Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Берегівського районного суду з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог на стороні позивача виконавчий комітет Берегівської міської ради, про встановлення режиму окремого проживання подружжя та визначення місця проживання дитини. Позов мотивований тим, що 21червня 2006 року позивач уклав шлюб з [PERSON], який зареєстрували у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Берегівського районного управління юстиції Закарпатської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 83. При одруженні відповідачка взяла його прізвище. Під час перебування у шлюбі в них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO]. До квітня 2015 року позивач з відповідачкою жили непогано, однак десь із середини вказаного місяця їх відносини стали поступово погіршуватися. Між ними все частіше почали виникати сварки та скандали. Причиною цього були постійні безпідставні ревнощі з боку відповідачки. Крім того, вони виявилися різними людьми з різними характерами та різними поглядами на сімейне життя та ведення спільного господарства. Невдовзі, десь на початку травня 2015 року, відповідачка нічого не пояснюючи, покинула позивача, забравши з собою їх дітей. Остання переїхала жити до себе в [ADDRESS]. Позивач, хоч і не заперечував проти того, щоб вони пожили окремо, однак був проти того, що відповідачка забрала з собою обох дітей. Позивач згодом поїхав до відповідачки і почав вимагати, щоб вони вирішили, з ким залишаються проживати діти. Домовилися, що дочка [PERSON] залишається проживати з позивачем, а син [PERSON] - з відповідачкою. Втім, вже невдовзі відповідачка почала вимагати від нього, щоб він повернув їй доньку, проте він не погодився, оскільки остання виявила бажання проживати з позивачем. Наразі [PERSON] самостійно виховує свою доньку, яка повністю перебуває на його утриманні. Він переконаний, що шлюб ще можна зберегти, але слід встановити режим окремого проживання, щоб їх сімейні відносини не зіпсувалися остаточно. На даний час він не бажає спільно проживати з відповідачкою, яка постійно безпідставно звинувачує його в подружній зраді. Він не хоче, щоб їх малолітні діти щодня ставали свідками скандалів, які через ревнощі влаштовує відповідачка. У зв'язку з тим, що на даний час між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання їхньої доньки [PERSON], вирішення якого в позасудовому порядку є неможливим, вважає, що вказане питання необхідно вирішувати в судовому порядку і останню слід залишити проживати з ним. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, однак подав заяву, відповідно до якої позов підтримав та просив справу розглянути за його відсутності. Відповідачка [PERSON] у судове засідання також не з'явилася, згідно поданої заяви, позовні вимоги визнала. Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача виконавчого комітету Берегівської міської ради у судове засідання також не з'явився, однак від них поступив лист, із змісту якого вбачається, що просили справу розглянути за її відсутності, при цьому долучили відповідний висновок органу опіки та піклування. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 119 Сімейного кодексу України, за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Згідно з частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідачка визнала позов в повному обсязі. Частиною 1 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 174 ЦПК України). За відсутності будь-якого застереження, факт, визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно ст. 61 ЦПК України, є обов'язковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні встановлено, що визнання відповідачкою позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, суд приймає визнання позову відповідачем у справі і з цих підстав задовольняє позов.

Outcome: approved