Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач 1) та [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач 2, а разом позивачі) звернулись до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач) з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок ДТП. Позов мотивований тим, що 25 серпня 2019 року о 19 годині 50 хвилин відповідач, [PERSON] , керуючи автомобілем марки «ФОРД», державний номер [NUMBER] , рухаючись в місті Києві по вул. Гетьмана на з`їзд вулиці Борщагівська, не був уважним під час зустрічного роз`їзду, не обрав безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Хонда» державний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] , чим завдав останній матеріальних збитків. Крім того, [PERSON] вважає, що він, позивач, відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. Так, внаслідок вчиненої відповідачем ДТП йому, позивачу, було завдано маральну шкоду, яка полягає у фізичному болі, оскільки він на момент удару перебував в автомобілі. Він також зазнав душевних страждань у зв`язку з приведенням у негідність належного йому транспортного засобу. Моральну шкоду оцінює в 10 000 грн. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 07 грудня 2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22 квітня 2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.». В судові засідання, які відбулись 22 квітня 2021 року та 13 липня 2021 року, позивачі не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, однак їх представником подано до суду заяву про розгляд справи у відсутність позивачів. Також у вказаній заяві позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просив задовольнити позов у повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач двічі в судові засідання не з`явився, свого представника не направив, повідомлявся про розгляд справи належним чином у відповідності до вимог Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) За письмовою згодою представника позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням стст. 280-281 ЦПК України. Вивченням матеріалів встановлено, що дану справу можливо вирішити в спрощеному позовному провадження, враховуючи положення стст. 19, 274 ЦПК України, оскільки з урахуванням предмету та підстав позову, обраного позивачем способу захисту вона відноситься до справ незначної складності. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 25 серпня 2019 року о 19 годині 50 хвилин відповідач - [PERSON] , [INFO] , керуючи автомобілем марки «ФОРД», державний номер [NUMBER] , рухаючись в місті Києві по вул. Гетьмана на з`їзд вулиці Борщагівська, не був уважним під час зустрічного роз`їзду, не обрав безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Хонда», державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та який належить [PERSON] . Як вбачається з постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 25 травня 2020 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто останнього до адміністративної відповідальності. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «ФОРД», державний номер [NUMBER] , - [PERSON] , станом на дату ДТП - 25.08.2019 року, була застрахована у ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідай власників наземних транспортних засобів - поліс №АО/3039012 від 10.04.2019 року. Ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну - 100 000 грн. З метою визначення дійсного розміру вартості матеріального збитку, завданого транспортного засобу марки «Хонда», державний номер [NUMBER] , позивач звернувся до ТОВ «Український центр судових експертиз», який визначив вартість матеріального збитку. Відповідно до Висновку експерта №2-22/09 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 22.09.2020 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу «Хонда» державний номер [NUMBER] , становить 253 840 грн. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. У зазначеній постанові Верховний Суд дійшов висновків про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Отже, вартість майнового збитку, завданого [PERSON] , як власнику рухомого майна, пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, становить 253 840 грн. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19). Водночас, відносини між [PERSON] та ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ», яким було застраховано цивільно-правову відповідальність винуватця у ДТП регулюються умовами, визначеними в договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та Закону № 1961-IV, яким зокрема передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховиком відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. За таких обставин саме [PERSON] , як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити [PERSON] таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із відповідача на користь позивача, суд приймає за основу Висновок експерта №2-22/09 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 22.09.2020 року, у відповідності до якого вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу «Хонда» державний номер [NUMBER] , становить 253 840 грн. Так, за наведеним вбачається, що сума страхової виплати, яку зобов`язаний виплатити позивачу - [PERSON] страховик відповідача у відповідності до визначених законом обмежень становить 100 000 грн., а різниця між фактичним розміром завданого збитку та сумою страхового відшкодування складає 153 840 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на її користь. Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. При цьому, за змістом ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Щодо заявленої позивачем [PERSON] вимоги про стягнення з відповідача понесених витрат, зокрема витрат у вигляді сплати вартості автотоварознавчого дослідження, суд задовольняє її, оскільки в матеріали справи на підтвердження понесених витрат надано договір №1-Е-10/09 про надання послуг з проведення експертизи від 10.09.2020 року та Акт виконання робіт (наданих послуг) від 22.09.2020 року. Щодо вимог стосовно моральної шкоди понесеної [PERSON] , як особою яка керувала транспортним засобом, внаслідок спричинення [PERSON] дорожньо-транспортної пригоди, суд вважає, що в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Таким чином, оцінивши докази в їх сукупності, врахувавши при визначенні суми моральної шкоди, що винні дії відповідача під час ДТП призвели до погіршення стану здоров`я позивача, що зумовило моральні переживання, порушення звичного способу життя, яке завдало душевних страждань з огляду на відповідні незручності подальшого пересування, унаслідок чого людина відчувала емоційну напругу, нервозність, переживання, а також тривалість таких страждань, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає суму 10 000 грн. завищеною, а тому відповідно дана позовна вимога підлягає задоволенню в сумі 5 000 грн. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). На підставі викладеного та

Outcome: partial