Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Державного нотаріуса Захарівської районної державної нотаріальної контори [PERSON], третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Затишанське» в якому просить визнати незаконною постанову Державного нотаріуса Захарівської районної державної нотаріальної контори Одеської області [PERSON] від 27 березня 2018 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії посвідченні договору між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Затишанське» щодо купівлі-продажу 47/100 часток комплексу будівель та споруд розташованого по вулиці Центральна, 69 в смт. Затишшя Захарівського району Одеської області. Збовязати Державного нотаріуса Захарівської районної державної нотаріальної контори [PERSON] здійснити нотаріальні дії, а саме посвідчення договору між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Затишанське» щодо купівлі продажу 47/100 часток комплексу будівель та споруд розташованого по вулиці Центральна, 69 в смт. Затишшя Захарівського району Одеської області без надання відомостей про кадастровий номер земельної ділянки. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 26 березня 2018 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Затишанське» було укладено договір купівлі-продажу № 1 відповідно до якого ТОВ «Затишанське» продало, а позивач зобовязаний прийняти та оплатити 47/100 часток комплексу будівель та споруд розташованого по вулиці Центральній, 69 в смт. Затишшя Захарівського району Одеської області, які належать ТОВ «Затишанське» на праві власності про що зроблено запис у [PERSON] реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 1474155551252. На виконання зазначеного договору купівлі-продажу 47/100 часток комплексу будівель та споруд, за актом приймання-передачі № 1 від 26.03.2018 року ТОВ «Затишанське» передало позивачеві зазначене у договорі нерухоме майно в повному обсязі. Позивач раніше, а саме 17 квітня 2014 року оплатив вартість придбаного нерухомого майна шляхом перерахування грошових коштів у вигляді попередньої оплати в сумі 8 000 грн. на поточний рахунок ТОВ «Затишанське». З метою нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу № 1 від 26.03.2018 року, позивач звернувся до Державного нотаріуса Захарівської районної державної нотаріальної контори Одеської області [PERSON] та 27 березня 2018 року отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій в звязку з відсутністю документу, підтверджуючого розмір та кадастровий номер земельної ділянки, також зазначено про порушення сторонами договору вимог ч. 2 ст. 377 ЦК України. Виходячи з викладеного, [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визнання незаконною постанови Державного нотаріуса Захарівської районної державної нотаріальної контори Одеської області від 27 березня 2018 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобовязання нотаріуса вчинити нотаріальні дії. Представник позивача у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на обгрунтування викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] нотаріус Захарівської районної державної нотаріальної контори Одеської області [PERSON] у судове засідання не зявилась, попередньо надавши заяву, в якій вказала, що заперечень проти позовної заяви не має, просить суд розглядати справу за її відсутності. Представник третьої особи ТОВ «Затишанське» [PERSON] у судове засідання не зявився, попередньо надавши заяву, в якій вказав, що позов підтримує у повному обсязі та наполягає на його задоволенні, просить суд розглядати справу за його відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 березня 2018 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Затишанське» було укладено договір купівлі-продажу № 1 відповідно до якого ТОВ «Затишанське» продало, а позивач зобовязаний прийняти та оплатити 47/100 часток комплексу будівель та споруд розташованого по вулиці Центральній, 69 в смт. Затишшя Захарівського району Одеської області, які належать ТОВ «Затишанське» на праві власності про що зроблено запис у [PERSON] реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 1474155551252. На виконання зазначеного договору купівлі-продажу 47/100 часток комплексу будівель та споруд, за актом приймання-передачі № 1 від 26.03.2018 року ТОВ «Затишанське» передало позивачеві зазначене у договорі нерухоме майно в повному обсязі. Позивач раніше, а саме 17 квітня 2014 року оплатив вартість придбаного нерухомого майна шляхом перерахування грошових коштів у вигляді попередньої оплати в сумі 8 000 грн. на поточний рахунок ТОВ «Затишанське», що підтверджується квитанцією № 68/1 від 17.04.2014 року. З метою нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу № 1 від 26.03.2018 року, позивач звернувся до Державного нотаріуса Захарівської районної державної нотаріальної контори Одеської області [PERSON] та 27 березня 2018 року отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій в звязку з відсутністю документу, підтверджуючого розмір та кадастровий номер земельної ділянки, також зазначено про порушення сторонами договору вимог ч. 2 ст. 377 ЦК України. Відповідно до частини 2 статті 377 ЦК України розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у звязку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці обєкти (крім багатоквартирних будинків). Відповідно до статті 7 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. Згідно ст. 5 вищезазначеного закону нотаріус зобовязаний: здійснювати свої професійні обовязки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики; сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, розяснювати права і обовязки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду; зберігати в таємниці відомості, одержані ним у звязку з вчиненням нотаріальних дій; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам. Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону «Про нотаріат» право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Предметом судової діяльності у справах про оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні є перевірка законності дії нотаріусів або відповідних посадових осіб, які вчиняють нотаріальні дії чи які відмовили в їх вчиненні. Як наголошується Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ із посиланням на Постанову Пленуму ВССУ «Про узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 № 2 можливість оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні забезпечує законність нотаріального провадження і захист прав та інтересів учасників нотаріального процесу. Судовий контроль за діяльністю нотаріусів має забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних правовідносин, що виникають із вчинення нотаріальних дій. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України від 02 вересня 1993 року №3425-XII «Про нотаріат» та, зокрема, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Відповідно до ст. 49 Закону України «Про нотаріат» та Глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, повязані з її вчиненням; 9) в інших випадках, передбачених законом. Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону. Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобовязані викласти причини відмови в письмовій формі і розяснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Як випливає з п. 9 ч. 1 ст. 49 Закону «Про нотаріат», перелік підстав для відмови нотаріусом у вчиненні нотаріальних дій, зазначений у ст. 49 Закону, не є вичерпним. Відповідно до положень ст. 42 Закону «Про нотаріат» нотаріальні дії вчиняються після їх оплати, а також у передбачених законом випадках після сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб та в день подачі всіх необхідних документів. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Можливість володіти, користуватися і розпоряджатися майном складає зміст права власності, яке відповідно до ст. 321 ЦК України є непорушним. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Пункт другий цієї ж статті встановлює, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно частини 1 статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ч. 6 ст.120 ЗК України істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у звязку з набуттям права власності на ці обєкти. Таким чином, суд приходить до висновку, що нотаріус діяв відповідно до вищезазначених правових норм, відмова у вчиненні вказаної нотаріальної дії до вирішення справи по суті є обґрунтованою, правомірною, відповідає наведеним вимогам законодавства, винесена у відповідності до вимог ст. 42 Закону України «Про нотаріат», в межах наданих нотаріусу повноважень, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, оскільки оскаржується саме неправомірні дії нотаріуса та зобовязання нотаріуса вчинити певні дії, суд приходить до висновку, що нотаріус не міг вийти за межі своїх повноважень, та виконати заявлені позивачем вимоги, оскільки згідно поданих позивачем документів, відсутній документ про розмір земельної ділянки та її кадастровий номер, тобто були порушені, саме сторонами договору, вимоги ч. 2 ст. 377 ЦК України, тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed