дільниці основного виробництва, 30 серпня 2014 року звільнено за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України /а.с. 4/. Згідно з довідкою про середню заробітну плату, середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 92,75 грн. /а.с. 36/. З виписки по рахунку від 27 листопада 2014 року вбачається, що ТОВ «ТБ «Богодухівська птахофабрика» виплатило 27 листопада 2014 року [PERSON] заборгованість у розмірі 3873,97 грн. /а.с. 26, 27/. Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Отже, у разі несвоєчасної виплати належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивач звільнена 30 серпня 2014 року, виплата заборгованості із заробітної плати в сумі 3873,97 грн. проведена 27 листопада 2014 року, тобто час затримки складає 89 робочих днів. Враховуючи, що згідно з наданою відповідачем довідкою середньоденна заробітна плата позивача на час звільнення складала 92,75 грн., сума середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати складає 8254,75 грн. (89 х 92,75), яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Статтею 2 вказаного Закону визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі-компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Згідно зі статтею 3 даного Закону, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Перевіривши наданий позивачем розрахунок компенсації з урахуванням індексів інфляції за вересень та жовтень 2014 року (1,029 х 1,024 х 6373,97), суд погоджується, що сума компенсації, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, в даному випадку складає 342,26 грн. Вимоги про стягнення компенсації моральної шкоди у розмірі 10000 грн. суд вважає такими, що підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Згідно з пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Виходячи із засад розумності та справедливості, суд погоджується з доводами позивача про заподіяння їй внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати моральної шкоди і вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 500 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: partial