Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Ужгородської міської ради Закарпатської області про визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним та скасування запису в Поземельній книзі. Свій позов мотивує тим, що 21 лютого 2010 року позивачу видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯК №744873, площею 0,0300 га, з цільовим призначенням особистого селянського господарства, кадастровий № 2110100000:61:002:0107. Вказаний державний акт виданий на підставі рішення IV сесії V скликання Ужгородської міської ради № 291 від 06.04.2007 року та зареєстровано в Ужгородському районному відділі земельних ресурсів 07 липня 2010 року. Вказує, що у березні 2016 року під час проведення землевпорядних робіт було виявлено не відповідність конфігурації земельної ділянки площею 0,0300 га, з цільовим призначенням особистого селянського господарства, кадастровий № 2110100000:61:002:0107, що зазначена в державному акті на право власності на земельну ділянку фактичній конфігурації земельної ділянки на місцевості. Зазначає, що йому невідомо як відповідна помилкова конфігурація була зазначена в проекті землеустрою, оскільки він не володіє спеціальними знаннями в галузі землеустрою. Пояснює, що вказана обставина перешкоджає позивачу реалізувати своє право власності на земельну ділянку та створює в майбутньому можливість наявності спорів щодо права власності позивача з суміжними землевласниками. Також вказує, що згідно з п. 12 ст. 79 Земельного кодексу України межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені власниками без формування нових земельних ділянок за проектами землеустрою із впорядкування існуючих землеволодінь. А в п. 8 цієї статті встановлено, що у разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв'язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. Отже, наведені положення дають право власникам суміжних земельних ділянок, отриманих у власність до 2004 р., ініціювати уточнення ліній проходження меж таких ділянок без проведення їх нового формування, у спрощеному порядку - на підставі проектів землеустрою із впорядкування існуючих землеволодінь відповідно до ст. 51 Закону України «Про землеустрій». Однак, пояснює, що у звязку з тим, що державний акт про право власності на земельну ділянку виданий після 2004 року, він позбавлений можливості ініціювати уточнення ліній проходження меж таких ділянок без проведення їх нового формування, а тому просить суд скасувати (визнати недійсним) державний акт серії ЯК №744873 від 21 лютого 2010 року про право власності на земельну ділянку, площею 0,0300 га, з цільовим призначенням особистого селянського господарства, кадастровий № 2110100000:61:002:0107, що виданий на підставі рішення IV сесії V скликання Ужгородської міської ради № 291 від 06.04.2007 року та зареєстрований в Ужгородському районному відділі земельних ресурсів 07 липня 2010 року та скасувати запис у Поземельній книзі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив суд його задовольнити. Відповідач представник Ужгородської міської ради [PERSON] в судове засідання не зявився, однак подав 09.06.2016 року через канцелярію суду заяву, в якій просить розглянути справу за їхньої відсутності за наявними матеріалами справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивачу видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯК №744873, площею 0,0300 га, з цільовим призначенням особистого селянського господарства, кадастровий № 2110100000:61:002:0107. Вказаний державний акт виданий на підставі рішення IV сесії V скликання Ужгородської міської ради № 291 від 06.04.2007 року та зареєстровано в Ужгородському районному відділі земельних ресурсів 07 липня 2010 року. Даний факт також підтверджується витягом з рішення Ужгородської міської ради IV сесії V скликання від 06.04.2007 року за № 291. Судом встановлено, що у березні 2016 року під час проведення землевпорядних робіт було виявлено невідповідність конфігурації земельної ділянки площею 0,0300 га, з цільовим призначенням особистого селянського господарства, кадастровий № 2110100000:61:002:0107, що зазначена в державному акті на право власності на земельну ділянку фактичній конфігурації земельної ділянки на місцевості. Вказана обставина перешкоджає позивачу реалізувати своє право власності на земельну ділянку та створює в майбутньому можливість наявності спорів щодо права власності позивача з суміжними землевласниками. Ст. 14 Конституції України встановлює, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Ст. 126 Земельного кодексу України (в редакції, яка була чинною станом на момент видачі державного акту про право власності на земельну діяльну) визначено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Ст. 152 Земельного кодексу України передбачено способи захисту прав на земельні ділянки, а саме: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно зі ст. 123 Земельного кодексу України проект відведення земельної ділянки погоджується із землекористувачем, органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури та охорони культурної спадщини і після одержання висновку державної землевпорядної експертизи по об'єктах, які їй підлягають, подається до відповідної державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради, які розглядають його у місячний строк і, в межах своїх повноважень, визначених цим Кодексом, приймають рішення про надання земельної ділянки; а відмову органів місцевого самоврядування або органів виконавчої влади у наданні земельної ділянки в користування або залишення клопотання без розгляду може бути оскаржено в судовому порядку. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. При розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов'язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. Суд вирішує ці питання по суті, якщо це відповідає закону. Так, згідно з п. 12 ч. 2 ст. 79 Земельного кодексу України межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені власниками без формування нових земельних ділянок за проектами землеустрою із впорядкування існуючих землеволодінь. А п. 8 ч. 2 цієї статті встановлено, що у разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв'язку з неможливістю виявлення дійсних меж, л сумування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. Отже, наведені положення дають право власникам суміжних земельних ділянок, отриманих у власність до 2004 р., ініціювати уточнення ліній проходження меж таких ділянок без проведення їх нового формування, у спрощеному порядку - на підставі проектів землеустрою із впорядкування існуючих землеволодінь відповідно до ст. 51 Закону України «Про землеустрій». Судом встановлено, що позивачем підтверджено належними та допустимими доказами порушення його права як землевласника внаслідок дії оспорюваного державного акту. У звязку з тим, що державний акт про право власності на земельну ділянку позивачу виданий після 2004 року, позивач позбавлений можливості ініціювати уточнення ліній проходження меж таких ділянок без проведення їх нового формування, а тому суд приходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Крім цього, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати, понесені у зв'язку зі сплатою судового збору, в розмірі 551,20 грн. На підставі ч. 3 ст. 209 та ч. 1 ст. 218 ЦПК України 10 червня 2016 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 15 червня 2016 року. У звязку з вищесказаним та на підставі cт. 14 Конституції України, cт. ст. 3, 10, 212-215, 294, 296 ЦПК України, ст. ст. 15, 16 ЦК України, cт. ст. 79, 123, 126, 152, 158 ЗК України, суд, -

Outcome: approved