Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом в якому просить визнати недійсними договори №04298/15 від 24.04.2015 року та №04298 від 24.04.2015 року укладені між ним та ТзОВ «ЕкономКомфорт», стягнути з відповідача 1750,00 грн. та 7566,72 грн. сплачених за вказаними договорами. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 24.04.2015 року між ним та ТзОВ «ЕкономКомфорт» укладено договір №04298/15 за умовами якого одна сторона адміністратор за згодою іншої сторони учасника, зобов'язалося за плату вчинити від імені та за рахунок останнього певні юридичні дії, спрямовані на придбання товару, визначеного в додатку № 1 до Договору, в тому числі: сформувати групу учасників, забезпечити її адміністрування; присвоїти та повідомити учаснику його номер групи та персональний код у групі; організувати та провести розподіли свідоцтв; здійснити оплату товару на користь учасника та/або надати учаснику відповідну суму в позику; надавати інші послуги та здійснювати інші правочини, погоджені сторонами, у порядку та в строки, передбачені цим договором та додатками до нього. Крім того, 24.04.2015року між ним та ТОВ «Економ Комфорт» було укладено договір № 04298 за яким замовник доручив, а виконавець узяв на себе зобов'язання за плату 1750,00 грн. здійснити такі дії: забезпечити дбайливе оформлення договору про участь у програмі для замовника з дотриманням вимог чинного законодавства, надавати інформаційні, консультаційні, роз'яснювальні та довідкові послуги з питань діяльності та подальшої участі замовника у програмі. На виконання умов вказаних договорів він сплатив 1750,00грн. та 24 платежі щомісячного платежу по 315,28 грн. на загальну суму 7566,72 грн. Вважає, що послуга, яку за умовами даних договорів передбачено надати йому, за своєю суттю є фінансовою послугою у виді адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, оскільки послуги, які є предметом договорів, здійснюються шляхом створення адміністратором груп учасників та формування фонду групи для придбання на користь і за рахунок учасників бажаних товарів та/або отримання відповідної суми у позику, із проведенням розподілу права на отримання товару чи позики відповідно до визначеної процедури. Укладені договори передбачали не отримання позивачем позики, а участь у програмі, в якій за рахунок коштів групи клієнтів здійснювалась передача права одному з учасників групи права на придбання товару (отримання позики), що свідчить про порушення з боку відповідача принципу добросовісності та існування дисбалансу договірних прав і обов'язків на шкоду позивача, введення його в оману, наявність ознак пірамідальної схеми і нечесної підприємницької практики. Крім того, для здійснення відповідачем діяльності, що стала предметом договорів № 04298/15 та № 04298 від 24.04.2015 року, необхідно мати ліцензію, тому вважає, що відповідачем застосовано обман. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали з підстав, вказаних у позовній заяві. Просять позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, у запереченні на позовну заяву просить справу розглядати за його відсутності. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 24 квітня 2015 року між [PERSON] та ТзОВ «ЕкономКомфорт» укладено договір №04298, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобов'язання за плату забезпечити позивачу дбайливе оформлення договору про участь у програмі з дотриманням вимог чинного законодавства та надавати інформаційні, консультаційні, роз'яснювальні та довідкові послуги з питань діяльності та подальшої участі замовника у програмі (а.с. 4). Пунктом 2.1. даного договору передбачено, що сторони дійшли згоди, що оплата наданих послуг є договірною, виражається у процентному відношенні у розмірі 7,0% від вартості товару і становить 1750,00 грн. Також, 24.04.2015 року між сторонами було укладено договір №04298/15, за умовами якого одна сторона адміністратор (відповідач у справі) за згодою іншої сторони учасника (позивача) зобов'язався вчинити за плату та за рахунок останнього певні юридичні дії, спрямовані на придбання товару, визначеного в додатку № 1 до цього договору, в тому числі: а) сформувати групу учасників, забезпечити їх адміністрування; б) присвоїти та повідомити учаснику його номер групи та персональний код у групі; в) організувати та проводити розподіли свідоцтв; г) здійснити оплату товару на користь учасника та/або надати учаснику відповідну суму у позику; д) надати інші послуги та здійснювати інші правочини, погоджені сторонами, у порядку та строки, передбачені цим договором та додатками до нього (а.с. 3). Пунктом 1.3. договору №04298/15 визначено, що учасник ([PERSON].) доручив адміністратору (ТзОВ «ЕкономКомфорт») використовувати суми чистих платежів учасника для формування фонду групи та його розподілу, а також здійснювати оплату товару на користь учасників групи чи надавати відповідні суми у позику. На виконання умов договору №04298 від 24.04.2015 року позивачем було сплачено 1750,00 грн. (а.с. 10-11), а за умовами договору №04298/15 від 24.04.2015 року на суму 7566,72 грн. (а.с. 12-24). Як вбачається зі змісту договору №04298/15 від 24.04.2015 року та умов програми «Економкомфорт» (додаток №2 до договору), послуга, яку за умовами даного договору передбачено надати [PERSON] за своєю суттю є фінансовою послугою у виді адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (ст.4 ч.1 п.11-1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»), оскільки послуги, які є предметом договору, здійснюються шляхом створення адміністратором груп учасників та формування фонду групи для придбання на користь та за рахунок учасників бажаних товарів та/або отримання відповідної суми у позику, із проведенням розподілу права на отримання товару чи позики відповідно до визначеної процедури. Така діяльність, підпадає під визначення п.1.2 Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (затверджених розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 09.10.2012 № 1676), згідно якого адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи. Пунктом 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено обов'язковість отримання ліцензії у Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у разі здійснення діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. Ураховуючи дані, які містяться в матеріалах даної справи, суд дійшов висновку, що для здійснення відповідачем діяльності, що стала предметом договору №04298/15 необхідно мати ліцензію, а відповідач здійснює свою діяльність без відповідної ліцензії. Тому не заслуговують на увагу посилання відповідача у запереченнях на те, що ознаки діяльності ТзОВ «ЕкономКомфорт» не відповідають ознакам діяльності з адміністрування товарів у групах, прямо вказаних в Ліцензійних умовах і зазначена у договорі №04298/15 послуга не має ознаки фінансової послуги. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. У цьому визначенні мета отримання прибутку не є критерієм віднесення операції з фінансовими активами до поняття фінансової послуги, а «мета отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів» стосується лише залучення фінансових активів від інших осіб. Також безпідставними є посилання відповідача у запереченнях на те, що на товариство не поширюється дія Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», оскільки до визначених у ст.2 ч.3 цього Закону установ, на діяльність яких не поширюються положення Закону, відповідач не належить. Відповідно до положення ч.2 ст.203 ЦК України (далі - ЦК) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно ч. 1 ст. 227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. З врахуванням вищевказаних обставин справи та норм матеріального права, договір №04298/15 від 24.04.2015 року є недійсним, оскільки вчинений юридичною особою без відповідного дозволу (ліцензії). Відповідно до ст.627 ч.2 ЦК України, у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідач, пропонуючи позивачу надання фінансової послуги, укладає групу договорів, при тому, що позивач, як споживач послуги, має право, і без укладення договору №04298 на отримання повної інформації про послугу та її виконавця, згідно із ст.4 ч.1 п.4 Закону України «Про захист прав споживачів». З урахуванням того, що відповідач не повідомив [PERSON] про відсутність у ТзОВ «ЕкономКомфорт» ліцензії на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, позивач був позбавлений можливості свідомого вибору: оформляти чи не оформляти договір про участь у програмі «ЕкономКомфорт» (дбайливе оформлення якого є предметом оспорюваного договору №04298), отримувати чи ні консультативно-довідкові послуги з питань діяльності програми. За таких умов, така підприємницька практика вводить споживача в оману і кваліфікується як нечесна (ст.19 ч.2 п.4, 5 та другий абзац ч.2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів»). Відповідно до положень ч. 1, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. З огляду на це, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання недійсним договору № 04298 від 24.04.2015 року, у зв'язку з здійсненням відповідачем нечесної підприємницької практики. Частиною 1 ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеногоз відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти в сумі 9316,72грн., сплачених позивачем на виконання недійсних правочинів.

Outcome: approved