Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення пені за невиконання умов договору. Згідно позовної заяви зазначив, що 13.05.2014 року між ним та відповідачем було укладено договір підряду на ремонтно-будівельні роботи № 13\\05 відповідно до якого відповідач зобов'язувався за його завданням та за його кошти власними та залученими силами і засобами на свій ризик виконати роботи, зазначені в кошторисі щодо об'єкту: облаштування на бар-пляжі, який знаходиться за адресою: м. Ладижин, вул. Наконечного, 170, а він зобов'язувався прийняти та оплатити виконані роботи. Сторонами було підписано додатки до договору - кошторис витрат, в якому визначено ціни на види робіт за договором; технічне завдання на виконання робіт, в якому визначено загальний обєм робіт, що підлягали виконанню за договором; відомість обліку виконаних робіт № 1. Договором було встановлено термін завершення робіт 30.12.2014 року. Але у вказаний строк відповідач не виконав робіт і покинув об'єкт будівництва, після чого зникли електроінструменти. Відповідно до п. 4.1. Договору за несвоєчасне виконання робіт (порушення терміну дії договору, графіку виконаних робіт, терміну завершення робіт тощо) підрядник виплачує замовникові пеню в розмірі 0,2 % вартості невиконаних робіт. Враховуючи, що у встановлений строк відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання, 31 грудня було складено акт визначення обсягу невиконаних робіт, відповідно до якого було визначено, що відповідач разом не виконав робіт на суму 38189 грн. Тому він вимушений звернутися до суду та просити стягнути з відповідача пеню за прострочення виконання зобов'язань за договором підряду на ремонтно-будівельні роботи. Згідно наведеного в позові розрахунку, станом на 23.10.2015 року за 296 днів невиконання відповідачем зобовязання розмір пені становить 22607 грн. Дану суму позивач просив стягнути з відповідача. Відповідач [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання недійсною частини договору, згідно якої просив визнати недійсним пункт 4.1 договору підряду на ремонтно-будівельні роботи №13/05, укладений між ним та [PERSON] 13.05.2016 року. Зазначивши, що пункт 4.1. договору не відповідає вимогам закону, тому є недійсним, у звязку з чим стягнення пені по первісному позову за пунктом 4.1. договору в розмірі 22607 грн. виключає повністю задоволення первісного позову. Пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобовязання і стягується за кожен день прострочення виконання платежу. Пеню можна стягнути лише за невиконання саме грошового зобовязання. А обовязок підрядника виконати певні роботи за договором підряду не є грошовим зобовязанням. Тому, просив суд визнати пункт 4.1. договору підряду на ремонтно-будівельні роботи №13/05, укладений між [PERSON] та ним 13.05.2014 року, недійсним. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Проти зустрічного позову заперечив, зазначивши, що сторони в договорі передбачили такий вид забезпечення виконання зобовязання, який передбачений в ЦК України, умови договору погоджені сторонами та є правомірними. Вказав, що зустрічний позов є безпідставним, тому просив відмовити в його задоволенні. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечили. Вказали, що після укладення договору [PERSON] виконував роботу добросовісно, а [PERSON] вчасно розраховувався. Однак, після зникнення інструменту, з ним не розрахувались за частину виконаної роботи, тому він поїхав в інше місце на роботу. Представник відповідача [PERSON] вказала, що пеня не може бути стягнута, оскільки пеня може стягуватись лише за невиконання грошового зобовязання, а зобовязання [PERSON] виконати роботу не є грошовим. Крім того вказала, що відсутня вина [PERSON] у невиконанні роботи в силу випадку, бо зник інструмент. Зустрічний позов відповідач та його представник підтримали посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Вислухавши пояснення відповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволені позовних вимог [PERSON] слід відмовити, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] задовольнити виходячи з такого. Судом встановлено, що 13.05.2014 року між фізичними особами [PERSON] (Замовник) та [PERSON] (Підрядник) було укладено договір підряду на ремонтно-будівельні роботи № 13\\05. Згідно п. 1.1 договору підряду Підрядник зобовязався за завданням та за кошти Замовника власними та залученими силами і засобами, на свій ризик виконати роботи, зазначені в Кошторисі (Додаток № 1 до Договору) щодо обєкту: облаштування на бар-пляжі, який знаходиться за адресою: м. Ладижин, вул. Наконечного, 170, а Замовник зобовязується прийняти та оплатити виконані роботи. Згідно п.3.1. договору підряду вбачається, що ціни за окремі види робіт встановлені в кошторисі, що додається до договору. Згідно п.4.1. договору підряду на ремонтно-будівельні роботи №13/05 від 13.05.2014 року вбачається, що за невчасне виконання робіт (порушення терміну дії договору, графіку виконання робіт, терміну завершення робіт тощо) підрядник виплачує замовникові пеню у розмірі 0,2% вартості невиконаних робіт за кожен день перевищення терміну, вказаного у договорі, при умові, що не будуть виконуватись додаткові роботи ( п.1.5. договору), а також не буде форс-мажорних обставин (п.1.3. договору) про існування яких підрядник повинен повідомити замовника. З копії додатку №1 до договору підряду на ремонтно будівельні роботи №13/05 від 13.05.2014 року вбачається, що між замовником та підрядником було погоджено кошторис робіт, в якому зазначено найменування робіт та ціна за одиницю виміру. З копії додатку №2 до договору підряду на ремонтно-будівельні роботи №13/05 від 13.05.2014 року вбачається, що між замовником та підрядником було погоджено технічне завдання на виконання робіт, в якому зазначено найменування робіт та ціни за одиницю виміру. З копій відомостей обліку виконаних робіт: №1 від 13.05.2014 року, №2 від 27.05.2014 року, №3 від 06.06.2014 року, №4 від 23.06.2014 року, №5 від 11.07.2014 року, №6 від. 31.07.2014 року, №7 від 15.08.2014 року, №8 від 26.08.2014 року, №9 від 09.09.2014 року, №10 від 03.10.2014 року вбачається, що сторонами договору [PERSON] та Оста пишеним Б.О. було погоджено найменування виконаних робіт, одиниці виміру, обєми виконаних робіт, ціна, вартість виконаного обєму на відповідну суму. Суд приймає ці докази до уваги, так як вони зібрані з дотриманням закону, не суперечать один одному та ніким не оскаржуються. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З копії акту визначення обсягу невиконаних робіт затвердженого комісією у складі: замовника [PERSON], представника замовника [PERSON], та представника підрядника [PERSON] вбачається, що підрядником було не виконано перелік робіт, разом на 38189 грн.. Сторони не заперечують факту укладення договору а також його предмету, згідно якого підрядник зобовязався виконати певні роботи, а замовник оплачував ці роботи за фактом виконання чергової частини робіт. Відповідно до змісту ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 217 ЦК України передбачено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Згідно розяснень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказано, що необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК. Відповідно до розяснень п. 9 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що згідно зі статтею 217 ЦК правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі відповідно до статті 217 ЦК суд може визнати недійсною частину правочину, зясувавши думку сторін правочину. Якщо у недійсній частині правочин був виконаний однією зі сторін, суд визначає наслідки його недійсності залежно від підстав, з яких він визнаний недійсним. Відповідно до змісту ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов'язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов'язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Згідно ч. 1-3 ст. 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом. Аналіз статей 837, 875 ЦК України свідчить про те, що договір будівельного підряду належить до двостороннє зобовязуючих, консенсуальних і оплатних договорів. Зміст договору підряду становлять права та обовязки його сторін. Зокрема, підрядник зобовязується виконати певну роботу, а замовник повинен надати завдання щодо її виконання, прийняти роботу та оплатити її. Таким чином, за договором підряду на ремонтно-будівельні роботи № 13\\05 від 13.05.2014 року, укладеному між замовником [PERSON] та підрядником [PERSON], останній взяв на себе зобовязання виконати певні роботи. В свою чергу [PERSON], взяв на себе зобовязання, зокрема, прийняти та оплатити виконані [PERSON] роботи. Таким чином, суд дійшов висновку, що зобовязання [PERSON] за даним договором не є грошовим. А зобовязання замовника [PERSON] по оплаті виконаної роботи є грошовим зобовязанням. В п. 4.1 договору сторони передбачили, як спосіб забезпечення виконання підрядником свого зобовязання сплату пені. Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Аналізуючи положення ст. 549 ЦК України, слід дійти висновку, що пеня, як вид забезпечення виконання зобовязання може застосовуватись виключно за несвоєчасне виконання грошового зобовязання. Оскільки в ч. 3 ст. 549 ЦК України зазначено, що розрахунок пені проводиться виходячи із суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання. Таким чином, оскільки зобовязання підрядника по виконанню роботи не є грошовим зобовязанням, то зазначення в п. 4.1 договору такого виду забезпечення виконання зобовязання підрядником як пеня суперечить положенням ч. 3 ст. 549 ЦК України. Відтак, зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню, а пункт 4.1 договору підряду на ремонтно-будівельні роботи № 13\\05 від 13.05.2014 року слід визнати недійсним як такий, що суперечить положенням ЦК України. При цьому суд враховує, що обставини справи свідчать про те, що договір підряду був би вчинений і без включення до нього п. 4.1, як частини правочину, яка визнається судом недійсною. Із вказаних підстав не підлягає задоволенню позов [PERSON] про стягнення пені за невиконання умов договору. Посилання представника позивача [PERSON] на те, що зобовязання [PERSON] за договором підряду є грошовим, оскільки комісією було визначено вартість робіт, які ще мали бути виконані згідно договору, суд вважає безпідставним, та такими, що суперечать встановленим судом обставинам про те, що за договором підряду грошовим є лише зобовязання замовника по оплаті виконаної роботи. А зобовязання підрядника по виконанню роботи не є грошовим, незважаючи на те, що виконання таких робіт може бути оцінено в грошовому еквіваленті за домовленістю сторін. Разом з тим, щодо посилання [PERSON] та його представника як на підставу неможливості завершити роботу та виконати зобовязання за договором підряду через відсутність вини [PERSON] у невиконанні роботи в силу випадку, бо зник інструмент, судом встановлено, що дана обставина про неможливість виконати зобовязання в силу випадку [PERSON] не доведена. Так, відповідач в судовому засіданні вказував, що частину інструменту йому надав замовник, а частина інструменту була його. При цьому відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що саме інструмент, який зник із обєкту виконання будівельних робіт, був необхідний для завершення роботи. Крім того, із даних в судовому засіданні пояснень самого відповідача, він вказував, що не завершив виконання роботи, зокрема, в звязку з тим, що з ним не розрахувались за попередньо виконану частину роботи. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову, тому понесені і документально підтверджені [PERSON] судові витрати підлягають стягненню із [PERSON] Інтереси [PERSON] у цивільній справі представляла адвокат [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги від 12.02.2016 року (а.с. 63). Як роз'яснено в п. 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. При цьому суд враховує, що згідно п. 3.1 договору про надання правової допомоги від 12.02.2016 року встановлено, що гонорар адвоката складає 2000 грн. Разом з тим, Представником [PERSON] суду надано квитанції до прибуткового касового ордеру про оплату виконаних робіт адвокатом та відповідні акти на виконані роботи на загальну суму 2500 грн. Враховуючи викладене, суд вважає, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати, що складаються із 551,2 грн. судового збору, сплаченого при зверненні із зустрічною позовною заявою, та 2000 грн. витрат на правову допомогу. Витрати, понесені відповідачем зверх суми гонорару, вказаного в п. 3.1 договору про надання правової допомоги відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: approved