Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовними вимогами до відповідача [PERSON] з приводу визнання за ним права на ? частку домоволодіння, яке складається з житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS]. Заявлені вимоги позивач в судовому засіданні мотивував тим, що 24.02.2001 року зареєстрував шлюб з відповідачкою в Кривецькій сільській раді Богородчанського району. За час перебування в шлюбі в 2004 році ними розпочато будівництво житлового будинку. В 2011 році будівництво в основному було завершено і в Івано-Франківському ОБТІ зареєстровано право власності на житловий будинок на прізвище дружини. Через сімейні проблеми припинили спільне життя і 12.02.2014 року шлюб між ними розірвано. Відповідачка не визнає його права на частку у спільному майні, набутому за час перебування у шлюбі і перешкоджає йому у можливості користуватись житловим будинком. Тому хоче, щоб суд визнав його право на ? частку у житлового будинку. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. У зв'язку з цим судом постановлено ухвалу про розгляд справи у порядку заочного провадження. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, які подані у розпорядження суду, з'ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 24.02.2001 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджено свідоцтвом серії [NUMBER]. Відповідно до свідоцтва про право власності на рухоме майно 13.01.2011 року [PERSON] набула права власності на новостворене майно - домоволодіння по [ADDRESS], яке складається з житлового будинку загальною площею 151,2 кв.м., житловою площею 70,5 кв.м. Підставою для набуття права власності стало рішення виконкому Кривецької сільської ради від 26.11.2010 року. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічна законодавча норма була закріплена і в ст.22 КпШС, який діяв на час реєстрації шлюбу між сторонами. Як встановлено в судовому засіданні, будівництво житлового будинку було проведено у період, коли позивач та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у прав власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності Оскільки відповідачка не визнає права позивача на його частку у майні, яке є спільною сумісною власністю, то позивач вправі ставити питання про визнання за ним права власності на належну йому частку у майні. Обраний позивачем спосіб захисту своїх цивільних прав та інтересів відповідає вимогам ст. 16 ЦК України. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved