Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з зазначеним позовом, у якому просив розірвати шлюб, укладений з відповідачем - [PERSON], та зареєстрований відділом ЗАГСу Любомльського райвиконкому Волинської області 24.11.1990 року, за актовим записом №85. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що у шлюбі у них народилося двоє дітей, які на даний час є повнолітніми, та разом з ними не проживають. Після одруження сімейне життя складалося добре, проте протягом останніх років шлюбні відносини між ними поступово погіршились. Відповідач не піклується про створення нормальних сімейних стосунків, про взаємовідносини один до одного. Основною причиною розлучення є те, що кожен з них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Взаєморозуміння між ними не досягнуто, їх характери є несумісними, а ставлення відповідача до сім'ї призвело до розладу і фактично припинення шлюбних відносин з початку 2016 року. З викладених підстав вважає, що їх сім'я існує лише формально та зберегти її неможливо, як і неможливо примиритися. Оскільки відповідач не бажає розривати шлюб по взаємній згоді, тому він вимушений вирішити дане питання в судовому порядку. В судове засідання сторони не з'явились, однак в канцелярію суду подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. При цьому, у своїх заявах: позивач вказав, що позовні вимоги підтримує повністю та просив позов задовольнити, а відповідач - позовні вимоги визнала. За викладених обставин, розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.197 ЦПК України. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підставний і підлягає задоволенню. Із свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого 24.11.1990 року відділом ЗАГСу Любомльського райвиконкому Волинської області, встановлено, що сторони уклали шлюб 24.11.1990 року, про що складено відповідний актовий запис за №85 (а.с.3). Як вбачається з позовної заяви, від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають, що не заперечено відповідачем у поданій ним заяві від 27.09.2017 року. Частиною 1 статті 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно вимог ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З огляду на викладені правові норми та позицію позивача щодо неможливості збереження сімейних стосунків, суд вважає, що викладені останнім доводи, які відповідачем не оспорюються, відповідають фактичним обставинам справи, за яких, в даному випадку збереження сім'ї буде нічим іншим, як примушуванням сторін до збереження шлюбних відносин. Судом встановлено, що позивач не бажає примиритися, а відповідач, зі своєї сторони, на розірвання шлюбу погодилась. Наведене у своїй сукупності приводить до висновку про неможливість збереження сім'ї, оскільки подальше спільне життя сторін, як подружжя, і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам сторін. З огляду на викладене, суд вважає, що сім'ю зберегти неможливо, шлюб між сторонами існує лише формально, а тому його слід розірвати. Згідно із ст.88 ЦПК України, судові витрати по справі слід покласти на відповідача.

Outcome: approved