Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Позовні вимоги позивач мотивував тим, що вищезгадане господарство належало його бабі (татовій мамі) [PERSON] . Дане господарство зареєстроване як колгоспний двір, головою якого була [PERSON] . Для будівництва та обслуговування житлового будинку була виділена земельна ділянка площею 0,25 га. Право власності на житлове господарство по [ADDRESS] не було зареєстроване. Згадане житлове господарство складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», загальною площею 64,8 кв.м, житловою площею 42,7 кв.м., літньої кухні, комори, стайні, стодоли, сараю, навісу, курника, вбиральні, криниці та огорожі. Будівництво житлового будинку здійснено у 1985 році. Відповідно до звіту про оцінку майна ЕТВО «Придністров`я» ринкова вартість житлового господарства по [ADDRESS] становить 97 020 грн. За результатами проведення технічного обстеження житлового будинку встановлено його відповідність вимогам надійності та можливість безпечної експлуатації. [PERSON] померла [INFO] , залишивши заповіт, яким все належне їй майно, де в воно не було та з чого б не складалося і на що вона за законом матиме право заповіла позивачу. Заповіт ніким не скасовувався та не оскаржувався. На день смерті спадкодавця разом з нею проживали та були зареєстровані позивач та його мати [PERSON] . З метою реалізації своїх спадкових прав позивач звернувся до приватного нотаріуса Городенківського РНО Стефурак Н.Я., де за його заявою була заведена спадкова справа № 63/2019. 03.03.2020 позивач отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на належні їй земельні ділянки. Однак, нотаріус відмовила позивачу у видачі документів на спадщину на житлове господарство через відсутність правовстановлюючих документів на нього. Згідно витягу з погосподарської книги Чернятинської сільської ради спадкове житлове господарство значиться по обліку як колгоспний двір. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Станом на 15.04.1991 у житловому господарстві проживали: позивач, його баба [PERSON] , яка померла [INFO] , тато [PERSON] , який помер [INFO] , та мама [PERSON] . Ніхто з перелічених осіб не звертався з приводу виділу частки у колгоспному дворі. Після смерті баби позивач фактично вступив в управління спадщиною - успадкував земельні ділянки, користується спадковим майном на власний розсуд, обробляє земельну ділянку, виготовив технічну документацію за власні кошти, тобто своїми діями фактично прийняв спадщину, однак оформити свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі не може через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Сторони в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи в їх відсутності. В заяві позивач зазначив, що позовні вимоги підтримує; відповідачка не заперечує щодо задоволення позову, на частку в колгоспному дворі не претендує, не зверталася в органи нотаріату про її виділення. Дії учасників справи не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Станом на 15.04.1991 в господарстві по [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: голова господарства [PERSON] , 1936 р.н., син [PERSON] , 1960 р.н., [PERSON] , 1954 р.н., [PERSON] , 1990 р.н., що підтверджується витягом з погосподарської книги № 5 (ос. рах. 386) Чернятинської сільської ради за період з 1991 по 1995 рік, виданим 05 березня 2020 р. за № 274. Член колгоспного двору [PERSON] помер [INFO] в с. Чернятин Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис за № 8 від 06 березня 2009 р. в Книзі реєстрації смертей, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Чернятинською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, визначено ч.1 ст.1267 ЦК України. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. На день смерті ( [INFO] ) [PERSON] поживав та був зареєстрований по [ADDRESS] ; разом з ним проживали та були зареєстровані: дружина [PERSON] , 1954 р.н., син [PERSON] , 1990 р.н., мати [PERSON] , 1936 р.н., що підтверджується довідкою № 289, виданою 06.03.2020 виконкомом Чернятинської сільської ради Городенківського району. Те, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , стверджується копією витягу № 00025861501 з Держаного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України, сформованого 05 березня 2020 р., актовий запис № 8 від 10 лютого 1960 р. виконавчого комітету Чернятинської сільської ради Городенківського району. [PERSON] , 1960 року народження, та відповідачка [PERSON] , [INFO] , були подружжям, про що свідчить відмітка в паспорті громадянина України (відповідачки) серії [NUMBER], виданого 03 травня 2001 р. Городенківським РВ УМВС України в Івано-Франківській області. Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Чернятинською сільською радою, вбачається, що позивач [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] , запис за № 7 від 24 лютого 1990 р. в книзі реєстрації актів про народження. Наведене свідчить, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] в рівних частках є його матір [PERSON] , дружина - відповідачка [PERSON] та син - позивач [PERSON] , які прийняли спадщину, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, однак документи про спадкування не оформили. Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] , які б прийняли спадщину, судом не встановлено. Повідомленням Городенківської районної державної нотаріальної контори № 679/01-16 від 19.06.2020 та Інформаційною довідкою № 60629495 зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), виданою 19.06.2020 Городенківською районною державною нотаріальною конторою, підтверджується, що спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , не заводилася. За заповітом, посвідченим 05 липня 2013 р. секретарем Чернятинської сільської ради, зареєстрованим в реєстрі за № 34, [PERSON] , [INFO] , жителька с. Чернятин Городенківського району, все належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право, в тому числі житловий будинок з господарськими спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , заповіла [PERSON] , 1990 року народження, жителю с. Чернятин. Заповіт чинний, зареєстрований у спадковому реєстрі за № 55307804 (номер в реєстрі нотаріальних дій 34), що доводиться копією Інформаційної довідки № 55613207 зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), виданою 26.03.2019 Приватним нотаріусом Стефурак Н.Я. у зв`язку з відкриттям спадкової справи. [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у віці 82 роки в с. Чернятин Городенківського району, актовий запис № 32 від 26 грудня 2018 р., що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконкомом Чернятинської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. На день смерті [PERSON] поживала та була зареєстрована по [ADDRESS] ; разом з нею проживали та були зареєстровані: невістка [PERSON] , 1954 р.н., внук [PERSON] , 1990 р.н., що підтверджується довідкою № 290, виданою 06.03.2020 виконкомом Чернятинської сільської ради Городенківського району. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Із копії спадкової справи № 63/2019, наданої суду приватним нотаріусом Городенківського РНО Стефурак Н.Я., вбачається, що позивач [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину після смерті баби [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та у строк, визначений ч.1 ст.1270 ЦК України, подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини (26.03.2019). Йому 03.03.2020 приватним нотаріусом Городенківського РНО Стефурак Н.Я. видано два свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстровані в реєстрі за № 251, № 252, на земельну ділянку, призначену для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0968 га, кадастровий номер 2621687001:01:001:0725 та на земельну ділянку, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,2432 га, кадастровий номер 2621687000:02:003:0062, що належали померлій [PERSON] на підставі Державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯК № 559133 та серії ЯЗ № 415122. Спадкоємців, які відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України, мають обов`язкову частку в спадщині [PERSON] та прийняли спадщину, - судом не встановлено. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить також житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Постановою приватного нотаріуса Городенківського РНО Стефурак Н.Я. про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 03.03.2020 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS] після смерті його баби [PERSON] , яка померла [INFO] , з посиланням на те, що правовстановлюючий документ на спадковий будинок відсутній, а подані спадкоємцем документи не підтверджують права власності померлої на зазначений житловий будинок. Копією виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» № 9032 від 26.06.2019 стверджується, що згідно архівних даних ОКП «Коломийське МБТІ» право власності на житловий будинок та господарські будівлі по [ADDRESS] станом на 31.12.2012 не зареєстровано. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Про реєстрацію будинку по [ADDRESS] у виконкомі місцевої ради свідчить витяг з погосподарських книг Чернятинської сільської ради, виданий 20 липня 2020 р. за № 723, за період з 1983 по 2020 роки, з якого вбачається, що суспільна група даного господарства - колгоспники, головою господарства були [PERSON] , 1926 р.н, який помер [INFO] , та [PERSON] , 1936 р.н., яка померла [INFO] , які були зареєстровані та проживали в господарстві з 1983 р. по день смерті; позивач зареєстрований та проживає в згаданому господарстві з 1990 р., відповідачка - з 1988 р. по даний час. Факт смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 05 березня 2020 р. Городенківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністрерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 42 від 16 вересня 1987 р. Із копії свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 05 грудня 2002 р. державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 1954, слідує, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , успадкувавши право на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ІВ-ІУ № 008655 (спадкова справа № 709, надана державним нотаріусом Городенківської РДНК). За господарством по [ADDRESS] рахується земельна ділянка площею 0,25 га, яка виділена для будівництва та обслуговування житлового будинку, що стверджується довідкою № 830, виданою 02 жовтня 2019 р. виконкомом Чернятинської сільської ради. Згідно п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна (затверджені наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 127 від 24.05.2001) індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року не належать до самочинного будівництва. До часу набрання чинності Цивільним Кодексом України в ред. 2003 року та Законом України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на збудоване нерухоме майно не залежало від державної реєстрації такого права. Згідно п. 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 № 91, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 житлових будинків, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , вбачається, що житловий будинок споруджено в 1985 р., господарські будівлі та споруди - в 1960, 1989 роках. Їх ринкова вартість станом на 05 березня 2020 р. становить 97 020 грн., що стверджується копією звіту про вартість майна, складеного ЕТ-ВО «Придністров`я». Судом встановлено, що позивач, як спадкоємець за заповітом після смерті баби [PERSON] фактично став власником вищезгаданого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, користується ними. Однак, через відсутність правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності спадкодавця на спадковий житловий будинок немає можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на нерухоме майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, - визначено ч.3 ст. 1296 ЦК України. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] судом не встановлено, позов визнається відповідачкою, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог. На підставі ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1233, 1241, 1258, 1261, 1267-1270, 1273, 1296-1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: approved