Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилається на те, що з відповідачкою перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23.12.1995 р. Подружні відносини між ними припинені з листопада 2013 року. На даний час ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено, та за його переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, подальше збереження шлюбу не можливе і суперечитиме його інтересам. Основна причина припинення спільного життя з відповідачкою є різниця характерів, відсутність між ними взаєморозуміння і взаємодопомоги, а також відсутність спільних інтересів та бачення спільного майбутнього. Від шлюбу у них народилися син [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO], якій виповнилося 14 років та яка фактично за власним бажанням проживає з матірю. Він надає матеріальну підтримку доньці та бере участь у її вихованні. Спору про поділ майна немає. Позивач в судове засідання не зявився, так як його представник подала письмову заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримує та розгляд справи просить провести без їх участі. Відповідачка в судове засідання не зявилася, так як подала письмову заяву відповідно до якої позов визнає та просить розглянути справу без її участі. Зазначила, що з чоловіком не проживає більше трьох років. Враховуючи, що сторони в судове засідання не зявилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. Згідно ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обовязків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 23.12.1995 р. між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано у Червонівській сільській раді народних депутатів за актовим записом № м 04. Від даного шлюбу мають двоє дітей [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO] Подружнє життя між сторонами не склалося. Про це свідчать ті обставини, що позивач та відповідачка сімейних стосунків не підтримують та разом не проживають, обоє наполягають на розірванні шлюбу. Неявку сторін у судове засідання суд розцінює як байдуже ставлення до шлюбу. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони остаточно втратили почуття поваги, любові і довіри один до одного, їхня сімя розпалася остаточно. Умови для їх примирення відсутні, а цей шлюб є формальним і подальше його збереження суперечить інтересам сторін. Позовних вимог щодо порядку виховання і утримання неповнолітньої доньки, поділу спільного майна сторін не заявлено. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідачки слід стягнути на користь позивача судові витрати у сумі 551.2 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved