Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

[PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Центральна, 3, с. Самійлівка Новомиколаївського району Запорізької області, який вона успадкувала після смерті [PERSON], який помер 27.10.1991, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 11.07.1992 № 266. У свідоцтві про право на спадщину від 11.07.1992 № 266 зазначено, що житловий будинок за адресою: вул. Центральна, 3, с. Самійлівка Новомиколаївського району Запорізької області, розташовувався на земельній ділянці землі колгоспу. Так, згідно із записами у Колгоспній земельній шнуровій книзі колгоспу ім. Карла Лібкнехта с. Самійлівка Новомиколаївського району Запорізької області, за [PERSON] лічиться присадибна земля колгоспного двору загальною площею 0,52 га, з яких під будовами 0,02 га, з них під жилими 0,01 га. 29.04.2014 [PERSON] видала довіреність на імя відповідача [PERSON], що була посвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], з питань приватизації земельної ділянки, розташованої за адресою: Запорізька область, Новомиколаївський район, с. Самійлівка, вул. Центральна, 3, та виготовлення відповідної документації і отримання відповідного правовстановлюючого документу, а також з питань управління та розпорядження (продати, обміняти, здати в оренду, передати в іпотеку тощо) належним їй на праві приватної власності житловим будинком за номером 3, розташованим за адресою: Запорізька область, Новомиколаївський район, с. Самійлівка, вул. Центральна, з відповідною земельною ділянкою. Рішенням сорок сьомої сесії шостого скликання Самійлівської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області № 03 від 10.04.2016 було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] площею 1,75 га для ведення особистого селянського господарства. Право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 1,75 га кадастровий № 2323685200:04:001:0021 підтверджувалося свідоцтвом про право власності на нерухоме майно СТА № 804337, виданим Реєстраційною службою Новомиколаївського районного управління юстиції Запорізької області 21.04.2015 індексний номер 36545520. Зі схеми розташування земельної ділянки з кадастровим № 2323685200:04:001:0021, що була надана представником позивача 20.12.2016, наочно вбачається, що вона охоплює земельні ділянки, розташовані навпроти домоволодінь №№ 1, 3, 5 по вул. Центральній в с. Самійлівка Новомиколаївського району Запорізької області. Власником будинку № 5 по вул. Центральній в с. Самійлівка Новомиколаївського району Запорізької області є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок № 92 від 10.04.1992. Згідно з довідкою Самійлівської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області № 445 від 17.11.2016 земельна ділянка площею 0,8700 га адреса вул. Центральна, 1 до 20.04.2015 знаходилась у комунальній власності Самійлівської ради. Згідно з довідкою Самійлівської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області № 444 від 17.11.2016 земельна ділянка площею 0,5100 га адреса вул. Центральна, 3 до 20.04.2015 знаходилась у комунальній власності Самійлівської ради. Згідно з довідкою Самійлівської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області № 446 від 17.11.2016 земельна ділянка площею 0,5000 га адреса вул. Центральна, 5 до 20.04.2015 знаходилась у комунальній власності Самійлівської ради. 28.03.2016 між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдаровувана) було укладено договір дарування земельної ділянки площею 1,75 га з кадастровим № 2323685200:04:001:0021, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 555. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. За правилом ч. 1 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до частини третьої статті 10 та частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з частиною першою статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимогі на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом частин 2 та 4 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 120 ЦК УРСР 1963 року, що була чинною на час відкриття спадщини після смерті [PERSON], майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ст. 123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи із рівності часток всіх членів двора, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Чинне законодавство України не містить визначення поняття «колгоспного двору». Дані правовідносини регулювалися нормами ЦК Української РСР, які були виключені у 1993 році (Закон від 16.12.1993 року № 3718-ХІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 06.01.1994). Так, згідно з ч. 2 ст. 120 ЦК УРСР 1963 року, колгоспний двір міг мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. З цієї норми випливає, що земельна ділянка не відносилася до власності колгоспного двору, перебувала в його користуванні. Стаття 563 ЦК УРСР 1963 року передбачала можливість спадкування майна колгоспного двору в разі, якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, та не визначала можливості спадкування права користування земельною ділянкою, що знаходилася у користуванні колгоспного двору. Отже, позивач не міг успадкувати право користування земельною ділянкою колгоспного двору. До того ж, позивач не надав суду доказів того, що він відносився до членів колгоспного двору [PERSON] Згідно з частиною 1 статті 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку. Зі змісту частини другої статті 92 ЗК України вбачається, що передача земельної ділянки у постійне користування громадянам не передбачена. Пунктом 6 Перехідних положень ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Отже, земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку та отримання у власність чи користування. Відповідно до статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом (ч. 1). Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або падання їх у користування (ч. 2). Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями 116, 118 ЗК України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Позивачем не надано доказів переоформлення у встановленому порядку, отримання у власність чи користування земельної ділянки за адресою: вул. Центральна, 3, с. Самійлівка Новомиколаївського району Запорізької області, а також доказів звернення позивача до Самійлівської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області з приводу цих питань. З огляду на викладене, позивач, прийнявши спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON], не стала законним власником чи землекористувачем земельної ділянки, що перебувала у користуванні колгоспного двору за адресою: вул. Центральна, 3, с. Самійлівка Новомиколаївського району Запорізької області, а отже дана земельна ділянка не повинна була вилучатися у неї в порядку, передбаченому ЗК України, а так само розробка проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] не мала передбачати погодження її меж з позивачем. Таким чином, позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення Самійлівської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області № 03 від 10.04.2016 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Відтак, не підлягають задоволенню і похідні вимоги про визнання недійним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно СТА № 804337, виданого Реєстраційною службою Новомиколаївського районного управління юстиції Запорізької області 21.04.2015, а також про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки площею 1,75 га з кадастровим № 2323685200:04:001:0021, укладеного 28.03.2016 між [PERSON] та [PERSON]. Виходячи з наведеного, недоведеність обставин, на які посилався позивач в обґрунтування предявленого позову, є підставою для відмови в його задоволенні у повному обсязі. Документально підтверджені судові витрати, понесені відповідачами, у справі відсутні. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: dismissed