Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до Нововодолазької селищної ради Харківської області, в якому просить визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на домоволодіння, загальною площею 54,1 кв.м., житловою площею 26,7 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що [INFO] помер його батько, [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нововодолазького району управління юстиції Харківської області 07.05.2011 року, актовий запис №100. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними будівлями (домоволодіння) [ADDRESS] . За життя спадкодавець заповіту не залишив, а тому спадкування здійснювалось за законом. Єдиним спадкоємцем щодо майна померлого є позивач, оскільки інші спадкоємці у встановленому законом порядку від прийняття спадщини відмовились на його користь. Проте, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказаний будинок позивач не має можливості, оскільки нотаріусом йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через відсутність документів, що посвідчують право власності спадкодавця на житловий будинок.За таких обставин позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 18 травня 2018 року під головуванням судді Мащенко С.В. було відкрито загальне позовне провадження у справі. Строк відрядження судді Мащенко С.В. закінчився 06.08.2018 року, цивільна справа по суті не розглянута. Розпорядженням керівника апарату суду № 817 від 17.09.2018 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи й згідно відповідному протоколу від 17.09.2018 року справу з єдиним унікальним № 631/532/18 (провадження № 2/631/676/18) передано до розгляду судді Трояновській Т.М. Ухвалою від 17 вересня 2018 року справу прийнято до провадження суддею Трояновською Т.М. та призначено підготовче засідання по справі. Ухвалою суду від 31 жовтня 2018 року задоволено клопотання позивача та витребувано від приватного нотаріуса Нововодолазького районного нотаріального округу Крючкової Л.А. копію спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] . Також, відповідно до ухвали суду від 28 листопада 2018 року було задоволено клопотання [PERSON] та витребувано від Нововодолазької селищної ради Харківської області додаткові докази по справі. Ухвалою суду від 07 грудня 2018 року задоволено клопотання позивача та залучено до участі у справі в якості співвідповідача іншого спадкоємця [PERSON] . Ухвалою від 07 березня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 10 травня 2019 року. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись своїм\~правом,\~передбаченим частиною\~3\~статті 211\~Цивільного процесуального\~кодексу України,через канцелярію суду позивач надав заяву, зареєстровану за вхідним № 1739/19-вх від 07.03.2019 року, в якій просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, слухання справи провести за його відсутності (а.с.130). Уповноважений представник Нововодолазької селищної ради Харківської області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання відповідач повідомлявся відповідно до вимог Цивільного процесуального законодавства України. Відповідно до заяви, що була направленана адресу суду від 23.10.2018 року та зареєстрована за вхідним № 5115/18-вх, голова Нововодолазької селищної ради Харківської області повідомив, що вони не заперечують проти задоволення позову [PERSON] та розгляд справи просили провести за відсутності представника селищної ради (а.с. 57). Відповідача по справі [PERSON] , в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся відповідно\~до вимог\~статті 128\~Цивільного процесуального\~кодексу України. Скориставшись своїм правом, наданим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України,[PERSON] через канцелярію суду надав заяву, зареєстровану за вхідним № 1931/19-вх. від 15.03.2019 року, в якій просив суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі, зазначивши, що на спадщину після смерті їх батька [PERSON] не претендує та просить слухання справи провести за його відсутності (а.с.138). Положеннями частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України\~передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, частиною 3\~статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у сторін свідчать їх відповідні заяви, долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, при цьому відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши доводи позовної заяви, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1\~статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Із матеріалів справи судом встановлено, що [INFO] у віці 84 років у селі Новоселівка Нововодолазького району Харківської області помер [PERSON] , про що складений відповідний актовий запис № 100, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 11 травня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області (а.с.9, 88). Відповідно до частин 1 та 2 статті 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). При цьому, спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 Цивільного кодексу України). З Інформаційної довідки із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 54289749, сформованої 29 листопада 2018 року о 14 годині 24 хвилини та наданої державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Змієвською Т.М. листом від 29.11.2018 року № 798/01-16, що надійшли на адресу суду 05.12.2018 року та зареєстровані за вхідним № 6206/18 вх., вбачається, що [PERSON] за життя заповітів не складав, а тому спадкування після його смерті здійснюється за законом (а.с. 108, 110). Згідно частини 1 статті 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на\~спадкування\~почергово. Статтею 1261 Цивільного кодексу України передбачено, що\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У судовому засіданні встановлено, що факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та померлим [PERSON] , як між сином та батьком, підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] , виданого повторно 28.11.1966 року Княжненською сільською радою Нововодолазького району Харківської області, актовий запис № 44 від 27.08.1962 року (а.с. 10, 97),а тому в силу статті 1261 Цивільного кодексу України позивач має право на спадкування після його смерті. Згідно частини 1 статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як встановлено в ході судового розгляду справи, позивач [PERSON] на час відкриття спадщини проживав разом зі спадкодавцем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Нововодолазької селищної ради Харківської областівід 11.08.2011 року № 431 (а.с. 35, 89) та даними щодо реєстрації місця проживання позивача, зазначеними на сторінці 11 паспорта громадянина України [PERSON] (а.с. 11), згідно яких останній зареєстрований у вказаному житловому будинку з 06 квітня 1979 року й до теперішнього часу, та на протязі строку для прийняття спадщини, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України, не відмовився від неї. З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що нормою частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у встановлений законом строк спадкоємець не подав заяву про прийняття спадщини, але на час її відкриття постійно проживав разом із спадкодавцем, то вважається, що спадкоємець прийняв спадщину. Перевіривши матеріали спадкової справи № 78/2011 (номер у Спадковому реєстрі № 51563868, дата заведення 12.08.2011 року), що направлені на адресу суду приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючковою Л.А. листом від 29.11.2018 року № 1094/01-16 встановлено, що окрім позивача спадкоємцями першої черги за законом є син спадкодавця,відповідач по справі [PERSON] , [INFO] , який відповідно до заяви, зареєстрованою в книзі обліку спадкових справ за № 200, 12 серпня 2011 року о 12 годині 15 хвилин від прийняття спадщини відмовився на користь [PERSON] (а.с. 86). Відповідно до заяви [PERSON] , яка була надана ним через канцелярію суду та зареєстрована за вхідним № 1931/19-вх від 15.03.2019 року, відповідач підтвердив, що не претендує на частку у спадковому майні після смерті батька [PERSON] (а.с. 138). Крім того, з матеріалів спадкової справи вбачається, що спадкоємцем першої черги також є мати позивача та відповідно дружина спадкодавця [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що [PERSON] день відкриття спадщини після смерті чоловіка була непрацездатною за віком та згідно положень статті 1241 Цивільного кодексу України є такою, що має право на одержання обов`язкової частки у спадщині, проте 12 серпня 2011 року [PERSON] подала заяву до нотаріуса, що була зареєстрована в книзі обліку спадкових справ за № 201 о 12 годині 30 хвилин, відповідно до якої повідомила про відмову від прийняття належної їй частки у спадщині за законом накористь [PERSON] (а.с. 87). Також із матеріалів справи вбачається, що на час розгляду справи у суді, [PERSON] , а саме 22 березня 2016 року, про що складено відповідний актовий запис № 68 та видано 24.03.2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нововодолазького районного управління юстиції у Харківській області свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. 75). Інших спадкоємців, які б фактично прийняли спадщину, або зверталися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не встановлено (а.с. 84 107). Як вбачається з матеріалів справи, до складу спадкового майна, на яке [PERSON] за життя мав право власності входить житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] (колищній 69). Із матеріалів справи судом встановлено, що приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючковою Л.А. 06 лютого 2017 року була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що розташований за вищевказаною адресою, у зв`язку з тим, що у спадкоємця відсутній документ, що посвідчує право власності спадкодавця на зазначений житловий будинок (а.с. 36, 107). У судовому засіданні відповідно до довідки, виданої Новоселівськимстаростинським округом №6 Нововодолазької селищної ради Харківської області від 06.12.2018 року за № 725 встановлено, що згідно до записів впогосподарській книзі Нововодолазької селищної ради на 2011 2015 роки № 30 села Новоселівка, житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований в [ADDRESS] ,по день смерті [INFO] 011 [INFO] належав [PERSON] (номер об`єкту по господарського обліку 1101-1) (а.с.112). Згідно технічного паспорту на житловий будинок, виданого Комунальним підприємством «Нововодолазьке архітектурно інвентаризаційне бюро» від 13 січня 2017 року, інвентаризаційна справа № 1104, житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] збудований у 1972 році та складається з житлового будинку літера «А-1», загальною площею 54,1 кв.м., житловою площею 26,7 кв.м., допоміжною площею 27,4 кв.м., прибудови літ. «а», тамбуру літ. «а1», літньої кухні літ. «Б», тамбур літ. «б», сарай літ. «б-1», сарай літ. «б-2», гаража літ. «Г», вбиральня літ. «Е», колодязю літ «К», огорожі літ «N», ворота з хвірткою літ. «N-1» (а.с. 13 16). З цього приводу суд вважає за необхідно зазначити, що пункт 6 Інструкція «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP» від 31.01.1966 року, передбачав, що не підлягали реєстрації будинки та домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу. Відповідно до норм законодавства, які діяли станом на 1980 рік, виникнення права власності на будинок в сільській місцевості не було пов`язано з видачею правовстановлюючого документу та його реєстрацією. Також на період будівництва житлового будинку, яке тривало у 1972 році, не потрібно було введення об`єкту до експлуатації, що підтверджено листом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.1999 року № 12/5-126, в якому роз`яснюється, як потрібно реєструвати об`єкти нерухомості збудовані до 05.08.1992 року. Відповідно до листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/04-13, по об`єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття\~постанови Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності, одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи із змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли, за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями, отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Частиною 3\~статті 3 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952 ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що речові права\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяження,\~що виникли\~до 1\~січня 2013\~року,\~визнаються дійсними\~за наявності\~однієї з\~таких умов: 1)\~реєстрація таких\~прав була\~проведена відповідно\~до законодавства,\~що діяло\~на момент\~їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди, на момент будівництва спірного будинку, який належав спадкодавцю [PERSON] , регулювалася зокрема положеннями\~Цивільного кодексу УРСР\~1963 року, Законом України від 07 лютого 1991 року № 697-ХІІ «Про власність», Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування»,\~Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат»,та підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як\~постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», «Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів», затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, «Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів», затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, «Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року,\~«Інструкцією про\~порядок вчинення\~нотаріальних дій\~державними нотаріальними\~конторами Української\~РСР»,\~затвердженою наказом\~Міністра юстиції\~Української РСР\~від 31\~жовтня 1975\~року №\~45/5,\~«Інструкцією про\~порядок вчинення\~нотаріальних дій\~виконавчими комітетами\~міських,\~селищних,\~сільських Рад\~депутатів трудящих»,\~затвердженою наказом\~Міністра юстиції\~УРСР від\~19\~січня 1976\~року №\~1/5,«Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно», затвердженим\~наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5\~і зареєстроване в Міністерстві юстиції 18.02.2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами), які передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~Цивільним кодексом\~України та\~Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом пункту 62 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР», затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих» було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (Української РСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання\~постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105\~«Про порядок держаного обліку житлового фонду» у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, померлий [PERSON] своє право власності у бюро технічної інвентаризації не оформив. Органи, які були уповноважені здійснювати видачу правовстановлюючих документів на нерухоме майно, визначалися відповідно до положень Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, доданого до «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», що була затверджена Міністерством комунального господарства Українського РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56,\~та передбачала\~обов`язкову\~реєстрацію (інвентаризацію)\~будинків і\~домоволодінь у\~межах міст\~і селищ\~(пункт\~4\~Інструкції),\~в тому\~числі й\~на підставі\~записів у\~погосподарських книгах (пункт 20 Інструкції). У період чинності зазначеної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, зокрема може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради.\~ Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.\~\~ Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Таким чином, факт належності житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] померлому [INFO] [PERSON] підтверджується випискою з погосподарської книги, виданої Новоселівськимстаростинським округом №6 Нововодолазької селищної ради Харківської області від 06.12.2018 року за № 725, площа земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, погосподарських будівель складає 0,15 га (а.с. 112). Приписами частини 4 статті 25 та пунктом 11 частини 4 статті\~346\~Цивільного кодексу\~України передбачено, що\~цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті; право власності припиняється у разі смерті власника, у зв`язку з чим позивач позбавлений можливості іншим чином, ніж у судовому порядку визнати за собою право власності на спадкове майно. Вирішуючи даний спір, суд виходить з того, що в силу статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1217, 1218 Цивільного кодексу України). Згідно приписів статті 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкоємця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно довимог статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З огляду на викладене та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки доведені належними та допустимими доказами. Відповідно до частини 3 статті 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. \~ \~ \~ \~ Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, зокрема, відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, що унеможливлює оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку суд вважає, що вимоги позивача [PERSON] знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи та, відповідно, є такими, що підлягають до задоволення. Позивач, звертаючись до суду із цим позовом, не вимагає компенсації (відшкодування) понесених ним і документально підтверджених судових витрат. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved