Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення боргу посилаючись на те, що за договором позики передав у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 273020 грн., що на момент підписання договору було еквівалентно 11000 доларів США за офіційним курсом Національного банку України. Відповідач зобов`язувався за умовами даного договору повернути позивачу грошові кошти, в сумі, що буде еквівалентна 11000 доларів США за офіційним курсом Національного банку України встановленим на момент повернення грошових коштів, але не пізніше ніж до 31 грудня 2016 року. Позивач зазначає, що 4 серпня 2016 року [PERSON] власноручно склав розписку, за умовами якої зобов`язувався повернути суму позичених коштів 273020 грн. за офіційним курсом Національного банку України, що на момент підписання було еквівалентно 11000 доларів США, до 31 грудня 2016 року включно у валюті долар США. Разом з тим, не зважаючи на неодноразові вимоги позивача повернути борг, до теперішнього часу відповідач боргу не повернув, чим порушив взяті на себе зобов`язання, а тому позивач просить ухвалити відповідне рішення про стягнення боргу. [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про підтримання позову, розгляд справи у його відсутності та у відсутності його представника, не заперечуючи щодо заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. [PERSON] , який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Суд вважає за можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. З`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до п. 1) ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а згідно з ч. 2 цієї статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Встановлено, що [PERSON] 4 серпня 2016 року за договором позики № 375 передав (позичив) у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 273020 грн., що на момент підписання договору (а також згідно умов договору) було еквівалентно 11000 доларів США за офіційним курсом Національного банку України, що підтверджується (п. 1) копією договору позики від 4 серпня 2016 року за № 375. [PERSON] зобов`язувався за умовами даного договору (п. 1), повернути [PERSON] грошові кошти, в сумі, що буде еквівалентна 11000 доларів США за офіційним курсом Національного банку України встановленим на момент повернення грошових коштів, але не пізніше ніж до 31 грудня 2016 року. Додатково, 4 серпня 2016 року, [PERSON] власноручно склав на ім`я [PERSON] розписку, за умовами якої відповідач зобов`язувався повернути суму позичених коштів 273020 грн. за офіційним курсом Національного банку України, що на момент підписання було еквівалентно 11000 доларів США, до 31 грудня 2016 року включно у валюті долар США. На даний час відповідач боргу не повернув, чим порушив взяті на себе зобов`язання. 8 лютого 2017 року, [PERSON] звернувся із заявою до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу, яка посвідчувала укладений між сторонами договір позики № 375 від 4 серпня 2016 року, з проханням передати (надіслати засобами поштового зв`язку) заяву з вимогою про повернення боргу за Договором від 4 серпня 2016 року і запропонував протягом трьох календарних днів з моменту одержання цієї заяви виконати свої зобов`язання щодо сплати грошових коштів (боргу) в сумі грошових коштів у Національній валюті України, що буде еквівалентна 11000 доларів США, без урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та без врахування 12 процентів річних від простроченої суми, що підтверджується копією заяви. 9 лютого 2017 року, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу відправила відповідачу рекомендованим листом заяву з вимогою про повернення боргу за договором, на яку жодної відповіді не отримала і жодний дій зі сторони відповідача на виконання своїх зобов`язань за договором вчинено не було. Вказані обставини підтверджуються копією договору позики № 375 від 4 серпня 2016 року, копією розписки від 4 серпня 2016 року, копією нотаріальної заяви від 8 лютого 2017 року № 36, копією письмової вимоги від 8 лютого 2017 року № 37, копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Пунктом 8 Договору позики № 375 від 4 серпня 2016 року передбачено, що у разі прострочення виконання зобов`язання позичальником за даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 12 процентів річних від простроченої суми. Відповідно до офіційного курсу Національного банку України, станом на 11 листопада 2019 року 100 доларів США становило 2450 грн. (11000 * 24,50 = 269500). За договором позики розмір боргу становить 269500 грн. Розрахунок 12 процентів річних (п. 8 договору позики) здійснюється наступним чином і становить: 269500 грн. * 12% річних : 365 * 1044 прострочених днів = 92501 грн. 26 коп. Також, у порядку ст. 625 ЦК України, станом на 11 листопада 2019 року розмір інфляційних нарахувань становив 79394 грн., 70 коп. Відтак, загальна сума заборгованості складає 441395 грн. 96 коп. звідки: 269500 грн. - сума заборгованості за договором позики від 4 серпня 2016 року; 92501 грн. 26 коп. - 12% річних, згідно п. 8 договору позики від 4 серпня 2016 року; 79394 грн. 70 коп. - сума інфляційних нарахувань. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Розписка написана відповідачем власноручно про те, що він позичив у позивача кошти, підтверджує укладені між сторонами договірні відносини та отримання відповідачем від позивача грошові кошти, які зобов`язаний повернути. За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. У розписці [PERSON] не було вказівки на те, що договір є безпроцентним. Згідно Постанови Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі № 6-36цс14, що має диспозитивний характер, встановлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений Цивільним кодексом України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Вказане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця в разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений. Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом. Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки НБУ. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про те, що з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] 441395 грн. 96 коп.заборгованості за договором позики.

Outcome: approved