Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], в якому просить розділити спільне майно подружжя, а саме, визнати за сторонами право власності по ? частині автомобіля ДЕО «Сенс», державний номер [NUMBER]. В обґрунтування свого позову [PERSON] зазначив, що з 21.06.1996 року по 09.04.2013 року він перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого мають сина, [INFO] та доньку, [INFO]. 09.12.2011 року вони з відповідачем, шляхом укладення договору купівлі-продажу придбали автомобільДЕО «Сенс», державний номер [NUMBER], який зареєстрували на [PERSON] Угоди про добровільний поділ майна, що є спільною власністю подружжя, між ними досягнуто не було. Не зважаючи на те, що вищезазначений автомобіль було оформлено на ім'я відповідача, позивач вважає, що дане майно належить їм обом в рівних частках, тобто по ? частині кожному, жодних домовленостей щодо нерівності часток у спільному майні між ними не було. Шлюбний договір між ними не укладався. Добровільно поділити майно відповідач відмовляється, у зв'язку з чим позивач вимушений звернутись за захистом своїх прав до суду. У судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав, мотивуючи їх обставинами, викладеними у позовній заяві, просив задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнала, зазначивши, що позивач обрав невірний спосіб захисту своїх прав, оскільки автомобіль є річчю неподільною, а тому не підлягає розподілу в натурі. І в даному випадку спільна сумісна власність не може бути переведена у спільну часткову. Просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Суд, вислухавши позивача представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] з 21.06.1996 року по 22.04.2013 року перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.8-9), від якого мають сина [INFO] та доньку, [INFO] (а.с.8-9). Дані обставини встановлені Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області та не заперечувались сторонами в судовому засіданні, а тому в силу ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. 09.12.2011 року, тобто перебуваючи в зареєстрованому шлюбі,сторони, шляхом укладення договору купівлі-продажу придбали автомобільДЕО «Сенс», державний номер [NUMBER], який зареєстрували на [PERSON] (а.с.26). 11.03.2014 року, після розлучення з [PERSON], [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], змінивши прізвище на «[PERSON]». У відповідності до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. У зв'язку з цим, незалежно від того, чий дохід був основним в сім'ї, майно, придбане [PERSON] та [PERSON] в період зареєстрованого шлюбу, є їх спільною сумісною власністю і вони обидва мають рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Факт того, що спірний автомобіль було придбано сторонами в період зареєстрованого шлюбу встановлений в судовому засіданні і не заперечувався сторонами. Згідно із ст.ст. 69, 79 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 25 Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення законодавства щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі, коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального розподілу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Враховуючи дану позицію Верховного Суду України, суд приходить до висновку, що позиція представника відповідача щодо не можливості визнання ідеальних часток на автомобіль через неможливість його реального розподілу, є помилковою та такою, що не відповідає вимогам законодавства. Судом встановлено, що спірний автомобіль було придбано сторонами в період зареєстрованого шлюбу. Крім того, зазначена обставина не заперечувалася сторонами в судовому засіданні. Наявність будь-якої домовленості або шлюбного договору між сторонами в судовому засіданні не встановлено. Тому, суд приходить до висновку про те, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], їх частки в цьому майні слід визнати рівними, і за кожним з них слід визнати право власності на 1/2 частину зазначеного майна. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Крім того, згідно з вимогам ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] повинні бути стягнуті судові витрати по справі у вигляді сплаченого судового збору в сумі 400,00 гривень. При цьому, суд вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що в разі неможливості поділу спірного автомобіля в натурі на ідеально рівні частини, або у разі неможливості спільного володіння і користування майном, кожен з них не позбавлений права звернутися до суду з позовом про припинення права особи на частку у спільному майні з урахуванням вимог чинного законодавства. На підставі викладеного,

Outcome: approved