Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Публічне акціонерне товариство «Марфін Банк» з позовом, в якому просив суд ухвалити рішення, яким скасувати арешт, накладений на все рухоме і нерухоме майно [PERSON], [INFO] (ідентифікаційний код [NUMBER], адреса: [ADDRESS]) постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони найого відчуження, виданою старшим державним виконавцем другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Демченко О.В. 05.05.2014 року по виконавчому провадженню ВП № 42684525; постановою про розшук майна боржника виданою старшим державним виконавцем другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Демченко О.В. 05.05.2014 року по виконавчому провадженню ВП№ 42684525; усунути перешкоди у здійсненні права власності, звільнити квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON], з-під арешту, на яку для забезпечення позову накладено арешт Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2011 року по справі 2-2168/2011; звільнити з-під арешту та припинити розшук транспортних засобів, що належать [PERSON], [INFO] (іден. код [NUMBER], адреса: [ADDRESS]) за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони найого відчуження, виданою старшим державним виконавцем другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Демченко О.В. 05.05.2014 року по виконавчому провадженню ВП № 42684525; постановою про розшук майна боржника виданою старшим державним виконавцем другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Демченко О.В. 05.05.2014 року по виконавчому провадженню ВП № 42684525. В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначив, що старшим державним виконавцем другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Демченко О.В. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.05.2014 року в межах виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-1268/11, виданого Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з [PERSON], [INFO] грошових коштів у розмірі 432017,63 грн. на користь Публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК», постанову про розшук майна боржника та оголошено розшук майна та будь-яких транспортних засобів, що належать боржнику, виданою старшим державним виконавцем другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Демченко О.В. 05.05.2014 року по виконавчому провадженню ВП № 42684525. Під час виконання цієї постанови було накладено арешт та розшук на транспортні засоби, які зареєстровані за [PERSON], а саме: - автомобіль МАЗ-5549, державний номер [NUMBER]; - автомобіль ОPEL KADET, державний номер [NUMBER]; - автомобіль ГАЗ-3307, державний номер [NUMBER]; - автомобіль ЗАЗ-968М, державний номер [NUMBER]; - автомобіль ВАЗ-21013, державний номер [NUMBER]; - автомобіль МEUSBURGER, державний номер [NUMBER]; - автомобіль МАЗ-533, державний номер [NUMBER]; - автомобіль RENAULT AE 430, 1999 року випуску, державний номер [NUMBER]; - автомобіль SAMRO SR334, 1999 року випуску, державний номер [NUMBER]; - автомобіль SCHWARZMUELLER, 1997 року випуску, державний номер [NUMBER]; - автомобіль RENAULT MAGNUM, 2002 року випуску, державний номер [NUMBER]; - автомобіль DAF 95XF430, 1998 року випуску, державний номер [NUMBER]. Під час виконання постанови про накладення арешту на нерухоме майно повторно накладено арешт на квартиру [ADDRESS], на яку для забезпечення позову 01 лютого 2011 року по справі 2-2168/2011 накладено арешт ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси. На примусовому виконанні перебуває виконавчий лист, виданий 08 листопада 2012 року Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 809/RO від 05 грудня 2007 року у розмірі 432 017,63 грн. Виконання зобов'язань за кредитним договором забезпечено іпотекою нерухомого майна - позичальником [PERSON] надано в іпотеку Банку домоволодіння загальною площею 159,6 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно Договору п.13 договору іпотеки від 05 грудня 2007 року вартість предмету іпотеки визначено у розмірі 743921,00 грн. Таким чином, предмет іпотеки в повному обсязі забезпечує виконання за виконавчим документом. Відповідно довідки стягувача від 12 травня 2014 року заборгованість [PERSON] перед ПАТ «МАРФІН БАНК» становить 280 296,98 грн., та при відкритті виконавчого провадження зазначено про часткове проведене погашення за виконавчим документом. Відповідно довідки Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 25.07.2014 року вих. № 4433-10/249-ж згідно матеріалам інвентаризаційної справи і запису в реєстраційній книзі 210 - стор. 36-р.№21659 станом на 31.12 2012 року в КП «БТІ» ОМР 14.06.2004 р. зареєстровано на праві приватної власності домоволодіння [ADDRESS] за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] від 12.02.2004 року, № У-23. Згідно довідки від 06.06.2014 року № 536/01 ПАТ «МАРФІН БАНК» просить зняти розшук з автомобілів, що належать [PERSON] на праві власності, а саме вантажний автомобіль РЕНО (RENAULT MAGNUM, 2002 року випуску,) державний номер [NUMBER], причіп [NUMBER]; вантажний автомобіль ДАФ (DAF 95XF430, 1998 року випуску,) державний номер [NUMBER], причіп [NUMBER]; вантажний автомобіль РЕНО (RENAULT AE 430, 1999 року випуску,) державний номер [NUMBER]; причіп [NUMBER]. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних і фізичних осіб-підприємців [PERSON] займається підприємницькою діяльністю, та майно, на яке накладений арешт та, відповідно, оголошений розшук, є єдиним джерелом заробітку позивача, що дає йому змогу виплачувати наявну заборгованість, у зв'язку з чим він змушений звернутись до суду із зазначеним позовом. Позивач надав до суду заяву, в якій позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити та просив суд розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Демченко О.В. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі із підстав, наведених у письмових запереченнях проти позову. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК» Денисенко Л.М. - у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі із підстав, наведених у письмових запереченнях проти позову. Мотиви та додаткові доводи сторін зафіксовані технічними засобами судового засідання. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 01.04.2014 року старшим державним виконавцем другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Демченко О.В. по виконавчому провадженню ВП№ 42684525 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони найого відчуження в межах виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-1268/11, виданого Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з [PERSON], [INFO] грошових коштів у розмірі 432017,63 грн. на користь Публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК», 05.05.2014 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони найого відчуження по виконавчому провадженню ВП № 42684525; 05.05.2014 року винесено постанову про розшук майна боржника по виконавчому провадженню ВП № 42684525. Із довідки Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради №4433-10/249-ж від 25.07.2014 року, вбачається, що згідно з матеріалами інвентаризаційної справи та запису в реєстраційній книзі 210 - стор 36 - р.№ 21659 і станом на 31.12.2012 р. в Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради 14.06.2004 року зареєстровано на праві приватної власності домоволодіння [ADDRESS] за [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 12.02.2004 р., р. № У-23. При цьому вартість зазначеного будинку за договором іпотеки від 05 грудня 2007 року становить 743921,00 грн., а загальний розмір заборгованості позивача перед Публічним акціонерним товариством «МАРФІН БАНК», разом із виконавчим збором складає 323 498,44 грн., що є вдвічі менше вартості зазначеного майна. Зазначений письмовий доказ повністю спростовує доводи відповідача, викладені ним у письмових запереченнях проти позову щодо відсутністю у позивача зареєстрованого майна, за рахунок якого позивач може задовольнити вимоги стягувача, а також, сплатити виконавчий збір. Окрім зазначеного, суд не вбачає необхідності у розшуку транспортних засобів, належних позивачу, у зв'язку із тим, що в процесі розгляду справи не було встановлено факту ухилення позивача від сплати заборгованості. Неналежним та недопустимим доказом на думку суду є надана представником відповідача довідка Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради №02-19/456ю від 10.06.2014 року, в якій зазначено, що право власності на нерухоме майно за [PERSON] не зареєстровано, оскільки прізвище позивача «[PERSON]», отже зазначена інформація стосується іншої особи, яка не є стороною у справі. Також, суд критично ставиться до викладеного у письмових запереченнях проти позову хибного доводу представника відповідача щодо подання позовної заяви неналежною особою, оскільки власником транспортного засобу «Toyota Camry» є [PERSON], при цьому суд зауважує на те, що зазначений транспортний засіб не є предметом позову. В даному випадку саме звільнення спірного майна з-під арешту сприятиме погашенню боржником заборгованості перед стягувачем та реальному виконанню рішення. Преамбула Закону України «Про виконавче провадження» зазначає, що цей закон визначає умови і порядок виконання рішень судів і інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника (окрім іншого) може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Згідно з ч.6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. Отже, суд вбачає порушення відповідачем конституційного права позивача на володіння, користування і розпорядження своєю власністю, оскільки прийняті ним заходи примусового виконання значно перевищують розмір і обсяг, необхідний для виконання рішення суду. У той час, як згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, право власності є право власності особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Так, за ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна може бути знятий за рішенням суду. Виходячи з положень ст.ст. 319, 321, 391,392 ЦК України у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду УРСР від 27 серпня 1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно, розглядаються за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису. Відповідно до ч.1 ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Ч.2 ст. 124 Конституції України визначає, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 114 ЦПК України позови про виключення майна з опису пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. При цьому, частиною 2 статті 60 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Частиною 3 цієї ж статті передбачено порядок зняття арешту за постановою відповідного відділу ДВС. Разом з тим, за змістом. ч.5 даної статті у випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий лише за рішенням суду. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу статей 58, 59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст. 212 ЦПК). Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Враховуючи те, що позивач є суб'єктом підприємницької діяльності, а арешти, заборони на відчуження належного позивачу майна та оголошення його в розшук не дають йому змогу виплачувати наявну заборгованість перед стягувачем для забезпечення реального виконання рішення, суд вважає можливим захистити право власності позивача, задовольнити позовні вимоги, звільнивши з-під арешту спірне рухоме та нерухоме майно.

Outcome: approved