Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних, мотивуючи свої вимоги тим, що у липні 2014 року він уклав з ПАТ «ПриватБанк» договір про відкриття та обслуговування банківського карткового рахунку. На виконання домовленостей банк емітував та видав [PERSON] банківську пластикову картку «Універсальна» № [NUMBER] зі строком дії до листопада 2017 року. За умовами договору банк зобов`язався здійснювати розпорядження позивача щодо перерахування, списання та видачі належних йому грошових коштів. З 24.06.2015 року без пояснення причин банк в односторонньому порядку відмовився виконувати електронні розпорядження [PERSON] щодо перерахування коштів по електронній системі «Приват-24», а також заблокував видачу належної йому готівки у гривнях через банкомати з його карткового рахунку. На його звернення з письмовою заявою про розірвання договору банківського карткового рахунку та вимогою про повернення належних йому грошових коштів, банк листом повідомив його про відсутність підстав для задоволення вказаних вимог. 10.03.2016 року рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області, залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 17 травня 2016 року, позов був задоволений частково. Договір банківського карткового рахунку за кредитно пластиковою карткою типу «Універсальна» № [NUMBER] зі строком дії до листопада 2017 року розірвано, стягнуто з відповідача на користь [PERSON] 594 844,50 грн. заборгованості за договором; 19035,02 грн. пені, 2776,64 грн. інфляційних втрат, 1564,52 грн. 3% річних. Суму основного боргу 594 844,50 грн. відповідач повернув йому лише 7 березня 2017 року. Таким чином за період часу з 17 травня 2016 року по 7 березня 2017 року грошові кошти позивача перебували у володіння та користуванні банку, без будь-яких правових підстав, що є фактом безпідставного збагачення у цей період часу за рахунок позивача. Тож, АТ КБ «ПриватБанк» прострочив виконання грошового зобов`язання і на його вимогу зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Вважає, що всі обставини справи, на яких грунтуються його позовні вимоги, встановлені судовими рішеннями - рішенням Лубенського міськрайонного суду від 10 березня 2016 року, ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 17 травня 2017 року, рішенням Лубенського міськрайонного суду від 16 травня 2018 року , які вступили в законну силу. Тому у відповідності до положень ст. 82 ЦПК України, вказані обставини не підлягають повторному доведенню, так як у розгляді вказаних справ брали участь ті самі сторони. Прохав суд стягнути з відповідача - акціонерного товариства «Приватбанк» на його користь - 54158,95 грн. інфляційних втрат, 14422,94 грн. 3 відсотки річних за користування грошовими коштами, а всього стягнути 68 581,89 грн. Позивач в судове засідання не з`явився. Представник позивача направив на адресу суду клопотання про розгляд справи без його участі, на заявлених позовних вимогах наполягає. Представник відповідача, АТ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи відповідач був повідомлений належним чином та завчасно, що підтверджується поштовим повідомленням. У відзиві на позов, який надійшов на адресу суду 08.08.2019 року, представник відповідача прохав передати дану справу на розгляд до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за територіальною юрисдикцією(підсудністю). Також прохав відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] за безпідставністю/пропуском строку позовної давності. У зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, судом, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що в липні 2014 року [PERSON] уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк» договір про відкриття та обслуговування банківського карткового рахунку. На виконання домовленостей банк емітував та видав [PERSON] банківську пластикову картку MasterCard «Універсальна» № [NUMBER] зі строком дії до листопада 2017 року. З 24.06.2015 року без пояснення причин банк в односторонньому порядку відмовився виконувати електронні розпорядження [PERSON] щодо перерахування коштів по електронній системі «Приват-24», а також заблокував видачу належної йому готівки у гривнях через банкомати з його карткового рахунку. Коли [PERSON] звернувся до банку з письмовою заявою про розірвання договору банківського карткового рахунку та вимогою про повернення належних йому грошових коштів, то банк листом повідомив його про відсутність підстав для задоволення вказаних вимог. 10.03.2016 року рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області, залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 17 травня 2016 року, позов був задоволений частково. Договір банківського карткового рахунку за кредитно пластиковою карткою типу «Універсальна» № [NUMBER] зі строком дії до листопада 2017 року розірвано, стягнуто з відповідача на користь [PERSON] 594 844,50 грн. заборгованості за договором; 19035,02 грн. пені, 2776,64 грн. інфляційних втрат, 1564,52 грн. 3% річних. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній спраі, що набрано законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи. Суму основного боргу 594 844,50 грн. відповідач повернув [PERSON] лише 7 березня 2017 року. Таким чином за період часу з 17 травня 2016 року по 7 березня 2017 року грошові кошти позивача перебували у володіння та користуванні банку, без будь-яких правових підстав. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за прострочення грошового зобов`язання за період з 17.05.2016 року по 07.03.2017 року (295 днів) відповідач повинен виплатити позивачу: - 3% річних в сумі 14 422 грн. 94 коп. (594 844 грн 50 коп. х 0,03 х 295/365), - сума збитків від інфляції за вказаний період складає 54 158 грн. 95 коп. Доводи представника відповідача у відзиві щодо пропуску позивачем строку позовної давності суд вважає безпідставними, оскільки позивачем заявлена вимога про стягнення відповідних коштів за період з 17.05.2016 року по 07.03.2017 року, а звернувся позивач до суду з даним позовом 17.05.2019 року, як вбачається із штампу «Укрпошти» на конверті, в якому направлена позовна заява(а.с.20), тобто строк позовної давності [PERSON] не пропущено. Позивач звернувся до суду з даним позовом до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», що є правомірним. Також, позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору, оскільки віднесений до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у відповідності до ч.6 ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved