Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання такою, що втратила право на користування чужим майном. Свій позов обґрунтовує тим, що згідно рішення Луцького міськрайонного суду від 25.05.2012 року, ухваленому в справі за його позовом до [PERSON] про визнання майна об'єктами спільної сумісної власності подружжя, визначення часток у спільному подружньому майні та його поділ, яке набрало законної сили 09.10.2013 року, йому виділено в натурі житловий будинок з прибудованим гаражем, літньою кухнею, льохом з шийкою по [ADDRESS] та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за вказаною адресою, відповідачу [PERSON] виділено три земельні ділянки для ведення особистого підсобного господарства загальною площею 0,475 га та стягнуто з нього в користь відповідача 193059 грн. грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на житловий будинок та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Вказує, що відповідач, погодившись із вказаним рішенням суду та вживаючи відповідних заходів до одержання коштів, разом з тим, залишається зареєстрованою та вчиняє дії по вселенню в спірний житловий будинок по [ADDRESS], чим порушує його права як власника будинковолодіння та земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Покликаючись на те, що відповідач, втративши право власності, втратила і право користування зазначеним майном, просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] та присадибною земельною ділянкою за цією ж адресою, які належать йому на праві власності згідно рішення Луцького міськрайонного суду від 23.05.2012 року та стягнути судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали з підстав, наведених в позовній заяві. Просили позов задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали. Представник відповідача суду пояснив, що [PERSON], втративши право власності на частину спірного майна, має право користуватись ним як колишній член сім'ї власника майна. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Здійснюючи право власності, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, що передбачено ст.319 ЦК України. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. З пояснень сторін, матеріалів справи судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.11.1997 року по 11.04.2001 року, в шлюбі є неповнолітні діти, які проживають з позивачем(а.с.7,8). Згідно рішення Луцького міськрайонного суду від 23.05.2012 року, ухваленому в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна об'єктами спільної сумісної власності подружжя, визначення часток у спільному подружньому майні та його поділ, яке набрало законної сили 09.10.2013 року, позивачу виділено в натурі житловий будинок з прибудованим гаражем, літньою кухнею, льохом з шийкою по [ADDRESS] та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за вказаною адресою, відповідачу [PERSON] виділено три земельні ділянки для ведення особистого підсобного господарства загальною площею 0,475 га та стягнуто зпозивача в користь відповідача 193059 грн. грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на житловий будинок та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд(а.с.9-17,21). На підставі вказаного рішення суду 11.11.2013 року проведена державна реєстрація права власності [PERSON] на виділене йому нерухоме майно, що стверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно(а.с.38,39). З будинкової книги встановлено, що відповідач [PERSON] з 20.04.2004 року зареєстрована в [ADDRESS] (а.с.25-27). Рішенням Луцького міськрайонного суду від 04.07.2013 року в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про вселення в житловий будинок, яке набрало законної сили 19.09.2013 року, [PERSON] вселена в житловий [ADDRESS], як, на той час, власник спірного будинку(а.с.18-20). Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 15.10.2013 року позивач [PERSON] надіслав відповідачу [PERSON] вимогу про зняття з реєстрації з житлового [ADDRESS], однак відповідач вимогу залишила без відповіді та задоволення(а.с.22). На основі встановлених обставин, суд вважає, що в даному випадку виникли правовідносини між власником та колишнім власником житла. Тому позивач, як власник житла, має право вимагати визнання [PERSON], як колишнього власника, такою, що втратила право користування житловим приміщенням. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. Отже, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON], втративши право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в[ADDRESS] та присадибну земельну ділянку площею 0,103 га в [ADDRESS], втратила право користування цим майном. На підставі ст. ст.317, 319, 321,364 ЦК України,

Outcome: approved