Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] , державного реєстратора Київської філії КП «Реєстрація нерухомості» Вітько М.М., [PERSON] , ЗАТ UAB «EuroLegal Partners», третя особа приватний нотаріус КМНО Толочко Я.М. пр. визнання незаконними та скасування рішень про держану реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання недійсними договорів, зобов`язання вчинити дії. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 01 січня 2010 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого він передав [PERSON] грошові кошти в сумі 537700 доларів США, а остання зобов`язувалась їх повернути до 01 червня 2014 року. Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 жовтня 2014 року з метою забезпечення позову накладено арешт на грошові кошти та на все рухоме та нерухоме майно, що належить [PERSON] в межах суми позову, яка становить 10352962 гривні 20 копійок. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23 грудня 2014 року ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 жовтня 2014 року залишено без змін. 24 жовтня 2014 року постановою державного виконавця ВДВС ПустомитівськогоРУЮ Львівської області відкрито виконавче провадження № 45219305 та винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 24 жовтня 2014 року, а також постанову про арешт коштів боржника від 24 жовтня 2014 року. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 травня 2015 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики задоволено. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 12 жовтня 2015 року рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 травня 2015 року змінено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] основний борг у розмірі 537700 доларів США, проценти в сумі 277836 доларів 22 центи США, три проценти річних у розмірі 18969 доларів 60 центів США. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 травня 2015 року та рішення Апеляційного суду Львівської області від 12 жовтня 2015 року залишено без змін. 13 жовтня 2017 року постановою старшого державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 29 жовтня 2015 року Пустомитівським районним судом Львівської області. Постановою старшого державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України від 13 жовтня 2017 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно [PERSON] . Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку та житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 26 січня 2017 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 липня 2017 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 26 січня 2017 року залишено без змін. Поставною Верховного Суду від 13 червня 2018 року у задоволенні заяви [PERSON] про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 липня 2017 року відмовлено. 21 червня 2018 року державним реєстратором Київської філії КП «Реєстрація нерухомості» Вітько М.М. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 41737023 про реєстрацію приватної власності на земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер 8000000000:72:252:0247 за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] 21 червня 2018 року державним реєстратором Київської філії КП «Реєстрація нерухомості» Вітько М.М. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 41737095 про реєстрацію приватної власності на житловий будинок загальною площею 1126,4 кв.м., за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] . Підставою для реєстрації права власності за [PERSON] став договір іпотеки від 31 липня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Корсак А.Ю. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 27 березня 2015 року визнано постанову приватного нотаріуса КМНО Кручини-Мінюкової Т.П. від 12 травня 2015 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії протиправною та зобов`язано приватного нотаріуса вчинити виконавчий напис на договорі іпотеки від 31 липня 2013 року, шляхом надання [PERSON] права продажу предмету іпотеки третій особі на умовах, визначених договором іпотеки, та посвідчити договір купівлі-продажу іпотечного майна. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 07 липня 2015 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 27 березня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] до приватного нотаріуса КМНО Кручини-Мінюкової Т.П., [PERSON] про оскарження постанови про відмову у вчиненні виконавчого напису, посвідченні договору купівлі-продажу, зобов`язання вчинити дії відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2015 року рішення Апеляційного суду міста Києва від 07 липня 2015 року залишено без змін. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 18 травня 2016 року відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про звільнення нерухомого майна з-під арешту. Зазначеним рішенням встановлено, що іпотека [PERSON] за іпотечним договором від 31 липня 2013 року з [PERSON] була припинена в квітні 2015 року. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 31 серпня 2016 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 18 травня 2016 року залишено без змін. 12 липня 2018 року між [PERSON] та ЗАТ UAB «EuroLegal Partners» укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Толочко Я.М. за реєстровим № 363. Предметом договору є земельна ділянка площею 0,1 га, кадастровий номер 8000000000:72:252:0247 за адресою: [ADDRESS] . 12 липня 2018 року між [PERSON] та ЗАТ UAB «EuroLegal Partners» укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Толочко Я.М. за реєстровим № 362. Предметом договору є житловий будинок загальною площею 1126,4 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Просить суд ухвалити рішення, яким: -визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 41737023 від 21 червня 2018 року щодо державної реєстрації права власності за [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер 8000000000:72:252:0247 за адресою: [ADDRESS] , прийнятого державним реєстратором Київської філії КП «Реєстрація нерухомості» Вітько М.М.; -визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 41737095 від 21 червня 2018 року щодо державної реєстрації права власності за [PERSON] на житловий будинок загальною площею 1126,4 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , прийнятого державним реєстратором Київської філії КП «Реєстрація нерухомості» Вітько М.М.; -визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 12 липня 2018 року, укладений між [PERSON] та ЗАТ UAB «EuroLegal Partners», посвідчений приватним нотаріусом КМНО Толочко Я.М. за реєстровим № 363; -визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку від 12 липня 2018 року, укладений між [PERSON] та ЗАТ UAB «EuroLegal Partners», посвідчений приватним нотаріусом КМНО Толочко Я.М. за реєстровим № 362; -повернути сторін договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12 липня 2018 року в попереднє становище шляхом визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер 8000000000:72:252:0247 за адресою: [ADDRESS] ; -повернути сторін договору купівлі-продажу житлового будинку від 12 липня 2018 року в попереднє становище шляхом визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок загальною площею 1126,4 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11 грудня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11 грудня 2018 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11 лютого 2019 року задоволено частково заяву представника позивача про забезпечення позову. Постановою Київського апеляційного суду від 22 травня 2019 року ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 11 грудня 2018 року залишено без змін. Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 жовтня 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 11 грудня 2018 року. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2019 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05 грудня 2019 року зупинено провадження в справі до розгляду заяви [PERSON] про відвід судді. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року в задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді відмовлено. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 02 січня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання [PERSON] про розгляд справи за правилами загального провадження. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 02 січня 2020 року справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням сторін. Представник позивача у судовому засіданні підтримав викладене у позові та додаткових письмових поясненнях (т. 2, а.с. 110-112) та просив позов задовольнити в повному обсязі. Пояснив, що у провадженні СВ Франківського ВП ГУ НП у Львівській області знаходилось кримінальне провадження № 12016140080000526 від 23 лютого 2016 року за ознаками кримінальним правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 388 КК України за заявою [PERSON] по факту шахрайського заволодіння [PERSON] грошових коштів на підставі договору позики від 01 січня 2010 року. [PERSON] визнано потерпілим у зазначеному кримінальному провадженні. 07 листопада 2018 року [PERSON] заочно оголошено повідомлення про підозру, яку остання особисто отримала 01 лютого 2019 року. Після оголошення підозри [PERSON] самовільно покинула заклад охорони здоров`я у м. Львові та з 02 лютого 2019 року переховується у невідомому для органів досудового розслідування місці. Станом на даний час [PERSON] , оголошено у розшук. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, підтримала викладене у письмових поясненнях (т. 2, а.с. 37-42). Пояснила, що позивач не має відношення до нерухомого майна, яке є предметом оспорюваних договорів. [PERSON] як колишній власник майна не оспорює укладені договори та не вважає, що відчуження нерухомого майна є таким, що порушує чинне законодавство України. [PERSON] про існування договору позики від 01 січня 2010 року дізналась лише у 2014 році, оскільки договір був підписаний її представником, а не нею особисто. У провадженні Київського апеляційного суду перебуває справа № 752/3692/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання договору недійсним та стягнення коштів. Крім того, рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 травня 2015 року оскаржено та Касаційним цивільним судом відкрито провадження у справі № 420/2962/14-ц про перегляд рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Посилання позивача на те, що строк виконання зобов`язання по договору позики від 31 липня 2013 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , не настав є хибним, оскільки між цими сторонами було укладено додаткову угоду від 25 липня 2017 року до договору позики від 31 липня 2013 року, якою змінено строк виконання зобов`язання. Таким чином, [PERSON] мав пріоритетне право перед іншими кредиторами [PERSON] на задоволення своїх вимог. Реєстрація права власності на спірне нерухоме майно за [PERSON] була здійснена на підставі укладеного іпотечного договору та відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (т. 2, а.с. 130). Відповідач державний реєстратор Київської філії КП «Реєстрація нерухомості» Вітько М.М. у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась. Відповідач ЗАТ UAB «EuroLegal Partners» у судове засідання не з`явилось, про час та місце розгляду справи повідомлялось в порядку, визначеному Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, підписаною в Гаазі 15 листопада 1965 року, а також шляхом оголошення про виклик до суду на офіційному сайті Судової влади України (т. 2, а.с. 135). Третя особа у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (т. 2, а.с. 132). Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 01 січня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] , від імені якої на підставі довіреності діє [PERSON] , було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 537700 доларів США, а остання зобов`язувалась їх повернути до 01 червня 2014 року (т. 1, а.с. 11). Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 жовтня 2014 року з метою забезпечення позову накладено арешт на грошові кошти та на все рухоме та нерухоме майно, що належить [PERSON] в межах суми позову, яка становить 10352962 гривні 20 копійок (т. 1, а.с. 12). Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23 грудня 2014 року ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 жовтня 2014 року залишено без змін (т. 1, а.с. 13-14). 24 жовтня 2014 року постановою державного виконавця ВДВС ПустомитівськогоРУЮ Львівської області відкрито виконавче провадження № 45219305 (т. 1, а.с. 15) та винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 24 жовтня 2014 року (т. 1, а.с. 16), а також постанову про арешт коштів боржника від 24 жовтня 2014 року (т. 1, а.с. 17). Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 травня 2015 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики задоволено (т. 1, а.с. 19-22). Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 12 жовтня 2015 року рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 травня 2015 року змінено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] основний борг у розмірі 537700 доларів США, проценти в сумі 277836 доларів 22 центи США, три проценти річних у розмірі 18969 доларів 60 центів США (т. 1, а.с. 23-26). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 травня 2015 року та рішення Апеляційного суду Львівської області від 12 жовтня 2015 року залишено без змін (т. 1, а.с. 27-30). 13 жовтня 2017 року постановою старшого державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України було відкрито виконавче провадження № 54906857 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 29 жовтня 2015 року Пустомитівським районним судом Львівської області (т. 1, а.с. 31). Постановою старшого державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України від 13 жовтня 2017 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно [PERSON] (т. 1, а.с. 32). Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, повернення сторін у попереднє становище (т. 1, а.с. 33-38). Зазначеним рішенням: -визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна (житлового будинку) за адресою [ADDRESS] , укладений 20 квітня 2015 року між [PERSON] та ТОВ «КРОНБЕРГ», який зареєстрований в реєстрі за № 277; -визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , укладений 24 квітня 2015 року між ТОВ «КРОНБЕРГ» та [PERSON] , який зареєстрований в реєстрі за № 307; -визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна (земельної ділянки), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з кадастровим номером 8000000000:72:252:0247, укладений 20 квітня 2015 року між [PERSON] та ТОВ «КРОНБЕРГ», який зареєстрований в реєстрі за № 278; -визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна (земельної ділянки) за адресою: [ADDRESS] , між ТОВ «КРОНБЕРГ» та [PERSON] , який зареєстрований в реєстрі за № 308; -повернуто сторони договору купівлі-продажу нерухомого майна (житлового будинку) від 20 квітня 2015 року за № 277 та від 24 квітня 2015 року за № 307 за адресою [ADDRESS] в попередній стан та визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] ; -повернуто сторони договору купівлі-продажу нерухомого майна (земельної ділянки) за адресою: [ADDRESS] від 20 квітня 2015 року за 278 та від 24 квітня 2015 року за 308 в попередній стан та визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1000 га. з цільовим призначенням: будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, з кадастровим номером 8000000000:72:252:0247. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 26 січня 2017 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року залишено без змін (т. 1, а.с. 39-42). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 липня 2017 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 26 січня 2017 року залишено без змін (т. 1, а.с. 43-48). Поставною Верховного Суду від 13 червня 2018 року у задоволенні заяви [PERSON] про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 липня 2017 року відмовлено (т. 1, а.с. 49-53). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Представник позивача у судовому засіданні зазначив, що у провадженні СВ Франківського ВП ГУ НП у Львівській області знаходилось кримінальне провадження № 12016140080000526 від 23 лютого 2016 року за ознаками кримінальним правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 388 КК України за заявою [PERSON] по факту шахрайського заволодіння [PERSON] грошових коштів на підставі договору позики від 01 січня 2010 року. [PERSON] визнано потерпілим у зазначеному кримінальному провадженні. 07 листопада 2018 року [PERSON] заочно оголошено повідомлення про підозру, яку остання особисто отримала 01 лютого 2019 року (т. 2, а.с. 137-144). Станом на даний час [PERSON] оголошено у розшук (т. 2, а.с. 145). Ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 02 березня 2016 року накладено арешт на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , з кадастровим номером 8000000000:72:252:0247 (т. 1, а.с. 106-112). У матеріалах справи міститься витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень від 09 липня 2018 року, з якого вбачається, що державним реєстратором Київської обласної філії КП Березанської сільської ради Біляївського району Одеської області «Центр реєстрації» Єлісєєвим А.О. було знято арешт з нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , який належав на праві власності [PERSON] . Підставою для зняття обтяжень було рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 червня 2018 року у справі № 734/690/18 (т. 1, а.с. 114-115). З листа голови Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 листопада 2018 року встановлено, що згідно автоматизованої системи документообігу суду [PERSON] та [PERSON] не звертались до суду з клопотаннями, заявами щодо скасування (зняття) арештів з всього нерухомого та рухомого майна, зокрема, з житлового будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , в період часу з 01 січня 2017 року по 29 листопада 2018 року. Крім того, справа № 734/690/18 в суді не реєструвалась та відповідно рішення від 02 червня 2018 року не ухвалювалось (т. 1, а.с. 118). З листа начальника ВДВС Пустомитівського РУЮ у Львівській області від 14 грудня 2018 року вбачається, що арешти з рахунків та майна [PERSON] державним виконавцем не знімались. З заявою [PERSON] або її уповноважені представники про скасування заходів забезпечення позову, у відділ не звертались (т. 1, а.с. 119). У матеріалах справи міститься відповідь старшого слідчого СВ Франківського ВП ГУ НП в Львівській області від 14 грудня 2018 року, з якої встановлено, що в межах досудового розслідування по кримінальному провадженні № 12016140080000526 від 23 лютого 2016 року за ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 02 березня 2016 року накладено арешт на нерухоме майно [PERSON] , яка дійсна на даний час та судом н скасовувалась (т. 1, а.с. 113). Разом з тим, 21 червня 2018 року державним реєстратором Київської філії КП «Реєстрація нерухомості» Вітько М.М. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 41737023 про реєстрацію приватної власності на земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер 8000000000:72:252:0247 за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] (т. 1, а.с. 56). Крім того, 21 червня 2018 року державним реєстратором Київської філії КП «Реєстрація нерухомості» Вітько М.М. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 41737095 про реєстрацію приватної власності на житловий будинок загальною площею 1126,4 кв.м., за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] (т. 1, а.с. 58-59). Підставою для реєстрації права власності за [PERSON] став договір іпотеки від 31 липня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Корсак А.Ю. (т. 2, а.с. 61-64). Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 27 березня 2015 року визнано постанову приватного нотаріуса КМНО Кручини-Мінюкової Т.П. від 12 травня 2015 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії протиправною та зобов`язано приватного нотаріуса вчинити виконавчий напис на договорі іпотеки від 31 липня 2013 року, шляхом надання [PERSON] права продажу предмету іпотеки третій особі на умовах, визначених договором іпотеки, та посвідчити договір купівлі-продажу іпотечного майна. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 07 липня 2015 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 27 березня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] до приватного нотаріуса КМНО Кручини-Мінюкової Т.П., [PERSON] про оскарження постанови про відмову у вчиненні виконавчого напису, посвідченні договору купівлі-продажу, зобов`язання вчинити дії відмовлено (т. 1, а.с. 65-69). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2015 року рішення Апеляційного суду міста Києва від 07 липня 2015 року залишено без змін (т. 1, а.с. 70-72). Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 18 травня 2016 року відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про звільнення нерухомого майна з-під арешту (т. 1, а.с. 73-74). Зазначеним рішенням встановлено, що іпотека [PERSON] за іпотечним договором від 31 липня 2013 року з [PERSON] була припинена в квітні 2015 року. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 31 серпня 2016 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 18 травня 2016 року залишено без змін (т. 1, а.с. 75-77). 12 липня 2018 року між [PERSON] та ЗАТ UAB «EuroLegal Partners» укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Толочко Я.М. за реєстровим № 363. Предметом договору є земельна ділянка площею 0,1 га, кадастровий номер 8000000000:72:252:0247 за адресою: [ADDRESS] (т. 1, а.с. 78-80). 12 липня 2018 року між [PERSON] та ЗАТ UAB «EuroLegal Partners» укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Толочко Я.М. за реєстровим № 362. Предметом договору є житловий будинок загальною площею 1126,4 кв.м., за адресою: [ADDRESS] (т. 1, а.с. 81-82). 10 вересня 2018 року [PERSON] подала до Апеляційного суду Львівської області заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Львівської області від 12 жовтня 2015 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 22 грудня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Львівської області від 12 жовтня 2015 року, заяву залишено без розгляду. Постановою Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року ухвалу Львівського апеляційного суду від 22 грудня 2018 року залишено без змін (т. 2, а.с. 146-154). Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20 травня 2019 року відмовлено в задоволенні позову про визнання недійсним договору позики від 01 січня 2010 року (т. 2, а.с. 155-159). Постановою Київського апеляційного суду від 05 лютого 2020 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 травня 2019 року залишено без змін (т. 2, а.с. 160-164). Позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсними договір купівлі-продажу земельної ділянки від 12 липня 2018 року, укладений між [PERSON] та ЗАТ UAB «EuroLegal Partners», та договір купівлі-продажу житлового будинку від 12 липня 2018 року, укладений між [PERSON] та ЗАТ UAB «EuroLegal Partners». Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Представник [PERSON] зазначає про те, що позивач не має відношення до нерухомого майна, яке є предметом оспорюваних договорів. [PERSON] як колишній власник майна не оспорює укладені договори та не вважає, що відчуження нерухомого майна є таким, що порушує чинне законодавство України. У разі якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі іншим шляхом, то в такому випадку права особи не підлягають захисту з використанням правового механізму, встановленого статтями 215, 216 ЦК України, а захист прав можливий лише шляхом віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати у набувача це майно. Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Статтею 388 ЦК України передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Разом з тим, [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання договорів недійсними не як власник нерухомого майна, а як заінтересована особа. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У частинах 1-3, 5 статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли в зв`язку з вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним. При цьому правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України). З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, а також статей 1, 2-4, 14, 215 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року в справі № 6-605цс16. За таких обставин, належним захистом порушених прав позивача є саме визнання правочину недійсним, оскільки позивач не є власником спірного нерухомого майна та ст. 388 ЦК України не підлягає застосуванню до цих правовідносин. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання оспорюваних договорів недійсним із поверненням сторін у попередній стан шляхом визнання права власності за [PERSON] на спірні земельну ділянку та житловий будинок, оскільки зазначені документи не відповідають вимогам, що законодавчо встановлені до правочинів. Позивач також просить суд ухвалити рішення, яким: -визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 41737023 від 21 червня 2018 року щодо державної реєстрації права власності за [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер 8000000000:72:252:0247 за адресою: [ADDRESS] , прийнятого державним реєстратором Київської філії КП «Реєстрація нерухомості» Вітько М.М.; -визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 41737095 від 21 червня 2018 року щодо державної реєстрації права власності за [PERSON] на житловий будинок загальною площею 1126,4 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , прийнятого державним реєстратором Київської філії КП «Реєстрація нерухомості» Вітько М.М. Рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому, належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності (частина друга статті 26 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року № 367/2022/15-ц та постанові Великої палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року № 802/1340/18-а. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вбачається, що заявлені позивачем вимоги не відповідають встановленим законом способам захисту цивільних прав та інтересів, оскільки останній просить скасувати рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав. За таких обставин, вимоги позивача про скасування рішень державного реєстратора Київської філії КП «Реєстрація нерухомості» Вітько М.М. про реєстрацію права власності задоволенню не підлягають. З огляду на наведене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. З урахуванням часткового задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 8810 гривень судового збору, по 2202 гривні 50 копійок з кожного.

Outcome: partial