Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу за договором позики із наступних підстав. 24 жовтня 2010 року до позивача звернулися відповідачі [PERSON] та його мати [PERSON] з проханням надати в борг гроші в сумі 1200 доларів США на власні потреби. Позивач погодився і вони склали письмовий договір позики (розписку), у якій зазначили всі умови договору, а саме: [PERSON] та [PERSON] беруть у позивача в борг гроші в сумі 1200 доларів США терміном на 6 місяців. За користуванням грошима відповідачі, по умовам договору, сплачують 10% щомісячно. У присутності свідків [PERSON], [PERSON], позивач та відповідачі підписали договір (розписку) і позивач передав гроші. З моменту передачі грошей і до цього часу відповідачі не повернули позивачу а ні відсотки, а ні гроші. На протязі всього часу відповідачі обіцяли повернути гроші, вказували строки, а потім почали уникати з позивачем зустрічі та розмов. Зрозумівши, що його просто обманюють позивач змушений був звернутися до суду з позовом про стягнення боргу в судовому порядку. На підтвердження укладеного договору позики позивач та відповідачі склали розписку, в якій зазначили всі умови договору (сума позики, термін повернення, проценти за користуванням та в якій валюті). На час звернення з позовом офіційний курс долара США становить 22 гривні за один долар США. Відносно курсу долара США сума боргу в національної валюті Української гривні становить 26 400 гривень 00 копійок (22х1200 = 26 400 гривень). Умовами договору позики позичальники сплачують проценти за користуванням грошима в розмірі 10% щомісячно. Розмір процентів з 24 листопада 2012 року по 24 жовтня 2015 року становить 4 320 доларів США (1200х10%=120 доларів щомісячно х 36 місяців=4320 доларів США. Загальна сума боргу з урахуванням процентів складає 5 520 доларів США х 22 гривні =121 440 гривень в національної валюті, яку позивач просить суд стягнути з відповідачів на його користь. Просить суд винести рішення, яким стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача в рахунок повернення боргу за договором позики 1200 доларів США, що складає 26 400 гривень національної валюти, винести рішення, яким стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в рахунок стягнення процентів за користуванням грошима 4 320 доларів США, що складає 95 040 гривень та винести рішення, яким стягнути з відповідачів всі витрати повязані з розглядом справи в суді, а також витрати на надання юридичної допомоги. В судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не зявились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Згідно ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що згідно розписки [PERSON] разом з матірю, [PERSON], 24 жовтня 2012 року зайняли у [PERSON] 1200 доларів США під 10% місячних з строком повернення боргу на протязі 6 місяців. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року в справі N 6-63цс13 письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). У відповідність ч.ч.1 та 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~ відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 611 ЦК України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно розписки сума позики складає 1200 доларів США. Курс долара на 18 грудня 2015 року, відповідно до повідомлення НБУ, становить 23,48 гривні за 1 долар США. Згідно курсу долара на 18 грудня 2015 року заборгованость за сумою позики складає 1200 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти становить на день ухвалення рішення 28\~176 гривень 00 копійок. Згідно договору позики передбачено сплату процентів за користування грошима в розмірі 10% від суми позики, а отже заборгованість за процентами за період з 24 листопада 2012 року по 24 жовтня 2015 року [PERSON] та [PERSON] становить 1200 доларів США х 10% х 36 місяців користування грошима = 4320 доларів США х 23,48 гривні за 1 долар США= 101\~433,6 гривні. Але відповідно до позовних вимог [PERSON] він просить стягнути заборгованість за період з 24 листопада 2012 року по 24 жовтня 2015 року в сумі 121440 гривень, яка складається з заборгованості за договором позики в розмірі 26400 гривень 00 копійок, а також процентів за користування грошима в розмірі 95040 гривень 00 копійок. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Отже враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що слід стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] суму позики в розмірі 26\~400 гривень 00 копійок та заборгованість по процентам за користування грошима 95\~040 гривень 00 копійок. Згідно довідки Дніпропетровського МСЕК серії МСЕ-ДНА-01 №493300 [PERSON], [INFO] є інвалідом ІІ групи, а у відповідності до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» інваліди І групи звільняються від сплати судового збору, а отже на підставі ст.ст.80, 88 ЦПК України слід стягнути судовий збір з [PERSON] та [PERSON] на користь держави в рівних частках в розмірі 607 гривень 20 копійок з кожного. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу, суд приходить до висновку, що вони не підлягають задоволенню виходячи з наступного: до матеріалів справи не доданий договір між адвокатом та позивачем про надання останньому правової допомоги. При розгляді справи в суді першої інстанції позивач не заявляв клопотання про допуск адвоката до участі у справі у якості особи, яка йому надає правову допомогу. Згідно Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», який набрав чинності з 1 січня 2012 року, ст.1 - розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Для вирішення питання про стягнення вказаних судових витрат на правову допомогу, необхідно з'ясувати: яка юридична допомога надана конкретно, а саме: юридична консультація, складання позову, участь у справі адвоката чи фахівця в галузі права чи представника особи та конкретно за який час ці послуги надані; в якості представника позивача або його адвоката чи спеціаліста в галузі права надавалися юридичні послуги та тільки після цього можна зробити висновки про можливість стягнення вказаних судових витрат та їх розмір. Надані документи позивачем, а саме: квитанція на загальну суму 180,00 гривень, не є підставою для стягнення вказаної суми судових витрат з відповідачів на користь позивача, в матеріалах справи відсутній розрахунок витрат на правову допомогу. З огляду на це суд вважає, що вимоги про стягнення судових витрат з надання правової допомоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved