Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про визнання інформації недостовірною, захист честі, гідності та ділової репутації. Свій позов мотивував тим, що [INFO] в мережі Інтернет на персональній сторінці відповідача в соціальної мережі «Facеbook» ( [INFO] за посиланням https://www.facebook.com/photo.php?fbid=2229655030461541&set=a.635891353171258 & [NUMBER] =3&theater» було розміщено неправдиву та недостовірну інформацію про те, що позивач, його дружина і доньки проживають поза межами України та є громадянами США, що позивач лише зрідка приїжджає в Україну, а також те, що після Майдану позивач набув неймовірний статок і основним об`єктом наживи стала стіна на кордоні з Росією, на яку було виділено понад мільярд гривень і за п`ять років немає ні «стіни», ні грошей, а також те, що позивач був неодноразово замішаний в корупційних скандалах, а саме: « [PERSON] и жена являются гражданками США. Семья и сам [PERSON] не проживают в Украине [INFO] Одна дочка живёт в США, вторая в Лондоне, жена в Израиле, сам [PERSON] также большую часть времени живет в Израиле и только изредка приезжает в Украину. Сестра [PERSON] и все его близкие родственники также проживают в США. После Майдана сколотил невероятное состояние. Основные объекты наживы стена на границе с [PERSON] , на которую было выделено более 1 миллиарда гривен. За 5 лет нет ни денег, ни стены. Был неоднократно замешан в коррупционных скандалах. Рейтинг его партии Народный фронт равен 0,1%. Что может связывать Яценюка с Украиной? Ничего, кроме денег». Позивач зазначає, що така поширена відповідачем інформація не відповідає дійсності та з врахуванням засобів викладу тексту автором, за своїм характером слугує метою публічно образити позивача, викликати в суспільства до нього негативне відношення. З огляду на викладене, позивач просив суд, визнати оприлюднену в мережі Інтернет на персональній сторінці відповідача в соціальній мережі «Facebook» вищевказану інформацію недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права позивача; зобов`язати відповідача її спростувати у формі інформаційного повідомлення на персональній сторінці користувача соціальної мережі «Facebook» у такий самий спосіб, яким була поширена недостовірна інформація. Ухвалою Вінницького\~міського суду\~Вінницької області\~від 17\~липня 2019\~року прийнято\~справу до\~розгляду у\~загальному позовному\~провадженні та\~призначено підготовче\~засідання.\~Вказану ухвалу було надіслано сторонам (відповідачу - разом із копією позовної заяви з додатками) рекомендованим листом з повідомленням та отримане ними, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення Відповідач правом на відзив на позов не скористалася. У підготовчому засіданні представник позивача адвокат Рибачук О.В. позовну заяву підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в ній, просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в підготовчому засіданні позов визнала. Пояснила, що інформація поширена нею отримана з неперевірених джерел, вона видалена зі сторінки, а також в режимі перегляду для обмеженого кола користувачів (лише дописників сторінки зі статусом «друзі») вона розмістила вибачення. Згідно ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши у підготовчому засіданні обставини справи, суд приймає визнання відповідачем позову та вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом\~встановлені наступні\~фактичні обставини\~справи та правовідносини, врегульовані нормами глав 3, 20 Цивільного кодексу України в частині захисту цивільних прав та інтересів судом, визнання недостовірної інформації, захисту особистого немайнового права. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 297 ЦК України - кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до положень частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом (частина 3 статті 12 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що [INFO] в мережі Інтернет на персональній сторінці відповідача [PERSON] в соціальної мережі «Facеbook» ( [INFO] за посиланням [PERSON] » було поширено інформацію наступного змісту: « [PERSON] и жена являются гражданками США. Семья и сам [PERSON] не проживают в Украине [INFO] Одна дочка живёт в США, вторая в Лондоне, жена в Израиле, сам [PERSON] также большую часть времени живет в Израиле и только изредка приезжает в Украину. Сестра [PERSON] и все его близкие родственники также проживают в США. После Майдана сколотил невероятное состояние. Основные объекты наживы стена на границе с [PERSON] , на которую было выделено более 1 миллиарда гривен. За 5 лет нет ни денег, ни стены. Был неоднократно замешан в коррупционных скандалах. Рейтинг его партии Народный фронт равен 0,1%. Что может связывать [PERSON] с [PERSON] ? Ничего, кроме денег». Вказаний інформаційний матеріал був розміщений в соціальній мережі «Facebook» та став доступний для користування, перегляду, завантаження тощо користувачами даної соціальної мережі, а в подальшому і іншим користувачам мережі Інтернет, тобто інформація була поширена невизначеному колу осіб. Дана обставина не заперечується відповідачем. Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про інформацію» реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Відповідно до ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Виходячи з усталеної практики Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і [INFO] , Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована п.1 ст.10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання п.2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Разом з тим, відповідно до статті 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У\~зв`язку\~з цим\~статтею 32\~Конституції України передбачено, що кожному громадянину гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, між іншим, щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ст.275,297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, які є недоторканими, фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності. Статтею 277 ЦК України передбачено, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, слід визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, встановити факт поширення недостовірної інформації та факт того, що поширена інформація стосується саме особи позивача і що поширена інформація порушує особисті немайнові права особи позивача або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, при цьому саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема п.46 рішення по справі «Лінгенс проти Австрії» від 08.07.1986, вказано, що слід уважно розрізняти факти та оціночні судження, оскільки останні на відміну від фактів є висновками, отриманими в результаті інтелектуальної логічної обробки і узагальнення конкретною людиною фактів, оцінок інших людей, інформації довідкового характеру та причинно-наслідкових зв`язків між зазначеними джерелами інформації. Тому такі висновки (оціночні судження) будь-яким чином не можливо оцінити (довести) на предмет правдивості чи правильності. У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Дана правова позиція також висловлена Верховним Судом України у постанові від 29 листопада 2017 року у справі № 6-639цс17. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до статті 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Таким чином, спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи. Проаналізувавши зміст вищезазначеного оскаржуваного допису в соціальній мережі «Фейсбук» 13.05.2019 відносно позивача, суд дійшов висновку, що спірна інформація автора за своїм характером подана у формі фактичних тверджень (даних), оскільки в них категорично зазначаються певні обставини, що нібито мають відношення до позивача. Інформація, що є предметом спору, містить висловлення про конкретні події/обставини, що не може бути витлумачено як такі, що містять оціночні судження. При цьому матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували достовірність оспорюваної інформації. Отже викладене свідчить про недостовірність вказаної інформації. В свою чергу поширена відповідачем інформація щодо позивача завдає шкоди його законним інтересам та порушує право позивача на повагу до честі, гідності та ділової репутації. Оспорювана інформація була розміщена відповідачем на її особистій веб-сторінці в соціальній мережі, тому саме вона є належним відповідачем за даним позовом, оскільки власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, як такий, що створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації, буде належним відповідачем лише за умови, якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним. Суд\~враховує визнання\~позову відповідачем\~та приймає визнання, оскільки це не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Протилежного судом не встановлено. Згідно ч. 7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, в п. 58 рішення в справі «Cicad проти Швейцарії» визначено, що будь-яка особа, яка здійснює своє право на свободу вираження поглядів, бере на себе і відповідальність за свої дії, межі якої залежать від конкретної ситуації. Тобто, ніхто не може бути звільнений від відповідальності за необґрунтовані, безпідставні звинувачення інших осіб. Стаття 10 Конвенції, яка гарантує свободу вираження поглядів, захищає осіб від відповідальності тільки тоді, коли вони діють добросовісно. За наведених обставин, поширена інформація підлягає спростуванню. З огляду на викладене, позов підлягає задоволенню. Відповідно\~до положень\~ст.\~141,\~142\~ЦПК України\~судом по\~даній праві\~проводиться розподіл\~судових витрат.\~Зважаючи на\~визнання відповідачем\~позову,\~відповідно до\~ст.142\~ЦПК України,\~позивачу слід\~повернути 50% судового збору, сплаченого ним при поданні позову. Решту судових витрат слід стягнути з відповідача на його користь. На\~підставі викладеного,\~

Outcome: approved