Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу. Позовні вимоги мотивував тим, що 27 серпня 2014 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачеві в борг грошові кошти в розмірі 60000,00 грн. строком на 1 місяць до 27 вересня 2014 року. Зазначені умови договору підтверджені і розпискою від 27 серпня 2014 року. У визначений договором строк відповідач кошти не повернув, а 15 жовтня 2015 року позивач направив листа з вимогою про повернення коштів. Відповідач ігнорує телефонні дзвінки, уникає зустрічей та досі кошти не повернув. За наведеного, та у звязку із спливанням строку позовної давності, позивач вимушений звернутись до суду. Позивач вважає, що з відповідача слід стягнути основну суму боргу в розмірі 60000,00 грн., за період з 27 вересня 2014 року по 27 березня 2017 року 3% річних відповідно до положень ст. 625 ЦК України в розмірі 4497,53 грн., інфляційні витрати в розмірі 46080,00 грн., проценти за договором позики відповідно до положень ст. 1048 ЦК України в розмірі 29548,75 грн. та пеню в розмірі 16800,00 грн. За наведеного просив стягнути з відповідача борг в загальному розмірі 156926,28 грн. та сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1569,26 грн. Згодом, позивач збільшив позовні вимоги, та просив стягнути з відповідача за договором позики 60000,00 грн., за період з 27 вересня 2014 року по 19 жовтня 2017 року включно, стягнути інфляційні витрати в розмірі 54480,00 грн., проценти за договором позики в розмірі 33925,48 грн., пеню в розмірі 15000,00 грн., а всього 163405,48 грн. та судовий збір в розмірі 1634,05 грн. (а. с. 91-93). В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з врахуванням їх збільшення та просили позов задовольнити з підстав викладених в останньому. Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позову визнав частково, а саме в частині основного боргу в розмірі 60\~000 грн. та відсотків в розмірі 33\~925 грн. 48, в іншій частині заперечував, просив суд у їх задоволенні відмовити, а також просив застосувати строк позовної давності щодо вимог про стягнення пені за договором позики. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи та правовідносини врегульовані нормами ЦК України стосовно позики та виконання зобовязань. 27 серпня 2014 року між сторонами укладено договір позики , відповідно до умов якого позивач передав відповідачеві 60000,00 грн. терміном на один місяць. Повернення суми має бути не пізніше 27 вересня 2014 року. У випадку прострочення повернення позики, позичальник сплачує пеню у розмірі 0,5% від суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ за весь час прострочення. Договір є укладеним з моменту фактичної передачі грошей за розпискою (а. с. 6). На підтвердження передачі грошових коштів в розмірі 60000,00 грн. за договором позики [PERSON] надав розписку від 27 серпня 2014 року (а. с. 7). Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 15 жовтня 2014 року позивач звернувся до відповідача із письмовою вимогою про повернення грошових коштів за договором позики від 27 серпня 2014 року. Письмова вимога містить підпис відповідача про отримання останньої (а. с 8). В судовому засіданні представником відповідача доказів про повне або часткове погашення заборгованості за договором позики не надано. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а ч.1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. З наведеного вбачається, що відповідач [PERSON] не виконує взяті на себе зобовязання за договором позики, порушує умови останнього, а тому є божником, що прострочив, адже не приступив до виконання зобовязання, внаслідок чого не виконав його у встановлений договором строк, а тому з [PERSON] на користь позивача слід стягнути розмір позики в сумі 60000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Із змісту укладеного між сторонами договору позики вбачається, що останнім не встановлений розмір процентів, натомість, позикодавець у такому випадку має право на щомісячне отримання процентів в розмірі облікової ставки Національного банку України до дня повернення позики, адже судом не встановлено обставин щодо наявності між сторонами іншої домовленості про розмір процентів за договором позики. Враховуючи, що договір позики укладений 27 серпня 2014 року, та станом на 19 жовтня 2017 року (дата визначена позивачем) зобовязання не виконані, саме за такий період з відповідача на користь позивача слід стягнути проценти за договором позики. Щодо розміру процентів, які підлягають стягненню, суд зазначає, що позивачем наданий відповідний розрахунок розміру процентів за договором позики (а. с. 92), який на думку суду здійснений відповідно до вимог законодавства на підставі розміру облікової ставки Національного банку України з врахуванням періоду, за який такі проценти підлягають стягненню, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 33925,48 грн. процентів за