Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] та просить зобов'язати відповідача не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з його сином [PERSON], а також позивач просить визначити наступні способи його участі у вихованні сина [PERSON], [INFO], особисте спілкування згідно з графіком роботи позивача : три дні на тиждень з 09 години 00 хвилин до 15 години 00 хвилин у будинку, де він проживає за адресою : [ADDRESS]. У разі якщо святкові дні припадають на день його побачення з сином або цей день передує дню побачення або є наступним після нього, то такі дні син проводить з батьком. З позовної заяви виходить, що позивач перебував у офіційних шлюбних відносинах з [PERSON]. Від їх стосунків у них народився син - [PERSON] [INFO]. Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 09.03.2017 року шлюб між сторонами було розірвано та стягнуто з позивача аліменти на утримання його неповнолітнього сина. Після розірвання шлюбу його син [PERSON] проживає разом з відповідачем та його колишніми тещею та тестем. Останні керують родиною, чинять тиск та мають негативний вплив не тільки на його колишню дружину, але й на його сина. Фактично з самого моменту розлучення у нього з відповідачем почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні їхньої спільної дитини, його відвідуванні, почали створюватися штучні перешкоди зі сторони відповідача та осіб, які проживають разом із його сином, стосовно неможливості його нормального спілкування із сином. Всі його намагання нормальним, мирним шляхом врегулювати даний спір призводять лише до конфліктів, оскільки відповідач перешкоджає йому, не бажає його присутності та штучно створює такі обставини через які він не може нормально зустрічатися з сином. Весь цей час позивач намагається налагодити нормальний зв'язок із дитиною, приймати участь у його вихованні, утриманні, розвитку його здібностей та забезпечувати його всім необхідним для нормального розвитку. Права позивача як батька сьогодні є порушеними. Після марних спроб вирішити розбіжності [PERSON] звернувся з заявою про визначення днів та годин спілкування зі своєю дитиною до комісії з питань захисту прав дитини Городнянської районної державної адміністрації Чернігівської області. 03.03.2017 року даною комісією було прийняте рішення у відповідності до якого позивачу було визначено режим спілкування з сином згідно з його графіком роботи, три дні на тиждень з 09 години 00 хвилин до 15 години 00 хвилин у будинку, де він проживає. Фактично, з моменту прийняття даного рішення, відповідач його ігнорувала та продовжувала чинити перешкоди його спілкуванню з сином та участі у вихованні сина. Через такі протиправні дії відповідача позивач вимушений звернутися із даною позовною заявою до суду. Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що питання виховання дитини батьки вирішують спільно, батько зобов'язаний брати участь у вихованні своєї дитини і має право на особисте спілкування з сином, а також посилаючись на положення ст. 141-142, 153 СК України, позивач [PERSON] звертається до суду з даним позовом та просить задовольнити заявлені ним позовні вимоги. Ухвалою судді від 18 жовтня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. У судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені ним позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Підтвердив обставини, викладені ним в позовній заяві в обґрунтування заявлених позовних вимог. Вказав, що він з колишньою дружиною не може вирішити питання щодо його участі у вихованні їхнього спільного сина. Відповідач не дає можливості вільно спілкуватися з дитиною, сходити з сином куди-небудь, взяти дитину до себе додому. Він пропонував колишній дружині звернутися за допомогою до сімейного психолога, але вона відмовилась. Після цього він звернувся до органу опіки та піклування з відповідною заявою, їх обох викликали на засідання комісії з питань захисту прав дитини Городнянської районної державної адміністрації Чернігівської області, де і було встановлено його режим спілкування з сином. Однак відповідач не виконує цього рішення і стверджує, що це рішення є недійсним. Позиція відповідача у питанні його участі у вихованні та спілкуванні з сином, можливості брати дитину до себе зводиться до того, що вона вважає його не відповідальним батьком, який може нашкодити здоров'ю дитини. Якщо ж за цей час і були випадки коли він спілкувався з сином, то це відбувалось або ж біля будинку відповідача або ж у її присутності та під її наглядом. Коли ж він телефонував з проханням дати йому можливість погуляти з сином, взяти його до себе, то відповідач постійно відмовляла, знаходячи при цьому різноманітні приводи. Так зимою не можна взяти сина бо холодно, погана погода, весною в такому разі вона скаже, що сина не можна взяти бо дощить, влітку дуже жарко, а восени відповідно вітряно. Така ситуація його не влаштовує, а тому він просить суд встановити визначені ним способи його участі у вихованні сина. Підтвердив, що на даний час на утримання сина він сплачує аліменти. Крім того, зазначив, що за першого ж прохання відповідача він надає їй допомогу з усіх питань, що стосуються їхньої дитини. Так, недавно на прохання колишньої дружини він наймав таксі і возив її з дитиною до лікарні. Що стосується відповідача [PERSON], то її позиція по суті заявлених позовних вимог у процесі судового розгляду справи постійно змінювалась. На початку судового розгляду справи відповідач пред'явлений до неї позов не визнавала у повному обсязі та заперечувала з приводу його задоволення. Стверджувала, що позивач кілька разів брав дитину, а саме на Великдень, один раз до церкви і один раз брав сина і вони ходили на святкування дня міста. Крім того, один раз дитина гуляла з батьком і той катав сина на велосипеді біля двору її батьків. При цьому підтвердила, що у всіх вищеперерахованих нею випадках вона також була присутня і спілкування батька з сином проходило за її участі. Свою позицію і своє категоричне неприйняття можливості батьком забирати дитину до себе і спілкуватись з сином без її присутності пояснює тим, що вона боїться, що з їхнім сином вдома у позивача може щось трапитись. Крім того, вона переконана, що окрім неї, ніхто краще не пригляне за дитиною, саме вона знає як і що потрібно дитині, а вдома у позивача дитина може наражатись на різні небезпеки. При цьому відповідач не змогла навести хоча б один приклад, коли б дитина наразилась на небезпеку через якісь дії позивача. Наприкінці судового розгляду справи відповідач змінила свою позицію по суті заявлених позовних вимог, пред'явлений позов визнала повністю та не заперечувала з приводу його задоволення. Погодилась з тим, що позивач як батько дитини має право нарівні з нею брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною. Таку зміну своєї позиції пояснила тим, що вона сподівається, що позивач буде належним чином доглядати за дитиною і дотримуватись узгодженого з нею раціону харчування. Не заперечувала проти того, щоб позивач брав дитину до себе і запевнила суд, що в подальшому вона ніяких перешкод позивачу в цьому чинити не буде. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування в особі Городнянської районної державної адміністрації Чернігівської області у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання третя особа повідомлялась належним чином. Позицію третьої особи по суті спору у листі від 12.12.2018 року на адресу суду виклав начальник служби у справах дітей Городнянської районної державної адміністрації Чернігівської області Росомаха Р.В., який при цьому вказав, що орган опіки та піклування вже розглядав вказане спірне питання сторін у справі і послався на відповідне рішення від 03.03.2017 року, яким було встановлено режим спілкування [PERSON] з сином ( а.с. 44 ). Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до вимог частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення позивача, надані в судовому засіданні в обґрунтування заявлених позовних вимог, з'ясувавши позицію відповідача по суті заявлених позовних вимог та заслухавши її пояснення з приводу спору, дослідивши в судовому засіданні всі наявні матеріали справи та надані докази, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Стаття 141 СК України передбачає, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 150 СК України визначено обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а ч. 1 ст. 151 СК України передбачає, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Згідно положень ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Стаття 155 СК України передбачає, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно приписів ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитини, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. У судовому засіданні встановлено, що рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 09 березня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON]. Рішення суду набрало законної сили 20.03.2017 року ( а.с. 8-10 ). З дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] народився [INFO] року у м. Чернігів та його батьками значаться : [PERSON], [PERSON] ( а.с. 6 ). Стаття 158 СК України передбачає, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. [PERSON] у 2017 році звернувся до комісії з питань захисту прав дитини Городнянської районної державної адміністрації Чернігівської області з заявою щодо визначення днів та годин спілкування зі своїм сином [PERSON], [INFO] року. Комісія розглянувши відповідну заяву за участі обох батьків вирішили встановити режим спілкування батька [PERSON] з сином [PERSON], [INFO], згідно з його графіком роботи : три дні на тиждень з 09 години 00 хвилин до 15 години 00 хвилин у будинку, де проживає батько за адресою : [ADDRESS] ( а.с. 7 ). Згідно акту обстеження умов проживання позивача від 10.12.2018 року за адресою проживання [PERSON], а саме [ADDRESS], встановлено, що умови проживання нормальні, сім'я проживає у просторому будинку, який обладнаний у сучасному стилі, є необхідна побутова техніка, меблі. Для дитини мається окрема кімната та в наявності є іграшки( а.с. 43 ). З довідки про доходи [PERSON] від 12.12.2018 року встановлено, що він працює в Городнянському РЕМ ПАТ «Чернігівобленерго» та за період з квітня 2017 року по листопад 2018 року ним було сплачено аліментів на утримання сина в розмірі 25494,63 грн. ( а.с. 50 ). Городнянський районний відділ державної виконавчої служби своєю довідкою від 11.12.2018 року підтвердив, що [PERSON] за виконавчим листом сплачує на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO]. Станом на 01.12.2018 року у [PERSON] заборгованість по сплаті аліментів відсутня ( а.с. 49 ). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] час від часу виникають спори та конфліктні ситуації з питань участі позивача, який проживає окремо від дитини, у вихованні та спілкуванні з сином, обидві сторони конфлікту не можуть дійти згоди у питаннях спілкування та виховання дитини, відповідач незважаючи на рішення органу опіки та піклування, яким встановлено режим спілкування батька [PERSON] з сином [PERSON], [INFO], чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з сином, не дозволяє позивачу брати сина до себе додому, а у тих випадках, коли батьку надають можливість поспілкуватись з дитиною, то це спілкування здійснюється виключно в присутності та під контролем відповідача. Разом з тим, під час судового розгляду справи відповідач визнала право батька на особисте спілкування з дитиною, погодилась на запропоновані [PERSON] способи його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною та зобов'язалась не чинити йому перешкод у спілкуванні з сином. Стаття 159 СК України передбачає, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У листі від 12.12.2018 року за вих. № 01-07/366 орган опіки та піклування в особі Городнянської районної державної адміністрації Чернігівської області звернув увагу суду на те, що спірне питання, яке є предметом судового розгляду, досліджувалось органом опіки та піклування та за результатами його розгляду 03.03.2017 року було прийнято рішення на користь [PERSON] яким було встановлено режим спілкування останнього з його малолітнім сином [PERSON], [INFO] року. Тим самим, орган опіки та піклування підтвердив обґрунтованість вимог позивача та його право як батька на особисте спілкування зі своєю дитиною ( а.с. 44 ). Виходячи з того, що між сторонами існує спір щодо участі позивача у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, неможливості самостійного досягнення сторонами згоди у питаннях виховання дитини, доведення фактів вчинення відповідачем перешкод позивачу у спілкуванні з сином та у його вихованні, наявності рішення органу опіки та піклування, яким встановлено режим спілкування батька з сином, яке ігнорувалось відповідачем, з огляду на позицію відповідача по суті заявлених позовних вимог, яка зобов'язалась не перешкоджати позивачу брати ним участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином, а також виходячи з рівності прав та обов'язків батьків щодо їх дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню та позивачу слід визначити запропоновані ним способи участі у вихованні сина [PERSON], [INFO]. При цьому суд роз'яснює відповідачу положення ч. 4 ст. 159 СК України, яка передбачає, що у разі ухилення особою, з якою проживає дитина, від виконання рішення суду, яким визначено способи участі одного з батьків у вихованні дитини, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Враховуючи наведене,

Outcome: approved