Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-29 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до державного реєстратора - приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Кухлевської Мирослави Валеріївни, релігійної організації «Релігійна громада Святителя Миколая Чудотворця Православної Церкви України села Жидичин» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що в проваджені Ківерцівського районного суду Волинської області перебуває цивільна справа за його позовом до Жидичинської сільської ради, треті особи: Ківерцівська районна рада, Релігійна організація «Релігійна громада Святителя Миколая Чудотворця Православної Церкви України села Жидичин» про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. У підготовчому засіданні у даній справі представник третьої особи було надано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.11.2020, відповідно до якого спірне нерухоме майно зареєстроване за релігійною організацією. Він вважає таку реєстрацію незаконною, протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки надані для державної реєстрації документи не відповідають законодавчим вимогам. Вважають, що технічний паспорт не був виготовлений релігійною організацією, рішення виконавчого комітету Ківерцівської районної ради народних депутатів від 09.03.1989 № 51 «Про оформлення права власності на нежитлові будинки за громадянами, колгоспними дворами та реєстрацію будинків підприємств, організацій і установ, які знаходяться на території Жидичинської сільської ради народних депутатів», яке було прийняте на підставі рішення виконкому Жидичинської сільської Ради народних депутатів від 02.03.1989 № 10. За його змістом за церковною общиною проведено реєстрацію будинку, при цьому не вказано адреса будинку, тобто відсутні будь-які дані для ідентифікації цього будинку. Крім того, позивач [PERSON] ще у 2017 році звертався до суду з позовом до релігійної організації про визнання за ним права власності на спірний житловий будинок за набувальною давністю, на підставі заочного рішення суду за позивачем було зареєстровано право власності на вказаний житловий будинок, однак вказане рішення суду було скасоване, тому і було в подальшому скасовано державну реєстрацію права власності на житловий будинок. Вважає, що релігійна організація надала відповідачу невідповідні документи, тому і державна реєстрація підлягає скасуванню, так як проведена неправомірно. Також позивачем було проведено добудову спірного будинку, що суттєво збільшило його вартість, тому діями реєстратора було завдано значної матеріальної шкоди сім`ї позивача. Крім того, відповідно до уточнених позовних вимог вказує, що реєстрація права власності на спірне житло безпосередньо впливає на житлові та майнові права позивача та його сім`ї, які зареєстровані у спірному житлі, що є єдиним житлом позивача та членів його сім`ї, в період з 1991 року по даний час позивачем було здійснено реконструкцію та добудову житлового будинку, що потягло значні матеріальні витрати. На підставі вищевикладеного визнати протиправним і скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з відкриттям розділу, індексний номер 54930194 від 03.11.2020, прийняте приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Кухлевською М.В. щодо реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, об`єкт житлового нерухомості за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2211084207218. Відповідачем нотаріусом Кухлевською М.В. було подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого станом на 13.03.1989 відповідно вимог чинного законодавства було видано реєстраційне посвідчення на домоволодіння релігійній громаді, тобто право власності набуте релігійною громадою у встановленому на час виникнення права власності законом порядку, а в подальшому реєстрація права власності відповідачем носило формальний характер, лише зайвий раз підтвердило право власності на спірне нерухоме майно. Представником відповідача релігійної організації «Релігійна громада Святителя Миколая Чудотворця Православної Церкви України села Жидичин» також було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого також просять в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, оскільки основним документом, що слугував підставою для реєстрації права власності за ними права власності на спірний житловий будинок є реєстраційне посвідчення на право власності, а не рішення виконавчих комітетів органів місцевого самоврядування. Щодо технічного паспорта, то навіть відкопійований з матеріалів цивільної справи технічний паспорт на житловий будинок, наданий для реєстрації права власності, є дійсним, він не містить недостовірних відомостей, тому будь-яких підстав для неприйняття його до уваги немає. Вказаний житловий будинок було зареєстровано за релігійною общиною у встановленому законом (станом на той час) порядку, а вже у 1990 році громадою було виділено позивачу з сім`єю для проживання. Крім того, позивачем не було вказано яким чином оскаржувана реєстрація права власності на спірне нерухоме майно порушує права позивача, так як останній не є власником майна, отже це є прямою підставою для відмови в задоволенні позову. В судовому засіданні представники позивача заявлені вимоги підтримали з підстав наведених у позовній заяві, просили задоволити позов в повному обсязі. Представник відповідача релігійної організації Войціховський А.В. в судовому засіданні щодо задоволенні позову заперечував з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши представлені письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] належить церковній общині на підставі реєстраційного посвідчення на домоволодіння, яке належить державним, кооперативним і громадським підприємствам і організаціям від 13.03.1989, яке видане на підставі рішення виконкому Ківерцівської районної Ради народних депутатів № 51 від 09.03.1989 року (а.с. 13), 29.10.2020 право власності на вказаний житловий будинок було внесено до державного реєстру речових прав на нерухоме майно як вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 230879482 від 03.11.2020 (а.с. 10-11). З 29 грудня 1990 року позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що стверджується відміткою у паспорті громадянина України та будинковій книзі (а.с. 36-37; 16-17). Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, тягар доказування обґрунтованості заявлених позовних вимог покладено на позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз змісту статті 391 ЦК України свідчить про те, що позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Цієї статтею передбачене право власника вимагати усунення будь-яких порушень такого права і будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] заволодів майном добросовісно і продовжує володіти ним відкрито і безперервно з 1990 року, однак власником спірного нерухомого майна є релігійна община, яка належним чином зареєструвала право власності на житловий будинок, відповідно до чинного на той час законодавства, що не заперечується позивачем. Внесення відповідачем нотаріусом Кухлевською В.М. в подальшому (у 2020 році) відомостей про реєстрацію права власності до Державного реєстру прав на нерухоме майно не потягло за собою виникнення права власності на нерухоме майно за релігійною організацією, так як таке право виникло у релігійної організації ще у 1989 році, а лише носило формальний характер. Крім того, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з відкриттям розділу, індексний номер 54930194 від 03.11.2020, прийняте приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Кухлевською М.В. щодо реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, об`єкт житлового нерухомості за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2211084207218 будь-яких прав позивача [PERSON] не порушує, так як останній не є власником спірного майна, а звернення до суду із цивільними позовами про визнання права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю не може слугувати підставою для набуття ним повноважень власника і, відповідно, право на звернення до суду із вказаним позовом. Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed