Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, третя особа Орган опіки та піклування Чабанівської сільської ради Новоайдарського району Луганської області. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є власником домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . До складу вказаного домоволодіння входять два житлових будинки з комунікаціями, надвірними побудовами та спорудами. Відповідач [PERSON] є дружиною позивача, а неповнолітній [PERSON] є сином позивача та відповідача. Місце проживання відповідачів зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , однак фактично за місцем реєстрації вони не мешкають з 2016 року. У добровільному порядку відповідачі не знімаються з реєстрації за вказаною адресою, внаслідок чого позивач позбавлений можливості в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. На підставі\~вищевикладеного позивач\~вимушений звернутися\~до суду\~з позовом\~до [PERSON] , [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити (а.с.26). Відповідач [PERSON] , яка також є законним представником неповнолітнього [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення (а.с.29). Представник третьої особи Органу опіки та піклування Чабанівської сільської ради Новоайдарського району Луганської області в судове засідання не з`явився, заперечень проти позову не надав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Положеннями ст. ст. 319 ЦК України, 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 383 ЦК України будинок використовується власником для власного проживання та проживання членів його сім`ї. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] є власником домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , до складу якого входять два житлових будинки з комунікаціями, надвірними побудовами та спорудами, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.12.2012 року, бланк серії [NUMBER] (а.с.10) та копією витягу про державну реєстрацію прав №36672799 від 11.12.2012 року (а.с.10 зворотна сторона). Відповідач [PERSON] є дружиною позивача, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с.9), а неповнолітній [PERSON] є сином позивача та відповідача, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 8). З довідки №159, виданої 04.05.2020 року виконавчим комітетом Чабанівської сільської ради Новоайдарського району Луганської області, вбачається, що місце проживання відповідачів зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , однак останні не мешкають за вказаною адресою з 2016 року (а.с.13). З копії нотаріально завіреної згоди від 27.05.2020 року (а.с.19) вбачається, що [PERSON] надала згоду на зняття з реєстрації її та її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (а.с.19). З пояснень позивача вбачається, що у добровільному порядку відповідачі не знімаються з реєстрації за вказаною адресою, внаслідок чого позивач позбавлений можливості в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Відповідно до п. 1 ст.\~8\~Конвенції\~про\~захист прав\~людини\~і\~основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції. Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.). Статтею 41\~Конституції\~України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.\~15\~ЦК\~України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.\~29\~ЦК\~України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] разом зі своєю матір`ю [PERSON] зареєстровані та мешкають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 14 - 18). Згідно ст.\~317\~ЦК\~України власникові належить право володіти, користуватися та розпоряджатися своїх майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України). Відповідно до ст.\~321\~ЦК\~України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.\~\~\~ \~Частинами 2, 3 ст.\~386\~ЦК\~України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з ст.\~391\~ЦК\~України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом достовірно встановлено, що відповідачі не користуються житлом за місцем реєстрації з 2016 року, відповідачі та представник третьої особи не заперечували проти задоволення позову, що дає суду законні підстави для задоволення позову та визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. На підставі ст. ст. 15, 317, 319, 321, 355, 369, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 71, 150 ЖК України,

Outcome: approved