Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-03 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення 80 000,00 грн. боргу за договором позики від 30 жовтня 2017 року. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30 жовтня 2017 року відповідач отримав в якості позики від позивача кошти в сумі: 12 300 доларів США, 500 Євро та 100 000,00 грн., про що була складена відповідна розписка. Відповідно до розписки [PERSON] зобов'язався повернути отримані грошові кошти в повному обсязі до 15 грудня 2017 року. Розписка написана відповідачем власноруч та завірена підписом останнього. 15 грудня 2017 року [PERSON] повернув позивачу 1 500,00 доларів США, однак, починаючи з 15 грудня 2017 року, відповідач відмовляється віддавати кошти в сумі 10 800 доларів США, 500 Євро та 100 000 грн. За вказаних обставин [PERSON] просить суд стягнути із [PERSON] лише частину заборгованості в сумі 80 000 грн., а також судові витрати по справі. Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2018 року в справі №756/11199/18 справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості передано на розгляд Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області відповідно до п. 1 ст. 31 ЦПК України. 12 листопада 2018 року ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області відкрито провадження в даній справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, будь-яких проплат відповідачем здійснено не було, а тому розмір заборгованості є незмінним. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлявся належним чином, відзиву не подав. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. За вказаних обставин, з підстав, визначених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини справи. 30 жовтня 2017 року [PERSON] ([INFO], паспорт [NUMBER], виданий 30.11.2003 року Тернопільським РВ УМВС України, зареєстрований за адресою: [ADDRESS]) склав розписку, згідно якої він отримав у [PERSON] (паспорт серія [NUMBER], виданий Солом'янським РВ УДМС України в м. києві 04 червня 2013 року) грошові кошти в якості позики, а саме 12 300$ (дванадцять тисяч двісті доларів США), 500 Євро (п'ятсот Євро) та 100 000 грн. (сто тисяч гривень) в день написання цієї розписки, які [PERSON] зобов'язався повернути в повному обсязі до 15 грудня 2017 року [PERSON] На звороті вказаної розписки міститься запис про те, що 15 рудня 2017 року [PERSON] отримав від [PERSON] 1500 доларів США. Інформація про повернення відповідачем будь-яких інших сум чи боргу за розпискою в повному обсязі в матеріалах справи відсутня. За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з частинами 1, 2 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов'язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Судом встановлено, що [PERSON] не виконав зобов'язань, взятих на себе згідно вище зазначеного договору позики, який оформлено розпискою, що знаходиться у кредитора [PERSON], грошові кошти не повернув. З метою захисту своїх прав позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення частини цього боргу. З огляду на вищенаведене та зважаючи на факт прострочення відповідачем грошового зобов'язання, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення із [PERSON] в користь [PERSON] частини суми боргу за договором позики грошей від 30 жовтня 2017 року в розмірі 80 000,00 грн. В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, підлягають стягненню з відповідача в користь позивача.

Outcome: approved