Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до Департаменту житлової, комунальної політики та благоустрою Івано-0Франківскьої міської ради про визнання незаконним відмови у приватизації квартири протиправною та зобов`язання Департаменту житлової, комунальної політики та благоустрою Івано-Франківської міської ради оформити безоплатну передачу у приватну власність шляхом приватизації квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Позов обґрунтований тим, що на підставі заяви про постановлення на чергу для одержання квартири від 12.04.2001 року та акту перевірки житлових умов від 26.06.2001 року, позивача взято на квартирний облік. 05.10.2004 року на спільному засіданні Адміністрації і комітету профспілки Управління освіти вирішено виділену 2х-кімнатну квартиру [ADDRESS] виділити [PERSON] , на підставі чого видано Ордер на житлову площу №4. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 10.12.2019 року до участі в справі в якості третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору залучено Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради. Відповідач надав відзив, в якому зазначено, що виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради не приймав та не затверджував жодних рішень про надання Позивачу квартири [ADDRESS] . Також вказано, що посилання Позивача на п. 9 та п. 10 Примірного положення про гуртожитки затвердженого Радою Міністрів Української PCP від 3 червня 1986 p. N 208 та ст. ст. 128, 129 ЖК є безпідставними оскільки ордер на житлову площу [ADDRESS] (наявний у матеріалах справи) виданий на квартиру, а не на кімнату (житлову площу) у гуртожитку. Також форма даного ордеру не відповідає формі затвердженої цим Положенням. Більше того Позивачем не надано жодних підтверджуючих документів виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, щодо реєстрації будинку [ADDRESS] , як гуртожитку (ч. 2 ст. 127 житлового кодексу). Протокол № 7 від 15.11.2001р. спільного засідання адміністрації і комітету профспілки управління освіти і науки облдержадміністрації про взяття на квартирний облік Позивача не затверджувався рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та ордер виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради не видавався, а наявний у Позивача ордер на квартиру, а не на гуртожиток тому надаючи відмову у приватизації листом від 20.08.19р. № 385204 Відповідач діяв у межах та спосіб передбачений законодавством. Третя особа Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради надала суду письмові пояснення, відповідно до яких вказано, що позивач вважає, що має право на приватизацію враховуючи те, що на законних підставах отримав ордер на житлову площу №4 серія б/н від управління освіти і науки ОДА та як на підставу правових вимог посилається на Примірне положення про гуртожитки, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.86 №208 та ст. 128, 129, відповідно до яких на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Вважають, що в позивача відсутній ордер виданий у встановленому порядку, який є належним документом для здійснення приватизації житла, враховуючи зокрема рішення Івано-Франківської міської ради про прийняття будинку по [ADDRESS] у комунальну власність територіальної громади міста. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з мотивів наведених в позовній заяві, просили позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав з мотивів наведених у відзиві, просив у задоволені позову відмовити. Представник третьої особи заперечив щодо задоволення позову посилаючись на надані письмові пояснення.\~ Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача та представника третьої особи, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Згідно ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч. 1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 07.08.2019 позивач [PERSON] звернувся до Центру з надання адміністративних послуг виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради із заявою про оформлення передачі у приватну власність шляхом приватизації та виготовити свідоцтво на право власності квартири яку займає на даний час, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). За результатами розгляду, листом від 20.08.2019 №385204 - Департамент житлової, комунальної політики та благоустрою Івано-Франківської міської ради (далі-Відповідач), відмовив у приватизації квартири. Мотивуючи відмову відсутністю Ордера на квартиру На підставі заяви про поставлення на чергу для одержання квартири від 12.04.2001 та Акту перевірки житлових умов від 26.06.2001 року, Позивача взято на квартирний облік. Про що також свідчить Протокол спільного засідання Адміністрації і Комітету профспілки Управління освіти і науки облдержадміністрації від 15.11.2001 за №7 (а.с.11). Відповідно до п.п. 9, 10 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.86 №208 та ст. ст. 128, 129 ЖК, жила площа у гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної чи іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету. На підставі рішення про надання житлової площі в гуртожитку, адміністрація підприємства, установи та організації надає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення. Інших підстав для вселення на жилу площу гуртожитку Положення не містить. 05.10.2004 року на спільному засіданні Адміністрації і Комітету профспілки Управління освіти і науки облдержадміністрації, вирішено: виділену 2-х кімнатну квартиру [ADDRESS] виділити [PERSON] , який стоїть на черзі [ADDRESS] , працює на підприємстві з 14.03.1977, стоїть на квартирному обліку з 15.11.2001, квартира виділена за пільгами п.44/9 р III, оскільки сім я проживає в с. Крилос, Галицького р-н, Івано-Франківської обл. (а.с.14-16). В подальшому, Управлінням освіти і науки ОДА видано позивачу ордер на житлову площу [ADDRESS] 4 серія б/н (а.с.17). За вказаних обставин позивач вважає, що має право на приватизацію квартири враховуючи те, що на законних підставах отримав ордер на житлову площу №4 серія б/н від управління освіти і науки ОДА та як на підставу правових вимог посилається на Примірне положення про гуртожитки, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.86 №208 та ст. 128, 129, відповідно до яких на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Окрім того, згідно ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», користування (використання) жилим приміщенням у гуртожитку на правових підставах, визначених цим Законом, виникає на підставі: договору найму жилого приміщення, укладеного на підставі спеціального ордера, виданого згідно із статтею 129 Житлового кодексу Української PCP або договору оренди житла, укладеного згідно із статтями 810, 811 - 813 Цивільного кодексу України, - у випадках, визначених цим Законом. Згідно ст. 129 Житлового Кодексу України, на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Отже, на законодавчому рівні чітко визначено правові підстави проживання і користування приміщеннями в гуртожитку. Однак, згідно ордера виданого Управлінням освіти і науки ОДА, [PERSON] отримав ордер на житлову площу, а саме, квартиру [ADDRESS] . Відповідно до ч.1,2 ст. 5 ЖК УРСР державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд). При цьому, згідно ст. 51 ЖК УРСР жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів. Відповідно до ч.1 ст. 58 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Виходячи з аналізу положень частин перших статей 15, 58, 122 ЖК УРСР та підпункту 8 пункту «б» статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», право видавати ордер громадянам для заселення жилої площі в будинках державної та комунальної власності віднесене до виключної компетенції органів місцевого самоврядування, а саме їх виконавчих органів. Протокол № 7 від 15.11.2001р. спільного засідання адміністрації і комітету профспілки управління освіти і науки облдержадміністрації про взяття на квартирний облік позивача не затверджувався рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та ордер виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради не видавався, а наявний у Позивача ордер на квартиру, а не на гуртожиток тому надаючи відмову у приватизації листом від 20.08.19р. № 385204, відповідач діяв у межах та спосіб, передбачений законодавством. Також слід додати, що посилання позивача на п. 9 та п. 10 Примірного положення про гуртожитки затвердженого Радою Міністрів Української PCP від З червня 1986 р. N 208 (далі - Положення) та ст. ст. 128, 129 ЖК є безпідставними оскільки ордер на житлову площу [ADDRESS] (наявний у матеріалах справи) виданий на квартиру, а не на кімнату (житлову площу) у гуртожитку. Також форма даного ордеру не відповідає формі, затвердженої цим Положенням. Окрім того, позивачем не надано жодних підтверджуючих документів виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, щодо реєстрації будинку [ADDRESS] , як гуртожитку (ч. 2 ст. 127 Житлового Кодексу). Отже, у позивача відсутній ордер, виданий у встановленому порядку, який є належним документом для здійснення приватизації житла, враховуючи, зокрема, рішення Івано-Франківської міської ради про прийняття будинку по [ADDRESS] у комунальну власність територіальної громади міста. Відповідно до ч.ч.1, 3, 8 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, установами, організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця із дня одержання заяви громадянина. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене, у зв`язку з недоведеністю позивачем позовних вимог у суду відсутні правові підстави для задоволення позову. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають. На підставі наведеного, ст. ст. 5, 15, 51, 58, 122, 128, 129 Житлового кодексу Української РСР, ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»,

Outcome: dismissed