Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-01 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про розірвання договору довічного утримання, укладеного 19 травня 2010 року між ними, посвідченого державним нотаріусом Першої Ужгородської державної нотаріальної контори Митровкою В.М. та зареєстрованого за № 4-356. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19 травня 2010 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання. Відповідно до умов договору [PERSON] прийняв на себе зобов`язання довічно утримувати подружжя [PERSON] , забезпечувати харчуванням, одягом, медичною допомогою, доглядати, надавати необхідну допомогу і побутові послуги. Вартість щомісячного матеріального забезпечення була встановлена у розмірі 825 гривень, що на момент підписання договору довічного утримання становить розмір прожиткового мінімуму доходів громадян. Подружжя [PERSON] на виконання умов договору передали [PERSON] у власність квартиру за адресою: [ADDRESS] . При цьому [PERSON] померла. [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , яка фактично ним і опікується. Посилаючись на неналежне виконання [PERSON] своїх зобов`язань за договором довічного утримання, просить його розірвати. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, однак, остання подала заяву, в якій просила розгляд справи провести за відсутності позивача та його представника. Також представник позивача зазначила, що сотанній позов підтримує в поному обсязі, просить його задоволити, витрати по сплаті судового збору віднести на позивача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій зазначив про повне визнання позовних вимог, просив розірвати договір довічного утримання, витрати по сплаті судового збору покласти на позивача. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак подала заяву, в якій вказала про повне визнання позовних вимог, просила розірвати договір довічного утримання, витрати по сплаті судового збору покласти на позивача. Дослідивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Дев`ятнадцятого травня 2010 року [PERSON] , 1948 року народження, [PERSON] , 1936 року народження, (відчужувачі) з однієї сторони, та [PERSON] (набувач) з іншої сторони уклали договір довічного утримання, згідно з умовами якого відчужувачі передають, а набувач отримує у власність належну [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності квартиру [ADDRESS] , взамін чого набувач зобов`язується надавати відчужувачам довічно матеріальне утримання. Згідно з п. 7 даного Договору, набувач зобов`язується в межах вартості матеріального забезпечення довічно утримувати відчужувачів, надати відчужувачам довічне беззоплатне користування належною йому квартирою без права постановки на реєстраційний облік та проживання в ній сторонніх осіб, після смерті відчужувачів поховати їх з додержанням прийнятих громадських та християнських звичаїв. Вартість матеріального забезпечення оцінена сторонами в 825 гривень, яка видається готівкою до 5 числа поточного місяця відчужувачам, поштовим переказом чи на банківський рахунок. За рахунок даної суми за замовленням відчужувачів, набувач зобов`язаний придбати і безоплатно доставити до місця їх проживання продукти харчування, одяг, медикаменти або забезпечити надання побутових послуг. Про прийняття таких послуг відчужувані мають надати розписку. Пунктом 13 даного Договору визначено, що він може бути розірваний за згодою сторін, а у випадку невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання однієї зі сторін у судовому порядку. Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 16 жовтня 2017 року [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . Згідно з свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 04 вересня 2018 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 04 вересня 2018 року. Оцінивши докази, зібрані та досліджені у ході судового розгляду справи у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 13 ЦПК, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Як встановлено з заяв відповідачів [PERSON] , [PERSON] від 02.09.2021 року, останні визнають позовні вимоги в повному обсязі та просять розірвати договір довічного утримання. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.\~Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи право позивача на розірвання договору а також повне визнання відповідачами позовних вимог, яке повністю відповідає вимогам закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, а також відсутність обґрунтованого сумніву щодо його добровільності, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved