Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що з 25.09.2017 він був звільнений з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», проте повного розрахунку з ним проведено не було. Заборгованість із заробітної плати в сумі 23 435,64 грн. була виплачена лише 18.02.2021 на підставі рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11.10.2018 по цивільній справі № 428/8899/18 за період з 26.09.2017 по 19.07.2018. У зв`язку із цим позивач просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 214 544,00 грн. 11.05.2021 року судом постановлено ухвалу про розгляд зазначеної цивільної справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався. У зв`язку з неявкою у судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з копією трудової книжки серії [NUMBER] , виданої 02.09.1993 на ім`я [PERSON] , позивач був звільнений з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» 25.09.2017 за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. З копії рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11.10.2018 по цивільній справі № 428/8899/18 вбачається, що стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» (код 33270581, місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Півоварова, буд. 5) на користь [PERSON] ( [INFO] , і.н. [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , паспорт громадянина України серія [NUMBER] ) нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 23435,64грн., компенсацію за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з 26.09.2017р. та 19.07.2018р. у розмірі 1788,13грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.09.2017р. та 19.07.2018р., визначений без утримання податків й інших обов`язкових платежів, у розмірі 7546,50грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 704,80грн. Рішення набрало законної сили 27.12.2018. Відповідно до Виписки з банківського рахунку позивача в АБ «Кліринговий Дім» від 24.02.2021, на рахунок позивача 18.02.2021 була перерахована сума заробітної плати в розмірі 23 435,64 грн. Згідно з довідкою ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» № 40162 від 26.02.2021 про середню заробітну плату відповідно до ПКМУ № 100 середньогодинна заробітна плата [PERSON] складає 31,22 грн., середньомісячна кількість годин за період - 171,8 год., середньомісячна заробітна плата - 5 363,60 грн. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні необхідно встановити факт порушення строків виплати заробітної плати, розмір якої не оспорюється, та наявність вини підприємства у не проведенні такого розрахунку. Як вже встановлено судом, у відповідача існувала заборгованість перед позивачем [PERSON] із виплати заробітної плати на день його звільнення 25.09.2017, яка була сплачена тільки 18.02.2021, тобто позивачем доведений факт порушення відповідачем строків виплати йому заробітної плати. З наведеного суд доходить висновку, що в даному випадку наявна вина підприємства у не проведенні розрахунку з позивачем в день звільнення, оскільки доказів відсутності вини підприємства або існування будь-яких поважних причин, які б виключали відповідальність підприємства за порушення трудового законодавства, відповідачем суду не надано. Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, який підлягає стягненню на користь позивача, суд вважає, що розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку з позивачем має обчислюватися з дня, наступного за днем звільнення, та до дня, коли позивачу було сплачено заборгованість із нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у повному обсязі, з урахуванням рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11.10.2018 по цивільній справі № 428/8899/18, тобто за період з 20.07.2018 по 17.02.2021 включно, в порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок). Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Відповідно до пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Аналогічна правова позиція щодо розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 у справі № 6-195цс134. Середньогодинна заробітна плата позивача [PERSON] становить 31,22 грн., а середньомісячна кількість робочих годин - 171,8 год., що підтверджується копією довідки ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» від 26.02.2021 № 40162. Загальна кількість робочих годин за період з 20.07.2018 по 17.02.2021 включно становить 5 328,14 год., яка складається з кількості робочих годин за 30 повних місяців (серпень-грудень 2018 року, січень-грудень 2019 року, січень-грудень 2020 року, січень 2021 року), за 8 робочих днів у липні 2018 року та 13 робочих дні у лютому 2021 року ((171,8 год. х 30 міс.) + (171,8 год./22 робочих дні у липні 2018 року х 8 робочих днів затримки розрахунку) + (171,8 год./20 робочих днів у лютому 2021 року х 13 робочих дні затримки розрахунку) = 5 328,14 год.). Загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 166 344,54 грн. (визначається шляхом множення середньогодинної заробітної плати на кількість робочих годин затримки, тобто 31,22 грн. х 5 328,14 год. = 166 344,54 грн.). Отже, суд вважає, що розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, здійснений позивачем, не відповідає вимогам Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року № 100 та не може бути прийнятий судом до уваги. За вищенаведеним підрахунком суду середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні складає 166 344,54 грн. Водночас суд звертає увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 26.06.2019 по справі № 761/9584/15-ц відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, та зазначила, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Крім того, Велика Палата Верховного Суду також відступила і від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, про те, що право суду зменшити розмір середнього заробітку залежить від прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України. Отже, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, задовольняє він позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Таким чином, ураховуючи правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 по справі № 761/9584/15-ц, суд вважає за необхідне зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача, розрахований судом, у сумі 166 344,54 грн., адже його розмір є вочевидь не співмірним із сумою заборгованості по заробітній платі у розмірі 23 435,64 грн., яка не була виплачена в день звільнення позивача з роботи. За таких обставин, з урахуванням розумності, справедливості та співмірності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у сумі 23 435,64 грн., що дорівнює розміру заборгованості по заробітній платі. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 0.0.2112684774.1 від 05.05.2021 про сплату судового збору в сумі 2 145,45 грн. Враховуючи те, що задоволено 10,92% позовних вимог (23 435,64 грн. від 214 544,00 грн. складає 10,92%), то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат в розмірі 234,28 грн. - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (2 145,45 грн. х 10,92% / 100).

Outcome: partial