Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом про зняття арешту з нерухомого майна - будинку [ADDRESS], накладеного постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області ВП №4628333 від 09.06.2016 року та вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (спеціальний розділ) запис про обтяження №15233120 від 04.07.2016 року. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що вироком військового апеляційного суду Західного регіону від 22.06.2005 року частково задоволено цивільний позов військового прокурора та стягнуто з [PERSON] на користь ДП МОУ «Львівський радіо ремонтний завод» 163643,98 грн. в порядку виконання рішення підрозділу примусового виконання рішень ВДВС ГУЮ накладено арешт на все належне йому нерухоме майно та внесено запис про обтяження у єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №7914913. 07.06.2011 року підрозділом примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.4 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку із не авансуванням витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій. Повторно виконавчий лист № 1-4/2005 від 03.11.2005 року до відділу не надходив та на виконанні не перебуває. Пояснив, що на даний час виконавчий лист на виконанні не перебуває, виконавче провадження відсутнє, а від так подальше перебування його майна під арештом порушує його право на розпоряджання майном. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, покликаючись на мотиви такого, який просять задовольнити. Відповідачі ДП МОУ «Львівський радіо ремонтний завод» та відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби будучи належним чином повідомленими про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, заяв про розгляд справи за їх відсутності не подали, про причини неявки суд не повідомили. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що вироком Військового апеляційного суду Західного регіону від 22 червня 2005 року частково задоволено цивільний позов військового прокурора та стягнуто з [PERSON] на користь ДП МО України «Львівський радіо ремонтний завод» 163643,98 грн.. На виконання вироку Військового апеляційного суду Західного регіону від 22 червня 2005 року видано виконавчий лист №1-4/2005 від 03.11.2005 року. Згідно з ч.1 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 23347307 від 23.06.2014 року вбачається, що на будинок [ADDRESS] накладено арешт 15.09.2008 року на підставі виконавчого листа №1-4/2005, виданого 03.11.2005 року Військовим апеляційним судом Західного регіону, заявник: підрозділ примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області /а.с.14-17/. Постановою державного виконавця Кеда М.В. підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області від 07.06.2011 року виконавчий лист №1-4/2005 р., виданий 03.11.2005 р. Військовим апеляційним судом Західного регіону про стягнення із [PERSON] на користь ДП МОУ «Львівський радіо ремонтний завод» 163643,98 грн., повернуто стягувану у зв'язку із не авансуванням стягувачем витрат на проведення виконавчих дій /а.с.4-5/. У відповідь на запит адвокату Думич Н.Б. Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області повідомлено, що згідно даних єдиного державного реєстру виконавчих проваджень у ВПВР УДВС Головного управління юстиції у Львівській області перебувало виконавче провадження ВП №462833 з виконання виконавчого листа №1-4/2005 виданого 03.11.2005 року та 07.06.2011 року виконавче провадження завершено на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» та виконавчий лист скеровано стягувачу. Повторно виконавчий лист 1-4/2005 від 03.11.2005 року до відділу не надходив та на виконанні не перебуває. Станом на 14.08.2015 року виконавчий лист повторно на виконання не пред'являвся /а.с.6/ Листом Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області № 02.1-14/2648 від 31.03.2016 року [PERSON] повідомлено, що виконавче провадження завершено з підстав, що не передбачає зняття арешту з майна боржника /а.с.21-22/. Статтею 47 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу та наведено перелік випадків повернення виконавчого документу. Крім того, зазначеною статтею зазначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону. Відповідно до п. 4 ч. 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Частиною 1 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Під час розгляду справи стягувач ДП МОУ «Львівський радіоремонтний завод» виконавчий лист повторно на виконання не пред'являв, тобто відсутнє виконавче провадження в межах якого можливо здійснити певні дії. Згідно ч.5 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Згідно із п.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Аналогічне визначене статтею321 ЦК України та передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позов [PERSON] є підставним, ґрунтується на законі, а відтак такий слід задовольнити.

Outcome: approved