Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

[PERSON] (далі позивачка), звернулася до суду з позовом до Дігтярівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок та надвірні будівлі, що належали [PERSON]. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 09 серпня 2008 року померла її свекруха [PERSON] Спадщина останньої, до складу якої входить житловий будинок та надвірні будівлі, розташовані в с. Дігтярівка Новгород-Сіверського району Чернігівської області, була успадкована сином [PERSON], тобто чоловіком позивачки. 26 травня 2010 року останній також помер. Позивачка прийняла спадщину свого чоловіка, до складу якої входить вказаний вище будинок. З метою отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно вона звернулася до нотаріуса, однак у видачі свідоцтва їй було відмовлено у звязку з відсутністю у спадкодавця правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності на вказаний вище житловий будинок. З огляду на це вона змушена звернутися до суду за захистом свого права власності. У судове засідання позивачка та її представник не зявилися, при цьому представник позивачки подав заяву про те, що позовні вимоги підтримує повністю, просить розглянути справу без його участі. Представник відповідача у судове засідання не зявився, при цьому подав заяву про розгляд справи без його участі в якій вказує, що позов визнає. У звязку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, на підставі частини другої статті 207 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено, 09 серпня 2008 року в с. Дігтярівка Новгород-Сіверського району Чернігівської області померла [PERSON] (а.с. 8). З наявної у матеріалах справи довідки виконавчого комітету Дігтярівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області від 28 листопада 2017 року вбачається, що згідно записів у по господарській книзі, особовий рахунок №256, житловий будинок в с. Дігтярівка по вул. Покровській, 99, належав [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок за адресою: Новгород-Сіверський район, с. Дігтярівка, вул. Покровська, 99, розташований будинок літера «А-1», 1977 року забудови, веранда літера «а-1», ганок літера «а», сарай літера «Б-1», сарай літера «б-1», сарай літера «В-1» та погріб (а.с. 15-18). Водночас право власності на вказаний житловий будинок та надвірні будівлі у порядку, передбаченому законодавством, чинним на день смерті [PERSON], останньою зареєстроване не було. Згідно частин третьої та четвертої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. До набрання чинності вказаним законом, державну реєстрацію права власності на житлові будинки та споруди регулював ряд нормативних актів, зокрема такі, як \~«Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» від 31 січня 1966 року, що втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, «Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР», затверджена наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, «Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих», затверджена наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та інші. За змістом пункту 62\~Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР\~підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Отже записи у погосподарських книгах, у період дії вказаних нормативно-правових актів, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином записом в погосподарській книзі Дігтярівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області підтверджується право приватної власності [PERSON] на житловий будинок, збудований у 1977 році, що розташований за адресою: Чернігівська область, Новгород-Сіверський район, с. Дігтярівка, вул. Покровська, 99. Як зясовано у [PERSON] був син [PERSON], що підтверджується його свідоцтвом про народження (а.с. 11). Останній постійно проживав зі своєю матірю на день її смерті, що підтверджується довідкою Дігтярівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області від 28 листопада 2017 року (а.с. 13). Отже, в силу положень статті 1268 ЦК України [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину своєї матері, до складу якої входить вказаний вище житловий будинок. При цьому інші спадкоємці спадщину [PERSON] не приймали, що підтверджується дослідженим у судовому засіданні витягом зі спадкового реєстру (а.с. 32). 26 травня 2010 року [PERSON] помер в с. Дігтярівка Новгород-Сіверського району Чернігівської області (а.с. 9). Позивачка була дружиною [PERSON], що підтверджується дослідженим у судовому засіданні свідоцтвом про шлюб (а.с. 11), вона постійно проживала зі своїм чоловіком на день його смерті, що підтверджується довідкою Дігтярівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області від 28 листопада 2017 року (а.с. 14). Як вбачається позивачка належним чином прийняла спадщину свого чоловіка [PERSON] та є його єдиним спадкоємцем, що підтверджується витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі (а.с.33). Отже, після смерті [PERSON] спадщина останнього, до складу якої входять усі права та обовязки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, зокрема й право власності на житловий будинок, який був успадкований [PERSON]. після [PERSON]., з моменту її відкриття перейшла до єдиного спадкоємця [PERSON] за законом, тобто до позивачки. При цьому позивачка не може отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок, який належав її [PERSON] і був після неї успадкований [PERSON], оскільки відсутні документи, які посвідчували право власності спадкодавця на вказане майно. Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За таких обставин, враховуючи те, що позивачка набула право власності на житловий будинок, який належав [PERSON], тобто матері її чоловіка, потім був успадкований чоловіком позивачки, а в подальшому і самою позивачкою, однак це право не визнається через відсутність на будинок правовстановлюючих документів, суд вважає за необхідне захистити майнові права позивачки, визнавши за нею у порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок, розташований за адресою: Чернігівська область, Новгород-Сіверський район, с. Дігтярівка, вул. Покровська, 99, відповідно позов підлягає задоволенню повністю. Стосовно надвірних будівель, розташованих за адресою: Чернігівська область, Новгород-Сіверський район, с. Дігтярівка, вул. Покровська, 99, суд враховує, що вони призначені для обслуговування вказаного вище житлового будинку, розташованого за цією ж адресою. Відповідно до статті 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і повязана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки надвірні будівлі є приналежностями головної речі житлового будинку, то визнання права власності на нього є визнанням права власності на відповідні господарські будівлі, тому окреме визнання права власності на такі будівлі законодавством не вимагається. На підставі викладеного,

Outcome: approved