Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернулась до Московського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ), в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня пред`явлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 05.09.2015 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] . Як зазначає позивач, їх спільна дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, відповідач необхідної матеріальної допомоги на утримання дитини у розмірах, необхідних та достатніх для забезпечення розвитку дитини, не надає, у зв`язку з чим вона просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини. Позивач у судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову у розмірі визначеному позивачем, посилаючись на те, що з ним мешкає та перебуває у нього на утриманні ще одна дитина, а саме [PERSON] , [INFO] . Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, вислухавши пояснення учасників процесу, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що 05.09.2015 року між сторонами укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції (а.с. 5). Сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що видане Московським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області (а.с. 6). Також, сторонами у судовому засіданні не заперечувалось, що [PERSON] , [INFO] , проживає разом матір`ю [PERSON] . Відповідно до довідки Куп`янського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) № 2 «Орлятко» комбінованого типу Куп`янської міської ради Харківської області № 03-20/391 від 06.12.2019 року, [PERSON] , [INFO] , відвідує групу № 5 закладу з 22.10.2019 року (а.с. 8). Крім того, відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що видане Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] (а.с. 24). [PERSON] мешкає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] , та навчається у 8 класі Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 122 Харківської міської ради Харківської області, що підтверджується: актом фактичного місця проживання дитини, довідкою про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні та довідкою з місця навчання (а.с. 25-27). У статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Приписами ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, враховуючи обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, наявність у відповідача іншої неповнолітньої дитини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з 12.12.2019 року з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми виплати за один місяць. Одночасно, суд роз`яснює, що відповідно до приписів ст. 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Також, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Оскільки позивач [PERSON] , у відповідності до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору за подання до суду цього позову, суд, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне судовий збір покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial