Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, поданим та підписаним представником згідно з ордером [PERSON] . Позовна заява обґрунтована тим, що 30.12.2017 між позивачем по справі [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав, а відповідач отримав грошові кошти в сумі 103 859,00 грн на строк до 29.01.2018 року. На підтвердження укладення вказаного договору позики 30.12.2017 відповідачем було видано розписку, з якої вбачається, що він взяв у позивача грошові кошти в сумі 103 859,00 грн та зобов`язався повернути їх у повному обсязі до 29.01.2018. Однак, вказаних коштів відповідач не повернув. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем становить 103\~859,00 грн. На вказану суму заборгованості позивачем згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховано 3% річних, що становить 3\~849,90 грн, та індекс інфляції за весь час прострочення в розмірі 12\~920,06 грн. Заборгованість відповідача по відсотках за весь час користування грошовими коштами згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України становить 22\~464,84 грн. Загальна сума боргу відповідача перед позивачем становить: 103\~859,00 + 3\~849,90 + 12\~920,06 + 22\~464,84 = 170\~093,80 грн. За зазначених обставин представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача вищевказану суму заборгованості з урахуванням: 3% річних, заборгованості з урахуванням індексу інфляції та відсотків за користування грошовими коштами, а також просить стягнути судовий збір в розмірі 1700,93 грн. В судове засідання учасники справи не з`явились. Представник позивача [PERSON] згідно з ордером [PERSON] попередньо через канцелярію суду подав письмову заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача, в поданій заяві зазначив, що позовні вимоги вони підтримують та просять задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явився без поважних причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом на адресу реєстрації: [ADDRESS] завчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Заяв про розгляд справи без його участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідачем у запропонований судом строк до суду не подано. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача, на підставі ухвали суду про заочний розгляд справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думки позивача та його представника, викладені у поданій до суду письмовій заяві, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що\~\~кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено, що 30.12.2017 між позивачем по справі [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав, а відповідач отримав грошові кошти в сумі 103 859,00 грн на строк до 29.01.2018 року. На підтвердження укладення вказаного договору позики, 30.12.2017 відповідачем було видано розписку, з якої вбачається, що він взяв у позивача грошові кошти в сумі 103 859,00 грн та зобов`язався повернути їх у повному обсязі до 29.01.2018 (а.с. 31). Однак, дані кошти за твердженням позивача, яке відповідачем спростовано не було, останнім повернуті не були. Відповідно до п.1\~\~ч.2\~ст.11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. З огляду на відносини, які склалися між сторонами, між ними було укладено договір позики, так як позивач передав відповідачу у власність грошові кошти, а відповідач зобов`язався їх повернути в тій же сумі, що відповідає\~положенням статті 1046 ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 статті 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 18.09.2013 року № 6-63цс13. Таким чином, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт укладення сторонами договору позики. Статтею 629 ЦК України\~передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.ст. 526,\~530 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином і у встановлений у ньому строк відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1\~ст.1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Свої зобов`язання за договором позики відповідач [PERSON] не виконав, в строк, зазначений в розписці, - до 29.01.2018 борг позивачу [PERSON] не повернув. В такому разі відповідач істотно порушив умови договору позики, так як позивач вчасно не отримав належні йому кошти. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552\~цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.1\~ст.625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 3% річних до суми боргу 103\~859,00\~грнза період з 30.01.2018 по 25.04.2019 за 451 день прострочення згідно з наданим позивачем розрахунком становить 3\~849,90 грн (а.с. 2 на звороті). Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України становить 12\~920,06 грн та включає в себе період прострочення з лютого 2018 по лютий 2019 (а.с. 2 на звороті). Частиною 1 статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Заборгованість відповідача по відсоткам, визначена на рівні\~облікової ставки\~Національного банку\~України,за весь час користування грошовими коштами згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України становить 22\~464,84 грн, що також підтверджується наданим розрахунком (а.с. 3). Згідно з правовою позицією Верховного Суду України від 02.09.2015, викладеною у справі № 6-369цс15: «у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом». Таким чином, враховуючи наведене вище, установлено, що загальна сума боргу відповідача по справі [PERSON] перед позивачем по справі [PERSON] становить: 103 859,00 грн + 3\~849,90 грн + 12\~920,06 грн + 22\~464,84 грн = 170\~093 (сто сімдесят тисяч дев`яносто три) грн 80 коп. Оскільки судом установлено, що відповідач не дотримує умов укладеного\~\~договору, в порядку та в строки, передбачені зазначеним договором, позику не повернув, а право позивача невиконанням зобов`язання порушено, тому воно підлягає судовому захисту. Таким чином, суд вважає, що позов обґрунтований, підставний, тому підлягає до задоволення. Згідно з ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення на користь позивача судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) грн 93 коп.

Outcome: approved