Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до Ташлицької сільської ради Смілянського району Черкаської області про визнання прав власності на спадкове майно, в якому просить визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 1,79 га., яка розташована в адміністративних межах Ташлицької сільської ради Смілянського району Черкаської області, згідно державного акту серії ЯИ №539356 від 10 серпня 2010 року, кадастровий номер 7123789000:02:000:0559, належну [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 17 грудня 2011 року в с. Ташлик Смілянського району Черкаської області помер [PERSON]. Після смерті останнього відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 1,79 га., яка розташована в адміністративних межах Ташлицької сільської ради Смілянського району Черкаської області, згідно державного акту серії ЯИ №539356 від 10 серпня 2010 року, кадастровий номер 7123789000:02:000:0559. Він прийняв спадщину після смерті [PERSON], оскільки на час смерті останнього проживав разом з ним. Нотаріально оформити спадщину після смерті [PERSON] він має можливість, в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, відтак вимушений звернутися до суду з позовом. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з'явився, однак надав до суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягав. Представник Ташлицької сільської ради Смілянського району Черкаської області в підготовче судове засідання не з'явився, сільський голова надіслав до суду заяву, в якій справу просить розглядати без участі їх представника, проти задоволення позову не заперечує. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи вважає позовну заяву [PERSON] обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як вбачається з свідоцтва про смерть серії І-СР №182063 виданого виконавчим комітетом Ташлицької сільської ради Смілянського району Черкаської області 20 грудня 2011 року, [PERSON] помер 17 грудня 2011 року в с. Ташлик Смілянського району Черкаської області, про що в Книзі реєстрації смертей 20 грудня 2011 року зроблений відповідний актовий запис за №45 (а.с.4).\~ Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №539356 виданий управлінням Держкомзему у Смілянському районі 26 жовтня 2009 року, реєстрація якого здійснена 10 серпня 2010 року, [PERSON] ялвляється власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,79 га, яка розташована в адміністративних межах Ташлицької сільської ради Смілянського району Черкаської області (а.с.5). Згідно довідки №956 виданої виконавчим комітетом Ташлицької сільської ради Смілянського району Черкаської області 20 грудня 2011 року, [PERSON] дійсно похоронив [PERSON], який помер 17 грудня 2011 року (а.с.9). Відповідно до довідки №747 виданої виконавчим комітетом Ташлицької сільської ради Смілянського району Черкаської області 19 липня 2018 року, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з 2005 року по 17 грудня 2011 року проживали разом в [INFO], та вели спільне господарство (а.с.9). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особа яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено до складу спадщини входять усі права та обов'язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Враховучи довідку №747 виданої виконавчим комітетом Ташлицької сільської ради Смілянського району Черкаської області 19 липня 2018 року, суд приходить до обґрунтованого висновку, що [PERSON] більше пяти років проживав з [PERSON], який помер 17 грудня 2011 року, в звязку з чим являється спадкоємцем останнього четвертої черги. Як вбачається з довідки №1634/01-16 виданої Смілянською державною нотаріальною конторою 09 серпня 2018 року, після смерті 17 грудня 2011 року [PERSON] до Смілянської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття або відмову від спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась (а.с.17). Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №52855460 від 04 серпня 2018 року наданої другою Черкаською державною нотаріальною конторою, після смерті 17 грудня 2011 року [PERSON], спадкова справа не заводилася, свідоцтво про право на спадщину не видавалося (а.с.18-20). На підставі вищевикладеного, суд приходить до обґрунтованого висновку, що [PERSON] являється єдиним спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину після смерті [PERSON], який помер 17 грудня 2011 року, оскільки на момент смерті останнього проживав разом із ним, відтак прийняв спадщину після нього. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Як встановлено під час судового розгляду, [PERSON] позбавлений можливості прийняти спадщину звернувшись з відповідною заявою до нотаріальної контори, оскільки у нього відсутній оригінал правовстановлюючого документа на земельну ділянку, яка належить спадкодавцю. На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Статтею 392 ЦК України визначено, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності\~ якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.\~\~ Статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов'язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону. З листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 вбачається, відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Окрім того, відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З матеріалів справи вбачається, що відповідач визнав позов та не заперечує проти його задоволення, за таких обставин суд вважає його таким, що ґрунтується на вимогах закону, відтак підлягає до задоволення, а невизнане право позивача захисту в судовому порядку, шляхом визнання права власності на спадкове майно, а саме, на земельну ділянку. Враховуючи визнання позову відповідачем та із аналізу норми ч.3 ст.200 ЦПК України, згідно якої за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у\~\~\~ випадку визнання позову відповідачем, суд знаходить можливим розглянути справу по суті та ухвалює рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, оскільки визнання позову відповідачем не порушує прав третіх осіб. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved