Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Фінансова ініціатива», в якому просить стягнути з відповідача на свою користь суму вкладів та процентів в розмірі 133606,83 грн. В обґрунтування свого позову позивач зазначає, що: 03 квітня 2014 року між ним та відповідачем був укладений договір банківського вкладу № 301011, за умовами якого він передав банку 15000 грн. строком на 270 днів з процентною ставкою 28,25% річних; за яким 11 квітня 2014 року додатково було внесено 8294грн.; 18 квітня 2014 року між ним та відповідачем був укладений договір банківського вкладу № 305800, за умовами якого він передав банку 7096 грн. строком на 270 днів з процентною ставкою 28,25% річних; 25 квітня 2014 року між ним та відповідачем був укладений договір банківського вкладу № 307905, за умовами якого він передав банку 18570 грн. строком на 270 днів з процентною ставкою 28,25% річних; 25 вересня 2014 року між ним та відповідачем був укладений договір банківського вкладу № 348092, за умовами якого він передав банку 8500грн. строком на 14 днів з процентною ставкою від 20% до 28% річних; 25 вересня 2014 року між ним та відповідачем був укладений договір банківського вкладу № 348090, за умовами якого він передав банку 8500грн. строком на 14 днів з процентною ставкою від 20% до 28% річних; 25 вересня 2014 року між ним та відповідачем був укладений договір банківського вкладу № 348093, за умовами якого він передав банку 8500грн. строком на 14 днів з процентною ставкою від 20% до 28% річних; 25 вересня 2014 року між ним та відповідачем був укладений договір банківського вкладу № 348095, за умовами якого він передав банку 8500грн. строком на 14 днів з процентною ставкою від 20% до 28% річних; 11 листопада 2014 року між ним та відповідачем був укладений договір банківського вкладу № 363172, за умовами якого він передав банку 48130грн. строком на 14 днів з процентною ставкою від 20% до 28% річних. Згідно п. 4.2. усіх договорів остаточний розрахунок банку з вкладником у дату повернення здійснюється в безготівковій формі, шляхом перерахування на власний поточний рахунок вкладника, відкритий у банку на підставі письмової заяви вкладника. Такий рахунок було відкрито і на нього були зараховані проценти по усіх депозитних договорах, а також суми депозитних вкладів, що в сумі склала 130368,59 грн. Однак ні через банкомат, ані через касу банку, позивач отримати гроші не зміг, тому просив суд стягнути за договорами банківських вкладів суми вкладів та проценти за час дії договорів суму в розмірі 130368,59 грн. та проценти за період після закінчення строку дії депозитних договорів в розмірі 2829,94 грн. та 3 % річних в розмірі 408,3 грн. а всього 133606,83 грн. В судове засідання сторони не з'явилися, представниками надані заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на ті ж підстави. Відповідачем на адресу суду надіслані заперечення, в яких просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача з огляду на те, що усі кошти по депозитних вкладах перераховані на картковий рахунок позивача, а тому банк взяті на себе зобов'язання виконав в повному обсязі. У зв'язку з неявкою осіб, що беруть участь у справі, фіксування судового розгляду за допомогою технічних засобів не здійснювалося. Суд, дослідивши підстави заявленого позову та матеріали справи в їх сукупності, приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що: 03 квітня 2014 року між [PERSON] та відповідачем був укладений договір банківського вкладу № 301011, за умовами якого він передав банку 15000 грн. строком на 270 днів з процентною ставкою 28,25% річних; за яким 11 квітня 2014 року додатково було внесено 8294грн.; 18 квітня 2014 року між тими же сторонами був укладений договір банківського вкладу № 305800, за умовами якого він передав банку 7096 грн. строком на 270 днів з процентною ставкою 28,25% річних; 25 квітня 2014 року між тими же сторонами був укладений договір банківського вкладу № 307905, за умовами якого він передав банку 18570 грн. строком на 270 днів з процентною ставкою 28,25% річних; 25 вересня 2014 року між тими же сторонами був укладений договір банківського вкладу № 348092, за умовами якого він передав банку 8500грн. строком на 14 днів з процентною ставкою від 20% до 28% річних; 25 вересня 2014 року між тими же сторонами був укладений договір банківського вкладу № 348090, за умовами якого він передав банку 8500грн. строком на 14 днів з процентною ставкою від 20% до 28% річних; 25 вересня 2014 року між тими же сторонами був укладений договір банківського вкладу № 348093, за умовами якого він передав банку 8500грн. строком на 14 днів з процентною ставкою від 20% до 28% річних; 25 вересня 2014 року між тими же сторонами був укладений договір банківського вкладу № 348095, за умовами якого він передав банку 8500грн. строком на 14 днів з процентною ставкою від 20% до 28% річних; 11 листопада 2014 року між тими же сторонами був укладений договір банківського вкладу № 363172, за умовами якого він передав банку 48130грн. строком на 14 днів з процентною ставкою від 20% до 28% річних. Згідно п. 4.2 усіх перелічених договорів сума нарахованих процентів виплачується банком на власний поточний рахунок вкладника з використанням СПЗ. Остаточний розрахунок банку з вкладником в у дату повернення здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахування на власний поточний рахунок вкладника, відкритий у банку, на підставі письмової заяви вкладника. З виписки по особовим рахункам, наданої банком, як позивачу на його заяву (а.с. 22-23) так і направленої на адресу суду з запереченнями, вбачається, що позивачем здійснювалися операції із зняття готівки з рахунку, і станом на 04 лютого 2015 року та 10 червня 2015 року на власному поточному рахунку вкладника знаходяться кошти в розмірі 98580,65 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором, а ч. 2 ст. 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблені юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Згідно до ч.1 ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Частиною 1 ст.1074 ЦК України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути повязані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Судом не можуть бути прийняті до уваги заперечення відповідача про те, що обов'язки банку перед позивачем виконані у зв'язку з перерахуванням на його поточний рахунок своєчасно та в повному обсязі коштів, тому як із звернень позивача на адресу відповідача вбачається, що він бажає отримати кошти, однак до сьогоднішнього дня вони йому не видані. Суд звертає увагу на те, що Постановою Правління Національного банку України від 23.06.2015 року № 408, ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23.06.2015 року № 121, в ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» запроваджено тимчасову адміністрацію. Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та є спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини. Згідно п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними та цей закон є приорітетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно п.п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку та примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси. Статтею 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів закріплено ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Отже, віднесення ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» до категорії неплатоспроможних фактично унеможливило здійснення операцій по перерахуванню грошових коштів з поточного рахунку, відкритого на ім'я позивача. Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань, є кредитором банку. Отже, після запровадження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб тимчасової адміністрації відносно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликання НБУ банківської ліцензії й переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Чинним законодавством не передбачено задоволення вимог кредиторів поза межами процедури ліквідації банку. За таких обставин позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Оскільки при пред'явленні позову позивач був звільнений від сплати судового збору, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір компенсується за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed