Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до головного управління Державної фіскальної служби України у Волинській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, заподіяної бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 02.02.2018 року він звернувся до слідчого управління фінансових розслідувань ДФС у Волинській області із заявою, в якій просив винести постанову про визнання розміру відшкодування матеріальної шкоди, завданої йому органом досудового розслідування внаслідок незаконного кримінального переслідування, проведення і ході кримінального провадження обшуку, незаконного накладення арешту на майно. 24.02.2018 року отримав листа, в якому йому було фактично відмовлено у винесенні постанови у зв'язку з чим він звернувся до Волинського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправними дій щодо відмови йому у винесенні постанови, передбаченої Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та зобов'язання винести постанову про визначення розміру шкоди, завданої йому незаконними діями органу досудового розслідування, прокуратури та суду. 16.04.2018 року Волинським окружним адміністративним судом ухвалено рішення за його позовом до головного управління Державної фіскальної служби України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, яким вимоги його задоволено, проте, Головне управління ДФС у Волинській області оскаржило дане рішення до Львівського апеляційного адміністративного суду. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.06.2018 року апеляційну скаргу залишено без задоволення, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16.04.2018 року без змін. 31.07.2018 року він отримав виконавчий лист, який пред'явив на виконання до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Волинській області, відповідно до якого винесено постанову 03.08.2018 року про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду. Проте, майже пів року відповідач ухиляється від виконання даного рішення, чим фактично продовжує свою протиправну бездіяльність. Ігнорування його заяви та виконання судового рішення суттєво вплинула на його фізичне здоров'я та моральний стан, він був змушений звертатися до лікаря-невропатолога та проходити курс лікування у зв'язку з загостренням хронічних хвороб, йому встановлено діагноз - хронічна вертебробазилярна судинна недостатність на ґрунті гіпертонічної хвороби, стенокардія, дифузний кардіосклероз, внаслідок чого 11.07.2018 року призначено другу групу інвалідності, а тому вважає, що йому завдана моральна шкода, яку він оцінює в 50000 грн. Просить суд, стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України в його користь 50 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної протиправною бездіяльністю Головного управління Державної фіскальної служби України у Волинській області, витрати за надання правової допомоги. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, просили суд його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила суд в його задоволенні відмовити. Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Задовольняючи вимоги позивача частково суд виходить з наступного. Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Так, 02.02.2018 року позивач звернувся до слідчого управління фінансових розслідувань ДФС у Волинській області із заявою, в якій просив винести постанову про визначення розміру відшкодування матеріальної шкоди, завданої органом досудових розслідувань внаслідок незаконного кримінального переслідування, проведення обшуку, незаконного накладення арешту на майно. Проте, листом від 24.02.2018 року слідче управління фінансових розслідувань ДФС у Волинській області повідомило позивача про відсутність підстав для відшкодування шкоди, відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів , що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2018 року визнано бездіяльність Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області щодо відмови [PERSON] у винесені за його заявою постанови, передбаченої статтею 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» протиправною та зобов'язано Головне управління Державної фіскальної служби у Волинській області винести постанову за заявою [PERSON] від 02 лютого 2018 року про визначення розміру шкоди, завданої йому органами досудового розслідування у відповідності до статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Постановою Львівського апеляційного суду від 20.06.2018 року постанову Волинського окружного адміністративного суду залишено без змін, апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області залишено без задоволення. Незважаючи на те, що дії відповідача ще 16.04.2018 року були визнані неправомірними, то лише у вересні 2018 року було виконано відповідне рішення. Право на отримання відповідної постанови позивач має відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та ч. 1 ст. 23 ЦК України. Така протиправна бездіяльність відповідача підтверджується рішенням суду і не підлягає додатковому доказуванню (ст. 82 ч. 4 ЦПК України). Згідно ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Порушенням законних прав позивача спричинило моральну шкоду, що полягає у моральних стражданнях, втраті нормальних життєвих зв'язків та у додаткових зусиллях для організації життя. Так, позивач зазначає, що він перебував у постійному душевному болі, зумовленому лише думкою про те, що своєю бездіяльністю відповідач свідомо ігнорує його, як громадянина, який значну частину свого життя сумлінно працював, користувався авторитетом у оточуючих; значно погіршився його стан здоров'я, у зв'язку з чим він проходив курс лікування, яке коштувало йому значних матеріальних затрат, у різкому загостренні почуття скривдженої гідності, образи, заниження самооцінки та впевненості в своїх можливостях, деформації власного «Я», втраті душевного спокою, що проявилося у різних проявах тривоги та страху, переживаннях зумовлене глибокою депресією, внутрішнім дискомфортом, незадоволеністю собою та власним життям, порушенням стосунків з оточуючими людьми, у неможливості продовжити трудову діяльність та активного громадського життя по стану здоров'я, неможливістю реалізувати свої наміри і все це завдало йому моральну шкоду. Враховуючи обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, з урахуванням засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди в розмірі 6 000 грн. Згідно ч. 2 ст. 127 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Частинами 5,6 даної статті визначено, що У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представник відповідача в судовому засіданні вважає, що витрати позивача на правову допомогу нічим не підтверджені, однак, це спростовується наданими доказами, зокрема, договором про надання правничої допомоги від 10 серпня 2018 року , квитанціями про проведення оплати від 09.01.2019 року, а тому вимога позивача про стягнення коштів за давання правничої допомоги в розмірі 5 000 грн. підлягає до задоволення. Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державних та місцевих бюджетів або боржників, де п. 35 передбачено, що казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Outcome: partial