Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м.Запоріжжя з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіті Грін Компані» про стягнення заборгованості із заробітної плати і середнього заробітку за час затримки розрахунку, посилаючись на те, що він з 01.10.2015 року працював на посаді контролера КПП в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Сіті Грін Компані» і 21.03.2016 року звільнився з роботи за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Відповідач не регулярно і не в повному обсязі виплачував йому заробітну плату. На день його звільнення відповідач також не виплатив заборгованості по заробітній платі та не провів повного розрахунку, тому він просить суд стягнути на його користь з відповідача заборгованість по заробітній платі за лютий, березень 2016 року в розмірі 4420,51 гривень, а також середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 8430,30 гривень. Позивач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно і належним чином, надав суду заяву, в якій просив на підставі ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим судом про час і місце розгляду справи, в судове засідання повторно не зявився і не повідомив суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки представника відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. За вимогами ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. На підставі даних трудової книжки на імя [PERSON], [INFO], встановлено, що він з 01.10.2015 року працював на посаді контролера на контрольно-прокускному пункті в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Сіті Грін Компані» і 21.03.2016 року звільнився з посади за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.3-7). Як вбачається із розрахункових листів по заробітній платі за січень, лютий, березень 2016 року, наданих суду позивачем, розмір заборгованості по заробітній платі станом на кінець березня 2016 року становить 4420,51 гривень (а.с.9, 10, 11). Згідно з розрахунком, наданим суду позивачем, середній заробіток за час затримки розрахунку становить 8430,30 гривень (а.с.8). Відповідно до ч.4 ст.43 Конституції України кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно зі ст.115 Кодексу законів про працю України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць, через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У відповідності до ч.2 ст.47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. На підставі ст.116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, у звязку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази і вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі і середнього заробітку за час затримки розрахунку ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами і не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача повинен бути стягнений судовий збір на користь держави.

Outcome: approved