Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до Черкаської селищної ради Словянського району Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 24 листопада 2009 року померла його мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, розташований за адресою: Донецька область, Слов'янський район, смт. Черкаське, вул. Л.Бикова (колишня К.[PERSON]), №8, загальною площею 27 кв.м., житловою площею 12,5 кв.м., який складається, відповідно до технічного паспорту, із житлового будинку Б-1, погрібу - В, сараїв - Г, Д, Е, вбиральні-душу - І, колодязю №1, горожі №2-4, який належав померлій на підставі Договору дарування від 13 квітня 1966 року, посвідчений Черкаською селищною радою Словянського району Донецької області. Після смерті матері він, як спадкоємець першої черги, прийняв спадщину, подавши відповідну заяву нотаріусу у встановлений строк, однак 18 травня 2018 року отримав Постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки право власності на житловий будинок не зареєстровано у КП БТІ, хоча у нього є оригінал Договору. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із подавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Тому, незважаючи на те, що право власності на будинок не було зареєстроване в БТІ, його мати була законним власником цього майна. Таким чином незважаючи на те, що право власності на будинок не було зареєстроване в БТІ, його мати була законним власником цього майна. Відповідно до Інформаційного листа ВССУ від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» п.3.1 при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року. Законом України «Про власність», Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутаті; трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежать від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарськ книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється і Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985- 1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічно інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Таким чином відповідно до вказаного інформаційного листа наявність запису у погосподарській книзі або реєстрація договору в селищній раді свідчить про виникнення права власності на цей будинок відповідно до діючого на той час законодавства, тому вважає, що зараз є всі підстави для визнання за ним права власності на вказане спадкове майно. Просить суд визнати за\~ним,\~[PERSON],\~ РНОКПП\~[NUMBER],\~право приватної\~власності в\~порядку спадкування\~за законом\~після \~смерті \~[PERSON],\~померлої 24\~листопада 2009\~року,\~ на житловий будинок з господарськими будівлями та побутовими спорудами, розташований за адресою: Донецька область, Словянський район смт. Черкаське, вул. Л. Бикова (колишня К.[PERSON]), будинок №8, загальною площею - 27 кв.м.; житловою площею 12,5 кв.м., який складається з житлового будинку Б-1, погрібу - В, сараїв - Г, Д, Е, вбиральні душу - І, колодязю №1, огорожі №2-4. Позивач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання, до суду не зявився. Представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON], який діє на підставі Договору щодо надання правової допомоги та представництва інтересів від 13 грудня 2017 року, Ордеру серії ДН № 028227 від 21 червня 2018 року та Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 4400 від 04 липня 2012 року (а.с.13,14,15), у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання. 12 липня 2017 року надав суду Заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача [PERSON] Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити (а.с.38). Відповідач Черкаська селищна рада Словянського району Донецької області явку свого представника у судове засідання не забезпечила. Суду надано Заяву про розгляд справи у відсутності представника відповідача, в якій Черкаська селищна рада проти позовних вимог не заперечує (а.с. 37). Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Черкаської селищної ради Словянського району Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на їх законність та обґрунтованість. Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994, заява № 18390/91 вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. \~\~\~\~\~Згідно до\~ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у різі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права. В судовому засіданні встановлено, що 24 листопада 2009 року у місті Торезі Донецької області померла [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серія 1-НО №421856, виданим 24 листопада 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Торезького міського управління юстиції Донецької області (а.с.7). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований за адресою: Донецька область, Слов'янський район с. Черкаське, вул. Л. Бикова (колишня [PERSON] ), будинок №8, який належав спадкодавцю на підставі запису Договору дарування, зареєстрованого Черкаською селищною радою Словянського району Донецької області (а.с. 12). Спадщина вважається належною спадкоємцю з часу її прийняття. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування»\~відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. Згідно до п.3.1 Постанови [PERSON] спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» «Відповідно до\~ст.\~67\~Закону України\~«Про нотаріат» Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. \~Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. \~Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідно до ч.1\~ст. 1298 ЦК України\~свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця». Спадкова справа після смерті [PERSON] заведена Другою словянською державною нотаріальною конторою 14 січня 2010 року за заявою [PERSON], номер у спадковому реєстрі 10 (а.с.23-35). Як вбачається зі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 жовтня 2010 року, реєстровий №978, виданого Другою Слов'янською державною нотаріальною конторою Донецької області, [PERSON] отримав у спадок після смерті матері [PERSON] недоотриману пенсію у сумі 777,73 грн. та вклад з нарахованими відсотками, що знаходяться на схроні у філії Словянського ощадбанку 2868/051 у сумі 817,63 грн, на компенсаційному рахунку у сумі 347,55 грн. (а.с.9). Проте, у встановленому нотаріальному порядку позивач не може оформити право власності на житловий будинок під № 8 по вул. Л.Бикова в смт. Черкаське Словянського району Донецької області, оскільки відсутній документ, який посвідчує право власності на імя спадкодавця на вказаний житловий будинок, а саме Договір дарування, посвідчений 13 квітня 1966 року Черкаською селищною радою Словянського району Донецької області не зареєстровано в КП БТІ. У звязку з цим, 18 травня 2018 року державним нотаріусом Другої словянської державної нотаріальної контори Донецької області [PERSON] [PERSON] було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON], яка померла 24 листопада 2009 року на житловий будинок під № 8 по вул. Л.Бикова в смт Черкаське Словянського району Донецької області, у звязку з тим, що право власності на будинок не настало, так як згідно довідки КП «Бюро технічної інвентаризації» Договір дарування на імя [PERSON] не був зареєстрований (а.с.8). \~Відповідно до п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. \~Відповідно до ст.ст.\~1216,\~1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 5\~ст. 1268 ЦК України\~та п. 3.14 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених\~Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5\~із наступними змінами та доповненнями незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, прийняття і відмова від прийняття спадщини може мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. \~Вказане також підтверджене і розясненнями, наданими у п. 1 Узагальненої судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, зі змісту якого вбачається, що відповідно до норм ч. 5\~ст. 1268 ЦК України\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3\~ст. 1296 ЦК України\~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. \~Статтею 1297 ЦК України\~встановлено обовязки спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у вигляді втрати права на спадщину. \~Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті\~1296,\~1297 ЦК) та/або не здійснив його державної реєстрації (а.с.1299\~ЦК України). Захист прав громадян та юридичних осіб на нерухоме майно, здійснюється відповідно до ст.ст.\~15,\~16 ЦК України,\~шляхом визнання прав. Відповідно до 392\~ЦК України\~власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму [PERSON] Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті\~15\~та статті\~392 ЦК\~власник майна має право предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Відповідно до п. 3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 оскільки спір про визнання права власності на нерухоме майно - є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності\~відповідна територіальна громада. Умови для отримання Свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі в позивача немає, тому, відповідно до п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~його вимога про визнання права на спадщину підлягає судовому розгляду. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З Технічного паспорту на житловий будинок№ 1031, складеного фізичною особою - підприємцем [PERSON], вбачається, що за адресою: Донецька область, Словянський район, смт. Черкаське, вул. Л. Бикова, будинок №8, розташовані наступні будівлі та споруди: житловий будинок Б-1, загальною площею 27,0 кв.м, житловою площею 12,5 кв.м, погріб - В, сараї - Г, Д, Е, вбиральня - душ - І, колодязь №1, огорожа № 2-4 (а.с.10-11). Статтею 1297 ЦК\~встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті\~1296,\~1297 ЦК) та/або не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). Відповідно до п. 3.3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері [PERSON], померлої 24 листопада 2009 року. Однак його право не визнається, що є, відповідно до п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування»,\~правовою підставою звернення до суду, відповідно до вимог\~ст. 392 ЦК України. Умов для отримання Свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі у позивача немає, тому, відповідно до п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування»\~його вимога про визнання права на спадщину підлягає судовому розгляду та підлягає задоволенню. Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму [PERSON] Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті\~15 та статті\~392 ЦК\~власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. На підставі викладеного,

Outcome: approved