Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 09.03.2011 року померла його та відповідача мати [PERSON] і після смерті якої відкрилась спадщина, яка складається з 3/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Вишківській, 52 в м. Луцьку. Вказує, що матірю був складений заповіт, за яким вона все належне їй майно заповіла в рівних долях [PERSON] та [PERSON] В подальшому, [PERSON] подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, а [PERSON] ніяких дій по прийняттю спадщини не вчиняв та 09.03.2015 року помер. Зазначає, що на час відкриття спадщини, він постійно проживав із спадкодавцем [PERSON], а тому вважає, що неприйнята [PERSON] спадщина в розмірі 3/8 частки підлягає успадкування за законом ним та відповідачем по 3/16 частки за кожним. У звязку з чим, просить визнати за ним право власності на 3/16 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані по вул. Вишківській, 52 в м. Луцьку в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Позивач та його представник в судовому засіданні позовну заяву підтримали з підстав в ній зазначених, просили суд її задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні, оскільки позивач не має права на отримання спадщини, бо вона підлягає поділу між спадкоємцями за заповітом. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши наявні письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.03.2011 року померла [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії 1-ЕГ № 108457 від 10.03.2011 року (а.с. 13), після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй спадкове майно 3/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Вишківській, 52 в м. Луцьку. Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Разом з тим, із заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу від 28.12.2010 року вбачається, [PERSON] все своє майно заповіла в рівних долях [PERSON] та [PERSON] (а.с. 17). Однак, як слідує з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру [PERSON] помер 09.03.2015 року та як вбачається із матеріалів спадкової справи, останній будь-яких дій щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] не вчиняв (а.с. ). У відповідності до ч. 1 ст. 1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. Такі ж розяснення викладені у ч. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування». Таким чином, спадкоємцем після смерті [PERSON] є [PERSON], в тому числі й на частку, що мала б належати [PERSON] і яку померла заповіла останньому. При цьому, суд вважає невірним посилання представника позивача на ст. 1223 ЦК України та тлумачення даних норм в частині того, що не прийняття частки спадкового майна за заповітом розподіляються порівну між спадкоємцями за законом, оскільки з цього приводу є чітке врегулювання таких правовідносин нормами ч. 1 ст. 1275 ЦК України. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. А тому, враховуючи вищевикладене, а також дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Outcome: dismissed