Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» (далі ПрАТ «Рівнеазот») про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини доходів у звязку з невчасною виплатою заробітної плати, в якому просить суд стягнути з ПрАТ «Рівнеазот» на його користь заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 18204,47 грн, компенсацію втрати частини доходів у звязку з невчасною виплатою заробітної плати у сумі 2423,06 грн та 5000,00 грн моральної шкоди, заподіяної невиплатою заробітної плати. Також просить суд допустити негайне виконання рішення в частині стягнення місячного заробітку у сумі 7697,86 грн. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що працює у ПрАТ «Рівнеазот». В період лютий червень 2017 року відповідач не у повному обсязі та несвоєчасно виплачував йому заробітну плату. Так, на теперішній час відповідач не виплатив йому за цей період та заборгував 18204,47 грн заробітної плати, у тому числі: за лютий 2017 року 7697,86 грн, березень 2017 року 5219,32 грн, квітень 2017 року 1895,57 грн, травень 2017 року 1101,15 грн, червень 2017 року 2290,57 грн. Посилаючись на вимоги статті 115 КЗпП України та положення Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ (далі Закон № 2050-ІІІ), просить суд стягнути з відповідача 18204,47 грн заробітної плати та 2423,06 грн компенсації. Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, розмір якої оцінює у сумі 5000 грн, позивач посилається на те, що внаслідок невиплати заробітної плати, що є грубим порушенням його трудових прав, він протягом тривалого часу не міг та не може належним чином розпоряджатися належними йому грошовими коштами, забезпечити себе і свою сімю всім необхідним, у звязку з чим йому доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя та життя своєї родини звертатися за допомогою до родичів, друзів. Він, маючи нараховано, але не виплачену заробітну плату, змушений червоніти та виправдовуватися перед сімєю, родиною, друзями, що є для нього приниженням честі та гідності. Представник ПрАТ «Рівнеазот» [PERSON] подала суду відзив на позовну заяву. Позовну заяву [PERSON] в частині вимог про стягнення компенсації втрати доходів не визнає та вважає ці вимоги безпідставними. На заперечення вказаних вимог посилається на положення статей 4,7 Закону № 2050-ІІІ та на ту обставину, що позивачем не надано доказів на підтвердження виплати заборгованості та даних про відмову роботодавця у виплаті компенсації. Не визнає позовні вимоги і в частині стягнення моральної шкоди, оскільки вважає їх недоведеними. Щодо вимог про стягнення заробітної плати жодних заперечень не подала. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про інше. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати є обґрунтованими та доведеними, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню повністю. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працює у ПрАТ «Рівнеазот». В період лютий червень 2017 року відповідач не у повному обсязі та несвоєчасно виплачував позивачу заробітну плату. Так, на теперішній час відповідач не виплатив йому за цей період та заборгував 18204,47 грн заробітної плати, у тому числі: за лютий 2017 року 7697,86 грн, березень 2017 року 5219,32 грн, квітень 2017 року 1895,57 грн, травень 2017 року 1101,15 грн, червень 2017 року 2290,57 грн. Вказані обставини представником відповідача не заперечуються, про що свідчить відзив відповідача на позовну заяву. Відповідно до вимог частини першої статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 34\~Закону України\~«Про оплату\~праці» встановлено,\~що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Порядок нарахування та виплати компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати встановлено Законом № 2050-ІІІ. Статтею 1 Закону № 2050-ІІІ встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідно до\~вимог статті\~2\~Закону №\~2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться), що передбачено статтею 3 Закону № 2050-ІІІ. Згідно наданого позивачем розрахунку розмір компенсації втрати частини доходів заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати становить 2423,06 грн. Оскільки такий розрахунок проведений позивачем у відповідності до вимог статті 3 Закону № 2050-ІІІ та з урахуванням індексів інфляції в період невиплати заробітної плати, він приймається судом до уваги при вирішенні спору. На заперечення позовних вимог в частині стягнення компенсації відповідач посилається на положення статей 4,7 Закону № 2050-ІІІ та на ту обставину, що позивачем не надано доказів на підтвердження виплати заборгованості та даних про відмову роботодавця у виплаті компенсації. Згідно статті 4 Закону № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Статтею 7 Закону № 2050-ІІІ передбачено, що відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку. За встановлених по справі обставин, а саме, встановлення факту заборгованості відповідача перед позивачем по заробітній платі у сумі 9053,96 грн, який, до того ж, відповідачем не заперечується, посилання відповідача на неподання позивачем доказів виплати цієї заборгованості та відмови у виплаті компенсації, суд визнає безпідставними та недоречними. Враховуючи зміст позовних вимог та встановлені по справі обставини, недоречним суд визнає і посилання відповідача на положення статей 4,7 Закону № 2050-ІІІ. Що стосується позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, то ці вимоги суд визнає безпідставними та недоведеними, а тому вони задоволенню не підлягають. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд враховує, що позивач належними та достатніми доказами не довів ні самого факту заподіяння йому моральної шкоди, ні обставин, які визначають її характер та обсяг. Позивач не довів наявності моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків, а також наявності чи необхідності його додаткових зусиль для організації свого життя. Не зазначив позивач і того, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Outcome: partial