Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом та просить визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON], такими, що втратили право користування належним мені житловим будинком за адресою [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що 12 квітня 2016 року був укладений договір купівлі-продажу, за яким відповідач [PERSON] передав йому [PERSON], а він, прийняв у власність нерухоме майно - житловий будинок з надвірними спорудами, за адресою [ADDRESS]. Житловий будинок складається з одного житлового кам'яного будинку, житловою площею 96 кв.м. та надвірних споруд: літньої кухні, сараю, гаражу. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, та зареєстрований у реєстрі за № 879. Його право власності на житловий будинок відповідно до положень ст. 182 ЦК України було внесено до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Крім житлового будинку, позивачем, у цей же день 12 квітня 2016 р., у відповідача [PERSON] також була придбана у власність земельна ділянка площею 0,249 га, за цією ж адресою [ADDRESS]. Цільове призначення ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), категорія земель землі житлової і громадської забудови, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]. Договір також був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, та зареєстрований у реєстрі за № 882. Його право власності на земельну ділянку відповідно до положень ст. 182 ЦК України було внесено до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Після укладення наведених договорів 12 квітня 2016 року позивач разом із родиною вселився до будинку та зареєструвався у встановленому законом порядку у ньому. Проте, відповідачі по справі [PERSON] та його син [PERSON] порушують його право власності на придбане майно. Так, відповідачі, не зважаючи на продаж йому вищевказаного будинку, залишились зареєстрованими в ньому. Як зазначено у довідці-витягу з домової книги про склад сім'ї та прописки від 08 липня 2016 року, за № 642/02/19, виданої позивачу у Іллінській сільській раді Біляївського району Одеської області, відповідачі по справі [PERSON] і [PERSON] продовжують бути зареєстрованими у його житловому будинку. На всі прохання знятись з реєстраційного обліку у його будинку відповідачі добровільно зробити це не бажають. Позивачу відомо, що відповідачі постійно мешкають по [ADDRESS]. Таким чином його право власності щодо вказаного будинку є непорушним, позбавлення чи обмеження цього права є неприпустимим. Проте, як позивачем було зазначено, у належному йому будинку є зареєстрованими відповідачі. За таких обставин на його думку відповідачі у разі переїзду на нове місце проживання були зобов'язані знятись з реєстраційного обліку за адресою [ADDRESS] і зареєструватись по [ADDRESS] на своєму новому місці проживання. Позивач вважає, що відповідачі є зареєстрованими у його будинку безпідставно, його право власності є порушеним і підлягає судовому захисту. Позивач у судове засідання не з'явився, але у матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи за його відсутністю, просить позов задовольнити повністю. (а.с. 13). Відповідачі, які належним чином були повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, з невідомих суду причин, та від них не надійшло повідомлення про причини неявки. (а.с. 13,16). Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з неявкою відповідача без поважних причин, враховуючи згоду позивача на ухвалення заочного рішення, судом ухвалено рішення про заочний розгляд справи. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 квітня 2016 року був укладений договір купівлі-продажу, за яким відповідач [PERSON] передав [PERSON], а він, прийняв у власність нерухоме майно - житловий будинок з надвірними спорудами, за адресою [ADDRESS]. Житловий будинок складається з одного житлового кам'яного будинку, житловою площею 96 кв.м. та надвірних споруд: літньої кухні, сараю, гаражу. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, та зареєстрований у реєстрі за № 879. (а.с. 7). Право власності на житловий будинок відповідно до положень ст. 182 ЦК України було внесено до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. (а.с. 8). Позивачем, у цей же день 12 квітня 2016 р., у відповідача [PERSON] також була придбана у власність земельна ділянка площею 0,249 га, за цією ж адресою [ADDRESS]. Цільове призначення ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), категорія земель землі житлової і громадської забудови, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]. Договір також був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, та зареєстрований у реєстрі за № 882. (а.с. 12). Як зазначено у довідці-витягу з домової книги про склад сім'ї та прописки від 08 липня 2016 року, за № 642/02/19, виданої позивачу у Іллінській сільській раді Біляївського району Одеської області, відповідачі по справі [PERSON] і [PERSON] продовжують бути зареєстрованими у його житловому будинку. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч.1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України зобов'язаний протягом 30-ти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Згідно ч. 4 ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або у інше жиле приміщення у тому ж населеному пункті договір найму житлового приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved