Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною та визначення способу такої участі. Свій позов мотивує тим, що 06.08.2018 року розірвано шлюб між ним та [PERSON], від якого у них є дочка [PERSON], [INFO]. Вказує, що після розірвання шлюбу дочка проживає з матір'ю і з того часу у них постійно виникають конфлікти з приводу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Всі його намагання врегулювати даний спір призводять лише до конфліктів, оскільки відповідач перешкоджає йому бачитись з дитиною, штучно створює обставини, через які він не може цього робити. Вважає, що дії відповідача порушують його права як батька дитини. Вжиті ним заходи по вирішенню питання в добровільному порядку не дали бажаного результату. У зв'язку з чим, просить зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди у спілкуванні із дочкою [PERSON], [INFO] та визначити для нього способи його участі у вихованні дитини, а саме: особисте спілкування, в тому числі, у місця відвідування дитиною дошкільного (шкільного) закладу з врахуванням навчально-виховного режиму: побачення п'ять разів на тиждень: з понеділка по п'ятницю з 17 год. до 20 год. за місцем його фактичного проживання; проведення спільного дозвілля з дочкою в громадських місцях щонеділі з 13 год. до 20 год.; один раз за згодою дитини у період з 01 червня по 30 серпня відповідного календарного року, але не менше 21 календарного дня з обов'язковим погодженням не менш за 3 дні з [PERSON] місця та кола осіб, з яким такий відпочинок буде проводитись; необмежене спілкування з дочкою особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та донькою. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав викладених у заяві та просили їх задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи - служби у справах дітей в судовому засіданні не заперечив щодо визначення судом порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, вказавши, що рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради №44-1 від 23.01.2019 року визначено спосіб участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою дитиною, який не виконується. Заслухавши пояснення учасників справи, покази свідка, дослідивши представлені письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] є дочкою [PERSON], що стверджується відповідною відміткою у паспорті громадянина України серії [NUMBER] (а.с. 9) та сторонами не оспорюється. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 06.08.2018 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 4-8). Як встановлено в судовому засіданні між батьками дитини після розлучення склались стійки неприязні відносини, які потягли за собою суперечки між ними щодо визначення участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, що сторонами не оспорюється. Статтею 153 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько дитини мають право на безперешкодне спілкування з нею. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 2 ст. 157 Сімейного кодексу України, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. В судовому засіданні з пояснень позивача та інших матеріалів справи з'ясовано, що матір'ю дитини чиняться перешкоди у вільному спілкуванні з неповнолітньою донькою. Відповідно до ч. 3 ст. 157 Сімейного кодексу України, той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно вимог ч. 1 ст. 159 Сімейного кодексу України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Згідно ч. 1 ст. 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкування з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 159 Сімейного Кодексу визначено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. За правилами ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При цьому, суд, встановлюючи спосіб спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Як слідує з матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради №44-1 від 23.01.2019 року затверджено висновок служби у справах дітей щодо участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою дитиною та запропоновано певні дні й години для побачень і спілкувань (а.с. ). Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За змістом ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав щодо дитини. Частиною 2 ст.155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Із системного аналізу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ст.ст.7, 141, 159 СК України слідує, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом лише в інтересах дитини. Таким чином, зважаючи, що сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини, обопільне бажання приймати участь у цьому і спілкування між ними та дитиною не перешкоджає нормальному розвитку останньої, однак між ними виникли непорозуміння з цього приводу та перешкоджання з боку матері, то суд приходить до висновку про необхідність визначити [PERSON], як батьку дитини, спосіб участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою [PERSON]. А тому, враховуючи відносини, які склались між батьками, а також вік самої дитини, суд вважає за можливе дозволити спілкуватися батьку з неповнолітньою дочкою, але в обмежений час і слід встановити відповідні дні та години для цього. При цьому, суд зважає на висновок служби у справах дітей та доводи представника даного органу стосовно доцільності окремого спілкування батьків з дитиною, оскільки такі побачення в присутності матері можуть призвести до конфліктів і негативно відобразитись на вихованні дитини. Водночас, дане рішення не є перешкодою в подальшому визначити участь у вихованні дитини у інший спосіб, враховуючи її вік, а також, якщо зростання прихильності дитини до батька та належне виконання останнім своїх батьківських обов'язків обумовить це. До того ж рішення не є перешкодою визначення батьками в добровільному порядку додаткових днів для побачень позивача з дитиною, в тому числі й у присутності матері. Оскільки позивач не наполягав на відшкодуванні судових витрат, то їх стягнення з відповідача проводити не слід.

Outcome: partial