Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-24 00:00:00

[PERSON] (далі - «Позивач») звернулася з позовом до [PERSON] (далі - «Відповідач»), третя особа - Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на наступні обставини. Вона перебувала у шлюбі із Відповідачем з 02.06.2012 року по 12.01.2015 року. 07.09.2012 року від фактичних шлюбних відносин у сторін народилась дочка - [PERSON] . [INFO] від шлюбу у сторін народився син - [PERSON] . Посилаючись на те, що Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та на приписи ст.7, ст.150, ст.164, ст.165 СК України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», Позивач просила суд позбавити Відповідача батьківських прав відносно їх дітей. Ухвалою суду від 07.08.2019 року було відкрито провадження у даній справі, призначено судове засідання та постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с. 34-35). 17.10.2019 року підготовче судове засідання за участю Позивача було відкладено у зв`язку з неявкою Відповідача та представника третьої особи (а.с. 53). 07.11.2019 року на адресу суду від Відповідача надійшов відзив на позов, разом із підтвердженням його направлення Позивачу. У відзиві той зазначив, що Відповідач повністю заперечу проти задоволення позовних вимог (а.с.58-61). 18.11.2019 року у судовому засіданні за участю Відповідача та представника Відповідача судом було постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження. Позивач в підготовче судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про проведення та закриття підготовчого судового засідання без її участі (а.с. 57, 80-81). 23.01.2020 року та 25.03.2020 року у судових засіданнях Позивач вимоги позову підтримала, надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просила позов задовольнити. Додатково пояснила, що в період з 2013 року по кінець 2019 рік Відповідач приїджав приблизно 10 разів. Ці відвідування відбувалися в квартирі, яка належить матері Позивача, де і проживає останні 2 роки Позивач з дітьми. До цього вони проживали в селі Федіївка Кіровоградської області разом з батьками Позивача. Метою його приїзду було привітання дітей з Новим роком та вручення подарунків від матері Відповідача. Також той приїжджав на дні народження дочки (на 5 та 7 років - у 2017 та 2019 роках), на 1 вересня до школи Уляни у 2018 році (також їздили додому і вони гуляли в парку на прохання дитини). У 2018 році також приїжджав на випускний до дитячого садочку - випускалася донька. Також у серпні 2018 року він приїхав і забрав дітей на Чорне море. У 2018 році Відповідач хотів примиритися, пропонував, що переїде до Кіровограду, де вона мешкає з дітьми. Став частіше до них їздити. Восени захворіли діти, а Відповідач сидів з дітьми дома, оскільки, у нього не було грошей, то вона на його прохання (умову) приносила йому сигарети та пиво. Коли у 2018 році захворіли діти, він їх забрав, але до лікарні не відводив. Також він залишав дітей у своїх кумів. Ухилення від батьківських обов`язків полягає в тому, що коли діти хворіють він не допомагає, у нього завжди не має грошей, коли просять про щось діти, він це не виконує, часу дітям не приділяє. У 2018 році Відповідач подарував дочці новий мобільний телефон, але той не працював і Позивач його ремонтувала. Разом сторони не проживають з 2013 року, а до цього разом проживали з 2011 року в т.ч. у шлюбі з 2012 року. Відповідач хоча і водив дітей до лікарні, проте результатів аналізів він їй не надав. Як нормальний батько він ніколи дітьми не цікавився. 25.03.2020 року допитана в судовому засіданні за клопотанням Позивача у якості свідка [PERSON] пояснила суду наступне. Вона є кумою Позивача - хрещеною її сина - [PERSON] , проживає у м.Біла Церква. Між нею та Позивачем відносини добрі, чудові, а з Відповідачем - дуже погані. Відповідач цікавиться дітьми тільки тоді, коли це потрібно йому. Коли Позивач збирала гроші на операцію [PERSON] , то у Відповідача було відключений мобільний телефон. Він живе за чужий рахунок. Коли у 2018 році вона з чоловіком та Відповідачем, а також дітьми [PERSON] та [PERSON] були на морі, то цю поїздку оплачував її чоловік. Також Відповідач взяв у Позивача 500 доларів для покупки машини для неї, але ці кошти не повернув, а машину не купив. Відповідач також веде аморальний спосіб життя, оскільки зустрічався з трьома жінками. Вона ображена на Відповідача у зв`язку з пошкодженням Відповідачем її з чоловіком машини, з тим, що без дозволу виніс їх томатний сік з дому, та іншими життєвими обставинами. Також вона бачила, як він кричав на дітей. 23.01.2020 року у судовому засіданні Відповідач позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити повністю. 23.01.2020 року та 25.03.2020 року в судовому засіданні представник Відповідача позовні вимоги вважала необґрунтованими та надуманими. Пояснила, що у 2014 році Відповідач випадково дізнався про те, що Позивач подала позов про розірвання шлюбу, на той час вони вже разом не проживали. Заборгованість по аліментах виникла через його скорочення з роботи. Але він на протязі всього часу підтримує стосунки з дітьми та заперечує проти позбавлення його батьківських прав. При цьому б він хотів, щоб Позивач не перешкоджала йому у цьому. На підтвердження сплати аліментів надала суду копії квитанцій за листопад 2019 року на загальну суму 6 000,00 грн. 25.03.2020 року допитана в судовому засіданні за клопотанням Відповідача у якості свідка [PERSON] пояснила, що Позивач є її колишньою невісткою, а Відповідач є її сином. Син на протязі всього часу як у шлюбі так і після його розірвання відноситься до дітей як нормальний батько. Після розірвання шлюбу у 2014 році Відповідач спілкувався з дітьми, возив їх на море, в лікарню, надавав одяг, взуття, грошові кошти, продукти. Але їй відомо зі слів дитини - дочки [PERSON] та зі слів матері Позивача, що Позивач наказала дітям не спілкуватися з татом - Відповідачем. Позивач навіть не пускала Відповідача до квартири, той чекав біля ліфту, а діти босі вибігали до нього, щоб завести його до квартири. Наступного року Відповідач із Білої Церкви привіз до Кіровограду 2 мішки картоплі, але Позивач його не пустила до квартири, а забрала дітей та поїхала. Картоплю він залишив матері Позивача. Відповідач на дітей голос ніколи не підвищує, руку не підіймає. У нього є заборгованість зі сплати аліментів, але це обумовлено тим, що він зараз не має роботи. З 2009 року по 2015 рік він працював у поліції, але потім був звільнений по скороченню. Втім він підготував гроші для часткового погашення боргу, але не сплатив, оскільки, змінилися реквізити. На днях він сплатить ці кошти. Поїздку на море у 2017 році разом з дітьми оплачував Відповідач. А восени 2019 року Позивач дітей Відповідачу не надала. Вона знає і бачила, що Відповідач матеріально допомагає дітям. 25.03.2020 року в судове засідання представник третьої особи - Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради, не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника. При винесенні остаточного рішення по даній справі просив першочергово керуватися інтересами дитини, враховуючи норми закону України «Про охорону дитинства» (а.с.96). Також в порядку ст.19 СК України надав суду висновок про недоцільність позбавлення Відповідача батьківських прав відносно його дітей (а.с. 97-98). Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та зміст спірних правовідносин. Позивач перебувала у шлюбі із Відповідачем з 02.06.2012 року по 12.01.2015 року. 17.09.2012 року від фактичних шлюбних відносин у сторін народилась дочка - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області на підставі актового запису №1725 (а.с.12). [INFO] від шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції на підставі актового запису №1918 (а.с.13). 12.01.2015 року рішенням Ленінського районного суду м.Кіровоград шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.11). 15.10.2014 року заочним рішенням Ленінського районного суду м.Кіровоград було призначено аліменти на утримання доньки - [PERSON] [INFO] , у розмірі ? частки всіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.07.2014 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.14). 20.04.2015 року рішенням Ленінського районного суду м.Кіровоград було призначено аліменти на утримання сина - [PERSON] [INFO] , у розмірі ? частки всіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.03.2015 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.5). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 04.03.2019 року №13743, станом на 01.03.2019 року заборгованість Відповідача складає 62 658,50 грн. (а.с.26). Згідно з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 04.03.2019 року №13742, станом на 01.03.2019 року заборгованість Відповідача складає 48 416,50 грн. (а.с.27). Відповідно до квитанцій від 18.11.2019 року, Відповідачем частково сплачено заборгованість по аліментах на загальну суму 6 024, 00 грн. (а.с.100-101). ¬¬¬¬¬¬¬¬¬¬¬¬¬¬¬¬¬¬¬¬¬¬¬¬¬¬¬¬¬Згідно з довідкою №2489 від 12.07.2019 року, виданою КП «ЖЕО №2 МРМК», Позивачу [PERSON] [INFO] вона проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з донькою - [PERSON] 2012 року народження та сином - [PERSON] [INFO], діти знаходяться на утриманні матері (а.с.16). Відповідно до довідок №24-08-89 від 25.03.2019 року та №24-08-89 від 25.03.2019 року, виданих Дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) №37 «Ластівка» Комбінованого типу Управління освіти Міської Ради міста Кропивницького, [PERSON] [INFO] , вихованка групи №2, відвідує з 22.01.2019 року дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №37 «Ластівка» комбінованого типу, [PERSON] [INFO] , вихованець групи №13, дійсно відвідує з 08.08.2017 року дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №37 «Ластівка» комбінованого типу (а.с.17-18). Як убачається з характеристики на вихованку групи №2 ДНЗ №37 [PERSON] [INFO] , дівчинка рухлива, активна. Любить грати в рухливі ігри. Навички самообслуговування розвинені добре. Групу дівчинка відвідує з грудня 2019 року. Мама цікавиться розвитком дитини, її поведінкою в групі, виявляє свою готовність працювати з вихователями. Папа участі у вихованні дитини не приймає (а.с.19). Відповідно до характеристики на вихованця 2 молодшої групи ДНЗ №37 [PERSON] [INFO] , той відвідує дошкільний заклад з 2017 року. Хлопчик спокійний, врівноважений, доброзичливий. На занятті уважний, активний. До трудових доручень відноситься добросовісно, доводить розпочату справу до кінця. Батько дитини не приймає участі у вихованні, не цікавиться життям і розвитком дитини (а.с.20). Згідно з характеристики на [PERSON] [INFO] працює на посаді лаборанта з 21.08.2018 року. Працюючі на посаді лаборанта зарекомендувала себе здібним, ініціативним, вимогливим до себе працівником. Якісно та повною мірою виконує обов`язки викладені в посадовій інструкції. Має авторитет серед співробітників, приймає участь у громадській роботі лабораторії (а.с.21). Відповідно до характеристики виданою «Житлово-Експлуатаційна Організація №2» Кіроворградської міської ради від 12.07.2019 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , за час проживання за даною адресою скарг та нарікань від сусідів та мешканців будинку на громадянку [PERSON] в КП «ЖЕО №2» КМР» не надходило (а.с.22). Згідно з висновком, викладеним в акті від 02.04.2019 року, що складений комісією в складі мешканців, що проживають по сусідству за місцем проживання [PERSON] [INFO] підтверджують, що [PERSON] ніколи за адресою: [ADDRESS] не проживав. При огляді квартири його речей не виявлено. Участі у вихованні дітей не приймав участі, матеріально їх не підтримував (а.с.23). Згідно з приєднаним до матеріалів позову рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 25.06.2019 року, розглянувши подання служби у справах дітей міської ради та рекомендації комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті міської ради з питання позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо його малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав (а.с. 28-29). Відповідно до наданого суду в порядку ст.19 СК України рішення від 26.11.2019 року виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області, 06.11.2019 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті було розглянуто питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його малолітніх дітей у присутності [PERSON] та [PERSON] , заслухано пояснення батьків, досліджено документи у справі та зроблено висновок, що позбавлення батьківських прав [PERSON] є недоцільним і рекомендовано службі у справах дітей Білоцерківської міської ради готувати відповідний висновок органу опіки та піклування. Враховуючи викладене, виконавчий комітет міської ради дійшов до висновку про те, що позбавлення [PERSON] щодо його малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , є недоцільним (а.с. 97-98). Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права. Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. У той же час, у рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Сім`я є природним середовищем для розвитку і забезпечення добробуту дитини, і головну відповідальність за виховання та розвиток дитини покладено на батьків. Крім того, відповідно до вимог ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з вимогами ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 164 СК України батько або мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона: 1) не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, передбачені ст. 166 СК України, як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківський прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. При цьому суд критично оцінює надані Позивачем докази з наступних підстав. Показання свідка [PERSON] не впливають на висновки суду, оскільки в силу своїх відносин із сторонами у справі, вона не може володіти повною, об`єктивною та всебічною інформацією щодо участі Відповідача у вихованні дітей. Як пояснила свідок, вона знаходиться у дружніх відносинах з Позивачем та у неприязних відносинах з Відповідачем, тому сприйняття нею спірної ситуації є суб`єктивним та тлумачиться виключно на користь Позивача. Не приймає суд до уваги й відомості про те, що батько дітей не приймає участі у їх виховання та не цікавиться їхнім життям, що зазначені в характеристиках на дітей дошкільного навчального закладу та відомості, що зазначені в акті мешканців будинку про те, що батько участі у вихованні дітей не брав та матеріально їх не підтримував, оскільки такі відомості спростовуються іншими належними, достовірними та допустимими доказами у справі. Крім того, особи, якими було складено вказані документи, не можуть володіти повною, всебічною та об`єктивною інформацією щодо предмета доказування у даній справі. Такі докази не є достовірними у розумінні ст.79 ЦПК України. Також суд не приймає до уваги недопустимий у розумінні ст.78 ЦПК України доказ - висновок органу опіки та піклування Білоцерківської міської ради від 25.06.2019 року про доцільність позбавлення Позивача батьківських прав, оскільки він не лише ґрунтується виключно на матеріалах, наданих Позивачем без урахування позиції Відповідача, а й був складений за заявою Позивача до її звернення до суду. У той же час, ч.5 ст.19 СК України передбачено, що письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи - подається суду, а не особі, яка має намір до суду звернутися та повинен стосуватися спору, який розв`язує цей суд, а не інший орган. Такі приписи законодавства встановлені з метою недопущення зловживання особами, які беруть участь у справі, наприклад, шляхом повідомлення невірної адреси іншої сторони з метою отримання потрібного висновку, оскільки перед відкриттям провадження у справі суд встановлює зареєстроване місце проживання відповідача, у випадку відсутності таких відомостей робить оголошення про виклик до суду, відкладає розгляд справи, а у випадку неявки відповідача - ухвалює заочне рішення. Саме таким чином реалізуються гарантовані законом основні засади (принципи) цивільного судочинства - верховенство права, рівність усіх учасників процесу перед законом та судом, гласність, відкритість та змагальність сторін. Судом у даній справі встановлено, що батько дітей - Відповідач, не самоусунувся від покладених на нього обов`язків, надає матеріальну допомогу, періодично зустрічається з дітьми, цікавиться їх життям та розвитком. Вказані обставини підтверджені належними, достовірними та допустимими доказами: поясненнями самої Позивача, показами свідка [PERSON] , платіжними документами про перерахування Позивачу коштів, наданими Відповідачем суду світлинами, на яких він зображений із дітьми у різних місцях та у різні періоди часу, що не оспорювала й Позивач (а.с. 65-69) Також суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування від 26.11.2019 року про недоцільність позбавлення Відповідача батьківських прав відносно його малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , оскільки такий висновок був складений після відкриття провадження у даній справі на наданий безпосередньо суду у порядку, встановленому ч.5 ч.19 СК України. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. А ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Втім, Позивачем не надано суду достатніх доказів на підтвердження його доводів. Правових підстав для задоволення позовних вимог у суду немає. За таких обставин, у задоволенні позовних вимог [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] та [PERSON] необхідно відмовити. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених позовних вимог з урахуванням обраного Позивачем способу захисту права. Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні основних позовних вимог, судові витрати необхідно залишити за Позивачем. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed