Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він являється власником житлового будинку № 105 по вул. Набережна в с. Рибальче, Голопристанського району Херсонської області. В належній йому будівлі зареєстрована відповідачка, яку він не знає та ніколи не бачив. Наявність реєстрації посторонньої особи в нерухомості позивача створює останньому перешкоди в розпорядженні своїм житлом, оскільки являє собою негативний наслідок при реалізації наміру щодо відчуження домоволодіння. В звязку з цим, позивач просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням №105 в с. Рибальче та зобовязати Голопристанський РС УДМС в Херсонській області зняти її з реєстрації. В судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявилась, причини неявки суду не повідомила. Про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку (шляхом оголошення в пресі). За наявності матеріалів у справі, суд вважає можливим розглянути позов у відсутності відповідача та за згодою представника позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, оцінивши представлені документи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. На підставі договору купівлі-продажу від 27.12.2007 року [PERSON] є власником житлового будинку № 105 по вул Набережна в с. Рибальче Голопристанського райну Херсонської області. Частиною 3 ст. 9 ЖК України, передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України) Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України, та ст. 150 Житлового Кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право\~\~власності\~\~є\~\~непорушним.\~\~Ніхто\~не\~може\~бути протиправно\~ позбавлений\~цього\~права\~чи\~обмежений\~у\~його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право на\~\~захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, а саме, власник\~майна\~має\~право вимагати\~усунення\~перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, закон встановлює пріоритет прав власника житла над правами інших осіб щодо нього. Позивач є власником житлового будинку по вул. Набережна, 105, в с. Рибальче згідно договору купівлі продажу від 27.12.2007 року. Як вбачається з довідки сільської ради від 22.02.2016р, [PERSON] зареєстрована [INFO] в домоволодінні, яке належить [PERSON], однак за вказаною адресою не проживає з 2008 року. Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 405 ЦК України особу може бути визнано такою, що втратила право користування жилим приміщенням лише внаслідок відсутності цієї особи без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Також згідно п.10 Постанови №2 від 12 квітня 1985 року Пленуму Верховного Суду України Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України, якщо особа була відсутньою понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилплощу. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням проводиться в судовому порядку. Таким чином, в звязку з відсутністю відповідача за місцем реєстрації понад 1 рік, остання втратила право на користування вказаним житловим приміщенням, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Меж тим, в іншій частині вимог суд відмовляє, оскільки згідно ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів зокрема на підставі остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням), а тому дана дія буде вчинена компетентним органом і без зазначення про це в рішенні суду. На підставі викладеного та

Outcome: partial