Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) в особі представника [PERSON] звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач), третя особа: приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» (далі по тексту - ПАТ «Страхова група «ТАС», третя особа), про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі по тексту - ДТП). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 07.02.2018 о 15 год. 20 хв. в місті Києві по проспекту М. Бажана водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Range Rover», д.н.з. [NUMBER] , виїжджаючи на головну дорогу не надав переваги в русі автомобілю, який рухався в зустрічному напрямку, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «Фольцваген», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження. Пошкоджений автомобіль марки «Range Rover», 2007, д.н.з. [NUMBER] , належить на праві власності позивачу, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 22.09.2007. Зазначений транспортний засіб позивач передав [PERSON] в управління з правом представництва інтересів з питань, пов`язаних із транспортним засобом, що підтверджується посвідченою 03.03.2018 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юшиним А.Ю. довіреністю, зареєстрованою в реєстрі за № 437. У подальшому автомобіль був переданий відповідачу для надання ним послуг приватного перевезення, що він і здійснював, керуючи автомобілем на час ДТП від 07.02.2018, маючи при собі посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 02.03.2018 у справі № 753/2727/18 [PERSON] через порушення п.п. 11.3, 10.2, 2.3 «б» ПДР України було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Постанова Дарницького районного суду м. Києва від 02.03.2018 набрала законної сили 12.03.2018 р. Винними діями [PERSON] позивачу, як власниці транспортного засобу, було спричинено матеріальну шкоду в розмірі 112 511,75 грн., що підтверджується Висновком експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи № 14921/18-54 від 18.07.2018, проведеної Київським НДІСЕ. Посилаючись на зазначене, позивач просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 112 511,75 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 04.05.2018 вказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків /т. 1 а.с. 70-71/. Одночасно з позовною заявою представником позивача подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно /т. 1 а.с. 64-65/. Ухвалою суду від 04.05.2018 у задоволенні заяви представника [PERSON] - [PERSON] про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно, відмовлено /т. 1 а.с.72-73/. Ухвалою суду від 10.05.2018 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання /т. 1 а.с. 82-83/. 11.07.2018 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач просить відмовити в задоволені позову в повному обсязі. Відповідач послався на те, що він станом на момент ДТП працював в ТОВ «Часовий салон «Кристал», а тому згідно положення ст. 1172 ЦК України матеріальну шкоду повинен відшкодовувати його роботодавець. Представник позивача не надав доказів на підтвердження факту законного використання ним транспортного засобу на момент ДТП від 07.02.2018. Представник позивача не мав правових підстав для звернення до суду з даним позовом. Висновок експерта є недостовірним та таким, що суперечить дійсним обставинам справи. Стосовно транспортного засобу було укладено декілька страхових полісів, чинних на момент ДТП /т. 1 а.с. 97-101/. 19.10.2018 через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив та висновок експертного дослідження, які прийняті судом та долучені до матеріалів справи /т. 1 а.с. 153-158,178-225/. Представник відповідача заявив клопотання про зупинення провадження у вказаній справі, посилаючись на об`єктивну неможливість її розгляду до вирішення цивільної справи №757/1517/19-ц за позовом [PERSON] до ТОВ «Часовий салон «Кристал» про встановлення факту перебування у трудових відносинах, стягнення невиплаченої заробітної плати, яка перебуває в провадженні Печерського районного суду м. Києва Ухвалою суду від 12.03.2019 відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у цивільній справі №753/7143/18 /т. 1 а.с. 241-242/. Представник відповідача заявив клопотання про залучення третіх осіб /т. 1 а.с. 235/. 12.03.2019 ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання задоволено частково клопотання представника, залучено до участі у справі в якості третьої особи ПАТ «Страхова група «ТАС» /т. 1 а.с. 239-240/ . 10.04.2019 від представника відповідача надійшло клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду від 21.06.2019 клопотання про витребування доказів задоволено частково /т. 2 а.с. 27-28/. Ухвалою суду від 21.06.2019 було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті /т. 2 а.с. 25-26/. 02.12.2019 від ПАТ «Страхова група «ТАС» надійшли пояснення по справі /т. 2 а.с. 47/. 10.02.2020 ухвалою суду, що занесена до протоколу судового засідання змінено порядок дослідження доказів та зясування обставин по справі. 10.02.2020 в судовому засіданні допитано експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Матвеїва В.В. 27.05.2020 позивач до суду не з`явився, в судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, надав пояснення аналогічні тим, які викладені в позовній заяві та у відповіді на відзив. 27.05.2020 р. відповідач та представник відповідача до суду не з`явилися, належним чином повідомлялися про день та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили. 27.05.2020 р. представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши виступ представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. [PERSON] є власницею автомобіля марки «Range Rover», д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 22.09.2007 /т. 1 а.с. 7/. Як вбачається із матеріалів справи позивачем було передано [PERSON] автомобіль марки «Range Rover», д.н.з. [NUMBER] в управління із правом представництва інтересів з питань, пов`язаних із транспортним засобом, в тому числі, з правом бути представником і вести справи в судових органах усіх інстанцій з питань захисту її прав та інтересів /т. 1 а.с. 13/. В подальшому автомобіль марки «Range Rover», д.н.з. [NUMBER] був переданий відповідачу для надання останнім послуг приватного перевезення. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 02.03.2018 р. у справі №753/2727/18 (з урахуванням ухвали про виправлення описки) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень у дохід держави /т. 1 а.с. 5-6/. У відповідності до вказаної постанови, 07.02.2018 о 15 год. 20 хв. в місті Києві по проспекту М. Бажана водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Ренж Ровер», д.н.з. [NUMBER] , виїжджаючи на головну дорогу не надав переваги в русі автомобілю, який рухався в зустрічному напрямку в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «Фольцваген», д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п.п. 11.3, 10.2, 2.3.Б. ПДР України, тобто скоїв правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП. Відповідач свою вину у вчиненні ДТП визнав. Постанова Дарницького районного суду м. Києва від 02.03.2018 р. у справі №753/2727/18 набрала законної сили. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, з огляду на приписи ст. 82 ЦПК України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Дарницького районного суду м. Києва від 02.03.2018 у справі № 753/2727/18, яка не оскаржувалась та набрала законної сили, відповідно до якої відповідача визнано винним у вчиненні ДТП. Судом також встановлено, що на момент ДТП від 07.02.2018 у відповідача були в наявності посвідчення водія, яке надавало йому право керування транспортним засобом, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів). Відповідно до п. 2.2. Постанови КМУ від 10.10.2001 № 1306 «Про правила дорожнього руху» ( в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин) власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Таким чином, з огляду на приписи до п. 2.2. Постанови КМУ від 10.10.2001 № 1306 «Про правила дорожнього руху» в момент ДТП відповідач керував транспортним засобом на законних підставах, на підставі водійського посвідчення та реєстраційного свідоцтва на вказаний транспортний засіб, тобто на відповідній правовій підставі. При цьому, твердження відповідача про те, що автомобіль марки «Range Rover», д.н.з. [NUMBER] на час дорожньо-транспортної пригоди перебував у користуванні ТОВ «Часовий салон «Кристал» на підставі договору оренди, а сам відповідач в момент дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль позивача, виконував трудові (службові) обов`язки на посаді водія ТОВ «Часовий салон «Кристал» не підтверджуються належними та допустимими доказами. Таким чином, своїми протиправними діями [PERSON] завдав [PERSON] , як власниці транспортного засобу, матеріальну шкоду. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: висновками експертів. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Згідно з ч. 3 ст. 102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У відповідності з вимогами ст.ст. 76, 102, 106 ЦПК України, з метою визначення розміру збитків, завданих транспортному засобу внаслідок ДТП, позивачем було надано суду Висновок експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 18.07.2018 № 14921/18-54, підготовлений Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз (надалі - Висновок). На підставі виконаних досліджень, зроблений висновок, що вартість матеріального збитку завданого внаслідок його пошкодження при ДТП власнику автомобіля марки «Range Rover», д.р.з. [NUMBER] , станом та в цінах на дату ДТП 07.02.2018, склала: 112 511,75 грн. Висновок експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 18.07.2018 № 14921/18-54 сумнівів у своїй достовірності не викликає, а тому суд визнає його належним доказом у справі. Крім того, за клопотанням представника відповідача в судовому засіданні було допитано експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Матвеїва В.В., який повідомив, що особисто оглядав транспортний засіб «Range Rover», д.н.з. [NUMBER] за участю [PERSON] та [PERSON] . Підтвердив викладені у Висновку обставини в повному обсязі. Відповідачем не надано будь-яких інших висновків судових експертів, рецензій тощо та не заявлено клопотання про призначення по справі повторної та / або додаткової судової автотоварознавчої експертизи щодо встановлення дійсного розміру завданих збитків. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, враховуючи приписи ст. 81 ЦПК України, відповідач не спростував правильність висновків експерта від 18.07.2018 № 14921/18-54 та розмір збитків, які просить стягнути позивач. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Як зазначено в ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.1, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. В п. п. 4, 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 р. № 4 передбачено наступне: «Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини…. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).». Отже, позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, факт наявності збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням та збитками. Відповідно до п. 32.2. статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує, зокрема, шкоду, заподіяну забезпеченому транспортному засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Отже, твердження відповідача про те, що стосовно транспортного засобу було укладено декілька страхових полісів, чинних на момент ДТП, не має значення для вирішення цієї справи. Відомостей про отримання позивачем страхового відшкодування на відновлення пошкодженого транспортного засобу суду не надано. Інших підстав для відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] відповідачем не наведено та судом не встановлено. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. З урахуванням викладеного всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, які мають значення для вирішення справи, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Пунктом 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема, як розподіл між сторонами судових витрат. Відповідно положень ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Позивач не надав суду доказів понесення витрат по сплаті послуг за складання Висновку експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи в розмірі 1 544,40 грн., а тому відсутні підстави для стягнення їх з відповідача. В той же час,

Outcome: approved