Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до ПП «АКІНТА», [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Свої вимоги мотивує тим, що 23.05.2008 року між відкритим акціонерним товариством «[PERSON] [PERSON]», найменування якого змінено на публічне акціонерне товариство «[PERSON] [PERSON]» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/0811/42323, за яким останній отримав кредитні кошти в сумі 142\~000 доларів США на строк до 22.05.2018 року під 14,75% річних. З метою забезпечення належного виконання зобовязань за кредитним договором, між ПАТ «[PERSON] [PERSON]» та [PERSON] 27.05.2008 року був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Млинівського районного нотаріального округу та зареєстрований за №2044, відповідно до якого іпотекодавець передав в іпотеку банку нежиле приміщення магазин промислових товарів, загальною площею 414,8 м.кв., за адресою: м. Луцьк Київський майдан, 3. Вказує, що згідно із п. 2.3.9. кредитного договору позичальник впродовж дії договору зобовязався не відчужувати предмет іпотеки (або будь-яку його/їх частину) будь-якій третій особі без отримання відповідної згоди про це від позикодавця; негайно повідомляти про зміну документів, що стосуються предмету іпотеки; не вчиняти фактичні дії щодо предмету іпотеки, якщо це порушує встановлений порядок вчинення таких дій. Також, п. 4.1.4. договору іпотеки передбачено, що іпотекодавець взяв на себе зобовязання не відчужувати предмет іпотеки у будь-який спосіб та не обтяжувати його зобовязанням третіх осіб, не видавати довіреності на користування та розпорядження предметом іпотеки, а також не виступати поручителем за третіх осіб без отримання попередньої письмової згоди на це від іпотекодержателя. Зазначає, що всупереч наявності обтяжень, заборон та відсутність згоди від іпотеко держателя, [PERSON] протиправно відчужив ПП «АКІНТА» передане в іпотеку нерухоме майно, а 29.07.2011 року підприємство зареєструвало за собою право власності на це майно. Разом з тим, 26.04.2017 року між ПАТ «[PERSON] [PERSON]» та ПАТ «ЮНЕКС БАНК» був укладено договір про відступлення права вимоги за вказаним вище кредитним договором та договорами забезпечення, а в подальшому ПАТ «ЮНЕКС БАНК» 26.04.2017 року відступив набуті права за кредитним договором та договорами забезпечення товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінактив», а останнє, в свою чергу тоді ж, відступило отримані права за даними договорами йому. При цьому, заборгованість [PERSON] за кредитним договором станом на 26.04.2017 року становить 179000,26 доларів США та 598325,12 грн. нарахованої пені. У звязку з цим, просив суд в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 014/0811/42323 від 23.05.2008 року в сумі 179000,26 доларів США та 598 325,12 грн. пені звернути стягнення на нежиле приміщення магазин промислових товарів, загальною площею 414,8 м.кв., що знаходиться за адресою: м. Луцьк Київський майдан, будинок 3, який зареєстрований на праві власності за приватним підприємством «АКІНТА», шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, незалежним експертом, на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій та стягнути понесені судові витрати, повязані з розглядом справи. В судовому засіданні до початку розгляду справи по суті позивач подав заяву про зміну предмету позову, згідно якої просить в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ним за кредитним договором №014/0811/42323 від 23.05.2008 року в сумі 179000,26 доларів США та пені в розмірі 598 325,12 грн.звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки за реєстровим номером 2044 від 27.05.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Млинівського районного нотаріального округу, на нежиле приміщення - магазин промислових товарів, загальною площею 414,8 м.кв., що знаходиться за адресою: м. Луцьк Київський майдан, 3, який зареєстрований на праві власності за приватним підприємством «АКІНТА», шляхом передачі йому у власність та визнання за ним права власності на вказане нежиле приміщення, з можливістю реєстрації права власності предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та з можливістю здійснення всіх передбачених чинними нормативно-правовими актами дій, необхідних для оформлення права власності на предмет іпотеки. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених заяві та просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов фактично визнав, при цьому зазначивши, що вважає, що таким чином припиняються правовідносини щодо повернення заборгованості за вказаним кредитним договором. Представник відповідача ПП «АКІНТА» в судове засідання не зявився, хоча про час та місце слухання справи був повідомлений судом належним чином, а тому суд вважає за можливе розгляд справи у його відсутності. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 23.05.2008 року між відкритим акціонерним товариством «[PERSON] [PERSON]», найменування якого змінено на публічне акціонерне товариство «[PERSON] [PERSON]» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/0811/42323, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти в сумі 142\~000 доларів США на строк до 22.05.2018 року під 14,75% річних (а.с. 9-15) З метою забезпечення належного виконання зобовязань за кредитним договором, між ПАТ «[PERSON] [PERSON]» та [PERSON] 27.05.2008 року був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Млинівського районного нотаріального округу та зареєстрований за номером 2044, за яким іпотекодавець передав в іпотеку банку нежиле приміщення магазин промислових товарів, загальною площею 414,8 м.кв., що знаходиться за адресою: м. Луцьк Київський майдан, 3 (а.с. 19-22). Згідно із п. 2.3.9. кредитного договору позичальник впродовж дії договору зобовязався не відчужувати предмет іпотеки (або будь-яку його/їх частину) будь-якій третій особі без отримання відповідної згоди про це від позикодавця; негайно повідомляти про зміну документів, що стосуються предмету іпотеки; не вчиняти фактичні дії щодо предмету іпотеки, якщо це порушує встановлений порядок вчинення таких дій. Також, п. 4.1.4. договору іпотеки передбачено, що іпотекодавець взяв на себе зобовязання не відчужувати предмет іпотеки у будь-який спосіб та не обтяжувати його зобовязанням третіх осіб, не видавати довіреності на користування та розпорядження предметом іпотеки, а також не виступати поручителем за третіх осіб без отримання попередньої письмової згоди на це від іпотеко держателя. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Разом з тим, як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 13.05.2017 року, власником нежилого приміщення магазину промислових товарів, загальною площею 414,8 м.кв., що знаходиться за адресою м. Луцьк Київський майдан, 3 є ПП «АКІНТА» (а.с. 50). Також судом встановлено, що 26.04.2017 року між ПАТ «[PERSON] [PERSON]» та ПАТ «ЮНЕКС БАНК» був укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором № 014/0811/42323 від 23.05.2008 року та договором іпотеки від 27.05.2008 року (а.с. 28-30) В подальшому, згідно договору відступлення прав вимоги №1/1 від 26.04.2017 року, ПАТ «ЮНЕКС БАНК» відступив набуті права за кредитним договором № 014/0811/42323 від 23.05.2008 року та договором іпотеки від 27.05.2008 року товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінактив» (32-34), яке, в свою чергу, у відповідності до договору відступлення прав вимоги №1/2 від 26.04.2017 року, переуступило отримані права за вказаними даними договорами [PERSON] (а.с. 36-38). В судовому засіданні зясовано, що [PERSON] порушив умови кредитного договору, не належним чином виконав взяті на себе зобовязання, у звязку з чим йому нарахована заборгованість в сумі 5285196,50 грн., з яких: 97001,03 доларів США , що у гривневому еквіваленті на день постановлення рішення складає 2572467,32 грн., 81999,23 доларів США проценти, що у гривневому становить 2174619,58 грн. та 538109,89 грн. - пеня (а.с. ). Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. У відповідності до договору іпотеки, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку порушення іпотекодавцем термінів виконання якого-небудь із зобовязань по кредитному договору. Згідно з ч. І ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому, згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому\~ст. 37 Закону України «Про іпотеку». А порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано\~\~ст. 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону. Водночас, можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у ст. ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). При цьому, договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»). Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1685цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. У звязку з чим відповідне застереження може бути правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Однак, як зясовано судом, 15.09.2017 року державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу [PERSON] прийнято рішення за № 37104263 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень щодо реєстрації за [PERSON] права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку на підставі іпотечного застереження, що міститься в іпотечному договорі (а.с. ). Крім того, 18.09.2017 року аналогічне рішення про відмову за № 37120212 було прийнято і державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON] (а.с. ). І як слідує із вказаних рішень підставою для відмови в реєстрації за [PERSON] права власності на предмет іпотеки в обох випадках стала наявність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, що не відповідає вимогам п. 5 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.п. 18 та 23 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року за №1127. Отже, за таких обставин та виходячи з системного аналізу положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» вбачається правова можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором та іпотекодержателем вчинено всі можливі в позасудовому врегулюванню даного спору. При цьому, законодавством не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання за рішенням суду, якщо позичальник порушував умови договору і цей спосіб судового захисту є єдиним та найбільш ефективним, який відновить порушені права кредитора. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та охоронюваних інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яке порушує право, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування, його посадових і службових осіб. А тому, зважаючи, що [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, відчужив предмет іпотеки приватному підприємству «АКІНТА», а тому вимога позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки є підставною і підлягає до задоволення. При цьому, суд вважає, що розмір нарахованої пені слід стягнути в межах річного строку позовної давності, який за період з червня 2016 року по червень 2017 року становитиме 538109,89 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимога позивача про відшкодування відповідачем судових витрат також підлягає до задоволення.

Outcome: partial