Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

[PERSON] до суду звернулась з позовом до [PERSON], про стягнення додаткових витрат на дитину [PERSON], [INFO], в розмірі 1219 грн., зазначивши, що рішенням суду від 16.09.2014 року шлюб між сторонами розірвано, а малолітня дитина проживає з позивачем і перебуває на її утриманні. У 2017 році в дитини виявили захворювання плоскостопість ІІ ступеня та вальгусне відхилення стопи з викривленням грудного відділу, на лікування якого необхідні додаткові кошти. Відповідач, окрім аліментів, будь-якої матеріальної допомоги сину не надає, у зв'язку з чим, позивач за власні кошти придбала дитині ортопедичне взуття та спеціальні устілки, провела медичне обстеження, і загальна сума цих додаткових витрат на дитину складає 2438 грн. Таким чином, [PERSON], посилаючись на ст.185 СК України, просила стягнути з відповідача половину понесених на дитину додаткових витрат. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала уточнивши, що в позовній заяві вона допустила арифметичну помилку в сторону збільшення ціни позову, у зв'язку з чим, просила стягнути з відповідача 1/2 частину додаткових витрат в сумі 1094 грн. 42 коп. Крім того, позивач зазначила, що батько дитини не в повному обсязі виконує свої зобов'язання по сплаті аліментів, щомісячно не доплачуючи їх у розмірі 420 грн., у зв'язку з чим, утворилася заборгованість з цих виплат. Відповідач в судове засідання не з'явився, надіславши до суду відзив, в якому позов не визнав та просив справу розглянути за його відсутності. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами розірвано за рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 16.09.2014 року. Згідно консультативного висновку спеціаліста КЛПЗ «Чернігівська обласна дитяча лікарня» від 20.02.2018 року, малолітній [PERSON], має двобічну плоскостопість ІІ ступеню і порушення постави. Загальна сума витрат, понесених позивачем на придбання ортопедичної продукції складає 2188 грн. 85 коп., та підтверджена товарним та фіскальним чеками. Спірні правовідносини сторін виникли з приводу їх участі у додаткових витратах на дитину, у зв'язку з її станом здоров'я. У відповідності до ст.51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. У відповідності до ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В судовому засіданні встановлено, що відповідач має офіційний дохід у виді пенсії, а також за роботу, по трудовому договору у фізичної особи-підприємця і здатен нести додаткові витрати на дитину. За таких обставин відповідач зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на сина [PERSON], в порядку визначеному ст.185 СК України. Вказаний позивачем розмір витрат підтверджений документами, які не викликають сумніви в їх достовірності і повноті. Суд відхиляє заперечення відповідача стосовно того, що комп'ютерна діагностика, про оплату вартості якої зазначено в товарному чеку, проведена не медичною установою, а фізичною особою-підприємцем [PERSON], та на підтвердження повноважень такої особи, позивачем не надано відповідну ліцензію у сфері охорони здоров'я, оскільки позивачем надано докази підтверджуючі, що цифровий фотометричний АПК «Плантовізор Кузнєцова С.В. 2001-2012», з використанням якого підбираються устілки та взуття, не належить до контрольних товарів в Україні, а витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців підтверджується, що [PERSON] займається роздрібною торгівлею медичними й ортопедичними товарами в спеціалізованих магазинах. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивача в документально підтвердженому розмірі. У відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави.

Outcome: approved