Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовною заявою до [PERSON] патрульної поліції України, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Свої вимоги мотивував тим, що 05 жовтня 2016 року водій [PERSON], керуючи службовим автомобілем «TOYTA PRIUS», реєстраційний номер 02 1423 по вул. Немирівське шосе у м. Вінниця, виконуючи невідкладне службове завдання, перед початком виконання маневру не переконався в його небезпеці, пересік подвійну суцільну лінію розмітки і внаслідок цього допустив зіткнення з автомобілем «FORD FOCUS», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням позивача. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 07 листопада [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення. Постановою апеляційного суду Вінницької області від 12 грудня 2016 року вищезазначена постанова змінена в частині накладення адміністративного стягнення та набрала законної сили. Відповідно до висновку авто-товарознавчого дослідження від 17 жовтня 2016 року позивачеві, як власника автомобіля «FORD FOCUS» заподіяна матеріальна шкода в розмірі 265366,2 грн., а з врахуванням вартості такого дослідження розмір матеріальної шкоди становить 266566,2 грн. Внаслідок ДТП позивачеві заподіяні моральні та фізичні страждання, адже останній злякався за своє життя, пережив глибокий нервовий та психологічний стрес, у нього піднявся рівень цукру в крові, внаслідок чого стались головні та серцеві болі, втрата душевного спокою та погіршення сну. Також позивач позбавлений можливості користуватись власним автомобілем, при цьому йому необхідно було виїхати для лікування до м. Львів. Крім цього, за наведених обставин у позивача порушені життєві звязки через неможливість відвідування пристарілого батька та забезпечувати його продуктами харчування і ліками. Розмір заподіяної моральної шкоди оцінює в 20000,00 грн. Оскільки [PERSON] перебував у трудових стосунках з [PERSON] патрульної поліції України, саме на останнього покладається обовязок по відшкодуванню шкоди. При цьому зазначив, що СК «Український страховий стандарт» відшкодувала позивачеві 79600,00 грн., отже розмір матеріальної шкоди становить 186966,2 грн. За наведеного просив стягнути з [PERSON] патрульної поліції України матеріальну шкоду в розмірі 186966,2 грн. та моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн. та витрати на правову допомогу. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 квітня 2017 року задоволено клопотання представника позивача та до участі у справі в якості співвідповідача залучено Державну казначейську службу України. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04 травня 2017 року до участі в справ в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Український страховий стандарт». Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві, просили позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] патрульної поліції України [PERSON] позовні вимоги не визнав. В письмових запереченнях від 04 травня 2017 року зазначив, що вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість автомобіля. При цьому вказав, що позивач не в повній мірі скористався своїм правом на отримання матеріальної шкоди від страховика розмір якої становить 100000,00 грн., а отримав лише 79600,00 грн., а тому сума в розмірі 20400,00 грн. підлягає стягненню з страхової компанії. Також зазначив, що позивач 15 березня 2017 року продав свій транспортний засіб, отримавши кошти від його реалізації та від страхової компанії, а тому отримав повне відшкодування шкоди. Щодо стягнення моральної шкоди вказав, що відсутній причинний зв'язок між настанням адміністративної відповідальності [PERSON] та ДТП. Представник відповідача Державної казначейської служби України [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та зазначила, що є неналежним відповідачем, адже законодавством не передбачено стягнення з Державної казначейської служби шкоди заподіяної фізичним особам внаслідок вчинення адміністративного правопорушення. Третя особа [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні та письмових запереченнях від 04 квітня 2017 року зазначили, що навіть за наявності постанови суду про визнання [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення своєї вини у його вчиненні не визнав. Крім того зазначили, що позивач отримав страхове відшкодування, що у повному обсязі відшкодувало завдану шкоду. Також вказали, що вартість відновлювального ремонту перевищує вартість автомобіля, тому проводити відновлювальні роботи недоцільно, а тому не враховано, що пошкоджений автомобіль залишився у позивача, а вартість дослідження взагалі не є шкодою. Не погодились і з наявністю моральної шкоди, адже відсутній причинний зв'язок із притягненням [PERSON] до адміністративної відповідальності та настанням ДТП. За наведеного висловили думку про відмову у задоволенні позову (а. с. 75-77). Представник третьої особи за довіреністю ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» [PERSON] в клопотанні від 28 квітня 2017 року про залучення до участі у справі в якості третьої особи зазначила, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «TOYTA PRIUS», реєстраційний номер 02 1423 станом на день ДТП 05 жовтня 2017 року була застрахована, внаслідок чого 23 грудня 2016 року позивачеві здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі узгодженої суми в 80000,00 грн. При цьому позивачеві відмовлено у виплати страхового відшкодування шкоди спричиненого здоровю. Розгляд справи просила провести за відсутності представника третьої особи. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши пояснення учасників судового процесу, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та правовідносини, врегульовані нормами ЦК України щодо недоговірних зобовязань в частині загальних підстав відповідальності за завдану джерелом підвищеної небезпеки майнову та моральну шкоди, та Законами України «Про страхування», «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Судом встановлено, що позивач [PERSON] на день ДТП 05 жовтня 2016 року являвся власником автомобіля «FORD FOCUS», реєстраційний номер [NUMBER], чорного кольору, 2007 року випуску, номер шасі WF0MXXGCDM7D29313, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу сер. АВС № 049640 від 14 листопада 2007 року (а. с.7, 33). 05 жовтня 2016 року водій [PERSON], керуючи автомобілем «TOYTA PRIUS», реєстраційний номер 02 1423 по вул. Немирівське шосе у м. Вінниця, виконуючи невідкладне службове завдання перед початком виконання маневру не переконався в його небезпеці, пересік подвійну суцільну лінію розмітки і внаслідок цього допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER], внаслідок чого було пошкоджені транспортні засоби. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 07 листопада 2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді позбавлення права керувати усіма видами транспортних засобів строком на 6 місяців (а. с. 5). Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 12 грудня 2016 року змінена постанова Вінницького міського суду Вінницької області від 07 листопада 2016 року в частині адміністративного стягнення, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу, а постанова набрала законної сили (а. с. 6). Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини; вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «TOYTA PRIUS», реєстраційний номер 02 1423, яким є [PERSON] патрульної поліції, застрахована ПрАТ «СК «Український страховий стандарт», що підтверджується полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/6031746, строк дії якого з 08 липня 2016 року по 07 липня 2017 року. За вказаним полісом ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну встановлений в розмірі 100000,00 грн., франшиза - в розмірі 00,00 грн. (а. с 98). 06 жовтня 2016 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» з повідомленням про настання страхового випадку (а. с. 109-110). 20 грудня 2016 року позивач звернувся до ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» із заявою про виплату страхового відшкодування із зазначенням реквізитів для перерахунку коштів (а. с. 146). 19 грудня 2016 року [PERSON] та ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» досягли згоди про розмір страхового відшкодування в сумі 80000,00 грн., що підтверджується копією відповідного протоколу (а. с. 145). Відповідно до страхового акту № 7229 розмір страхового відшкодування за страховим випадком становить 80000,00 грн. Такий висновок зроблено на підставі звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 3276 від 07 листопада 2016 року та протоколу узгодження суми страхового відшкодування (а. с. 154). Відповідно до копії платіжного доручення від 23 грудня 2016 року № 1036 ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» перерахувало на картковий рахунок [PERSON] 80000,00 грн. (а. с. 149). Позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідачів на його користь матеріальну шкоду в розмірі 186966,00 грн., спричинену йому внаслідок ДТП. Із зазначеного приводу суд зазначає наступне. На підтвердження розміру спричиненої матеріальної шкоди позивачем надано висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 648Е-10/16 від 17 жовтня 2016 року виконаний ПП ЕНДЦ «Експертиза» на замовлення позивача, відповідно до якого вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля [NUMBER] на час дослідження складає 265366,2 грн. (а. с. 8-11). Матеріали справи містять також і звіт № 3276 від 07 листопада 2016 року здійсненого на замовлення страховика, відповідно до якого вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля [NUMBER] на час дослідження складає 273845,41 грн. (а. с. 116-128). Відповідно до ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до вказаної норми необхідною умовою для відшкодування матеріального збитку особою, відповідальною за заподіяний збиток на підставі полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів є наявність оцінки завданої шкоди, проведеної у встановленому порядку. Судом у даному випадку, для встановлення розміру збитку приймається до уваги звіт № 3276 від 07 листопада 2016 року, адже позивач погодившись із сумою страхового відшкодування здійсненого саме на підставі зазначеного звіту, при цьому не заперечив про розмір спричинено йому матеріального збитку відповідно до зазначеного звіту. Відповідно до положень ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до звіту № 3276 від 07 листопада 2016 року вартість відновлювального ремонту автомобіля належного позивачеві з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, як то передбачено положеннями ст. 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», становить 142814, 46 грн. З врахуванням тієї обставини, що позивачеві, як зазначалось вище, виплачено страхове відшкодування в розмірі 80000,00 грн., розмір невідшкодованої матеріальної шкоди становить 62814,46 грн. (142814, 46 грн. - 80000,00 грн.). Щодо стягнення з відповідачів витрат на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 1200,00 грн., то зазначена вимога не підлягає задоволенню з підстав того, що вказані витрати не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України. При цьому, суд звертає увагу позивача на те, що вказані витрати здійснені позивачем особисто для забезпечення доказів по справі та також не є судовими витратами, відповідно до положень ст. 79 ЦПК України. Крім того, доказів по понесенню вказаних витрат позивачем надано не було. Одночасно суд зазначає, що твердження представника відповідача про те, що позивач не в повній мірі скористався своїм правом на отримання матеріальної шкоди є безпідставним, адже, позивач на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав. Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року при розгляді справи № 6-954цс16. Не погоджується суд і з твердження представника третьої особи [PERSON] з приводу того, що розмір спричиненої шкоди слід обраховувати з вартості транспортного засобу до ДТП, адже транспортний засіб слід визначити знищеним у звязку із перевищенням вартості відновлювального ремонту ринкової вартості автомобіля, адже відповідно до звіту від 07 листопада 2016 року № 3276 вартість відновлювального ремонту становить 142814,46 грн., а ринкова вартість автомобіля на момент пошкодження становить 273845,41 грн., тобто є більшою ніж вартість відновлювального ремонту, а тому відсутні підстави визнавати транспортний засіб знищеним. Крім того, позов про відшкодування шкоди предявлено одночасно до [PERSON] патрульної поліції України та Державної Казначейської служби України. Визначаючись з якої юридичної особи підлягає стягнення шкоди суд зазначає наступне. В судовому засіданні встановлено, що шкода безпосередньо спричинена [PERSON] Одночасно з матеріалів справи, зокрема і з копії службового посвідчення (а. с. 103) та довідки № 6356/41/21-2017 від 07 квітня 2017 року (а.с. 90), вбачається що [PERSON] перебуває у трудових (службових) стосунках із відповідачем [PERSON] патрульної поліції, що також не заперечувалось сторонами. Відповідно до ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Крім того, відповідно до п 6 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Враховуючи, що [PERSON] спричинивши внаслідок ДТП матеріальну шкоду позивачеві, перебував при виконанні службових обовязків, а тому розмір шкоди слід стягнути саме з [PERSON] патрульної поліції. Суд не погоджується із твердженням позивача, що матеріальна шкода підлягає стягненню з Державної казначейської служби України з наступних підстав. Статтею 1176 ЦК України, передбачені підстави відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Статтею 1174 ЦК України передбачені підстави Відшкодування шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Відповідно до п. 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМ України від 03 серпня 2011 року № 845, казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації): шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду; шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень; шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності; різниці між сумою коштів, що надійшли до державного бюджету від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, та сумою, встановленою у судовому рішенні; шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок кримінального правопорушення. З аналізу наведених норм вбачається, що з підстав передбачених ст. ст. 1174, 1176 ЦК України, казначейство не здійснює безспірне списання коштів для відшкодування шкоди спричиненої громадянинові внаслідок адміністративного правопорушення, а тому у даному випадку слід керуватись саме ст. 1172 ЦК України, і розмір матеріальної шкоди слід стягнути саме з [PERSON] патрульної поліції, з якою особа, що безпосередньо завдала шкоду, перебувала у трудових відносинах, а тому в частині вимог до Державної казначейської служби України слід відмовити. Відповідно до вимог чинного законодавства України особа, якій завдано збитків, має також право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, оскільки де є порушення права людини це призводить до виникнення в неї конкретного права на компенсацію моральної шкоди. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодуванням моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб; моральна шкода може полягати, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає,зокрема в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд зясував, що за своїм характером правопорушення є необережним щодо нанесення шкоди майну. Щодо глибини душевних страждань позивача, то на думку суду, такі страждання є відчутними, але такими критичними, як на те вказує позивач. Безперечно, позивач мав певні незручності, зважаючи на відсутність можливості користуватись належним йому транспортним засобом. Однак, суд враховує, що позивачем не доведена обставина, що саме на автомобілі він мав їхати на лікування в м. Львів, та саме після 05 жовтня 2016 року, (адже таке направлення лікаря здійснено ще в лютому 2016 року). Крім того, позивачем не доведено, що останній забезпечує свого батька продуктами харчування та ліками і для цього ним використовувався транспортний засіб. Тому, виходячи із вищезазначеного,

Outcome: partial