Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням мотивуючи тим, що є власником домоволодіння [ADDRESS]. Відповідач зареєстрований в його будинку, однак з 2013 року не проживає в ньому. Просить визнати його таким, що втратив право на користування вищевказаним житловим приміщенням. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали, просять визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Зі згоди позивача та представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280-283 ЦПК України. Заслухавши позивача, представника позивача, свідків, дослідивши докази у справі, які надані в розпорядження суду, з'ясувавши фактичні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] більше року без поважних причин не проживає в належному позивачу житловому будинку [ADDRESS], не користується ним. Відповідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Із зібраних в судовому засіданні доказів: пояснень позивача, представника позивача, показань свідків [PERSON], [PERSON], довідки виконкому Дзвиняцької сільської ради ОТГ с. Росільна (а.с. 7) вбачається, що відповідач зареєстрований, однак з 2013 року фактично не проживає в житловому будинку [ADDRESS], чим чинить власнику перешкоди в користуванні житловим приміщенням. Виходячи з положень статей 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод прийнятого у Парижі 20.03.1952 p., було гарантовано захист права власності. Згідно з нею кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна не інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про усунення перешкод в здійсненні права власності є підставними та підлягають задоволенню, оскільки відповідач, будучи зареєстрованим в житловому будинку, який належить на праві приватної власності позивачу, не проживає в ньому більше року, чим чинить перешкоду в здійсненні права власності, а тому відповідача слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS], що належить на праві приватної власності [PERSON] На підставі ст.ст. 386, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved