Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

[PERSON] діючий на підставі договору про надання правової допомоги в інтересах [PERSON]звернувся до Канівського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою, інфляційних втрат, пені за користування грошовими коштами, трьох процентів річних та моральної шкоди. В позові зазначив, що 15.07.2015 року відповідач позичила у нього грошові кошти у сумі 5000,00 грн., про що написала письмову розписку в якій зобов'язалася повернути кошти в сумі 5000,00 грн. до 01.09.2015 року, однак не повернула. Станом на 09.08.2017 року борг не повернуто. У звязку з тим, що відповідач добровільно борг не повернула, він змушений звернутись до суду та просить суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу по розписці від 15.07.2015 року в розмірі 5000,00 грн., пеню за користування грошовими коштами в сумі 3353,27 грн. , три проценти річних від простроченої суми в розмірі 290,00 грн. грн., інфляційне збільшення боргу в розмірі 1250,00 грн. та моральну шкоду в сумі 5000 грн., також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати понесені на сплату судового збору в сумі 640,00 грн. та на оплату правової допомоги в сумі 5000,00 грн.. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просять суд їх задоволити в повному обсязі, не заперечували щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, з невідомих для суду причин про дату , час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.. Повідомлення про причину неявки в засідання відповідача до суду не надійшло, а тому суд вважає за можливе відповідно до п.4 ст. 169 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд встановив наступне. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Згідно з вимогами статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки національного банку України. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 15.07.2015 року [PERSON] взяла у борг у [PERSON] грошові кошти у сумі 5000,00 грн., про що написала письмову розписку в якій зобов'язалася повернути кошти в сумі 5000,00 грн до 01.09.2015 року (а.с.19 ), однак не повернула грошові кошти. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Отже, неналежне виконання, тобто з порушенням вимог встановлених в договорі не призводить до припинення зобовязальних правовідносин. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, за загальним правилом грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Однак, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. У відповідності до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що станом на день звернення до суду 09.08.2017 відповідачем заборгованість по договору позики згідно розписки від 15.07.2015 не сплачена. З урахуванням наведеного, позивач просить стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 5000,00 грн.. Згідно наданого позивачем розрахунку суми боргу згідно розписки [PERSON] від 15.07.2015 ( а.с.19), пеня за користування грошовими коштами в розмірі облікової ставки НБУ за період з 01.09.2015 по 09.08.2017 складає 3353,27 грн., 3% річних складає 290,95 грн., інфляційне збільшення боргу складає 1250,00 грн.. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Стаття 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму позики відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідна правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду України від 27.01.2016 у справі № 6-771 цс15 в якій суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню. З огляду на вищевикладене, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача борг за розпискою в сумі 5000,00 грн, пеню за користування грошовими коштами в сумі 3353,27 грн., три проценти річних в сумі 290,95 грн., інфляційне збільшення боргу в сумі 1250,00 грн. а також моральну шкоду в розмірі 5000,00 гривень. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати, понесені позивачем на оплату судового збору в сумі 640,00 грн. та судові витрати, понесені позивачем на правову допомогу в сумі 5000 грн. (а.с.20-21) підлягають стягненню з відповідача . На підставі наведеного та

Outcome: approved