Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-11 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя шляхом визначення ідеальної частки у спільній сумісній власності. Позивач позовні вимоги мотивує тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачем із 28.09.2002. У шлюбі ними було побудовано житловий будинок з господарською спорудою (гараж), що у [ADDRESS] , який разом із земельною ділянкою за цією ж адресою зареєстрований за [PERSON] , відповідачем по справі. Тобто як житловий будинок, так і земельна ділянка входять до складу спільного майна подружжя. Добровільної згоди про поділ майна подружжя з відповідачем нею не досягнуто. Тому просить визнати за ним право власності на 1/2 частини вказаного майна, а також стягнути із відповідача на його користь судові витрати. Відповідачем [PERSON] було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнає, щодо їх задоволення заперечує, повністю заперечує наведені позивачем обставини, вважає, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження викладених у позові обставин, вказує, що позивач не дбав про заробіток, не дбав про загальний добробут сім`ї, покинув її та дітей, не утримував дітей, які проживають з нею, тому вважає, що її частка у спільному майні є більшою та становить 3/4. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві, просив їх задоволити. Водночас представник відповідача [PERSON] - Мацей А.М. в судовому засіданні в задоволенні позову просив відмовити, оскільки позивачем обрано неналежний спосіб захисту його прав, хоча жодні права позивача не порушено. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши представлені письмові докази, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що шлюб між сторонами було зареєстровано 28 вересня 2002 року, а розірваний рішенням суду від 26.07.2019 (а.с. 8-9). Відповідно до Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 10), свідоцтва про право власності (а.с. 11), інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с. 12) та Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯГ № 547353 від 15.01.2007 (а.с. 13) [PERSON] належить житловий будинок [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,0828 га у масиві « Гуща » с. Прилуцьке Луцького району Волинської області для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, тобто вказане майно було набуто в шлюбі. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України та ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до частин першої-другої статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Враховуючи те, що житловий будинок був набутий [PERSON] та [PERSON] під час перебуванні у зареєстрованому шлюбі, а тому є спільною сумісною власністю та підлягає поділу порівну. Разом з тим, згідно з частинами першою, другою статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Крім того, у пункті 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) зазначено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК України, статті 377 ЦК України. Земельна ділянка площею 0,0828 га у масиві «Гуща» с. Прилуцьке Луцького району Волинської області для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд відповідачем [PERSON] набуто на підставі договору дарування від 25.07.2006 № 242. Однак враховуючи, що на зазначеній земельній ділянці спільно позивачем та відповідачем за час шлюбу побудовано житловий будинок, який підлягає поділу в рівних частках між сторонами по справі, тому земельна ділянка змінює свій режим власності з особистої на спільну сумісну, а тому також підлягає поділу між позивачем та відповідачем. Зазначене узгоджується з правовою позицією, висловлено у постанові Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 382/1823/15-ц. Таким чином, враховуючи, що суд дійшов висновку, що спірне будинковолодіння та земельну ділянку слід між подружжям поділити порівну, таким чином кожному з подружжя належить 1/2 частки нерухомого майна. В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача за [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved