Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до виконавчого комітету Ковельської міської ради, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Ковельського комунального підприємства «Добробут», в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача у відшкодування матеріальної шкоди 1428,68 грн. та у відшкодування моральної шкоди 15000 грн. Позов обґрунтовано тим, що 13.06.2019 року, в обідню пору доби, у м. Ковелі по вул. Володимира Кияна, 74Б, позивач, рухаючись велосипедом по тротуару, потрапив у вибоїну на пошкодженому асфальтному покритті, внаслідок чого велосипед отримав механічні пошкодження, а позивач отримав тілесні ушкодження - ЗМЧТ, струс головного мозку. У зв`язку з тілесним ушкодженням, у позивача виникла необхідність у його відновленні та здійсненні лікувальних та профілактичних заходів. Внаслідок вищевказаної події позивач отримав ушкодження здоров`я через отримання травм, внаслідок чого перебував на амбулаторному лікуванні та витратив на це лікування 1428,68 грн., що вважає майновою шкодою. Позивач стверджує, що моральна шкода, яка була йому завдана, полягає у фізичному болі та моральних страждань, яких позивач зазнав у зв`язку з ушкодженнями здоров`я через отримання травм. Розмір компенсації моральної шкоди, яка була спричинена, позивач оцінює у 15 000 грн. та вважає, що така сума може компенсувати хоча б ті моральні та фізичні страждання, пов`язані з лікуванням та відновленням психологічного та фізичного стану. Враховуючи наведене, позивач просив суд стягнути з виконавчого комітету Ковельської міської ради на його користь у відшкодування матеріальної шкоди 1428,68 грн. та у відшкодування моральної шкоди 15000 грн. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01.07.2020 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач у встановлений судом термін подав відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач не визнає позові вимоги позивача та просить в задоволенні позову відмовити повністю. Зокрема, відповідач вказує, що в обґрунтування правових підстав відшкодування матеріальної (майнової) шкоди позивач навів низку норм законодавства, при цьому в позовній заяві не міститься інформації про річ, яка була знищена або пошкоджена в наслідок дорожньо-транспортної пригоди та сума, яка підлягає відшкодуванню, не зазначена в позовних вимогах. Також відповідач вказує на відсутність протиправного діяння зі сторони відповідача, посилаючись на копію листа УПП у Волинській області від 16.08.2019 року №44аз/41/17-2019, в якому стверджується, що керуючи велосипедом, позивач був не уважним та з власної необережності впав з велосипеда. В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факти відновлення психологічного та фізичного стану здоров`я позивача, наявність такої шкоди та наявність причинного зв`язку між шкодою і діянням відповідача та вини останнього в її заподіянні. Враховуючи наведене, відповідач просить суд повністю відмовити у задоволенні позовних вимог, як безпідставних та невмотивованих. В подальшому, позивач подав відповідь на відзив відповідача, в якому виклав свої спростування обставин, викладених у відзиві, та просив позов задовольнити повністю. Скориставшись своїм процесуальним правом, відповідач подав письмові заперечення щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань та аргументів, в якому зазначає, що відповідь на відзив та позовна заява не містять доказів, які б спростовували заперечення, що містяться у відзиві на позовну заяву. Зокрема, позивач не надав належних доказів, що б підтверджували вину відповідача, докази, які б підтверджували факти відновлення психологічного та фізичного стану позивача, наявність такої шкоди та наявність причинного зв`язку між шкодою і діянням відповідача та вини останнього в її заподіянні. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні серед матеріалів справи докази, прийшов до висновку про відсутність законних підстав для задоволення даного позову, виходячи з таких міркувань. Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків передбачених цим Кодексом. Як вбачається з акта обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 13.06.2019 року, в [ADDRESS] було виявлено, що покриття проїзної частини має вибоїну довжиною 2,23 м., шириною 30 см., висотою 13 см. Позивачем стверджується про те, що він рухався велосипедом по тротуару. Проте, в зазначеному вище акті відсутні відомості про будь-які пошкодження саме тротуару. Згідно письмової відповіді на запит, наданої Управлінням патрульної поліції у Волинській області ДПП від 16.08.2019 року, встановлено, що під час перевірки факту дорожньо-транспортної пригоди було усно опитано заявника та здійснено виїзд на місце події, де встановлено, що тротуар у місці дорожньо-транспортної пригоди має лише пошкодження краю суміжного з узбіччям, та не має вибоїн. Цим же листом встановлено, що заявник, керуючи велосипедом, був неуважний, з власної необережності впав з велосипеда та є єдиним учасником дорожньо-траспортної пригоди. Відповідач не визнав, що заподіяна позивачеві шкода була спричинена саме з його вини. Таким чином, якщо позивачу й була заподіяна будь-яка шкода, то з його власної необережності. Аналізуючи встановлені судом обставини та зазначені правові норми в сукупності, суд прийшов до переконливого висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що саме з вини відповідача, через вибоїну на асфальтному покритті, позивач здійснив падіння з велосипеду, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження, в той час, коли заперечення відповідача знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи. Встановлена відсутність вини відповідача у заподіянні позивачу майнової та моральної шкоди не дає підстав суду для застосування положень ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, а тому суд прийшов до висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні даного позову в цілому. Крім цього, відмовляючи в задоволенні позову, суд, на підставі ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України, покладає на позивача понесені ним судові витрати по справі.

Outcome: dismissed