Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з цивільним позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про визнання права власності у порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що 27 листопада 2017 року помер батько малолітньої [PERSON] [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка. Вказану спадщину прийняли його брат [PERSON] та дочка [PERSON], однак позивач позбавлена можливості її оформити у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на земельну ділянку. За таких обставин, посилаючись на приписи законодавства, що регулює спадкові відносини, позивач просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 31 жовтня 2018 року провадження у справі відкрито та призначено справу до підготовчого судового засідання. У судове засідання сторони не з'явились. Позивач подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала (а.с. 30). Від відповідача подано до суду заяву, в якій останній просив розгляд справи проводити без його участі, позов визнавав. (а.с. 31). Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з приписів ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд ухвалив слухати справу за відсутності учасників процесу. Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. 27 листопада 2017 року помер батько позивача [PERSON], що підтверджується копією виданого повторно свідоцтва про смерть від 13 грудня 2017 року серії І-СР № 313555 (а.с. 8). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Зокрема, згідно з копією державного акта на право приватної власності на землю від 11 січня 2007 року серії ЯГ № 644423 [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка площею 2,7504 га для ведення товарно-сільськогосподарського виробництва, розташована на території Чорнобаївської селищної ради Чорнобаївського району Черкаської області. Згідно з довідкою Чорнобаївської селищної ради Чорнобаївського району Черкаської області від 19 вересня 2018 року № 4817 (а.с. 13), [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою: [INFO]. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 2. ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Таким чином часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день його смерті, тобто 27 листопада 2017 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Судом встановлено, що померлий [PERSON] заповіт не складав, а [PERSON] відповідно до приписів ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 3 цієї статті Кодексу встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до змісту листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 10 листопада 2017 року (вих. № 1153-01/16) (а.с. 25), що надійшов у відповідь на запит суду (а.с. 18), після смерті [PERSON] подані заяви про прийняття спадщини від [PERSON] та [PERSON], свідоцтва про право на спадщину не видавалося. Водночас листом Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 7 вересня 2018 року (вих. № 1026/02-16) позивачам повідомлено про відсутність у спадковій справі [PERSON] правовстановлюючих документів на земельну ділянку, що в силу вимог підпункту 4.15 п. 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину, та розяснено право на звернення до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування (а.с. 14). Отже відсутність у позивача правовстановлюючого документу на земельну ділянку, яка входить до складу спадщини, фактично унеможливлює отримання ними свідоцтва про право на спадщину і, як наслідок, призводить до порушення її права власності на спадкове майно. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов'язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. З огляду на викладене, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved