Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON].) звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON].) про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. Позовні вимоги мотивовані тим, що від шлюбу з відповідачем має доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач не надає коштів на утримання малолітньої доньки, а тому відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) позивач має право на стягнення аліментів у розмірі 5 000 грн. щомісяця і до повноліття дитини. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог частково заперечував, зокрема, в частині визначення їх розміру та зазначив що надає матеріальну допомогу на утримання дитини. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER]. Дитина проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні, відповідач добровільно надає допомогу на утримання дитини, проте, надання допомоги у таких обсягах позивач вважає недостатньою для забезпечення потреб дитини з огляду на його матеріальне становище. Наведене свідчить про здійснення відповідачем сприятливих умов для фізичного, розумового та духовного розвитку малолітньої дитини. Проте, добровільне матеріальне забезпечення не виключає права стягувачу у будь-який час звернутися до суду з заявою про стягнення аліментів. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Оскільки малолітня дитина проживає з матір'ю, батько - відповідач по справі зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на її утримання. Враховуючи, відсутність домовленостей між батьками щодо утримання дитини та невиконанням відповідачем цього обов'язку, аліменти підлягають стягненню за рішенням суду. Частиною 3 ст. 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З наданих відповідачем у судовому засіданні пояснень вбачається, що він не працює та отримує нерегулярний, мінливий дохід, а тому суд дійшов висновку про необхідність визначити розмір аліментів саме у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Частиною першою ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з викладеного вище та врахувавши те, що відповідну позовну заяву позивачем подано лише 23 лютого 2017 року, що підтверджується відміткою загальної канцелярії суду (а.с. 1), відповідно до ст. 191 СК України саме від дня пред'явлення позову підлягають відрахуванню аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх дитини. Враховуючи вищевикладене та стан здоров'я дитини, її матері, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, який має нерегулярний, мінливий дохід, відсутність у відповідача аліментних зобов'язань та інші обставини, що мають істотне значення при вирішенні даного спору, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн., щомісячно, починаючи з 23 лютого 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial