Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначив, що з 07 березня 1986 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] В період шлюбу ними за спільні кошти придбано квартиру [ADDRESS], яка була зареєстрована на ім'я [PERSON] На теперішній час шлюбні відносини між ними припинені, проживають за різними адресами. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив визнати за ним в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися. Представник позивача надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій позовні вимоги визнала, просила розглядати справу за її відсутності. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. У зв'язку з тим, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 07 березня 1986 року у Відділі запису актів громадянського стану Кобулетського району Аджарської АССР, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER]. /а.с.7/ В період шлюбу подружжя на підставі договору купівлі-продажу від 01 квітня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за р. №1864, зареєстрованого 15 квітня 2008 року в КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» за номером запису 3435/135 в книзі 25, квартиру [ADDRESS], яка була зареєстрована на ім'я [PERSON] /а.с.8-10/ Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно правової позиції, викладеної у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, суду необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Таким чином, враховуючи те, що в період придбання спірної квартири, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, суд приходить до висновку, що сторони набули право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS]. Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого, тобто діє презумпція спільного майна подружжя. Відповідно до ст.69 СК України дружини і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 70 Сімейного кодексу України, - у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Оскільки сторонами не було досягнуто згоди щодо розподілу спільного майна, суд вважає за можливе провести поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнавши за кожним з подружжя право власності на рівні частки спірної квартири. При цьому, виходячи зі змісту вищезазначених правових норм, які регулюють питання поділу майна подружжя та з метою недопущення порушення права власності відповідача на спірне домоволодіння, суд вважає за необхідне визнати право власності на частину квартири також за відповідачем, хоча позивач про це у позовній заяві не зазначає. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved