Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач) звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування №1-1270 від 15.09.2003 р. В цій квартирі 30.03.2010 р. вона зареєструвала свого внука [PERSON] (далі Відповідач). З 21.10.2011 р. Відповідач за місцем реєстрації не проживає, його особистих речей в квартирі немає, обов'язки які випливають з договору найма квартири не виконує. На даний час Позивач повинен зі своєї пенсії сплачувати комунальні платежі, що ставить її у скрутне матеріальне становище, у зв'язку з чим вона вимушена обміняти свою квартиру на інше житло, менш дороге. Просить визнати Відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS], та зобов'язати відповідний орган зняти Відповідача з реєстраційного обліку. Позивач [PERSON] до суду не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій просила позов задовольнити в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, в результаті чого, відповідно до ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Третя особа свого представника в судове засідання не направив, повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін; докази подаються сторонами; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З поданої позовної заяви вбачається, що в обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається, на те що він є власником квартири де зареєстрований відповідач, який являється її внуком і який не проживає у вказаній квартири без поважних причин більше року, тому втратив право користування квартирою. До позовної заяви додав незасвідчені фотокопії документів, а саме витяг про реєстрацію права власності квартири [ADDRESS] (а.с.5) та Акт ЖКП від 24.10.2011р. (а.с.6). Відповідно до ст. 58, 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Листом Приморського районного суду м. Маріуполя від 12.11.2013р. позивачу було роз'яснено вимоги ст. 10, 11 ЦПК України та можливість звернення до суду із клопотанням в порядку ст. 137 ЦПК України у разі, якщо у неї є труднощі щодо подання доказів на підтвердження обставин зазначених у позові (а.с.20). Лист позивачем отримано 10.12.2013р., про що свідчить відповідне поштове повідомлення (а.с.21). У призначене судове засідання позивач не з'явився, клопотань про витребування доказів від позивача на адресу суду не надходило. Таким чином суд, з урахуванням наявної у справі заяви позивача зобов'язаний розглянути справу без її присутності, та з урахуванням вимог ст. 212 ЦПК України в якій зазначено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності слід зазначити. Позивач вказує, що він є власником вказаної квартири, а відповідач є його внуком місце проживання якого зареєстроване в цій квартирі, у зв'язку з не проживанням останнього понад 1 рік відповідач втратив право проживання в квартирі, посилається на вимоги ст. 405 ЦК України, ст..48 ЗУ «Про власність» та ст..71,72 ЖК України. Відповідно до ст..328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч.2 ст..405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підтвердження обставин зазначених в позові позивач подав незасвідчені у встановленому законом порядку: фотокопію витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно [PERSON] належить квартира [ADDRESS] на підставі договору дарування 1-1270 від 15.09.2003 р. посвідченого Другою державною нотконторою ( а. с. 5); фотокопію акту ЖКП - 4 датованого 24.10.2011 р., в якому вказано, що внук [PERSON] [INFO] у квартирі [ADDRESS], зі слів сусідів не проживає з 21.10.2011р., отже з цієї фотокопії не можливо ідентифікувати особу внука, оскільки не зазначено повне ім'я та по батькові особи [PERSON], та не вбачається, що ця особа не проживає в квартирі понад 1 рік до звернення позивача з цим позовом (а. с. 6). Оскільки суд, відповідно до вимог ЦПК України позбавлений із власної ініціативи збирати докази на підтвердження обставин позову, а позивач повідомлений про обов'язок доказування та права ставити перед судом клопотання про витребування цих доказів своїм правом не скористався також не надав оригіналів документів поданих у фотокопіях, для можливості переконатися у їх автентичності, суд не приймає до уваги фотокопію витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.5) та фотокопію акту ЖКП - 4 датованого 24.10.2011 р. (а.с.6) як неналежний та недопустимий доказ. Інших доказів позивач суду не надав. Натомість, як вбачається з поштового повідомлення, яке було надіслано за спірною адресою [PERSON] 23.12.2013р. особисто отримав повідомлення про розгляд цієї справи (відмітка відповідального працівника поштового зв'язку про особисте йому вручення) (а.с.26). Посилання позивача на норми ст..48 ЗУ «Про власність» є хибним, оскільки закон в цій частині втратив чинність у зв'язку із набранням чинності ЦК України. Що стосується вимог про зобов'язання зняти відповідача з реєстрації в спірній квартирі слід зазначити, що такі підстави передбачені зокрема ст..7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», де вказано, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Підсумовуючи вищенаведене, суд зазначає, що позивачем не доведені обставин: що спірна квартира на час звернення до суду належить позивачу - не надано правовстановлюючих документів на квартиру; що місце проживання відповідача [PERSON] зареєстроване у встановлений законом порядок на час звернення до суду за адресою [ADDRESS] та він не проживає там більше 1 року у зв'язку із чим у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed