Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 92000 гривень, неустойку, передбачену умовами договору на виготовлення та монтаж меблів у розмірі 197650,5 гривень, 3% річних за невиконання зобовязання у розмірі 2760 гривень. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 02.12. 2013 року між ним та відповідачем як ФОП було укладено договір по виготовленню меблів № К-13-5531., відповідно до п.1.1 якого відповідач взяв на себе обовязки по виготовленню та монтажу меблів за кресленням, а позивач розрахуватися за них. В своєму позові [PERSON] вказує, що на виконання умов договору позивачем було передано відповідачу передплату у розмірі 4000 доларів США, що на той час складало 33200 гривень. Відповідно до п.2.1.1. Договору відповідач мав би передати позивачу як Замовнику товар відповідної якості на протязі 60 днів з дня отримання повної передплати, тобто 01 березня 2014 року. Оскільки у вказаний строк відповідачем товар виготовлений не був, у звязку з чим позивачу і не переданий, останній у червні 2014 року звернувся до [PERSON] з вимогою про повернення грошових коштів. Оскільки відповідач гроші повертати в добровільному порядку відмовляється, позивач вимушений звернутися з даним позовом до суду. Судові засідання по даній справі призначалися до розгляду на 14 квітня 2015 року, на 19 травня 2015 року, на 11 червня 2015 року, в які жодного разу відповідач [PERSON] не зявився. У зазначені дні судових засідань до суду зявлявся представник позивача [PERSON], який подавав заяви про відкладення справи у звязку з неявкою відповідача або його представника без фіксації судового процесу технічними засобами. В судове засідання призначене до розгляду на 08 липня 2015 року представник позивача не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності, зазначивши в ній, що позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судові засідання не зявлявся, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за місцем реєстрації, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів. За таких обставин суд, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення, згідно до ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 02 грудня 2012 року між фізичною особою підприємцем [PERSON] (діючим на підставі свідоцтва про державну реєстрацію № 2556 000 0000 0510 від 22 листопада 2006 року) надалі «Виконавець», з одного боку та [PERSON] надалі «Покупець», з другого боку, уклали договір про нижчевикладене. Відповідно до п.1.1. Договору Виконавець бере на себе виготовлення та монтаж меблів за кресленнями, а Покупець оплатити, прийняти та надати умови для монтажу меблів для власних потреб у відповідності за специфікацією та кресленням, названий в подальшому «Товар» відповідно умов вказаних в Договорі. Згідно з п.1.2. Виконавець здійснює поставку Товару Покупцю згідно з умовами наступного Договору. Відповідно до пунктів 2.1. Виконавець зобовязується передати Покупцю Товар належної якості та комплектації згідно специфікації на протязі 60 робочих днів з дня передоплати та здійснити монтаж на протязі пяти робочих днів. Відповідно до п.5.1.,5.2 умов Договору Покупець здійснює передплату Товару Виконавцю, що складає 80% від загальної вартості Товару вказаного в Специфікації та дорівнює 4000 доларів США (тридцять три тисячі двісті) гривень. Остаточний розрахунок складає 20% від загальної вартості Товару, вказаної в Специфікації та дорівнює 1100 доларів США (9130) гривень та здійснюється на протязі пяти днів після доставки Товару, а якщо товар потребує Монтажу, тоді після виконання цієї послуги. Частиною 7 вказаного Договору визначена відповідальність сторін, а саме п.7.3. встановлено, що у випадку не дотримання Виконавцем термінів поставки та монтажу Товару, Виконавець виплачує Покупцю неустойку у розмірі 0,05 % вартості не поставленого в строк товару за кожний день прострочення, але не нижче подвійної облікової ставки НБУ. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Договір це різновид правочину, на підставі якого виникають, змінюються або припиняються права та обовязки його сторін. Таким чином, суд, проаналізувавши укладений між сторонами Договір, з якого випливає, що між ними був укладений договір на виконання робіт щодо виготовлення доставки та монтажу меблів, прийшов до висновку, що між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 837, 865 ЦК України, а саме договором підряду. Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона зобовязується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовнику. Однак, ні 01 березня 2014 року, тобто після спливу 60 днів з дня отримання попередньої оплати, ні в наступні дні відповідач зобовязання встановлені в договорі не виконав, на неодноразові звернення до нього не реагує, ігнорує виклики в судові засідання. Відповідно до ст. 867 ЦК України, яка встановлює гарантії прав замовника, замовник має право у будь-який час до здачі йому роботи, відмовитися від договору, сплативши підрядникові частину встановленої ціни роботи пропорційно роботі, фактично виконаній, до повідомлення про відмову від договору, та відшкодувавши йому витрати, здійснені до цього моменту з метою виконання договору, якщо вони не входять до частини ціни роботи, яка підлягає сплаті. Умови договору, що позбавляють замовника цього права є нікчемними. Відповідно до загального положення ч.3 статті 653 ЦК замовник не має права вимагати повернення суми, сплаченої в порядку попередньої оплати (з урахуванням платежів, які має здійснити замовник на користь підрядника у звязку з розірванням договору за ініціативою замовника). Разом з тим, відповідач на виконання умов, укладеного між сторонами договору не вчинив жодної дії, отримавши гроші, користується ними по теперішній день. Оскільки ч.3 ст. 653 ЦК України прямо суперечить принципу справедливості, законодавець уявляє припустимим відступити від букви ч.3 статі 653 ЦК України та визнати за замовником право на повернення грошової суми, сплаченої в порядку попередньої оплати за роботи за договором. Договір побутового підряду визначається в такій спосіб, що замовником в ньому може бути тільки фізична особа, яка замовляє виконання певної роботи, призначеної для задоволення побутових та інших особистих потреб. Тому сфери дії ст.ст. 865-874 ЦК України та Закону «Про захист прав споживачів» збігаються. Відповідно до ч.2 ст. 883 ЦК України, яка встановлює відповідальність підрядника, вказується, що за невиконання або неналежне виконання обовязків за Договором підрядник сплачує неустойку, встановлену Договором або Законом, та відшкодовує збитки в повному обсязі. Судом на підставі доказів наданих стороною позивача, а саме розписками підписаними [PERSON], було встановлено, що позивач передав відповідачу 02.12.2013 року аванс у розмірі 25000 гривень, а 31.12.2013 року Позивачем було передано відповідачу в якості авансу 1000 (одну тисячу) доларів США, однак відповідачем умови Договору на виготовлення та монтаж меблів (кухні) від 02.12.2013 року виконано не було, а саме відповідач не виготовив та відповідно не виконав монтаж виготовлених меблів, що було передбачено умовами Договору. Стороною відповідача будь-яких документів або інших доказів, підтверджуючих виготовлення та монтаж меблів у відповідності до умов Договору від 02.12.2013 року надано до суду не було. Статтею 610 ЦК України\~передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. З цих підстав суд вважає, що відповідач умови договору, укладеного з позивачем 02 грудня 2013 року, яким він доручив [PERSON] виготовити за кресленнями та провести монтаж кухонних меблів, не виконав. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з відповідача підлягає до стягнення виплачена йому позивачем грошова сума у розмірі 25000 гривень та 1000 доларів США, гривневий еквівалент якої на час прийняття рішення дорівнює 22000 гривень. З цих підстав суд присуджує до стягнення суму передану [PERSON] [PERSON] в якості авансу за договором на виготовлення та монтаж меблів від 02.12.2013 року у розмірі 47000 гривень. Позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача пені за невиконання, тобто грубе порушення умов Договору підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Частиною 7 вказаного Договору визначена відповідальність сторін, а саме п.7.3. встановлено, що у випадку не дотримання Виконавцем термінів поставки та монтажу Товару, Виконавець виплачує Покупцю неустойку у розмірі 0,05 % вартості не поставленого в строк товару за кожний день прострочення, але не нижче подвійної облікової ставки НБУ. Як вбачається з умов Договору та з Специфікації до Договору № К13-5531 на виготовлення та монтаж меблів сторони, визначили, що загальна вартість меблів, які повинний був виготовити відповідач позивачу становить еквівалент 5100 доларів США. З врахування курсу НБУ гривневий еквівалент цієї суми на момент укладення договору (02 грудня 2013 року) становить 40749 гривень, тобто 5100 доларів США х 7,99 гривень. Відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку встановлених законом. Оскільки, договір на виготовлення та монтаж меблів не відноситься до тих випадків, коли дозволено використання іноземної валюти, а в самому договорі зазначена вартістю виробу у доларовому еквіваленті до гривні, що існував на момент укладання угоди, тобто на 02.12.2013 року, тому суд розраховує розмір пені, визначений Договором, який передбачає її нарахування та стягнення за порушення умов із розрахунку гривневого еквіваленту вартості товару, який відповідачу необхідно було виготовити за договором. Розрахунок пені проводиться судом виходячи з того, що вартість Товару становить 40749 гривень (5100 доларів СШАх7,99 гривень), пеня за один день прострочення розраховується за формулою: 40749х0,05:100 = 20 гривень 37 копійок; кількість днів прострочення 445 (з 01.03.2014 року по 08.07.2015 року). Таким чином за період з дня прострочення до дня винесення рішення розмір пені складає: 445х20,37= 9064 гривні 65 копійок. Що стосується позовних вимог про стягнення 3% річних від суми переданої позивачем відповідачу для виконання умов Договору, укладеного між ними 22 березня 2010 року, суд дійшов наступних висновків. З позовної заяви [PERSON] випливає, що 3% річних відповідач мусить йому сплатити у відповідності до правил вставлених статтею 625 ЦК України. Приписи статті 625 ЦК України встановлюють відповідальність за порушення грошового зобовязання. Згідно з частинами 1 та 2 даної статі боржник не звільняється від відповідальності за порушення грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням вставленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що між позивачем та відповідачкою відсутні будь-які грошові зобовязання, де сторони виступають як боржник та кредитор, вимоги позивача щодо стягнення 3% річних за невиконання грошового зобовязання не ґрунтуються на законі. Згідно ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційної до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 560 гривень 64 копійки. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 16, 610, 625, 626, 837, 865, 625, 867 Цивільного кодексу України, та

Outcome: partial