Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення позики за розпискою. Позовні вимоги мотивував тим, що 26.06.2015р. відповідач [PERSON] взяв у нього в борг кошти в розмірі 50 000 грн., зобов`язавшись повертати гроші по 2000 грн. щомісячно, зі сплатою додатково 1 % за послуги банку за перерахунок грошей на його картку. Відповідач взяв на себе зобов`язання по поверненню боргу на протязі 24 місяців, розпочинаючи з 01.01.2016р.. Розписку було складено 26.10.2015р. відповідачем власноручно та оригінал передано йому. У розписці сторони домовились, що у разі виникнення питань щодо погашення боргу, недосягнення згоди між сторонами шляхом переговорів, спір буде вирішуватись у суді. В подальшому відповідач частково виконав взяті на себе грошові зобов`язання, сплативши йому: 08.04.2016р. - 3000 грн., 25.07.2016р. - 5940 грн., 27.11.2016р. - 2000 грн., 27.06.2018р. - 1000 грн., 15.06.2018р. - 2000грн., 21.12.2018р. -2000 грн., а всього на суму - 15940 грн.. Залишилась несплаченою грошова сума у розмірі 34060 грн.. З 21.12.2018р. відповідач, використовуючи його довіру, неодноразово в усній формі продовжував строк поверненя грошей, посилаючись на неможливість заробити дану суму. При цьому, відповідач обіцяв повернути гроші в повному обсязі при першій же можливості. Неодноразово в усній формі пропонував відповідачу добровільно виконати, взяте на себе, грошове зобов`язання. Останній раз відповідач відповідав на телефоний дзвінок в січня 2019р.. Просить стягнути з відповідача на його користь грошову суму боргу за розпискою у розмірі 34060 грн., а також, стягнути з відповідача сплачений ним судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. та комісію банку - 33 грн. 89 коп.. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ст. 274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Снятинського районного суду від 27.03.2020 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами, із встановленням стронам строку для подання письмових заяв по суті спору та вчинення процесуальних дій. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просив позов задоволити, згідний на заочний розгляд справи, а також подав оригінал розписки. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, а тому справу слід розглянути заочно у відсутності відповідача. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові докази у справі та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 26.10.2015р. [PERSON] отримав у позивача [PERSON] , з перерахування на картковий рахунок, грошову позику в сумі 50 000 грн. для погашення заборгованості по кредиту. Зобов`язується повернути гроші у зазанченій сумі по 2000 грн. щомісячно, плюс 1% за послуги банку, протягом 24 місяців, починаючи погашення боргу з січня 2016р. на картковий рахунок [PERSON] № [NUMBER] у «ПриваьБанку». Грошові кошти зобов`язується повернути до 25 числа поточного місяця до повного погашення боргу. Відповідно до вимоги [PERSON] від 18.11.2019р. вбачається, що відповідачем станом на 01.01.2018р. борг не погашено у розмірі 34060 грн., останнє погашення боргу проведено 21.12.2018р. на суму 2000 грн.. Позивач просить виконати, взяте відповідачем на себе зобов`язання та негайно повернути залишок боргу в сумі 34060 грн.- разовим платежем на його банківську картку. У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Як вбачається з висновків постанови Верховного Суду України від 18.09.2013 року у цивільній справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Позикодавець має право вимоги до позичальника на повернення йому суми боргу за розпискою за наявності у нього оригіналу розписки підписаної позичальником. В той же час, позичальник свої зобов`язання не виконав, борг в обумовлений строк не повернув, про що свідчить наявний у позивача оригінал розписки про отримання позичальником коштів. За таких обставин, зважаючи на те, що позичальником [PERSON] повернуто позикодавцю [PERSON] частину боргу за договором позики, а саме в розмірі 15940 грн., не повернутою залишилась сума боргу - 34060 грн., а тому, суд вважає, що позов підставний та підлягає до задоволення, оскільки позичальник не виконав взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення позики, а тому із нього слід стягнути грошові кошти в сумі 34060 грн.. Також у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати в розмірі 874 грн. 69 коп.. На підставі ст. ст. 526, 549, 551, 554, 610, 1048 ЦК України,

Outcome: approved