Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» (надалі - Банку) про стягнення 54000,00 грн. депозитного вкладу, 499,32 грн. відсотків за фактичне користування коштами, 66,58 грн. пені, 66,58 грн. трьох процентів річних, а також 1000,00 грн. моральної шкоди у звязку з простроченням грошового зобовязання. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 13.01.15 р. між ним та Банком укладено депозитний договір на розміщення 50000,00 грн. з виплатою відсотків з розрахунку 22,5 % річних, строком на три місяці терміном повернення до 13.04.15 р. з правом поповнення суми вкладу. Однак, в порушення вимог законодавства та умов договору, по закінченню строку дії договору суму депозитного вкладу йому не повернуто. В судовому засіданні [PERSON] збільшив позовні вимоги та просив суд стягнути з Банку 54000,00 грн. невиплаченого йому депозитного вкладу, 4660,27 грн. відсотків за фактичне користування його коштами, трьох процентів річних у розмірі 621,37 грн., пені в сумі 621,37 грн., а також моральної шкоди у звязку з порушенням відповідачем умов договору в сумі 1000,00 грн. Позивач пояснив, що як до, так і після закінчення дії строкового вкладу він неодноразово звертався до Банку з вимогою про його повернення, однак суму вкладу йому повернуто не було. Враховуючи, що представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча відповідач належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, про розгляд справи у відсутності представника не клопотав, судом ухвалено провести заочний розгляд справи на підставі доказів, наявних у справі. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Підставами для такого висновку суду стало наступне. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Статтею 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Судом встановлено, що 13.01.15 р. позивач [PERSON] шляхом заповнення та підписання договору-заяви № 300131/155899/3-15 прийняв Основні умови залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та кредит» (надалі Основні умови), уклавши таким чином з позивачем договір про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» (надалі - Договір) в національній валюті, предметом якого було розміщення депозиту в сумі 50000,00 грн. терміном з 13.01.15 р. по 13.04.15р. та сплатою процентів банківського вкладу з розрахунку 22,5 % річних з правом поповнення вкладу (пп.1-3, 6, 12 договору). Як вбачається з меморіального ордеру № 37980 від 13.01.15 р., [PERSON] внесено на рахунок відповідача кошти в сумі 50000,00 грн. Випискою по особовому рахунку [PERSON] за 15.01.15 р. підтверджується, що позивачем поповнено вклад шляхом внесення до установи Банку 4000,00 грн. З копії заяви [PERSON] від 06.04.15 р. судом встановлено, що він звертався до Банку з вимогою повернути йому суму вкладу в повному обсязі по закінченню строку дії депозитного договору. Проте, як встановлено з пояснень позивача і відповідачем не спростовано, на його вимогу вклад в сумі 54000,00 грн. у звязку із закінченням строку дії депозиту йому повернуто не було. Статтею 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі сплином встановленого договором строку (строковий вклад). Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі сплином строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором. Пунктом 6 договору передбачено, що після закінчення строку банківського вкладу, вклад повертається вкладникові в порядку та на умовах, визначених положеннями п.5.2 Основних умов. Згідно з п.5.2 Основних умов, у випадку закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначеного у договорі-заяві, умовами якої передбачена можливість продовження строку розміщення строкового вкладу після закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначеного у договорі-заяві, вкладник у випадку його бажання не продовжувати подальше розміщення вкладу, отримати кошти з строкового банківського рахунку шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/картковий рахунок або інший вкладний рахунок, а дію договору припинити, зобовязаний надати Банку письмову вимогу не пізніше дати закінчення строку строкового вкладу, визначеного договором-заявою. У разі ж, коли вкладник не надав Банку зазначену письмову вимогу та не вимагає повернення вкладу після закінчення строку, визначеного договором-заявою, строк розміщення строкового вкладу вважається продовженим з наступного дня після закінчення строку, визначеного договором-заявою, на строк, що дорівнює початковому строку розміщення строкового вкладу. Так як строк депозитного договору, укладеного Банком з [PERSON], сплинув 13 квітня 2015 року, суд прийшов до висновку про правомірність вимоги позивача отримати в Банку депозитний вклад, і обмежень у здійсненні ним такого права норма ст.1060 ЦК України не містить. Відповідно до ст.41 Конституції України, норми якої за змістом ст.8 основного Закону України є нормами прямої дії, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, якої ніхто не може бути протиправно позбавлений. Право приватної власності є непорушним. Зазначені права власника та їх гарантії передбачені також і ст.ст.319, 321 ЦК України, якими одночасно передбачено, що держава не втручається у здійснення власником права власності. Суд прийшов до висновку, що невиконання Банком умов депозитного договору в частині повернення позивачу суми депозитного вкладу після сплину терміну депозитного договору прямо порушує право позивача користуватись та розпоряджатись своїм майном грошовими коштами, що були предметом договору депозитного вкладу. Сума депозитного вкладу, яка на момент розгляду справи не повернута позивачу, як встановлено судом, складає 54000,00 грн. Отже, суд вбачає підстави для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь [PERSON] неповернутого депозитного вкладу у вищезазначеному розмірі. Відповідно до ч.ч.1, 5 ст.1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України, в силу ст.360-7 ЦПК України обов'язковою для всіх судів України, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з таким рішенням Верховного Суду України, у постанові від 29 травня 2013 року (справа № 6-39цс13), відповідно до ч.5 ст.1061 ЦК України, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Судами встановлено, що позивачі звернулися до банку із заявами про повернення банківських вкладів кожний, чим засвідчили свої наміри припинити дію договорів. У звязку з цим банк був зобовязаний повернути вкладникам депозитні кошти з процентами в строк закінчення дії договорів, проте повернув кошти позивачам пізніше, чим порушив свої грошові зобовязання. За таких обставин суд дійшов правильного висновку про те, що з відповідача на користь позивачів необхідно стягнути проценти по банківським вкладам за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладникам, а також 3 % річних та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобовязання на підставі частини другої статті 625 ЦК України. Вирішуючи питання про розмір процентів за фактичне користування коштами позивача, а також відповідальності у звязку з простроченням грошового зобовязання, суд враховує наступне. Депозитним договором передбачено нарахування та виплату вкладникові процентів за ставкою 22,5 % річних. Розмір процентів, що підлягають нарахуванню позивачу за період з 14.04.15 р. по 31.08.15р. (у межах позовних вимог) складає: 54000,00 грн. * 0,225 * 139 днів (з 14.04.15 р. по 31.08.15 р. включно) / 365 днів = 4626,99 грн. З урахуванням меж позовних вимог, саме у такому розмірі і підлягають стягненню вказані проценти. Розмір трьох процентів річних, що підлягає нарахуванню позивачу за період з 14.04.15 р. по 31.08.15 р. (у межах позовних вимог) складає: 54000,00 грн. * 0,03 * 139 днів (з 14.04.15 р. по 31.08.15 р. включно) / 365 днів = 616,93 грн. З урахуванням меж позовних вимог, саме у такому розмірі і підлягають стягненню вказані проценти. Відповідно до ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Дана норма кореспондує з положеннями ч.2 ст.625 ЦК України, стягнення пені умовами депозитного договору не передбачено, а тому, на думку суду, правові підстави для стягнення з Банку пені відсутні. Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, завданої неналежним виконанням відповідачем умов договору, суд виходив з наступного. Між сторонами існують договірні правовідносини, в той час як норми Глави 82 ЦК України регулюють відшкодування моральної шкоди у позадоговірних зобовязаннях. У Договорі можливість відшкодування моральної шкоди у звязку з порушенням сторонами його умов не передбачена. Позивачем не доведено як факту завдання йому моральної шкоди, так і прямого причинного звязку між діями відповідача, повязаними з порушенням умов договору, та можливими негативними наслідками для позивача, а тому суд прийшов до висновку, що заподіяння відповідачем позивачу моральної шкоди у позадоговірних відносинах, в суді не доведена. Таким чином, у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди в сумі 1000,00 грн. слід відмовити. Судові витрати слід покласти на відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: partial