Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд 16 грудня 2013 року з позовом до ПАТ « ДТЕК « Павлоградвугілля» , який доповнив заявою від 19 лютого 2014 року, і просить зобов»язати відповідача внести до його трудової книжки записи про реорганізацію ПАТ « ДТЕК»Павлоградвугілля» , про поновлення його на роботі в новий структурний підрозділ шахтоуправління « Павлоградське» ПАТ « ДТЕК « Павлоградвугілля», попередньо видавши про це наказ, а також виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22 лютого 2013 року по теперішній час , середній заробіток за затримку видачі трудової книжки з 22 лютого 2013 року по теперішній час та на відшкодування моральної шкоди 50000 грн. В обґрунтування вимог, які позивач підтримав в судовому засіданні, [PERSON] зазначив і суду пояснив, що він перебуває у трудових відносинах з ПАТ « ДТЕК» Павлоградвугілля» з жовтня 2008 року , працював у структурних підрозділах , з 11 липня 2011 року - на посаді начальника зміни служби з охорони праці ВСП « Шахта « Тернівська» відділу з охорони праці виробничих структурних підрозділів департаменту з охорони праці дирекції з охорони праці , пов»язаній з підземними роботами . 26 вересня 2012 року його попереджено про звільнення у зв»язку зі зміною в організації виробництва і праці та скороченням штату по п. 1 ст. 40 ЗКпП України . В жовтні 2012 року лише одного разу йому листом від 1 жовтня 2012 року було направлено список вакантних посад , які суттєво змінювали умови праці . В період з 19 листопада 2012 року по 27 січня 2013 року він перебував на лікарняному листку. 28 січня 2013 року він прибув до відповідача до служби відділу кадрів з вимогою визначити його робоче місце , оскільки внаслідок реорганізації в структурі ПАТ « ДТЕК « Павлоградвугілля» з 1 січня 2013 року деякі керівники колишнього ВСП « Шахта « Тернівська» були переведені до нового підрозділу. Між тим, ні звільнення, ні переведення його не відбулось. В цю ж дату він вимушено написав заяву про надання відпустки з наступним звільненням . Згідно наказу йому була надана відпустка , і він звільнявся з роботи . В трудову книжку було внесено запис про звільнення , яку йому одразу видали. Далі згідно його заяві про відмову від звільнення відповідач скасував наказ в частині звільнення замість, як він вважає, поновлення на роботі. Він 22 лютого 2013 року повернув трудову книжку на підприємство. Після цього він хворів , був непрацездатним , здавав лікарняні листки , йому до вересня 2013 року здійснювалась оплата. Між тим , йому робоче місце так і не визначене . Він з»являвся у відділ кадрів , але безрезультатно. Його позов в суд з цього питання залишений без задоволення. На його лист в січні 2014 року на ім»я генерального директора щодо його працевлаштування отримав відповідь з пропозицією з»явитися , але він ще не мав такої можливості. Вважає, що він вимушено не працює з 22 лютого 2013 року , відповідач не повернув йому трудову книжку, навмисно затримує видачу . Порушенням його прав відповідач спричинив моральної шкоди , оскільки стан здоров»я через нервові напруження погіршився , відсутній матеріальний достаток , і щоб якось жити, працює неофіційно. Представник відповідача Горбатко В.В. позов не визнала та пояснила , що [PERSON] перебуває у трудових відносинах з ПАТ « ДТЕК»Павлоградвуггіля» і з роботи не звільнений. Відповідно до наказу № 506 від 20 вересня 2012 року щодо зміни в структурі ПАТ « ДТЕК» Павлоградвугілля» [PERSON] було попереджено про наступне вивільнення з 31 грудня 2012 року та запропоновані вакансії. Так як позивач в період з 19 листопада 2012 року по 27 січня 2013 року перебував на лікарняному , це виключило вирішення питання про його вивільнення після закінчення 3-х місяців з моменту попередження за ст.. 40 п. 1 КЗпП УКраїни, продовження строку якого діючим законодавством не передбачено. 28 січня 2014 року на підставі заяви позивача йому надано відпустку терміном по 22 лютого 2013 року з наступним звільненням за власним бажанням. Після відкликання [PERSON] заяви про звільнення 22 лютого 2013 року наказ № 51-к від 28 січня 2013 року в частині звільнення скасовано. З 22 лютого 2013 року по 8 травня 2013 року [PERSON] після закінчення відпустки знаходився на лікарняних , які йому оплачені. Починаючи з 10 травня 2013 року першого робочого дня після святкових позивач за місцем роботи не з»являється , незважаючи на неодноразові листи , які направлялись на його адресу, в яких пропонувалось з»явитися у відділ кадрів для вирішення питань з робочого місця. Заява [PERSON] від 13 травня 2013 року про звільнення за ст..40 п. 1 КЗпП України до уваги не прийнята , оскільки це є підставою для звільнення за ініціативою власника. Оскільки позивач не звільнений , але на роботу не виходив , його вимоги про виплату заробітної плати знаходить безпідставними. Представник з посиланням на Статут підприємства, затверджений загальними зборами акціонерів від 15 березня 2012 року , довідку з ЄДРПОУ, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб заперечувала проти реорганізації ПАТ « ДТЕК « Павлоградвугілля» та підстав для внесення до трудової книжки позивача запису про реорганізацію. Вислухавши пояснення сторін , дослідивши матеріали справи , суд дійшов такого висновку. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] знаходиться у трудових відносинах з відповідачем , про що свідчить запис в трудовій книжці № 29 від 11 липня 2011 року на підставі розпорядження № 208 від 4 липня 2011 року про переведення його на посаду начальника зміни служби з охорони праці ВСП « Шахта « Тернівська» відділу з охорони праці виробничих структурних підрозділів департаменту з охорони праці дирекції з охорони праці, пов»яз ану з підземними роботами (а.с. 91-109). 26 вересня 2012 року [PERSON] був попереджений згідно наказу по ПАТ « ДТЕК» Павлоградвугілял» № 506 від 20 вересня 2012 року про скорочення займаної посади з 1 січня 2013 року.( а.с. 13). Наказом № 51-к від 28 січня 2013 року по ПАТ « ДТЕК» Павлоградвугілля» [PERSON] на підставі особистої заяви від 28 січня 2013 року надана відпустка з 28 січня 2013 року по 22 лютого 2013 року з наступним звільненням за власним бажанням у зв»язку зі зміною місця проживання ( а.с. 50-51). Наказом № 93-к від 22 лютого 2013 року відмінено наказ № 51-к в частині звільнення [PERSON] за власним бажанням , про що зроблено запис у трудовій книжці під № 31 ( а.с. 52,109). Інших записів після № 31 в трудовій книжці позивача про роботу немає. Таким чином, [PERSON] з роботи не звільнений, але після закриття останнього лікарняного( а.с. 25, 102) , за яким виписано до роботи 9 травня 2013 року, він не працює. Листами , які направлялись [PERSON] за місцем проживання в період з травня 2013 року до січня 2014року , адміністрація підприємства неодноразово запрошувала [PERSON] прибути у відділ кадрів для з»ясування причин його відсутності. Ствердження позивача, що він фактично звільнений , не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені доказами. Суд вважає безпідставними позовні вимоги [PERSON] про внесення запису в трудову книжку про поновлення на роботі , оскільки його вивільнення не було. Вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 22 лютого 2013 року суд відхиляє за відсутності підстав , оскільки трудовий договір з позивачем не розірваний. Так як у відповідності до вимог ст.. 47 КЗпП України трудова книжка видається працівнику у разі його звільнення , знаходження трудової книжки [PERSON] у відповідача є законним . Немає підстав вирішувати питання про стягнення з відповідача середнього заробітку у разі затримки видачі трудової книжки у відповідності до ст.. 235 КЗпП України. Дослідивши Статут ПАТ « ДТЕК « Павлоградвугілля», затверджений 15 березня 2012 року , довідку АБ № 650659 з Єдиного реєстру підприємств та організацій України від 27 грудня 2012 року , витяг з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб - підприємців від 20 червеня 2013 року , суд впевнився , що ніякої реорганізації даної юридичної особи не відбулось. У відповідності до п. 2.15 Інструкції про порядок ведення трудових книжок робітників у тому разі, якщо під час роботи працівника змінюється назва підприємства , окремим рядком робиться запис та проставляється підстава перейменування . Таким чином,позивач [PERSON] не довів, і суд не встановив порушення його прав , з чим позивач пов»язує заподіяння йому моральної шкоди, та у відповідності до ст.. 237-1 КЗпП України відмовляє в її відшкодуванні. Нарешті, позивачем пропущений строк звернення в суд за вирішенням трудового спору. Статтею 233 ЗКпП України передбачений тримісячний строк з дня коли працівник дізнався, або повинен був дізнатися про порушення права, для звернення з заявою про вирішення трудового спору , а у справах про звільнення - в місячний з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Позивач вважає, що його право на працю порушене з 22 лютого 2013 року . Але навіть після закінчення непрацездатності 8 травня 2013 року в суд з заявою [PERSON] звернувся лише 16 грудня 2013 року , і поважних причин пропуску строку звернення в суд за вирішенням цього трудового спору не встановлено. На підставі викладеного, ст. 231 КЗпП України ,

Outcome: dismissed