Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 16 лютого 2014 року [PERSON] позичив [PERSON] 46540,00 гривень (5171,00 доларів США), які остання зобовязалася повернути по першій вимозі, оскільки строк повернення боргу в розписці зазначений не був. Договір був укладений в письмовій формі шляхом складення боржником розписки. Крім того, [PERSON] позичив знову [PERSON] 45000,00 гривень, які остання зобовязалася повернути по першій вимозі, оскільки строк повернення боргу в розписці зазначений не був. Договір був укладений в письмовій формі шляхом складення боржником розписки. Відповідач суму позики позивачу не повернув. В судове засідання позивач не зявився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. В судове засідання відповідач не зявилася, про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, причин неявки суду не повідомила. Заяви про розгляд справи без її участі до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. У звязку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В судовому засіданні встановлено, що згідно із копією розписки від 16.02.2014 року [PERSON] позичив [PERSON] 46540,00 гривень, що на момент складання розписки було еквівалентно 5171,00 доларів США. З матеріалів справи встановлено, що відповідач свої зобовязання за договором позики перед позивачем не виконав і суму боргу у повному обсязі в розмірі 46540,00 гривень, що на момент складання розписки було еквівалентно 5171,00 доларів США не повернув. Вказаний висновок суду підтверджується копією розписки від 16.02.2014 року, на якій відсутні відмітки про виконання свого обовязку відповідачем. Згідно із копією розписки без дати [PERSON] позичив [PERSON] 45000,00 гривень. З матеріалів справи встановлено, що відповідач свої зобовязання за договором позики перед позивачем не виконав і суму боргу у повному обсязі в розмірі 45000,00 гривень не повернув. Вказаний висновок суду підтверджується копією розписки, де дата її написання відсутня, на якій відсутні відмітки про виконання свого обовязку відповідачем. При цьому з пояснень позивача, викладених у позовній заяві, вбачається, що вищевказана розписка без дати була складена відповідачем після 30.07.2015 і до кінця 2015 року. Інших доказів щодо дати складання розписки суду не надано. Отже, станом на 04.04.2017 року розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить в загальному розмірі 91540,00 гривень, яка складається з: 46540,00 грн. заборгованість по розписці від 16.02.2014 року; 45000,00 грн. заборгованість по розписці без дати її написання. За таких обставин суд вважає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають, у звязку із чим позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 2 від 20.02.2017 року про сплату судового збору в сумі 915 грн. 40 коп., у звязку із чим суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму судових витрат.

Outcome: approved