Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] 65 264,71 грн. у відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП та 16000 грн. моральної шкоди; також просить стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог, зазначив, що 06 липня 2018 року о 15 год. 35 хв. на 808 км автомобільної дороги М-06 «Київ-Чоп» у напрямку с.Розівка, Ужгородського району, Закарпатської області [PERSON] (Відповідач), керуючи транспортним засобом «Gelly» реєстраційний номерний знак [NUMBER] , порушив правила дорожнього руху та допустив зіткнення з транспортним засобом «MERCEDES-Benz», реєстраційний номерний знак [NUMBER] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, за даним фактом постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.10.18 у справі №308/7844/18, яка набрала законної сили, відповідача визнано винним у скоєнні вказаної вище ДТП та притягнено до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Зазначає, що згідно із звітом автотоварознавчого дослідження ПП [PERSON] від 12.11.18 №90/140, розмір заподіяної пошкодженням транспортного засобу шкоди становить 164 164,71 грн., з яких 150 995,96 грн. складає вартість відновлювального ремонту ТЗ з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, а 13 168,75 грн. становить втрата товарної вартості транспортного засобу. Крім того, за проведення такого дослідження позивач сплатив 600,00 грн., що стверджується фіскальним чеком №003060. Таким чином, стверджує, що з вини відповідача йому заподіяно майнову шкоду на суму 164 764,71 грн.(164 164,71 грн. + 600,00 грн.). Проте, оскільки на час вказаної вище ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача, пов`язна з експлуатацією транспортного засобу «Gelly», реєстр.н.з [NUMBER] , не була застрахована, Моторне (транспортне) страхове бюро України на підставі ст.ст.13, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодувала за нього, як за учасника бойових дій, заподіяну майнову шкоду в межах ліміту своєї відповідальності, тобто в розмірі 100 000,00 грн. Зазначене стверджується повідомленням від 17.07.18 про ДТП на адресу МТСБУ, листом МТСБУ від 02.11.18 №3.1- 05/34218 та випискою по банківському рахунку позивача в AT КБ «ПриватБанк». При цьому, зауважує, що із сплачених йому МТСБУ 100 000,00 грн. страхового відшкодування AT КБ «ПриватБанк» стягнув комісію у розмірі 500,00 грн., а тому фактично [PERSON] отримав 99 500,00 грн. такого відшкодування. З огляду на це, різницю між розміром заподіяної майнової шкоди та розміром страхового відшкодування, яка становить суму 65 264,71 грн. (164 764,71 грн. - 99 500,00 грн.) вважає, що повинен відшкодувати відповідач. Крім того, посилається і на ті обставини, що пошкодженням транспортного засобу [PERSON] заподіяна і моральна шкода. Так, зауважує, що на момент ДТП позивач на транспортному засобі рухався у напрямку міжнародного пункту пропуску «Чоп» для перетинання державного кордону України з метою в`їзду в Угорщину і подальшого прямування у Хорватію на відпочинок, де вже наступного дня (07.07.18) мав заселитися у готель «ZORA» в м.Примоштен, що стверджується письмовим підтвердженням туристичної фірми «Бусоль вояж» про бронювання місць у цьому готелі та відповідними відмітками про перетин кордону у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, однак, зазначає, що після настання ДТП змушений був припинити свій маршрут до кордону та витратити значний час на участь в оформленні працівниками поліції відповідних документів на місці пригоди і на неповне тимчасове відновлення пошкодженого ТЗ для можливості прямування ним за кордон. Протягом всього цього часу позивач стверджує, що дуже хвилювався і нервував з приводу того, що може не встигнути вчасно добратися до готелю, що призведе до скасування бронювання місця у ньому, а відтак і до можливої втрати відпочинку. Це завдало [PERSON] значних душевних страждань, а тому завдану моральну шкоду оцінює в сумі 16 000,00 грн. На підставі наведеного та перелічених норм закону вважає, що вправі вимагати від відповідача відшкодування майнової та моральної шкоди, завданих пошкодженням належного позивачу ТЗ. Представник позивача надав суду письмову заяву про розгляд справи у відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надіслання судових повісток рекомендованими поштовими відправленнями, про причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавав, відзив на позов від нього до суду не надходив. Окрім того інформація щодо справи часу та місця розгляду справи розміщена на сторінці офіційного веб-порталу судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://ug.zk.court.gov.ua/sud0712/gromadyanam/csz/. Про належне повідомлення відповідача про дату судового засідання свідчать наявні в матеріалах справи розписки про вручення відповідачу особисто судових повісток та ухвали про відкриття провадження у справі та призначення судового засідання, повернутими на адресу суду конвертами про неможливість вручити судові повістки та виклики (які є свідченням того, що, будучи обізнаним про розгляд справи щодо нього судом, відповідач умисно не отримує судову кореспонденцію) Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За приписами ч. 1ст. 281 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Таким чином,суд розглядає справу відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, оскільки проти цього не заперечує представник позивача. 24.07.2019 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України. Через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить наступного висновку. В ході розгляду справи судом встановлено наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 06 липня 2018 року о 15 год. 35 хв. на 808 км автомобільної дороги М-06 «Київ-Чоп» у напрямку с.Розівка, Ужгородського району, Закарпатської області [PERSON] (Відповідач), керуючи транспортним засобом «Gelly» реєстраційний номерний знак [NUMBER] , порушив правила дорожнього руху та допустив зіткнення з транспортним засобом «MERCEDES-Benz», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Дані обставини підтверджуються постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.10.18 у справі №308/7844/18, яка набрала законної сили, та згідно з якою відповідача визнано винним у вчиненні вказаної вище ДТП та притягнено до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Згідно із звітом автотоварознавчого дослідження ПП [PERSON] від 12.11.18 №90/140, розмір заподіяної пошкодженням транспортного засобу шкоди становить 164 164,71 грн., з яких 150 995,96 грн. складає вартість відновлювального ремонту ТЗ з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, а 13 168,75 грн. становить втрата товарної вартості ТЗ. Крім того, за проведення такого дослідження позивач сплатив 600,00 грн., що стверджується фіскальним чеком №003060. Суд оцінює даний висновок як належний та допустимий доказ, який слугує підтвердженням обставин, викладених в позовній заяві, оскільки такий висновок ніким не оспорено, заперечень щодо розрахунку відповідачем не подано, іншого висновку на спростування розміру заподіяних збитків суду не надано, будь-яких клопотань сторонами про призначення експертизи у зв`язку з незгодою наданого висновку суду не заявлено. Отже, сторони, які вільні у виборі способу та стратегії захисту своїх прав, на власний розсуд використовують надані їм права та обов`язки, зокрема і щодо способу доказування обставин у справі та відстоювання власної позиції у суді. Оданк, суд не бере до уваги, твердження щодо віднесення 600,00 грн. за проведення дослідження до розміру заподіяних збитків, завданих ДТП, оскільки такі не є прямою, дійсною шкодою, та крім того таке дослідження проведене на замовлення самого позивача за його бажанням, і такі витрати не рахуються і судовими витратами, оскільки не відносяться до витрат на залучення експерта або спеціаліста. Таким чином,на підставі наданих суду та досліджених доказів, встановлено, що з вини відповідача позивачу заподіяна майнова шкода на суму 164 164,71 грн. Проте, судом встановлено та неоспорюється сторонами, що на час вказаної вище ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача, пов`язна з експлуатацією транспортного засобу «Gelly», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , не була застрахована, Моторне (транспортне) страхове бюро України на підставі ст.ст.13, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодувало за відповідача, як за учасника бойових дій, заподіяну позивачу майнову шкоду в межах ліміту своєї відповідальності, тобто в розмірі 100 000,00 грн. Зазначене стверджується повідомленням від 17.07.18 про ДТП на адресу МТСБУ, листом МТСБУ від 02.11.18 №3.1- 05/34218 та випискою по банківському рахунку позивача в AT КБ «ПриватБанк». Крім того, зазначені обсатвини підтверджуються і долученими представником позивача до матеріалів справи відомостями, отриманими на адвокатський запит від МТСБУ, в яких наявний звіт автотоварознавчого дослідження, виконаного на замовлення МТСБУ, та суд враховує, що розмір збитків, в наданих документах суттєво не відрізняється, від звіту, наданого прзивачем. При цьому, судом встановлено, що із сплачених позивачу МТСБУ 100 000,00 грн. страхового відшкодування AT КБ «ПриватБанк» стягнув комісію у розмірі 500,00 грн., а тому суд вважає безпідставним віднесення суми у розмірі 500, 00 грн. банківської комісії до збитків, спричинених внаслідок ДТП., тому в цій частині вимоги про відшкодування шкоди у виді 500,00 грн. банківської комісії суд вважає безпідставними. Відповідно до вимогст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 4ст. 61 ЦК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. За таких обставин, факти, встановлені при розгляді справи про адміністративне правопорушення, є преюдиціальними фактами при розгляді цивільної справи. Згідно зі ст.22, 1166 Цивільного КодексуУкраїни передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1187 Цивільного Кодексу України,передбачено,що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній підставі (право власності, інше речове право,тощо) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1194ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року«Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам належить виходити з положень згідно яких відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становите в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювана шкоди. Згідно ч.ч.1-3 ст.22 Цивільного кодексуУкраїни (надалі за текстом - ЦК України) особа, якій заподіяно збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до роз`яснень,які містяться у п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» за №4 від 01.03.2014 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Звіт автотоварознавчого дослідження ПП [PERSON] . від 12.11.18 №90/140 сторонами не заперечувався, заяв про забезпечення доказів з цього приводу не надходило. Отже, дослідженими в судовому засідання доказами, за відсутності заперечень протилежного, судом встановлені обставини, на які посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, та позивачем доведено існування завданих йому збитків в результаті ДТП з вини відповідача та доведено, що розмір збитків, частину з яких йому компенсовано, а частину таких слід стягнути на його користь з відповідача. Сума збитків, яка підлягає примусовому стягненню з відповідача, та яка підтверджена в ході дослідження доказів, становить 64164,71 грн. Отже, враховуючи вищевикладене та те, що право особи на відшкодування заподіяної шкоди за рахунок особи з вини якої її завдано є безумовним й може бути обмежено лише у випадках прямо передбачених законом, а також те, що на підставі зібраних у справі доказів установлено, що автомобіль, який належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності було пошкоджено внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини відповідача [PERSON] , а тому суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача вартість збитків за пошкоджений внаслідок ДТП автомобіль у визначеному ним розмірі 65 264,71 гривень підлягають до часткового задоволення. За таких обставин суд вважає доведеним розмір майнової шкоди, завданої ДТП, у розмірі 64 164,71 грн. - вартість відновлювального ремонту транспортного засобу та за втрату товарної вартості автомобіля. Позивач помилково відніс до майнової шкоди вартість проведеного дослідження щодо оцінки автомобіля у сумі 600,00 грн., та суму банківської комісії у розмірі 500,00 грн., які не стосується прямої дійсної шкоди, а є одним з доказів по справі. Немає підстав для віднесення такої вартості і досудових витрат, оскільки дослідження не є експертизою в розумінні ст.ст.66, 86, 147 ЦПК України, а спеціаліст-оцінювач залучений позивачем не в межах судового провадження, як і банківську комісію позивачем оплачено поза межами судового спору. Отже, заявлений позивачем розмір майнової шкоди підлягає частковому задоволенню. Щодо стягнення з відповідача суми моральної шкоди суд керуються наступними нормами, та при цьому зазначає таке. Статтями 23, 1167 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, майном або в інший спосіб. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Статтею 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній підставі (право власності, інше речове право, тощо) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. Згідно роз`яснень, даних у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з змінами), розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2, ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно з ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Разом з тим, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (Постанова Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Отже, суд зауважує, що самим фактом пошкодження майна позивачу спричинено моральні страждання з огляду на порушення його звичайного життєвого укладу, зміну звичного способу життя, що пов`язана з неможливістю використання транспортного засобу у повсякденному житті, та у зв`язку з проведенням його ремонту. Посилання позивача на хвилювання, пов`язані із вчасним прибуттям до заброньованого готелю і до можливої втрати відпочинку, і пов`язані з цим можливі ймовірні хвилювання позивачем суд вважає не доведеними, такими, що базуються лише на припущеннях та такими, що не пов`язані та не є наслідком неправомірних дій винуватця ДТП стану, а причинний зв`язок між бронюванням готелю та запланованим відпочинком, як із можливою втратою відпочинку і пошкодженням майна не доведений. У зв`язку з цим суд вважає, що заподіяння позивачу відповідачем моральної шкоди у заявленому розмірі доведено частково, та відповідно до встановлених обставин та принципів справедливості і співрозмірності заявлений розмір відшкодування підлягає зменшенню до суми 1000,00 грн. Таким, чином позов підлягає частковому задоволенню. Позивачем при подачі позову оплачено судовий збір в розмір 814,97 грн. (один відсоток від ціни позову) та понесено витрати на правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на зазначене та враховуючи присуджені до стягнення суми майнової шкоди, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме, в сумі 651,65 грн. (задоволено вимог на суму 65 164, 71) Крім того, у відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Так, представник позивача просить стягнути з відповідача 10 000,00 гривень витрат на оплату правничої допомоги адвоката, згідно з укладеним з клієнтом [PERSON] договором від 15.03.2019 року № 06/с про надання правничої допомоги на суму 10 000,00 гривень, що підтверджується квитанцією прибуткового касового ордера № 02 від 18 березня 2019 року на вказану суму. Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до поданого розрахунку сума гонорару за надану професійну правничу допомогу позивачу складає 10000 грн. Як вбачається із наданих документів позивачем оплачено адвокату 10000,00 грн. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3) для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1)чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2)чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3)поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4)дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. З 15.12.2017 р. набрав чинності Цивільний процесуальний кодекс України у редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017 р. і положення ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» застосуванню не підлягає. Тому витрачений час на надання правничої допомоги значення не має. Суд визнав витрати за надання професійної правничої допомоги такими, що є неспівмірними із : - складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), оскільки обсяг письмових доказів, зібраних адвокатом для подачі позовної заяви до суду, є незначним; - часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); - обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт (в тому числі, і зокрема, суду не надано доказів на підтвердження часу ознайомлення з матеріалами справи, який розраховано в обсязі 3 години); - ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. З огляду на викладене суд вважає обґрунтованими та доведеними витрати на професійну правничу допомогу, однак, зважаючи на правовідносини у справі, обсяг і об`єм доказів, наявні процесуальні документи, підготовлені адвокатом, та спосіб участі представника при розгляді справи, складність справи суд вважає, що розумними та співмірними витратами на правничу допомогу, надану позивачу, будуть витрати у розмірі 6000,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial