Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

[PERSON] , діючи в інтересах [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом [NUMBER] 935776 від 02.10.2017 року є власником квартири [ADDRESS] . Відповідач по справі є його сестрою, яка зареєстрована в квартирі з 2004 року, але фактично у ній не проживає. Посилаючись на вимоги ст. ст. 405-406 ЦК України, просила визнати [PERSON] , [INFO] особою, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги з підстав вказаних у позові. Додатково пояснила, що відповідач у вказаній квартирі не проживає з 2014 року, так як має інше місце проживання. Була зареєстрована у квартирі за згодою колишнього власника та після того як позивач набув право власності на вказану квартиру, її реєстрація перешкоджає йому вільно володіти своїм майном та він несе тягар по утриманню квартири, сплаті житлово-комунальних послуг, тощо. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст.ст. 280-281 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, та докази по справі в їх сукупності суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У ст. 1 першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод\~закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Принцип непорушності (недоторканності) закріплений і у статтях\~319, 326 ЦК України. Згідно зі\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Відповідно до ч. 1\~ст. 383 ЦК України,\~власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України,\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом НМЕ 935776 від 02 жовтня 2017 року [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Згідно витягу з домової книги проживаючих за адресою: [ADDRESS] у квартирі, окрім позивача з 23.06.2004 року зареєстровано місце проживання також [PERSON] , [INFO] . Відповідно до акту перевірки фактичного проживання в житловому приміщенні від 12 вересня 2019 року, складеного комісією у складі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] встановлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровано місце проживання [PERSON] та [PERSON] , однак остання з 2014 року у даній квартирі не проживає. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що [PERSON] є сестрою позивача, яка близько 8 років у квартирі по [ADDRESS] не проживає. Їм відомо, що відповідачка проживає по [ADDRESS] разом з їхньою з позивачем матір`ю. Близько року тому були в квартирі [PERSON] та речей відповідачки там не було. Відповідно до ч.1\~ст. 156 ЖК України\~з урахуванням положень ч.1ст. 405 ЦК України,\~члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Відповідно до ч.2\~ст. 405 ЦК України,\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] , яка є членом його родини, не проживає у спірному приміщенні понад 5 років, що підтверджується актом перевірки факту проживання від 12 вересня 2019 року, поясненнями позивача, наданими у позовній заяві та не вчиняє дій направлених на скасування реєстрації її місця проживання за зазначеною адресою, хоча фактично там і не проживає, чим порушує право власності позивача, тим самим чинить перешкоди, які заважають власнику здійснювати повно і беззаперечно свої права користування і розпорядженням майном. Відповідно до правових позицій висловлених судовою колегію в цивільних справах Верховного суду України в зв`язку з аналізом причин перегляду судових рішень у цивільних справах у 1996 році, при вирішенні спорів, пов`язаних з користуванням жилими приміщенням в будинках і квартирах, які належать громадянам на праві приватної власності, зокрема про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, слід виходити з норм глави 6 розділу ІІІ ЖК про користування жилими приміщенням в будинках (квартирах) приватного житлового фонду. Слід зауважити, що норми глави 2 цього розділу ЖК щодо користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду застосовуються до житлових відносин у приватному житловому фонді, у випадках, коли у главі 6 ЖК є посилання на них або коли схожі житлові правовідносини не врегульовані нормами глави 6 і застосування до них норм глави 2 не суперечить їх змісту. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , а відповідач [PERSON] не проживає у спірному приміщенні понад один рік, що підтверджується актом не проживання від 12 вересня 2019 року, тому в силу ст.ст. 405 ЦК України втратила право користування жилим приміщенням, належним позивачу. Відповідно до вимог статей\~12, 13, 81 ЦПК України, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що відповідач в спірному будинку не проживає без поважних причин, вказаним жилим приміщенням не користується, а її реєстрація у квартирі [ADDRESS] перешкоджає позивачу [PERSON] у реалізації його права власності на житлове приміщення, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved