Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивував тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] . При житті, [INFO] , [PERSON] зробив письмове розпорядження на випадок смерті, яким все своє майно заповів позивачу. Заповіт посвідчений секретарем Чернятинської сільської ради, зареєстрований в реєстрі за № 61, не скасований і не відмінений. Реалізуючи своє право на спадщину за заповітом, позивач звернувся в нотаріальну контору із відповідною заявою. Нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинковолодіння по [ADDRESS] , покликаючись на те, що спадкове господарство зареєстровано як колгоспний двір, головою якого є [PERSON] Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На час припинення колгоспного двору в спадковому господарстві проживали та були зареєстровані: голова господарства [PERSON] , 1935 р.н., який помер [INFO] , дружина спадкодавця - відповідачка [PERSON] , 1941р.н. В судовому засіданні позивач підтримав позов з наведених в ньому підстав, просить позов задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи в її відсутності, позов визнає. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності відповідачів. Суд, вислухавши позивача, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. З копії свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння від 13 серпня 1988 р., виданого виконкомом Городенківської районної Ради народних депутатів на підставі рішення цього ж виконкому № 11 від 13 січня 1988 р., слідує, що в цілому будинковолодіння, яке складається з житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташоване в [ADDRESS] , дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Про те, що вулиця Леніна згідно рішення виконкому Чернятинської сільської ради в 1991 р. перейменована на вулицю Грушевського, свідчить довідка № 68, видана 04 травня 2017 р. виконкомом Чернятинської сільської ради. Копія виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське МБТІ» № 8874 від 20.02.2019, видана згідно архівних даних Коломийського МБТІ станом на 31.12.2012 свідчить, що в реєстровій книзі під реєстровим № 766 за [PERSON] , як головою колгоспного двору, зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 13.08.1988 на підставі рішення цього ж виконкому № 11 від 13.01.1988. Станом на 15.04.1991 в господарстві в [ADDRESS] ), суспільна група господарства - колгоспники, були зареєстровані та проживали: голова господарства [PERSON] , 1935 р.н., дружина [PERSON] , 1941 р.н., що стверджується довідкою № 212, виданою 20 лютого 2019 р. виконкомом Чернятинської сільської ради на підставі погосподарської книги № 7 (ос. рах. 644) Чернятинської сільської ради за період з 1991 по 1995 роки. За заповітом, посвідченим 12 вересня 2016 р. секретарем Чернятинської сільської ради, зареєстрованим в реєстрі за № 61, [PERSON] , [INFO] , житель с. Чернятин Городенківського району, на випадок своєї смерті все належне йому майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право, в тому числі житловий будинок з господарськими спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , заповів [PERSON] , 1962 року народження. [PERSON] помер [INFO] у віці 81 рік в с. Чернятин Городенківського району, актовий запис № 37 від 21 листопада 2016 р., про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 21 листопада 2016 року виконкомом Чернятинської сільської ради Городенківського району. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1273 ЦК спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. [PERSON] , 1935 року народження, проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] ; на момент його смерті ( [INFO] ) в даному господарстві проживала та була зареєстрована дружина [PERSON] , 1941 р.н., що стверджується довідкою № 500, виданою 14 травня 2019 р. виконкомом Чернятинської сільської ради. Те, що [PERSON] , 1935 року народження та відповідачка [PERSON] , 1941 року народження, були подружжям, свідчить копія свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 11 лютого 1960 р. Чернятинскою сільською радою, запис за № 6 від 11 лютого 1960 р. в книзі записів актів громадянського стану про одруження. Позивач [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить копія повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 25 травня 2019 р. Городенківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного Територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 80 від 01 вересня 1962 р. До складу спадщини [PERSON] входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Із копії спадкової справи № 136/2017, наданої суду Городенківською районною державною нотаріальною конторою, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки у строк, визначений ч.1 ст.1270 ЦК України, подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини за заповітом. Копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 47368132, виданого 07.04.2017 Першою Снятинською державною нотаріальною конторою, підтверджується, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 60498732 (номер у нотаріуса 136/2017), спадкодавець - [PERSON] , дата смерті: [INFO] . Дружина померлого [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , як непрацездатна вдова спадкодавця, маючи, відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України, право на обов`язкову частку у спадщині, до спливу шести місяців з часу відкриття спадщини (07.04.2017) подала нотаріусу заяву про відмову від одержання обов`язкової частки у спадщині після смерті чоловіка, а також своєї частки майна на користь сина [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 228/02-31 від 07 березня 2019 р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , на житловий будинок [ADDRESS] з посиланням на те, що вищезгадане господарство, головою якого був [PERSON] , відносилось до колгоспного двору, кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 р., належить відповідна частка житлового будинку, проте частки в цьому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені. З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , виготовленого 22.02.2019, вбачається, що житловий будинок збудований в 1933 р., господарські будівлі та споруди - в 1933, 1960 роках. Вартість даного житлового будинку, господарських будівель та споруд станом на 28.03.2019 становить 38000 грн., що стверджується копією висновку про вартість майна, складеного ПП [PERSON] . Судом встановлено, що позивач, як спадкоємець за заповітом після смерті батька, фактично став власником вищезгаданого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, користується ними. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] судом не встановлено, колишній член колгоспного двору - відповідачка не заперечує відносно задоволення позову, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог. На підставі ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1233, 1241, 1268-1270, 1273, 1296-1297 ЦК України,

Outcome: approved