Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з відповідачкою він перебуває у шлюбі з 25 лютого 1995 року, який зареєстровано Черкаською селищною радою Словянського району Донецької області за актовим записом № 8. Від даного шлюбу вони мають сина: [PERSON], [INFO]. Однак подальше сімейне життя з відповідачкою не склалось через те, що 2008 року їхня з відповідачкою сімя розпалась. Причиною розпаду їхньої сімї посприяло те, що із їхніх відношень зникли щирість і взаємне порозуміння, а замість цього зявилась відчуженість і психологічна несумісність. Після цього вони намагалися відновити сімейні відносини, однак всі їхні дії виявилися безрезультатними. З того часу він з відповідачкою ніяких відношень не підтримував і не підтримує. Тому він вважає, що примирення між ними неможливе, їхня сімя зберегтися не може, і їхній шлюб повинен бути розірваний. Спору про розподіл їхнього з відповідачкою спільного майна на теперішній час немає, оскільки вважає, що дане питання буде вирішене в добровільному порядку. Просить суд шлюб між ним, [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу Овсієнко) [PERSON], що був зареєстрований 25 лютого 1995 року Черкаської селищної ради Словянського району Донецької області за актовим записом № 8. Визнати порядок проживання дитини [PERSON], [INFO], з матірю [PERSON], 21 листопада 1971 року народженя. [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання. 17 червня 2015 року надав до суду Заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити (а.с.12). Відповідач [PERSON], повідомлена у встановленому порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи до судового засідання не зявилася. 17 червня 2015 року направила на адресу суду Заяву, в якій просила справу слухати за її відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечує. (а.с. 13). Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обгрунтованість. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 25 лютого 1995 року, який зареєстрований Черкаською селищною радою Словянського району Донецької області за актовим записом № 8 (а.с.5). Від шлюбу сторони мають сина: [PERSON], [INFO] (а.с.6). В теперішній час шлюбні стосунки сторони не підтримують, спільне господарство ними не ведеться. Тобто, зараз кожний живе своїм окремим особистим життям, ніяким чином не переймаючись проблемами іншого. І таке спільне життя стало для сторін неприйнятним і неможливим. Таким чином їх сімя фактично розпалась, шлюб існує тільки формально і зберегти його неможливо. Надання часу для примирення [PERSON] вважає недоцільним, так як відповідачка не заперечує проти розірвання шлюбу. Спору між ними про поділ спільного сумісного нажитого під час шлюбу майна на даний час не існує. В Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у звязку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сімя є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі\~ ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач [PERSON] не просить суд відновити своє дошлюбне прізвище і бажає надалі іменуватися прізвищем «Шнурко». Таким чином у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сімї неможливе. На підставі викладеного,

Outcome: approved