договором позики від 27 серпня 2014 року. Представником відповідача розрахунку розміру процентів за договором позики не надано, розрахунок здійснений позивачем не спростований. Статтею 625 ЦК України передбачена відповідальність боржника за порушення грошового зобовязання, зокрема боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Як зазначалось вище, відповідач прострочив грошове зобовязання, та враховуючи, що позивачем заявлена вимога про стягнення суми боргу з врахуванням індексу інфляції, з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу з врахуванням індексу інфляції, за час прострочення з 28 вересня 2014 року по 19 жовтня 2017 року. Щодо розміру суми такого стягнення суд зазначає, що позивачем наданий відповідний розрахунок розміру індексу інфляції за договором позики (а. с. 92), який на думку суду здійснений відповідно до вимог законодавства на підставі встановлених індексів інфляції у період з 28 вересня 2014 року по 19 жовтня 2017 року, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу з врахуванням індексу інфляції який становить 1,908 та в грошовому еквіваленті з врахуванням суми боргу за договором позики 54480,00 грн. Представником відповідача розрахунку індексу інфляції за договором позики не надано, розрахунок здійснений позивачем не спростований. Крім того, позивач просив стягнути суму заборгованості за договором позики і з врахуванням пені. Із зазначеного приводу суд зазначає наступне. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема і сплата неустойки. Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Отже, розмір пені може встановлюватись або законом або умовами договору. Відповідно до п. 5 договору позики від 27 серпня 2014 року, сторони домовились, що у випадку прострочення повернення позики, позичальник сплачує пеню в розмірі 0,5% від суми за кожний прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ за весь час прострочення. Позивачем здійснено розрахунок розміру пені за період з 27 вересня 2014 року по 19 жовтня 2017 року з врахуванням передбаченого умовами договору її розміру 0,5% за кожний день від суми прострочення, що в грошовому еквіваленті становить 335400,00 грн., та з врахуванням подвійної облікової ставки НБУ, що становить 15000,00 грн. З наведеного вбачається, що розмір пені встановлений умовами договору на рівні 0,5% від суми за кожний прострочення в грошовому обчисленні перевищує розмір пені обрахований за подвійною обліковою ставкою НБУ, а тому з врахуванням умов договору щодо обмеження розміру пені, у даному випадку при обрахунку розміру пені слід застосувати саме подвійну облікову ставку НБУ. Судом здійснено розрахунок розміру пені за період з 28 вересня 2014 року по 19 жовтня 2017 року з врахуванням подвійної облікової ставки НБУ. Розмір пені становить 68410,88 грн. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Отже, аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Така позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, яка висловлена в постанові від 08 червня 2016 року по справі № 6-3006цс15. Враховуючи, що договором позики встановлений строк виконання зобовязання 27 вересня 2014 року, перебіг позовної давності щодо вимоги про стягнення пені за договором позик розпочався з 28 вересня 2014 року. До вимог про стягнення неустойки (пені) встановлена спеціальна позовна давність в один рік. За наведеного, розмір пені за договором позики слід обраховувати за період з 27 березня 2016 року по 27 березня 2017 року, тобто за останні 12 місяців перед зверненням позивача до суду. Судом здійснено розрахунок розміру пені за період з 27 березня 2016 року по 27 березня 2017 року з врахуванням подвійної облікової ставки НБУ. Розмір пені становить 19107,51 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи, що представником відповідача в судовому засіданні заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені за договором позики, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача розмір пені за договором позики від 27 серпня 2014 року із застосуванням строку позовної давності, тобто за останні 12 місяців перед зверненням позивача до суду. Щодо розміру пні яка підлягає стягненню суд зазначає, що хоча розмір останньої і становить 19107,51 грн., натомість з відповідача з врахуванням принципу диспозитивності встановленого ст. 11 ЦПК України, слід стягнути саме 15000,00 грн., адже саме такий розмір пені визначений позивачем в позовних вимогах. Підсумовуючи наведене, з відповідача на користь позивача слід стягнути 163405,48 грн. за договором позики від 27 серпня 2014 року, з яких: 60000,00 грн. розмір позики, 33925,48 грн. - проценти за договором позики, 54480,00 грн. індекс інфляції, 15000,00 грн. пеня. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню і розмір сплаченого судового збору, що становить 1954,05грн. (а.с. 1, 2, 90). На підставі викладеного,

Outcome: approved