Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука із позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та визнання права власності в порядку спадкування. Свої вимоги позивач мотивував тим, що він є власником житлового будинку з господарськими будівлям, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. В квітні 2017 року він звернувся до Першої кременчуцької державної нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав після померлого [PERSON] на земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS]. Державним нотаріусом Першої кременчуцької державної нотаріальної контори йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки власниками земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] і [PERSON] Вважає, що його права на володіння та розпорядження нерухомим майном, як єдиного та законного власника житлового будинку з господарськими будівлями та відповідно земельної ділянки, на якій вони розташовані, порушені відповідачами, які незаконно зареєстрували право спільної власності на дану земельну ділянку. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 572 кв.м, розташованої за адресою: [ADDRESS], від 01.03.2016, укладений між [PERSON], [PERSON] та [PERSON]; визнати за ним право власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 572 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні 26.01.2018 позивач та його представник підтримали позов та просили його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник позивача вважав, що земельна ділянка площею 572 кв.м, розташована за адресою: [ADDRESS] була відчужена незаконно, оскільки нотаріусом не було встановлено наявність на земельній ділянці нерухомого майна, власником якого є [PERSON]. Відповідачі проти задоволення позову заперечували, вважали вимоги позивача безпідставними. Представник відповідача [PERSON], адвокат [PERSON], звертав увагу суду на те, що [PERSON] на момент складання свого заповіту вже не був власником спірної земельної ділянки, оскільки вона була відчужена ним [PERSON] Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Куксова М.С. в судове засідання не з'явилась, надіслала клопотання про розгляд справи за її відсутності. Треті особи, Управління державної реєстрації Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, Перша кременчуцька державна нотаріальна контора надіслали заяви про розгляд справи за відсутності їх представника. Третя особа, [PERSON], надіслав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності та письмові пояснення щодо позову, у яких зазначив, що позов [PERSON] вважає необґрунтованим, у його задоволенні просив відмовити. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази, приходить до наступного. Відповідно до ст.373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (грунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об'єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0572 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд(присадибна ділянка) кадастровий номер [NUMBER]. Вказаний договір купівлі-продажу був посвідчений 01 березня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куксовою М.С. та зареєстровано в реєстрі за №477. В ст.55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. В рішенні у справі за конституційним зверненням громадян [PERSON], [PERSON] та інших громадян щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України (справа за зверненнями жителів міста Жовті Води) від 25 грудня 1997 року N 9-зп Конституційний Суд України визначив, що частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відповідно до ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Звертаючись до суду із позовом, позивач посилається на те, що він є єдиним власником житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: Полтавська область, [ADDRESS], які він успадкував за заповітом після померлого [PERSON]. В ст.ст.1216, 1218 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 20.05.2008 по справі 22ц-1107/2008 рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 21.02.2008 було скасовано в частині визнання недійсним дублікату державного акту на право власності на земельну ділянку по [ADDRESS], виданого на ім'я [PERSON] 26.01.2006, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки між [PERSON] та [PERSON], визнання за [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку та прийнято нове рішення в цій частині про відмову у задоволенні вимог [PERSON] за їх необґрунтованістю. Отже, суд приходить до висновку про те, що на момент відкриття спадщини після померлого [PERSON] спірна земельна ділянка останньому не належала, оскільки була відчужена ним за договором купівлі-продажу від 26.01.2006 на користь [PERSON]. Також суд відзначає, що рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 26.01.2010 по справі №2-1349/2010 за позовом [PERSON] до виконавчого комітету Автозаводського районної ради м. Кременчука про визнання права власності на майно у порядку спадкування, яким за [PERSON] було визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] скасовано рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 10 серпня 2017 року. Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.11.2017 вищевказане рішення Апеляційного суду Полтавської області залишено без змін. Згідно ст.215 ЦПК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). В частинах першій - третій, п'ятій та шостій статті 203 Цивільного кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. На переконання суду, укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] відповідає вимогам ст.203 Цивільного кодексу України. Аналіз встановлених обставин в системному зв'язку із положеннями цивільного законодавства дає підстави вважати, що у позивача [PERSON] не виникло право на спадкування земельної ділянки площею 0,0572 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], а також право користування нею. Відтак, суд вважає, що позивачем не було доведено те, що відповідачами були порушені або невизнані його права і що його права і свободи підлягають судовому захисту. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та визнання права власності в порядку спадкування задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. З огляду на те, що судом було відмовлено у задоволенні позову, судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову, поверненню не підлягає.

Outcome: dismissed