Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із вказаним позовом до [PERSON] , предметом якого є витребування із чужого незаконного володіння відповідача [PERSON] нерухомого майна та залишення його у власності позивача, а саме: сходів та сходовової клітки; коридору розміром 13,0 кв.м.; житлової кімнати розміром 32,0, кв.м.; житлової кімнати розміром 13,1. кв.м.; житлової кімнати розміром 22,8 кв.м.; житлової кімнати розміром 15.3 кв.м.; коридору розміром 7.5. кв.м.; ванної; вбиральні розміром - 1,24 кв.м.; кладової розміром 2.1 кв.м. Всього загальною площею 108,5 кв.м., у тому числі 83,2 кв.м. житлової площі та 25,3 кв.м. нежитлової площі. Позов обґрунтовує тим, що у 2007 році за згодою [PERSON] він завершив добудову й облаштування другого поверху будинку [ADDRESS] . 18 березня 2008 року відповідач зареєструвала право власності на будинок, а 18 квітня 2008 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на нього, після смерті чоловіка [PERSON] . Відповідач стверджує що збудовані позивачем приміщення другого поверху є її власністю, що стало підставою звернення із даним позовом до суду. Згідно відзиву на позовну заяву (фактично пояснень третьої особи) представник ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» просив у позові відмовити. За підставу своїх заперечень вказав, що житловий будинок [ADDRESS] та земельна ділянка, кадастровий номер 2610100000:21:006:0243, площею 0,0801 га, на якій знаходиться цей будинок, були предметом Іпотечного договору № 1.14-16/17І-8 від 16 липня 2014 року, за реєстровим № 1130, який забезпечував належне виконання зобов`язань товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Рона» за кредитним договором № 1.14-16 від 20 лютого 2014 року. Згідно умов договору іпотеки [PERSON] передала в іпотеку ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» вказане нерухоме майно. У зв`язку із невиконанням товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Рона» зобов`язань по кредитному договору, вимоги до позичальника задоволені в позасудовому порядку, шляхом набуття банком права власності на іпотечне майно. На пропозицію викупити нерухоме майно [PERSON] погодилась та уклала з банком попередній договір купівлі-продажу. Вподальшому відмовилась від укладення основного договору. ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» набуло право власності на будинок та земельну ділянку у встановлений законом спосіб, а попередній власник [PERSON] мала необхідний пакет документів для реєстрації за собою права власності на це нерухоме майно. У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що [PERSON] був власником спірної частини житлового будинку. Також заявив про застосування строків позовної давності. У відповіді на відзив (фактично письмових запереченнях на пояснення третьої особи) [PERSON] вказував на незаконність передання будинку [ADDRESS] в іпотеку ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк». Представники банку знали що в будинку зареєстровані він та його брат [PERSON] , який є інвалідом ІІ групи. Керуючий відділенням банку та керівник товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Рона» з метою одержання кредитних коштів вчинили шахрайські дії, є безпосередніми фігурантами кримінальної справи. Відповідно до ухвали від 22 липня 2021 року відмовлено у прийнятті визнання відповідачем [PERSON] позову. Ухвалою від 08 вересня 2021 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк». 29 вересня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 25 листопада 2021 року судом без виходу до нарадчої кімнати відмовлено у задоволенні клопотання представника третьої особи про залучення ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» до участі в справі у якості співвідповідача, оскільки за приписами ч. 1 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право залучити співвідповідача виключно за клопотанням позивача. Клопотання про залучення банку в якості співвідповідача позивачем подано не було, а у цивільному процесі тільки позивач наділений правом визначати коло відповідачів за його позовом. Позивач у судове засідання не з`явився, подав суду клопотання про розгляд справи без його участі, через перебування на військовій службі у Збройних Силах України. У клопотанні також просив суд про задоволення позовних вимог. Відповідач у судовому засіданні позов визнала, не заперечила проти задоволення позовних вимог. Пояснила що позивач за власний кошт спорудив другий поверх будинку [ADDRESS] , а в іпотеку банку вона передала нерухомість помилково, не усвідомлюючи, що будинок може вибути з її власності. Вказала, що відносно неї керівник товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Рона» вчинив шахрайські дії, метою яких було одержання кредиту в банку за рахунок її майна. Представник третьої особи у судовому засіданні позов не визнав. Вказав що належним відповідачем у даній справі є саме ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк». Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] не оспорювали законність договору іпотеки чи правомірність набуття банком права власності на будинок, тому [PERSON] не може бути належним відповідачем у цій справі. Заслухавши пояснення відповідача та представника третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 18137805, сформованого Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації 18 березня 2008 року, за заявою [PERSON] , власником домоволодіння [ADDRESS] , станом на день формування витягу, був [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15 вересня 2003 року. Після його смерті відкрилась спадщина, на будинковолодіння [ADDRESS] та грошові кошти в банківській установі, що встановлено із копії спадкової справи, яка надана на виконання ухвали суду. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 квітня 2008 року (реєстровий № 1-952), [PERSON] отримала у власність в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , домоволодіння [ADDRESS] . Згідно Іпотечного договору № 1.14-16/17І-8 від 16 липня 2014 року, за реєстровим № 1130, [PERSON] , з метою забезпечення належного виконання зобов`язання товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Рона» за генеральним договором № ЮР/1.14-17 від 26 лютого 2014 року про умови надання банківських гарантій і акредитивів, а також кредитним договором № 1.14-16 від 20 лютого 2014 року, передала домоволодіння [ADDRESS] та земельну ділянку, кадастровий номер 2610100000:21:006:0243, площею 0,0801 га, в іпотеку ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк». За даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єкта нерухомого майна - будинку [ADDRESS] вбачається, що 30 січня 2017 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Фрісом Ігорем Павловичем внесено запис про право власності на вказаний будинок за ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк». Із даного витягу та інших наявних у справі документів встановлено, що набуття ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» права власності на дане майно було наслідком звернення стягнення на нього в порядку ст. ст. 36, 37 ЗУ «Про іпотеку», для задоволення вимог банку згідно Іпотечного договору № 1.14-16/17І-8 від 16 липня 2014 року. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (ч. 4 ст. 334 ЦК України). Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). В постанові від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16 Великою Палатою Верховного Суду висловлено правову позицію, згідно якої задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У даній справі позивач в порядку подання до суду віндикаційного позову просить суд витребувати із чужого незаконного володіння відповідача [PERSON] сходів та сходовової клітки; коридору розміром 13,0 кв.м.; житлової кімнати розміром 32,0, кв.м.; житлової кімнати розміром 13,1. кв.м.; житлової кімнати розміром 22,8 кв.м.; житлової кімнати розміром 15.3 кв.м.; коридору розміром 7.5. кв.м.; ванної; вбиральні розміром - 1,24 кв.м.; кладової розміром 2.1 кв.м. Всього загальною площею 108,5 кв.м., у тому числі 83,2 кв.м. житлової площі та 25,3 кв.м. нежитлової площі на другому поверсі будинку [ADDRESS] . З урахуванням вищезазначених положень Цивільного кодексу України, а також релевантної практики Великої Палати Верховного Суду, витребування майна з незаконного володіння можливе тільки в особи, яка володіє цим майном, у даному випадку за якою воно зареєстроване. Однак станом на день подання позову та на даний час домоволодіння [ADDRESS] вцілому належало та належить на праві приватної власності ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», а не [PERSON] . Тому порушене майнове право позивача на частину цього домоволодіння, може бути захищене судом у спосіб витребування майна (його частини) у ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», як власника якому належить майно що є предметом спору, а не у [PERSON] , як особи за якою вперше зареєстровано право власності на спірні приміщення. Обізнаність позивача про вибуття із власності [PERSON] спірного домоволодіння, та набуття права власності на нього третьою особою ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» підтверджується його поясненнями по суті справи, які він додатково наводив у клопотанні про розгляд справи без його участі від 24 вересня 2021 року (т. 1 а.с. 104-106). Наведене свідчить про безпідставність позовних вимог до відповідача [PERSON] . З метою реалізації сторонами їх прав, судом неодноразово відкладалось підготовче засідання, однак правом заміни неналежного відповідача та предмета позову позивач не скористався. Вирішуючи заяву представника третьої особи про застосування строків позовної давності суд враховує наступне. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Виходячи з вимог статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Наведену правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 травня 2018 року за результатом перегляду справи № 369/6892/15-ц. Позов задоволенню не підлягає за безпідставністю позовних вимог до відповідача [PERSON] , наслідки спливу позовної давності застосуванню не підлягають. На підставі викладеного, відповідно до ст. 387 ЦК України,

Outcome: dismissed