Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна», приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Теличко Віктора Анатолійовича про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 21 січня 2020 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович видав виконавчий напис №1453 про стягнення з [PERSON] , на користь ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» заборгованості у розмірі 63 484,72 грн. Постановою від 14 лютого 2020 року приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Теличко В.А., відкрив виконавче провадження № 61280435 за виконавчим написом нотаріуса № 1453 виданим 21 січня 2020 року. В межах вказаного виконавчого провадження приватний виконавець наклав арешт на кошти [PERSON] , які розміщені на рахунку в банківській установі. 24 лютого 2020 року за ВП № 61280435 від 12 лютого 2020 року, з рахунку належного [PERSON] , приватним виконавцем були списані кошти, належні позивачу у розмірі 10398,32грн. 12 жовтня 2020 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області ухвалив рішення у справі № 186/317/20 про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 21 січня 2020 року № 1453, вчинений приватним нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» заборгованості у розмірі 63 484,72 грн., яке набрало законної силі 13.11.2020 року. Згідно листа приватного виконавця від 07 грудня 2020 року грошові кошти, списані з рахунку позивача в загальній сумі 10 398,32 грн були приватним виконавцем розподілені наступним чином: 989,83грн - винагорода державного виконавця; 8 908,49 грн - погашення заборгованості за виконавчим написом приватного нотаріуса № 1453 від 21 січня 2020 року; 500 грн - повернення авансового внеску стягувачу. Згідно доданих до листа копій платіжних доручень від 24 лютого 2020 року було перераховано: 989,83 грн на рахунок приватного виконавця, з призначенням платежу - винагорода приватного виконавця - платіжне доручення № 250; 8 908,49 грн. на рахунок ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» з призначенням платежу - погашення заборгованості за виконавчим написом приватного нотаріуса № 1453 від 21 січня 2020 року - платіжне доручення № 251 500 грн на рахунок ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» з призначенням платежу - повернення авансового внеску - платіжне доручення № 252. Отже, відповідачем ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» безпідставно за отримано - 9 408,49 грн. Відповідачем приватним виконавцем безпідставно отримано - 989,83 грн. Таким чином, правова підстава, згідно якої ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» набуло кошти від позивача у сумі 9 408,49 грн та приватний виконавець у сумі 989,83 грн відпала, оскільки рішенням суду виконавчий напис нотаріуса визнано таким, що не підлягає виконанню. Отже, з метою захисту прав позивача необхідно стягнути з ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» безпідставно отримані грошові кошти у сумі 9 408,49 грн, з приватного виконавця безпідставно отримані грошові кошти у сумі 989,83 грн. Крім того, грошові кошти в сумі 10 398,32 грн були списані приватним виконавцем з рахунку, який є рахунком зі спеціальним режимом, на даний рахунок позивачу перераховувались грошові кошти з пенсійного фонду - пенсія по інвалідності. Вказані грошові кошти є єдиним джерелом для існування позивача, як інваліда II групи. Право позивача на належну йому пенсію по інвалідності було порушено внаслідок дій приватного виконавця, який списав грошові кошти з рахунку позивача, що надійшли з пенсійного фонду як пенсія по інвалідності, а у подальшому вказані кошти були безпідставного отримані відповідачами. Отже, позивачу завдано моральної шкоди внаслідок протиправних дій приватного виконавця, що у відповідності до положень ст. 23 ЦК України полягають у душевних стражданнях, завданих позивачу, який залишився у лютому 2020 року без пенсії, без єдиного джерела до існування. Позивач вважає, що з приватного виконавця на його користь слід стягнути моральну шкоду у розмірі 5\~000 грн. [PERSON] , просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІВЕСТ УКРАЇНА» на його користь безпідставно набуті грошові кошти в сумі 9 408,49 грн. Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Теличко Віктора Анатолійовича на його користь безпідставно набуті грошові кошти в сумі 989,83 грн та в рахунок відшкодування моральної шкоди 5\~000 грн. Відповідач у справі ТОВ «РОСВЕН\~ІВЕСТ УКРАЇНА»\~в судове\~засідання не\~з`явився,\~про час\~та місце\~розгляду справи\~повідомлявся належним\~чином, відзиву на позовну заяву до суду не надав. Відповідач у справі приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Теличко В.А., в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду письмовий відзив на позовну заяву в якому зазначив, що правовою підставою для отримання приватним виконавцем коштів у сумі 989,83 грн. від позивача є постанова про стягнення з боржника основної винагороди від 14.02.2020, яка є чинною та ніким не оскаржена, а не скасований виконавчий напис нотаріуса, як про те зазначає позивач. 14.02.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Теличком Віктором Анатолійовичем було винесено постанову про стягнення з боржника основної суми винагороди у ВП № 61280435, якою стягнуто з боржника [PERSON] основну винагороду у сумі 6 388,47 грн. Отже, оскільки правова підстава для отримання приватним виконавцем коштів станом на момент розгляду справи не відпала, тобто постанова про стягнення з боржника основної винагороди від 14.02.2020 у ВП № 61280435 є чинною, то у даному випадку ст. 1212 ЦК України до спірних правовідносин з приватним виконавцем є незастосовною. Так, позивачем умисно приховано від суду факт того, що ним ще 18.03.2020 було подано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду позовну заяву з вимогами щодо визнання визнати протиправною та скасувати постанови приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Теличка Віктора Анатолійовича від 14.02.2020 про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 61280435 з посиланням на протиправність дій відповідача по накладенню арешту на рахунок позивача, на який перераховується пенсія по інвалідності. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.03.2020 у справі № 160/3036/20, яке набрало законної сили 01.05.2020, у задоволенні позову [PERSON] до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Теличка Віктора Анатолійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» про визнання протиправною та скасування постанови, зняття арешту - відмовлено повністю. Так, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.03.2020 у справі № 160/3036/20, яке набрало законної сили 01.05.2020, було встановлено, що у постанові, що є предметом оскарження приватним виконавцем було постановлено накласти арешт на грошові кошти боржника, що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження у загальному розмірі 70 897,69 грн. При цьому, у повідомленні АТКБ «Приватбанк» не було застережень, що кошти, що містяться та надходять на рахунку є такими, які стягувати заборонено законом. Натомість, після отримання від [PERSON] заяви про зняття арешту з рахунку разом із довідкою АТКБ «Приватбанк» за №88ТГ)2Т6578ЬН8ЕРУ від 04.03.2020 та випискою за картковим рахунком за період з 01.06.2019 по 25.02.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Теличко В. А. було винесено постанову від 05.03.2020 року про зняття арешту з коштів, що розміщені на рахунку в АТ КБ «Приватбанк», що накладено приватним виконавцем Теличко В.А. в межах виконавчого провадження ВП №61280435. Як слідує зі змісту наданої відповідачем до суду копії виписки з ІСДП «НАІС» від 25.03.2020 постанову приватного виконавця від 05.03.2020 по виконавчому провадженню № 61280435 повністю виконано 10.03.2020. З огляду на викладене, обставини щодо відсутності вини у діях приватного виконавчого округу Дніпропетровської області Теличка Віктора Анатолійовича та виникнення спірних правовідносин у зв`язку з ненаданням інформації саме АТ КБ «Приватбанк», що кошти, що містяться та надходять на рахунок позивача є такими, які стягувати заборонено законом, не підлягають доказуванню, оскільки ці обставини встановлені рішенням у адміністративній справі, яке набрало законної сили та не оскаржувалось. З огляду на викладене, необґрунтованим та безпідставним є вимоги позивача щодо покладення обов`язку по відшкодування моральної шкоди на приватного виконавця, який діяв у виконавчому провадженні № 61280435 відповідно до вимог чинного законодавства, тобто за відсутністю вини, і через явне порушення саме АТ КБ «Приватбанк» вимог законодавства та не повідомлення обставин що унеможливлюють звернення стягнень на кошти позивача. Крім того позивачем не було подано, відповідно до вимог п. З ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», декларацію про доходи та майно боржника, чим спричинено виникнення спірної ситуації по стягненню коштів, які законодавчо заборонено стягувати, проте, які знаходились не на спеціальному рахунку, а на звичайному банківському рахунку боржника. Позивач надав приватному виконавцю інформацію про джерело походження коштів на банківському рахунку тільки після їх списання, у зв`язку з чим його дії повинні розцінюватись судом як груба необережність. Відповідач приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Теличко В.А., просить суд у задоволенні позовних вимог [PERSON] до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Теличка Віктора Анатолійовича про стягнення коштів та моральної шкоди - відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. З матеріалів виконавчого провадження №61280435 /а.с. 31-128/ вбачається, що постановою від 14 лютого 2020 року приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Теличко В.А., відкрив виконавче провадження № 61280435 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького Ігоря Вікторовича від 21 січня 2020 року №1453 про стягнення з [PERSON] , на користь ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» заборгованості у розмірі 63 484,72 грн. В межах вказаного виконавчого провадження приватний виконавець наклав арешт на кошти [PERSON] , які розміщені на рахунку в банківській установі. 14.02.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Теличком Віктором Анатолійовичем було винесено постанову про стягнення з боржника основної суми винагороди у ВП № 61280435, якою стягнуто з боржника [PERSON] основну винагороду у сумі 6 388,47 грн. 24 лютого 2020 року за ВП № 61280435 від 12 лютого 2020 року, з рахунку належного [PERSON] , приватним виконавцем були списані кошти, належні позивачу у розмірі 10398,32грн. Згідно листа приватного виконавця від 07 грудня 2020 року грошові кошти, списані з рахунку позивача в загальній сумі 10 398,32 грн були приватним виконавцем розподілені наступним чином: 989,83грн - винагорода державного виконавця; 8 908,49 грн - погашення заборгованості за виконавчим написом приватного нотаріуса № 1453 від 21 січня 2020 року; 500 грн - повернення авансового внеску стягувачу. Згідно доданих до листа копій платіжних доручень від 24 лютого 2020 року було перераховано: 989,83 грн на рахунок приватного виконавця, з призначенням платежу - винагорода приватного виконавця - платіжне доручення № 250; 8 908,49 грн. на рахунок ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» з призначенням платежу - погашення заборгованості за виконавчим написом приватного нотаріуса № 1453 від 21 січня 2020 року - платіжне доручення № 251 500 грн на рахунок ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» з призначенням платежу - повернення авансового внеску - платіжне доручення № 252. 12 жовтня 2020 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області ухвалив рішення у справі № 186/317/20 про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 21 січня 2020 року № 1453, вчинений приватним нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» заборгованості у розмірі 63 484,72 грн., яке набрало законної силі 12.11.2020 року /а.с.12/. Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного. Згідно Постанови Верховного Суду від 12.11.20 року у справі № 200/3452/17 - справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Відповідно до ч. 1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі №6-100цс15. В даному\~випадку,\~правовою підставою\~набуття відповідачем\~- ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» коштів утриманих з пенсії позивача став спірний виконавчий напис нотаріуса від 21 січня 2020 року № 1453, який виконанню не підлягає. Тому, правова підстава для отримання ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» грошових коштів відпала, і вказані кошти підлягають поверненню відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України. Згідно платіжних доручень з пенсії позивача на примусове виконання виконавчого напису нотаріуса № 1453 на користь ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» було утримано 9 408,49 грн , які підлягають стягненню на його користь з ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна». В той же час в частині позовних вимог до приватного виконавця виконавчого округу Теличко Віктора Анатолійовича про стягнення на користь позивача безпідставно набутих грошових коштів в сумі 989,83 грн та в рахунок відшкодування моральної шкоди 5\~000 грн, слід відмовити в повному обсязі. Зазначено висновку суд дійшов виходячи з наступного. Як встановлено судом, 14.02.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Теличком Віктором Анатолійовичем було винесено постанову про стягнення з боржника основної суми винагороди у ВП № 61280435, якою стягнуто з боржника [PERSON] основну винагороду у сумі 6 388,47 грн. Отже, правовою підставою для отримання приватним виконавцем цих коштів /989,83 грн/ є постанова про стягнення з боржника основної суми винагороди у ВП № 61280435, якою стягнуто з боржника [PERSON] основну винагороду у сумі 6 388,47 грн. Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України. Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 05.02.2020 року у справі № 201/8493/18 дійшов правового висновку, про відсутність правових підстав для застосування статті 1212 ЦК України до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з безпідставним, на думку позивача, стягненням основної винагороди приватного виконавця, які не можуть вважатися безпідставно набутими коштами у розумінні статті 1212 ЦК України, а є витратами виконавчого провадження. Частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. З наведених норм права вбачається, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства. Зазначена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15. Станом на момент розгляду цієї справи вищезазначена постанова про стягнення з боржника основної винагороди від 14.02.2020 у ВП № 61280435 є чинною, тому у даному випадку ст. 1212 ЦК України до спірних правовідносин не застосовується. Крім того позивач просить суд, стягнути з приватного виконавця моральну в розмірі 5000 грн, яку обґрунтовує тим, що право позивача на належну йому пенсії по інвалідності було порушено внаслідок дій приватного виконавця, який списав грошові кошти з рахунку позивача, що надійшли з пенсійного фонду як пенсія по інвалідності, за твердженням позивача йому завдано моральної шкоди внаслідок протиправних дій приватного виконавця, що полягають у душевних стражданнях, завданих позивачу, який залишився у лютому 2020 року без пенсії, без єдиного джерела до існування. Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», приватний виконавець несе за свої рішення, дії чи бездіяльність та завдану третім особам шкоду цивільно-правову, адміністративну чи кримінальну відповідальність у порядку та обсягах, установлених законом, а також дисциплінарну відповідальність у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Абзацом 2 частини 3 статті 23 ЦК України визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частина 1 статті 1167 ЦК України встановлює, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до правового висновку Верховного Суду у, який викладений у постановах від 24 червня 2015 року у справі № 6-535цс15 від 03 лютого 2021 року № 756/1927/15-ц, виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ). Кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банку свою чергу в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів. Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат), та набули статус вкладу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 наголошено: «7.14. Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»». Враховуючи вищезазначеними суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо покладення обов`язку по відшкодування моральної шкоди на приватного виконавця, який діяв у виконавчому провадженні № 61280435 відповідно до вимог чинного законодавства, тобто за відсутності вини є необґрунтованими та безпідставними. Розподіл судових витрат зі сплати судового збору слід здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial