Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-06 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], третя особа Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що [INFO] померла [PERSON]- його тітка, чоловік померлої [PERSON] від прийняття спадщини відмовився в його користь, інших спадкоємців немає. У визначений законом строк він звернувся в Тернопільську районну державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, однак отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки було виявлено, що відсутній правовстановлюючий документ на належну частку житлового будинку на ім'я спадкодавця, що є перешкодою в оформлені права власності на спадкове майно. Просить суд позовні вимоги задовольнити. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, подано заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подано заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає. Представник третьої особи Тернопільської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, однак подано суду заяву про розгляд справи у відсутності їх представника. Дослідивши та оцінивши докази по справі, враховуючи визнання відповідачем позову, за результатами підготовчого провадження, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: [INFO] померла [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] виданим виконавчим комітетом Домаморицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області 27.11.2017року. Спадкодавець [PERSON] та мати позивача [PERSON] були рідними сестрами, таким чином померла [PERSON] є тіткою позивача [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, окрім земельних ділянок, також на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 81,7 кв.м., житловою - 55,4 кв.м. з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належала померлій як голові колишнього колгоспного двору. Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991р.). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991р. мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні: б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних: г) згідно зі статтею 4 Постанови Верховної Ради України - Про введення в дію Закону України «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Оскільки вищевказаний житловий будинок побудовано до 15.04.1991р. (до введення в дію Закону України «Про власність») спадкодавці як члени колишнього колгоспного двору набули на нього право сумісної власності, причому це право збереглося за ними і після припинення колгоспного двору в результаті введення вдію вказаного Закону. Статус майна колгоспного двору був врегульований ст.ст. 120-126 ЦК УРСР 1963 року в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин. Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК УРСР (1963року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (1963 року) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Як вбачається із довідки виданої Домаморицькою сільською радою від 12.06.2018року №150, житловий будинок з належними будівлями та спорудами по [ADDRESS], дійсно належить колгоспному двору, станом на 01.07.1990року членами двору були: [PERSON], 1942р.н. - голова двору та [PERSON], 1940р.н. - чоловік. Таким чином, вказане домоволодіння належало двом вищезазначеним членам колгоспного двору в рівних частинах по 1/2 на праві сумісної власності. Згідно інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації від 25.04.2018р. № 443 по обліку бюро будинковолодіння [ADDRESS] також рахується за вищевказаними членами колгоспного двору: [PERSON] та [PERSON]. Раніше будинковолодіння рахувалося по [ADDRESS] Відповідно до інформаційної довідки Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації від 25.04.2018р. №442 за матеріалами бюро станом на 01.01.2013р. житловий будинок [ADDRESS] в с.Домаморич Тернопільського району Тернопільської області зареєстровано за головою колишнього колгоспного двору [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого Тернопільською районною радою 30.11.19S9 р. на підставі рішення виконкому № 236 від 28.11.1989 р. та записано в реєстрову книгу № 2 за реєстровим № 176. Оригінал свідоцтва втрачено при житті спадкодавцем. 25.04.2018р. Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS] у якому вказана характеристика будинку, господарських будівель та споруд. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Після смерті [PERSON] у Тернопільській районній державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа за №166/2018. Спадкоємцем за законом являється позивач [PERSON], який спадщину прийняв в установленому законодавством порядку. Спадкоємець згідно ст. 1261 ЦК України - чоловік померлої [PERSON] від прийняття спадщини відмовився в користь [PERSON], про що подав відповідну заяву від 17.04.2018р. Інших спадкоємців немає, дітей у померлої не було. На земельну ділянку площею 0,1937 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS], на якій розташований вищезазначений житловий будинок, позивачу [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 04.05.2018р. за реєстровим №307. Право власності на дану земельну ділянку зареєстровано, про що свідчить Витяг з Державного реестру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 123593088 від 11.05.2018. Проте, державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори за вих. № 1426/02-14 винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії -видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті тітки [PERSON] на частину житлового будинку з тих підстав, що відсутній правовстановлюючий документ на належну частку житлового будинку на ім'я спадкодавця. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна як це передбачає ст. 392 ЦК України може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З приписів ч. 1 ст. 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. При цьому, відповідно до ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV рішення суду, що набрало законної сили є однією з підстав для реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна. Зважаючи на викладене та враховуючи, що позивач не має можливості реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку, оскільки спадкодавець не отримав за життя правовстановлюючий документ на належне майно та не здійснив державної реєстрації свого права власності, тому позивач змушений звертатися в суд за захистом своїх невизнаних прав. Таким чином, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки зазначені позивачем обставини унеможливлюють іншим способом захистити його права та інтереси, тому слід визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 81,7 кв.м., житловою площею 55,4 кв.м. з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. На підставі наведеного,

Outcome: approved