Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська із позовом до відповідачів, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету і підстав позову від 13 липня 2017 року, просив суд визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] від 31 травня 2012 року серії [NUMBER], укладений між [PERSON] та [PERSON] В обґрунтування позовних вимог зазначив, що під час розгляду цивільної справи №202/5980/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, останньою до суду була надана копія договору дарування квартири [ADDRESS] від 31 травня 2012 року серії [NUMBER], який 31 травня 2012 року був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Корсун А.Є. і зареєстрований в реєстрі за №78. Відповідно до вищезазначеного договору [PERSON] передала в дар [PERSON] вищезазначену квартиру. Разом із цим, про те, що [PERSON] здійснила відчуження даної квартири позивач не знав, своєї згоди на вчинення цього правочину не надавав, у зв'язку із чим відбулось пряме порушення його права власності на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. З 21 квітня 1990 року до 31 березня 2014 року позивач та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Свідоцтво про право власності на спірну квартиру було видане Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 25 травня 2006 року на ім'я [PERSON] та 31травня 2006 року зареєстровано право власності. Таким чином спірна квартира була придбана в період шлюбу та є об'єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] У відповідності до ч.3 ст.65 СК України, для укладення договору дарування квартири з боку [PERSON], необхідна була згода позивача. Оскільки позивач своєї згоди на укладення договору дарування квартири від 31 травня 2012 року не надавав, вищезазначений договір згідно ст.203, 215, 216 ЦК України повинен бути визнаний недійсним. 14 березня 2017 року цивільна справа №202/4078/15-ц була прийнята до провадження суддею Індустріального районного суд м.Дніпропетровська Волошиним Є.В. В судовому засіданні позивач зі своїм представником позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначив, що спірний договір відповідає вимогам ЦК України. Крім того зазначив, що спірна квартира [ADDRESS] є особистою власністю [PERSON] Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Корсун А.Є. в останнє судове засідання не з'явилась, про час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. В попередніх судових засіданнях зазначала, що відповідно до Порядку витрачання, зберігання, обігу спеціальних бланків нотаріальних документів і звітності про їх використання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 2009 року №812, облік бланків ведеться приватними нотаріусами в особистих книгах обліку надходження бланків та обліку зіпсованих та анульованих бланків. За результатами перевірки надходження та витрачання спеціальних бланків нотаріальних документів нею було встановлено, що бланк серії [NUMBER] нею не отримувався і ніколи не використовувався. Згідно з інформаційною довідкою з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних дій даний бланк був використаний 25 липня 2011 року приватним нотаріусом Редько Ю.А. в м.Дружківка Донецької області. Крім того, приватний нотаріус Корсун А.Є. зазначила, що зразок печатки, який міститься на договорі дарування серії [NUMBER] від 31 травня 2012 року використовувався нею до 2008 року. 18 грудня 2009 року вона здала вищезазначену печатку у дозвільну систему УМВС України в Дніпропетровській області, де остання була знищена. Таким чином, приватний нотаріус зазначила, що бланк, на якому викладений текст договору дарування вона не посвідчувала, а зі змісту договору дарування можна зробити висновок, що його складала особа далека від знання закону. Позовні вимоги позивача підтримала. Представник реєстраційної служба Дніпровського міського управління юстиції Дніпропетровської області у судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 квітня 1990 року до 31 березня 2014 року. Квартира [ADDRESS] придбана [PERSON] у 2006 році під час перебування у шлюбних відносинах і відповідно до ст.60 СК України є об'єктом права спільної сумісної власності. Зі змісту договору дарування квартири [ADDRESS] від 31 травня 2012 року, надрукованому на спеціальному бланку нотаріальних документів серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] подарувала своєму сину [PERSON] зазначену квартиру ( а.с. 5). Проте судом встановлено, що даний договір приватним нотаріусом Корсун А.Є. не посвідчувався, як не посвідчувався цей договір і приватним нотаріусом Редько Ю.А., серія і номер бланку якого використані для друкування змісту договору дарування від 31 травня 2012 року. Зазначене підтверджується копією інформаційної довідки з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, яка містить інформацію, що спеціальний бланк нотаріальних документів серії [NUMBER] отриманий приватним нотаріусом Редько Ю.А. 16 червня 2011 року та використаний ним 25 липня 2011 року для посвідчення довіреності в м. Дружківка Донецької області (а.с. 40). Крім того, оглядом в судовому засіданні реєстру для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Корсун А.Є. встановлено, що 31 травня 2012 року договір дарування вищезазначеної квартири між [PERSON] та [PERSON] не посвідчувався. З дослідженої в судовому засіданні виписки з особистої книги обліку надходження бланків приватного нотаріуса Корсун А.Є. видно, яку кількість бланків, їх серії і номер отримала приватний нотаріус Корсун А.Є. в період з 13 лютого 2012 року по 18 травня 2012 року. Спеціального нотаріального бланку серії [NUMBER] Корсун А.Є. отримано не було (а.с.120). Також судом встановлено, що печатку, зразок якої міститься на договорі дарування від 31 травня 2012 року між [PERSON] та [PERSON], приватний нотаріус Корсун А.Є. 18 грудня 2009 року здала в дозвільну систему УМВС в Дніпропетровській області для знищення ( а.с. 121-124). Крім того, в судовому засіданні приватний нотаріус Корсун А.Є. підтвердила той факт, що спірний договір дарування вона не посвідчувала. Разом із цим, як зазначив у своїй ухвалі від 12 жовтня 2016 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, договір дарування згаданої вище квартири виконаний на спеціальному бланку нотаріального документа серії [NUMBER] і посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Корсун А.Є., містить підписи сторін та має мокру печатку ( ч.2 ст.209 ЦК України), нотаріальне посвідчення здійснено шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису, договір зареєстрований в реєстраційній службі Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровській області. Тобто, договір дарування від 31 травня 2012 року не можна визнати нікчемним, оскільки він є оспорюваним. Підставою визнання вищезазначеного договору дарування недійсним, з урахуванням заяви про зміну підстав позову від 13 липня 2017 року, позивач зазначає те, що згоди на укладення договору дарування квартири [ADDRESS] від 31 травня 2012 року [PERSON] не надавав, що є порушенням ст.65 СК України, що у свою чергу, є порушенням вимог ст.215 ЦК України. Як вже було зазначено судом вище, квартира [ADDRESS] придбана [PERSON] у 2006 році під час перебування у шлюбних відносинах і відповідно до ст.60 СК України є об'єктом права спільної сумісної власності. Той самий юридичний зміст містить норма, викладена у ч.3 ст.368 ЦК України. Відповідно до ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно. Розпоряджання майном, що є, у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Статтею 65 СК України, яка регулює право подружжя на розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. В судовому засіданні встановлено, що письмової, нотаріальної згоди на укладення договору дарування квартири [ADDRESS] від 31 травня 2012 року [PERSON] не надавав. Крім того, як зазначив [PERSON] у судовому засіданні, про існування вищезазначеного договору позивачу стало відомо лише під час розгляду цивільної справи про поділ майна подружжя [PERSON] та [PERSON] Відповідно до вимог ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. На підставі викладеного, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що в матеріалах справи відсутня письмова згода [PERSON] на укладання договору дарування квартири [ADDRESS] від 31 травня 2012 року, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору дарування недійсним та необхідність їх задоволення.

Outcome: approved