Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовної заяви зазначив, що в квартирі [ADDRESS] прописана відповідач по справі, яка з 2010 року проживає за іншою адресою, не відомою позивачу. Наявність прописаної, про те не проживаючої відповідачки, позбавляє позивача права на переоформлення особового рахунку на дану квартиру. У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки наявність реєстрації порушує його право, як користувача квартири. Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 03 січня 2020 року цивільну справу було прийнято до провадження та призначено судове засідання. Сторонам було надіслано копію ухвали суду. В останнє судове засідання позивач [PERSON] , та його адвокат Кухаренко О.І., не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлені належним чином, разом з цим, на адресу суду надійшла заява позивача [PERSON] , в якій позивач зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, розгляд справи провести за його відсутності та зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.30). Відповідач, [PERSON] , у судові засідання також не з`явилась, про дату, час і місце проведення яких повідомлялась належним чином, шляхом направлення судових повісток за адресою місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, а також шляхом розміщення оголошення про виклик в судове засідання на офіційному веб-сайті судової влади України у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не надала (а.с.23, 32). Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 17 червня 2020 року вирішено провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані позивачем письмові докази в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню враховуючи таке. Судом встановлено, що відповідно до ордеру № 799 серія ЛР від 18.01.1990 року [PERSON] , сім`я якої складається з трьох осіб, надано право зайняття двокімнатної квартири [ADDRESS] загальною площею 29, 37 кв.м., ордер видано на підставі рішення виконкому Ленінської Ради народних депутатів м. Одеси від 01.12.1980 року № 294 (а.с.14). [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , актовий запис про смерть № 4728, свідоцтво про смерть видане Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 03.05.2018 року (серія [NUMBER] ) (а.с.8). Листом Суворовської районної адміністрації від 15.11.2019 року № Г-2192, [PERSON] повідомлено що для переоформлення особистого рахунку на його ім`я, йому необхідно надати письмову згоду усіх членів сім`ї, які зареєстровані за вказаною адресою, а саме: [ADDRESS] . Так як, [PERSON] не надала письмову згоду на переоформлення особистого рахунку, тому райадміністрація не може розглядати дане питання (а.с.9). Як зазначено у позові, за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована, але не проживає донька його дружини- [PERSON] , [INFO] , наявність реєстрації якої, перешкоджає позивачу здійснити переоформлення особового рахунку на своє ім`я. Так, згідно свідоцтва про шлюб, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , 07 вересня 2007 року зареєстрували шлюб, актовий запис № 813, прізвище після реєстрації шлюбу: « [PERSON] » та « [PERSON] », свідоцтво про шлюб видане повторно 04.02.2010 року Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції серія [NUMBER] (а.с.7). Як зазначено у позові, [PERSON] померла [INFO] . На підтвердження реєстрації у квартирі [PERSON] , позивачем надано довідку (витяг з домової книги про склад сім`ї та прописку) від 06.11.2019 року № 707. Згідно вказаної довідки, в квартирі [ADDRESS] , особовий рахунок відкритий на [PERSON] , яка померла [INFO] , у квартирі зареєстровані дві особи: з 19.06.1996 року [PERSON] , 1976 року народження, з 14.04.2010 року [PERSON] - дочка невістки, 2000 року народження (а.с.12). Позивачем, на підтвердження факту не проживання [PERSON] , надано акт про не проживання від 06.11.2018 року, який підписано мешканцями будинку [ADDRESS] та засвідчено Головою правління ОСББ «Добро» 80» Карженко З.І., з якого вбачається, що [PERSON] , в квартирі [ADDRESS] не проживає з липня 2010 року (а.с.11). Також, на підтвердження факту реєстрації відповідача та відсутності з боку позивача перешкод щодо проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , позивачем надано лист Суворовського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області, згідно якого зазначено, що [PERSON] , [INFO] з заявами та скаргами щодо усунення перешкод в проживанні та користуванні житлом з боку гр. [PERSON] не зверталась (а.с.10). Відсутність відповідача за адресою реєстрації підтверджується також поштовим повідомленням про не можливість вручення судової повістки про виклик до суду, за місцем реєстрації (а.с.23). Відповідно до ст. 64 ЖК України - члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Оскільки правовий режим відповідної категорії регулюється правовим режимом житлових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду, то до таких мешканців у разі їх тимчасової відсутності поширюються вимоги статей 71, 72 ЖК Української РСР. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції. Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.). Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року (з наступними змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України) необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні; у осіб, які потребують догляду; внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Матеріали справи не містять відомостей про домовленість між сторонами про тривалу відсутність відповідача, а також доказів поважних причин відсутності відповідача за зареєстрованим місцем проживання. Вищевикладені обставини свідчать про те, що відповідач не проживає більше ніж шість місяців у квартирі за місцем реєстрації без поважних причин та не має наміру там проживати, а отже є підстави для визнання її такою, що втратила право користування спірною квартирою. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Аналізуючи наведені норми законодавства та обставини, встановлені по справі, той факт, що [PERSON] не проживає у квартирі тривалий час, суд приходить до висновку, що відповідач, як особа, що понад шість місяців без поважних причин у житловому приміщенні не проживає, власником квартири не є, комунальні послуги не сплачує, реєстрація відповідача у вищевказаній квартирі порушує права позивача, оскільки перешкоджає здійсненню права користування майном, відповідач втратила право користування спірним житлом, тому позовні вимоги про визнання [PERSON] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , підлягають задоволенню. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, що наявні в матеріалах справи, інших суду надано не було. Позивачем не заявлено вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідача. На підставі ст. ст. 319, 355, 369, 383 ЦК України, ст. ст. 71, 72, 150 ЖК України,

Outcome: approved