Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання недійсним договору дарування квартири [ADDRESS]. Мотивує тим, що 21.06.2010 року він подарував належну йому квартиру[ADDRESS] своїй дочці [PERSON] Умовою укладення даного договору було те, що вона буде матеріально допомагати йому, доглядати за ним, готувати їжу, купувати ліки , тобто буде довічно його утримувати. Він являється людиною похилого віку і за станом здоров я потребує сторонньої допомоги. Але після укладення такого договору дочка не провідує його, не цікавиться його здоров ям, байдуже до нього ставиться, не надає йому допомоги.Він вимушений звертатися за допомогою до сусідів та знайомих. Тому просить визнати недійсним даний договір .В судовому засіданні доповнив вимогу і просить визнати за ним право власності на дану квартиру. В судовому засіданні позивач і його представник підтримали позовну заяву. Відповідачка в судове засідання не з' явилася, про час розгляду справи повідомлена належним чином .Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача , його представника , покази свідків суд вважає що вимоги позивача підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено , що квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.12.2009 року і зареєстрованого в Олександрійському МБТІ 15 січня 2010 року за р.н.9383/64с332. 21 червня 2010 року [PERSON] подарував дану квартиру [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу, р.н. № 1065. [PERSON] зареєструвала за собою право власності на дану квартиру на підставі даного договору дарування, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26810254 від 25.07.2010 року . Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Позивач як особа похилого віку, яка за станом здоров'я потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги, погоджувався на передачу нерухомого майна у власність відповідачки лише за умови довічного утримання й, укладаючи спірний договір, мав на увазі договір довічного утримання. Позивач являється пенсіонером , [INFO] , інвалідом війни І групи , страждає рядом важких хвороб , єдиним його доходом є пенсія, що свідчить про несприятливе матеріальне становище, квартира є єдиним житлом, де він зареєстрований та проживає. Після укладення спірного договору позивач залишився проживати у квартирі і сплачувати комунальні послуги, що свідчить про відсутність у нього намірів дарувати квартиру і передавати квартиру відповідачці. Згідно ст..235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Згідно п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України )сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний. В судовому засіданні встановлено, що сторони, домовляючись про укладення позивачем договору дарування спірної квартири, мали на увазі договір довічного утримання . Відповідачка обіцяла позивачу надавати йому допомогу, доглядати за ним. Але не виконала дані зобов'язання. В судовому засіданні позивач пояснив, що не мав намір звільняти квартиру і передавати її відповідачці , він хотів проживати в даній квартирі до своєї смерті, а відповідачка допомагала б йому та надавала матеріальну допомогу. Договір дарування уклав після неодноразових вмовлянь відповідачки та її обіцянок доглядати за ним. Але відповідачка відмовляється надавати йому допомогу, ображає його, він потребує сторонньої допомоги і вимушений звертатися за допомогою до інших людей. Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили , що дочка позивача [PERSON] батька не відвідує, допомоги не надає . Так як при укладенні договору дарування мався на увазі договір довічного утримання і умови останнього не виконуються , то суд вважає за можливе визнати договір дарування недійсним та поновити право власності позивача на дану квартиру.

Outcome: approved