Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що він у період з 21.08.2018 року по 02.11.2018 року працював на посаді вантажника на ТОВ Роміра -Меблі. 02 листопада 2018 року згідно наказу № 11-к від 01.11.2018 року він був звільнений за власним бажанням. В зв`язку з поганим станом здоров`я в період з 29.10.2018 року по 08.11.2018 року він перебував на лікуванні в КНП Другий черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги, що підтверджується листком непрацезданості. Враховуючи, що під час роботи на ТОВ Роміра-Меблі він отримував заробітну плату готівкою, і через свою хворобу не зміг отримати заробітну плату, він прибув до підприємства 02.11.2018 року з метою отримати кошти. В результаті конфліктної ситуації, що виникла під час спілкування, він вирішив припинити свій трудовий договір та подав заяву про звільнення. Він повідомляв керівництво, що на даний час перебуває на лікуванні і що по закінченню лікування бажає звільнитись. Свою заробітну плату за жовтень місяць та розрахункові кошти він не отримав. 03 грудня 2018 року позивач отримав повідомлення від директора ТОВ Роміра-меблі від 22.11.2018 р. № 69 разом з копією наказу про його звільнення. Даним листом його повідомили, що 02.11.2018 року його було звільнено та пропонувалось надати інформацію щодо адреси направлення трудової книжки та надання інформації про банківські рахунки для проведення розрахунку з ним. 08.12.2018 року позивач на адресу відповідача направив заяву, у якій просив провести з ним розрахунок за жовтень місяць з врахуванням оплати днів за листком непрацездатності, вказав адресу, на яку можна направити йому трудову книжку та повідомив банківські реквізити для перерахування коштів. 20.12 2018 року на поштовому відділенні листом він отримав свою трудову книжку. Також, на його ім`я було перераховано кошти через послуги ПАТ Укрпошта та він отримав переказ на суму 879,00 грн. Інших коштів від свого колишнього роботодавця не отримував. Вважає, що ТОВ Роміра-Меблі не виплачено йому борг по заробітній платі за жовтень 2018 року. Отримавши відомості з Державного реєстру фізичних осіб -платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків він дізнався, що ТОВ Роміра-Меблі йому нараховано за жовтень місяць та два дні листопада 2018 року заробітну плату у розмірі 6204,55 грн, які не були йому виплачені. Проте на день подачі позову, борг по заробітній платі у сумі 6204,55 залишається невиплаченим йому. Він звертався до відповідача з заявою про надання довідки про розмір заборгованості від 16.05.2019 р., проте відповідач відмовляється отримувати від нього кореспонденцію і він не може отримати належну інформацію. Для отримання інформації щодо розміру його середньоденного заробітку він звертався до відповідача з заявою про надання необхідної інформації, проте відповіді не отримав. Позивачем проведений розрахунок суми, середнього заробітку за час затримки у розрахунку виходячи з наявних у нього даних та отриманих згідно довідки ОК-5 та відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків. Згідно розрахунку, сума, що підлягає стягненню складає 40 518,45 грн. У зв`язку із цим, позивач просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Роміра- Меблі на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 6204,55 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.11.2018 року по 15.07.2019 року в сумі 40\~518,45 грн. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Роміра- Меблі на його користь судові витрати в сумі 768,40 гривень понесених ним при сплаті судового збору. До початку слухання справи по суті позивач подав заяву про зменшення позовних вимог на суму 3018,00 грн. та 879,00 грн., оскільки він одержав вказані суми від ТОВ «Роміра Меблі». У судовому засіданні позивач зменшені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні не визнав позовні вимоги, посилаючись на підстави, які наведено у відзиві на позовну заяву, а саме, що з позивачем проведено повний розрахунок при звільненні, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Перевіривши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ «Роміра-Меблі», відповідно до наказу від 17.08.2018 року № 7-К про прийом [PERSON] на основне місце роботи вантажником з 21.08.2018 року та 02.11.2018 р. був звільнений з займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, відповідно до наказу від 01.11.2018 року № 11-К. Приписами ст.\~43\~Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України,- при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Позивач у позовній заяві стверджує, що сума заборгованості по заробітній платі перед ним у відповідача складає 6204,55 грн. та просить стягнути вказану суму. Відповідно до відомості на виплату готівки № 27 за серпень 2018 року, наданого ТОВ Роміра-Меблі, [PERSON] отримав на руки 1097,73 грн. заробітної плати, про що є підпис навпроти його прізвища у вказаній відомості. Відповідно до відомості на виплату готівки № 26 за вересень 2018 року, наданого ТОВ Роміра-Меблі, [PERSON] отримав на руки 3018,75 грн. заробітної плати, про що є підпис навпроти його прізвища у вказаній відомості. З відомості на виплату готівки № 30 за жовтень 2018 року, наданого ТОВ Роміра-Меблі, вбачається, що підпис [PERSON] про отримання заробітної плати у сумі 3018,75 грн. відсутній. Однак, позивач зменшив позовні вимоги на вказану суму, оскільки ним поштовим переказом від 18.09.2019 року отримано 3018,75 грн. від ТОВ Роміра-Меблі, що підтверджується і квитанцією ПАТ Укрпошта від 18.09.2019 року. З відомості на виплату готівки № 32 за листопад 2018 року, наданого ТОВ Роміра-Меблі, вбачається, що підпис [PERSON] про отримання заробітної плати у сумі 878,19 грн. відсутній. Однак, позивач зменшив позовні вимоги на вказану суму, оскільки ним поштовим переказом від 20.12.2018 року отримано 879,19 грн. від ТОВ Роміра-Меблі, що підтверджується і квитанцією ПАТ Укрпошта від 20.12.2018 року. Отже, виходячи з вище викладеного, суд приходить до висновку, що на день розгляду вказаної справи у відповідача відсутня заборгованість по виплаті заробітної плати перед позивачем. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Судом встановлено, що в день звільнення позивачеві в порушення\~ст.116 КЗпП України\~не виплачені належні суми заробітної плати, що є підставою для стягнення на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки. Обчислюючи розмір середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню, суд виходить з наступного. Позивач до позовної заяви надав розрахунок суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з відомостей Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, не отримавши довідки про середню заробітну плату за день від відповідача, і дана сума склала 40518,45 грн, яку він і просить стягнути. Однак, представником відповідача у день судового засідання подано до суду довідку, в якій вказано, що дохід [PERSON] за період з 21.08.2018 року по 02.11.2018 року склав 9954,55 грн. Виплачено 8013,42 грн. За останні два календарні місяці, що передують події звільнення (вересень-жовтень) виплачено 6037,50 грн. За останні два календарні місяці, що передують події звільнення, кількість робочих днів склала 43 (вересень -21, жовтень -22). Середньоденний за останні два календарні місяці, що передують події звільнення, становить 6037,50/43=140,41 грн. Оскільки відповідач у день звільнення не виплатив позивачу належну йому заробітну плату, а саме 02.11.2018 року, то день з якого рахується початок затримки розрахунку є 03.11.2018 року, однак це був вихідний день, тому розрахунок суми має обчислюватись з наступного за вихідним днем робочим днем, а саме з 05.11.2018 року і по день фактичного розрахунку, тобто до 18.09.2019 року. При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачеві сум в день звільнення. Відповідно до п. 21\~постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р.,- при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою КМУ №100 від 08.02.1995 р. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100,- середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку, - нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Період затримки розрахунку при звільненні позивача з 05.11.2018 р. по 18.09.2019 р., становить 217 робочих днів, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 30468,97 грн. (140,41 *217 днів). Враховуючи наведене, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 30468,97 грн. Згідно вимог ст.\~141\~ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 768,40 грн. судових витрат, понесених [PERSON] при зверненні до суду з позовом про стягнення заборгованості з заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. На підставі викладеного та

Outcome: partial