Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, а [PERSON] звернулася в суд із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору позики. В судовому засіданні позивач по справі [PERSON] свій позов підтримав у зміненому вигляді, збільшивши при цьому позовні вимоги, з мотивів викладених в позовній заяві, яку просить задоволити. Зустрічний позов не визнає і просить в його задоволенні відмовити. Відповідач по справі [PERSON] позов не визнала і просить в його задоволенні відмовити, оскільки він безпідставний, а свій зустрічний позов підтримала і просить його задоволити. Суд, вислухавши пояснення сторін по справі та дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з'ясувавши фактичні обставини справи, перевіривши матеріали справи прийшов до висновку про задоволення первісного позову та відмови у зустрічному позові, виходячи з наступних підстав: Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.11 ч.1 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дійо сіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Зі змісту ст. 60 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, а також доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. На підставі ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до статті 1046 ЦПК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.2 статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.1 та ч.2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або у кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною(сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у т.ч. повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора грошової суми або речей. В судовому засіданн встановлено, що відповідач по справі [PERSON] 05.02.2013 р. позичила у позивача по справі [PERSON] кошти в сумі 5 000 доларів США, що еквівалентно 42000 грн. з терміном повернення до 05.02.2014 року, на підтвердження чого дала останньому письмову розписку в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] Відповідно до змісту розписки відповідач по справі [PERSON] зобов'язувалася повертати суму боргу частинами, а саме: по 1000 грн. щомісячно (а.с.48). Однак, як ствердив в судовому засіданні позивач по справі [PERSON] відповідач по справі [PERSON] станом на час розгляду справи в суді жодної суми боргу не погасила, незважаючи на його неодноразові нагадування та попередження. Даний факт не заперечила [PERSON] Як вбачається з матеріалів справи, що позивачем було надано суду розписку, де зазначено всі сторони зобов'язання(позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передається, строк повернення та підпис позичальника. Таким чином, письмова розписка є належним доказом, що свідчить про укладення сторонами договору позики. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики, а саме розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі №6-63цс13. Отже, з відповідача по справі слід стягнути 42000 грн. боргу за договором позики та судові витрати по справі, а саме: 579 грн. 40 коп. судового збору та 120 грн. витрат за оголошення у пресі, згідно долучених до матеріалів справи квитанцій / а.с.59/. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити, оскільки він безпідставний, а крім того останньою не було надано жодних доказів недійсності розписки та визнання з цього приводу недійсним договору позики, так як відсутні передбачені ст.215 ЦК України підстави для визнання правочину недійсним. а її пояснення з цього приводу не можуть бути взяті судом до уваги. А тому, суд, оцінюючи в сукупності здобуті докази по справі, прийшов до висновку про задоволення позову [PERSON] та у відмові в задоволенні зустрічного позову [PERSON] На підставіст.ст.526, 527, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved