Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач)звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] ,третя особа Кир`яківська сільська рада Миколаївського району Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що 15 липня 1997 року за договором купівлі - продажу №70 позивачка придбала житловий будинок з допоміжними будівлями та спорудами в [ADDRESS] . Отже, на момент придбання позивачкою житлового будинку з господарськими спорудами відповідач - [PERSON] була власником як будинку і споруд, так і земельних ділянок. У 1998 році позивачка на цих земельних ділянках здійснила будівництво сараю, веранди, гаража. У 2015 році позивачка звернулась до БТІ із заявою про виготовлення на своє ім`я технічного паспорту на нерухомість, однак отримала відмову через те, що договір купівлі - продажу нерухомості був укладений на товарній біржі «Нерухомість» і не посвідчений нотаріусом. Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 3.09.2015 року договір визнаний дійсним в частині купівлі нерухомості. Одночасно цим рішенням суд не задовольнив позов в частині визнання дійсним договору купівлі - продажу земельних ділянок, пославшись на те, що до матеріалів справи не було надано доказів підтвердження права власності сторін на землю та те ,що в договорі купівлі - продажу відсутні вказівки на те, що земля була предметом цього договору. Після отримання судового рішення в листопаді 2015 року Управлінням Держгеокадастру у Миколаївському районі позивачці були видані копії актів на право власності на землю на ім`я продавця нерухомості,відповідачки по справі - [PERSON] . Таким чином, на сьогодні позивачка володіє купленою нерухомістю і земельними ділянками, але позбавлена можливості отримання документів про право власності на землю, узаконення побудованих споруд та розпорядження своїм майном. Таким чином просить визнати за нею право власності на земельні ділянки. У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, при цьому подали суду заяву, в якій позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилася. Про дату та час слухання справи була повідомлена вчасно шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України; відзив не подавала. Представник третьої особи Кир`яківської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області в судове засідання не з`явився,однак надіслав на адресу суду заяву з якої вбачається,що проти задоволення позову не заперечує,розгляд справи просить провести без його участі. Відповідно до положень ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд ухвалив розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. 15 липня 1997 року між сторонами [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі - продажу №70 житлового будинку з будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS] ,який зареєстрований на Універсальній товарній біржі « Нерухомість -Н». Відповідно до даного договору, вищезазначений житловий будинок та земельні ділянки на підставі державних актів на право приватної власності на землю за реєстровим номером № 762 та № 761 на момент укладання договору належали відповідачу [PERSON] (а.с.21) Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 03.09.2015 року вищезазначений договір купівлі-продажу визнано дійсним в частині купівлі-продажу житлового будинку,який розташований в [ADDRESS] .(а.с.22) Згідно з Державним актом серія [NUMBER] від 21.05.1997 земельна ділянка розміром 0.25 га, кадастровий номер [NUMBER] , надана у власність для обслуговування житлового будинку та господарських споруд,розташована [ADDRESS] . Згідно з Державним актом серія [NUMBER] ділянка розміром 0,28 га, кадастровий номер [NUMBER] , надана для ведення особистого підсобного господарства, розташована [ADDRESS] . Вищезазначені земельні ділянки як об`єкт права власності, визначені державними актами на право власності на землю, видані відповідачу [PERSON] , Кир`яківською сільрадою 21.05.1997 року та зареєстровані в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №761 та №762. Отже, судом встановлено,що на момент придбання позивачкою житлового будинку з господарськими спорудами відповідачка [PERSON] була власником як будинку і споруд, так і земельних ділянок. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1, п. 1) ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, позивач не може захистити своє право, тому воно підлягає захисту шляхом визнання за позивачем права власності на земельну ділянку. За змістом ст.377 Цивільного кодексу, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, установлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Норма статті 30 ЗК Української РСР (1991 року),передбачає,що автоматичний перехід права власності на земельну ділянку у разі переходу права власності на будівлю і споруду, частина перша статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час укладення сторонами договору купівлі-продажу жилого будинку - 15.07.1997року) визначила, що при переході права власності на будівлю і споруду до набувача нерухомого майна право власності на земельну ділянку, на якій розташовані будівля або споруда, може переходити на підставі цивільно-правових угод між власниками земельної ділянки і набувачем будівель або споруд (договори купівлі-продажу, дарування, міни тощо). Перехід права користування земельної ділянки при переході права власності на будівлю або споруду, які розташовані на ній, також визначається на підставі договору (частина друга статті 120 ЗК України). Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою, визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю та споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного й цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень ст.120 ЗК в поєднанні з нормою ст.125 ЗК слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на ній об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Крім того, п.«е» ч.1 ст.141 ЗК передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у ч.1 ст.120 ЗК, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду, стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом чч.1, 3 ст.626 ЦК, двостороннім договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав й обов`язків, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Отже, правова природа двостороннього договору передбачає волевиявлення обох його сторін на зміну, припинення або встановлення прав та обов`язків сторін цього договору. За змістом ст.655 ЦК, за договором купівлі-продажу, продавець передає/зобов`язується передати майно (товар), а покупець приймає/зобов`язується прийняти майно (товар). Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved