Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до Вербовецької сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - відділ Держземагенства у Косівському районі про визнання недійсними Державних актів на право приватної власності на землю та рішення сесії Вербовецької сільської ради від 01.08.2002 року. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, представник позивача, по довіреності, [PERSON], у судовому засіданні позов підтримала повністю та просила його задовольнити. Із змісту позовних вимог позивача вбачається, що в [ADDRESS], позивачу на праві власності належить ? частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, яку позивач отримав в дар та спадщину за заповітом від батька, [PERSON]. В цьому ж будинковолодінні, на праві приватної власності ? частина належить його рідній сестрі [PERSON]. За даним господарством, була закріплена земельна ділянка площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських споруд; 0,0181 га для ведення особистого підсобного господарства. Земельна ділянка площею 0,2681 га передана була батькові в приватну власність на підставі рішення сесії Вербовецької сільської ради від 06.11.2000 р. та виданий Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,2681 на ім'я [PERSON]. В 2001 році сестра позивача, [PERSON] звернулася до Косівського районного суду з позовом про визнання права власності на землю. Позивач у свою чергу звернувся із зустрічними позовними вимогами. Під час слухання справи між ними була укладена мирова угода стосовно поділу земельної ділянки площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, між ними в рівних частинах. 26.11.2001 року ухвалою Косівського районного суду була затверджена їхня мирова угода. Після затвердження судом мирової угоди позивач звернувся до Вербовецької сільської ради із заявою про передачу йому у приватну власність земельної ділянки площею 0,1120 га для обслуговування ? частини житлового будинку і господарських споруд та земельної ділянки площею 0,0204 га у спільну сумісну власність із сестрою для обслуговування рівних частин житлового будинку по [ADDRESS]. 08.08.2002 року рішенням сесії Вербовецької сільської ради заява позивача була задоволена та визнано за ним право власності на вищезгадані земельні ділянки. 20.09.2002 року було видано на ім'я позивача Державний акт на право приватної власності на землю серія 111-ІФ № 004772 на земельну ділянку площею 0,1120 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд. 15.04.2003 р. Був виданий ще один Державний акт на право приватної власності на землю серія 1-1Ф №019590 на ім'я позивача та на ім'я [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0204 га для обслуговування житлового будинку, господарських споруд. У 2005 році, [PERSON] зверталася до Косівського районного суду із позовом до Вербовецької сільської ради про визнання незаконним рішення Вербовецької сільської ради. Державного акту на право приватної власності на землю та визнання права власності на землю. По даній справі позивач також був третьою стороною із самостійними вимогами до Вербовецької сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку. 07.07.2005 року, рішенням Косівського районного суду було частково задоволено позовні вимоги [PERSON]. Визнано незаконним рішення виконкому Вербовецької сільської ради від 06.11.200 року в частині передачі в приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,25 га в [ADDRESS]. Визнано недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серія 1-1Ф № 025156 виданий на ім'я [PERSON] 21.11.2000 р. зареєстрований в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю № 630. Цим же рішенням, визнано за сестрою право власності на земельну ділянку, що розташована по [ADDRESS] площею 0,124384 га та за [PERSON], визнано право власності на земельну ділянку площею 0,14384 га по цьому ж адресу. В період з 2005 року по даний час Державні акти на право приватної власності на землю видані на імена позивача і його сестри на земельну ділянку площею 0,1120 га для обслуговування житлового будинку ніким не скасовані. Ці Державні акти на право приватної власності на землю є незаконними та не можуть залишатися в силі у зв'язку з тим, що видані на підставі рішення сесії Вербовецької сільської ради від 01.08.2002 р., а такого рішення не існує. У приватну власність передана вищезгадана земельна ділянка на підставі рішення сесії Вербовецької сільської ради від 08.08.2002 року. Крім цього, по вищезгаданій цивільній справі 07.07.2005 року Косівським районним судом було прийнято рішення, яким відбувся новий поділ земельної ділянки, що закріплена за господарством та розташована в [ADDRESS]. Цим же рішенням за позивачем та його сестрою визнана інша площа земельних ділянок ніж за попереднім рішенням суду. Рішення Косівського районного суду від 07.07.2005 року набрало законної сили. Позивач намагався виконати дане рішення та оформити власність на земельну ділянку на своє ім'я, але і у Відділі Держкомзему в Косівському районі йому повідомили, що не можна приступати до виготовлення технічної документації на дану земельну ділянку, не скасувавши Державні акти на право приватної власності на землю видані на ім'я позивача 20.09.2002 р. та 15.04.2003 р. Державні акти на право приватної власності на землю видані на підставі рішення сесії Вербовецької сільської ради від 01.08.2002 року, якого не існує. Оскільки судом вирішуються земельні спори, позивач змушений звернутися з цим позовом до суду. Просить позов задовольнити. Представник відповідача у справі Вербовецької сільської ради, сільський голова [PERSON], в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи без участі представника сільської ради, із позовними вимогами згідні та не заперечують в задоволенні позову. Представник третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, відділу Держземагенства у Косівському районі - Беньковська О.Ю., у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Суд заслухавши учасників судового засідання і вивчивши матеріали справи вважає позовні вимоги підставними, доведеними в судовому засіданні і такими, що підлягають до задоволення за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] і [PERSON] видано Державний акт на право приватної власності на землю І-ІФ № 019590 (а.с.5) на підставі рішення сесії Вербовецької сільської ради від 01 серпня 2002 р., на земельну ділянку площею 0,0204 гектарів в межах згідно з планом., яка розташована на території с. Старий Косів Вербовецької сільської ради, для обслуговування житлового будинку, господарських споруд 0,0204 га. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1008. Також, [PERSON] і видано Державний акт на право приватної власності на землю ІІІ-ІФ № 004774 (а.с.6) на підставі рішення сесії Вербовецької сільської ради від 01 серпня 2002 р. № 22-ІІ, на земельну ділянку площею 0,1120 гектарів в межах згідно з планом., яка розташована на території с. Старий Косів Вербовецької сільської ради, для обслуговування житлового будинку, господарських споруд 0,1120 га. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 968. Відповідно до рішення Вербовецької сільської ради від 08 серпня 2002 р. № 32-11 (а.с.7), вбачається, що сільська рада вирішила передати у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,1120 га. для обслуговування ? частини житлового будинку і господарських приміщень, які йому належать в [ADDRESS], в т.ч. 0,0872 га. ріллі, 0,0248 га. під будівлями, і передати у спільну сумісну власність [PERSON] і [PERSON] земельну ділянку площею 0,0204 га. для обслуговування рівних частин житлового будинку і господарських приміщень в [ADDRESS]. В 2001 році сестра позивача, [PERSON] звернулася до Косівського районного суду з позовом про визнання права вланості на землю. Позивач у свою чергу звернувся із зустрічними позовними вимогами. Під час слухання справи між ними була укладена мирова угода стосовно поділу земельної ділянки площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, між ними в рівних частинах. 26.11.2001 року ухвалою Косівського районного суду була затверджена їхня мирова угода. Після затвердження судом мирової угоди позивач звернувся до Вербовецької сільської ради із заявою про передачу йому у приватну власність земельної ділянки площею 0,1120 га для обслуговування ? частини житлового будинку і господарських споруд та земельної ділянки площею 0,0204 га у спільну сумісну власність із сестрою для обслуговування рівних частин житлового будинку по [ADDRESS]. 08.08.2002 року рішенням сесії Вербовецької сільської ради заява позивача була задоволена та визнано за ним право власності на вищезгадані земельні ділянки. 20.09.2002 року було видано на ім'я позивача Державний акт на право приватної власності на землю серія 111-ІФ № 004772 на земельну ділянку площею 0,1120 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд. 15.04.2003 р. Був виданий ще один Державний акт на право приватної власності на землю серія 1-1Ф №019590 на ім'я позивача та на ім'я [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0204 га для обслуговування житлового будинку, господарських споруд (а.с.15). У 2005 році, [PERSON] зверталася до Косівського районного суду із позовом до Вербовецької сільської ради про визнання незаконним рішення Вербовецької сільської ради. Державного акту на право приватної влансоті на землю та визнання права власності на землю. По даній справі позивач також був третьою стороною із самостійними вимогами до Вербовецької сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку. 07.07.2005 року, рішенням Косівського районного суду було частково задоволено позовні вимоги [PERSON]. Визнано незаконним рішення виконкому Вербовецької сільської ради від 06.11.200 року в частині передачі в приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,25 га в [ADDRESS]. Визнано недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серія 1-1Ф № 025156 виданий на ім'я [PERSON] 21.11.2000 р. зареєстрований в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю № 630. Цим же рішенням, визнано за сестрою право власності на земельну ділянку, що розташована по [ADDRESS] площею 0,124384 га та за [PERSON], визнано право власності на земельну ділянку площею 0,14384 га по цьому ж адресу (а.с.8-14). Ст.78 ЗК України встановлено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України державний акт є документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку. Форми державних актів на право власності на земельну ділянку, право постійного користування земельною ділянкою затверджуються Кабінетом Міністрів України (ч. 4 ст. 126 ЗК України). Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно пп. б), г), д) ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав ...; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів. В свою чергу, згідно пп. З, 4, 5, 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 року визначено, що згідно зі статтею 158 ЗК суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. На даний час позивач обмежений у здійсненні свого права власності на належну йому земельну ділянку, тому суд приходить до висновку про під ставність позовних вимог. Відповідно до ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Представник відповідача Вербовецької сільської ради, у поданій до суду письмовій заяві визнав позовні вимоги [PERSON], а тому вказані обставини не підлягають доказуванню. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. На підставі наведеного, ст.ст. 78, 126, 152, 155, 158, 198 ЗК України,

Outcome: approved