Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] обласного управління Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про захист прав споживача, стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди. Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27.09.2013 року між [PERSON] та [PERSON] обласним управлінням [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія» було укладено договори обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів на вантажний автомобіль [NUMBER]» - поліс серії АС № 1774584, та, відповідно, на напівпричіп «Kogel» д.н.з. «06331 МО» - поліс серії АС № 1774583. Вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 13.10.2014 року [PERSON] було засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України. Внаслідок протиправних дій відповідача виникла ДТП, в результаті якої постраждав велосипедист [PERSON], батько позивача, який від отриманих травм помер. Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована відповідачем, тому просить стягнути із відповідача на його користь 100 000 грн. матеріальної шкоди, завданої протиправними діями [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого була застрахована відповідачем та 20000 грн. моральної шкоди. Відповідачем [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія» було подано заперечення на позовну заяву, відповідно до якого просять в задоволенні позову відмовити, оскільки 22.07.2015 року позивач звертався до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, однак йому була надана відповідь про те, що для розгляду питання про виплату йому страхового відшкодування йому необхідно надати додаткові документи, однак позивачем вказані документи надані так і не були, а тому його звернення до суду є передчасним. Крім того, посилання позивача на порушення його прав як споживача не відповідає дійсності, оскільки відносини страхування не є предметом регулювання Закону України «Про захист прав споживачів». Як вбачається зі змісту вироку суду від 13.10.2014 року, [PERSON] відшкодував потерпілому завдану матеріальну та моральну шкоду, а тому позивач не вправі звертатись із вимогою про повторне відшкодування шкоди, завданої йому неправомірними діями [PERSON] Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не зявились, згідно поданої заяви просять проводити розгляд справи у їх відсутності, заявлені вимоги підтримують в повному обсязі та просять задоволити позов з підстав, наведених у позовній заяві. В судове засідання представники відповідачів [PERSON] обласного управління [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія», [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія» не зявились, про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача в порядку ст. 224 ЦПК України. Дослідивши представлені письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Частиною 4 ст. 61 ЦПК України передбачено, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені цією особою. Судом встановлено, що вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 13.10.2014 року відповідача [PERSON] визнано винними у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 8-10). Як вбачається зі змісту даного вироку, 23.07.2014 року близько 17 год. [PERSON], керуючи технічно справним автопоїздом у складі вантажного автомобіля марки «Volvo FH 12», номерний знак [NUMBER], та причіпа марки «Kogel», номерний знак 06331МО, при виїзді із АЗС «Укрнафта», що в с. Жабка Ківерцівського району Волинської області, виконуюючи маневр повороту ліворуч на автодорогу Р-14, сполученням Луцьк-Маневичі-Любешів-КПП «Дольськ», проявив безпечність та неуважність, не слідкував за зміною дорожньої обстановки, виявивши велосипедиста [PERSON], який рухався по правій смузі для руху зі сторони м. Ківерці в напрямку м. Луцьк, не надав переваги в русі останньому та продовжив рух, і при виконанні обгону частково виїхав на ліву смугу для руху у протилежному напрямку, наїхавши на суцільну лінію дорожньої розмітки, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, продовжив рух, не забезпечивши безпечного бокового інтервалу до велосипедиста, який рухався у попутному напрямку, і при виконанні маневру перестроювання на праву смугу руху, допустив наїзд причепом автомобіля на велосипедиста [PERSON] Внаслідок ДТП [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 82 від 20.08.2014 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя. Від отриманих тілесних ушкоджень потерпілий [PERSON] помер на місці ДТП. В прямому причинному звязку з виникнення даної ДТП і її наслідками стало грубе порушення водієм [PERSON] п.п. 2.3 «б», 10.1, 10.2, 10.3, 11.10, 12.3, 13.3, 34.1.1 ПДР України. З матеріалів справи вбачається, що між [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] 27.09.2013 року було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 68 зворот). Про настання страхового випадку із заявою-повідомленням 23.07.2014 року до відповідача [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія» звертався [PERSON] (а.с. 69). Із заявою про страхове відшкодування 10.07.2015 року до [PERSON] обласного управління [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія» звертався [PERSON], позивач по справі (а.с. 50-51), на яку йому було надано відповідь про необхідність надати додаткові документи для розгляду питання про виплату страхового відшкодування (а.с. 55), які були надіслані позивачем на адресу відповідача [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія» (а.с. 57-58), що спростовує посилання відповідачів про ненадання додаткових документів позивачем для вирішення питання про виплату страхового відшкодування. Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Разом з тим, частиною 1 ст. 1167 ЦК України зазначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. З досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлено, що позивачу внаслідок бездіяльності відповідача [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія», що полягала у не відшкодуванні завданої [PERSON] шкоди, а тому з відповідача слід стягнути на користь позивача моральну шкоду у розмірі 20000 гривень. Не підлягає до задоволення вимога про стягнення матеріальної та моральної шкоди із [PERSON] обласного управління [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія», оскільки остання не є окремою юридичною особою, а лише відокремленим підрозділом [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія» Проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» слід стягнути на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 100000 гривень та 20000 гривень моральної шкоди, а також стягнути в дохід держави судовий збір. На підставі ч. 4 ст. 61 ЦПК України, ст. 23, 979, 991, ч. 1 ст. 1166, 1167 ЦК України, ст.ст. 8, 26 Закону України «Про страхування»,

Outcome: approved