Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 31 серпня 2001 року по 18 травня 2016 року знаходився в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від подружнього життя з якою мають доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Вказав, що за час перебування з відповідачем у шлюбі спільно придбано чотирикімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за відповідачем. З огляду на те, що [PERSON] не визнається його право на частку у спільному майні подружжя та приховуються правовстановлюючі документи, позивач просив визнати за ним право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] в порядку поділу майна подружжя. Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 травня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. 24 червня 2019 року [PERSON] подано відзив на позов, яким вона просила закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору. Відзив мотивований тим, що проти поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, вона не заперечує та була згодна на укладення відповідного договору з нотаріальним посвідченням, проте позивач жодного разу не звернувся до неї з приводу вказаного питання. Тобто, вважає відсутнім спір про право. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05 липня 2019 року за клопотанням представника позивача витребувано докази та закрито підготовче провадження по справі, яку призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові, та просили задовольнити. При цьому представник позивача пояснила, що під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі придбано квартиру [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за [PERSON] Зазначила, що в позасудовому порядку сторони не дійшли згоди з приводу поділу спільного майна. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги визнала, не заперечувала проти визнання за позивачем права власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] в порядку поділу майна подружжя. Суд, вислухавши пояснення сторін та представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їхній сукупності і надавши їм належну правову оцінку, приходить до наступного. Матеріали справи свідчать, що з 31 серпня 2001 року по 18 травня 2016 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2152569, наданого 02 грудня 2003 року Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29 листопада 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зеленецькою О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 3832, на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Тобто, вказана квартира набута подружжям за час шлюбу. У відповідності до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною першою статті 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. За ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судовим розглядом встановлено, що частки сторін у праві спільної сумісної власності подружжя є рівними, оскільки інше не встановлено домовленістю між ними, шлюбний договір також відсутній. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. За частиною першою вищевказаної статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно наявної в матеріалах справи квитанції, позивачем за подання до суду позову сплачено судовий збір в розмірі 4 433,01 грн. Проте, згідно звіту про оцінку майна, наданого ТОВ «Міжнародний інститут оцінки «ЛОТ», ринкова вартість об`єкта оцінки - квартири [ADDRESS] станом на 05 липня 2019 року складає 675 461,00 грн. без врахування ПДВ. Тобто, за подання вказаного позову сплаті підлягав судовий збір в розмірі 3 377,30 грн., який слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] . Водночас позивачу роз`яснюється, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом (п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір»). На підставі викладеного,

Outcome: approved