Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернулася з позовом про розірвання шлюбу до [PERSON] (далі - Відповідач), покликаючись на те, що 02 жовтня 1999 року вони зареєстрували шлюб, від якого народилася двоє дітей: донька Аліна, [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що діти виросли практично без батька. Спочатку були поїздки, робота, пізніше пянки, гулянки. За час окремого проживання відносини між сторонами зіпсувалися, шлюб існує лише формально. Сімя, на переконання позивача розпалася, будь-які можливості відновити стосунки відсутні, шлюб існує формально. З огляду на вказане Позивач просить розірвати шлюб, прізвище змінювати на дошлюбне не бажає, дітей просить залишити проживати із нею. Крім того, просить стягнути з відповідача і її користь судові витрати. Сторони в судове засідання не зявилися. Позивач подала заяву з проханням справу слухати у її відсутності, позовні вимоги задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату і час розгляду справи, повторно в судове засідання не зявився, причин неявки не повідомив. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі свідоцтвом про одруження серії І-ИД №029051, виданим 02 жовтня 1999 року Остапївською сільською радою Підволочиського районну Тернопільської області, 02 жовтня 1999 року зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON], після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «Козловська». Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей: доньку Аліну, 10 грудня 2001 р.н.(свідоцтво про народження серія І-ИД №090741, виданеОстапївською сільською радою Підволочиського районну Тернопільської області 23 січня 2002 року), та сина [PERSON], 24 лютого 2000 р.н.(свідоцтво про народження серія І-ИД №032414, видане Остапївською сільською радою Підволочиського районну Тернопільської області 20 березня 2000 року). Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до чч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Сімейні відносини між сторонами відсутні. Позивач, як і Відповідач, враховуючи його неявки до суду, не мають бажання зберегти сімю та дальше перебувати у шлюбі. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши обєктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобовязань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сімї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності, як того вимагає ст. 55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має важливе значення, бажання зберегти сімю відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, для цього не встановлено. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Козловська», в своїй заяві зазначила про бажання надалі іменуватися цим прізвищем. Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Діти сторін, які є неповнолітніми, проживають разом із матірю (Позивачем) за адресою: с. Остапє, Підволочиського району, Тернопільської області, що вбачається із позовної заяви. Крім того в силу ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід також стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати по справі в сумі 640,00 гривень. З огляду на вказане, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення.

Outcome: approved