Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за борговою розпискою. Свій позов обґрунтовує тим, що 14 червня 2010 року [PERSON] надала йому розписку, відповідно до якої отримала від позивача у борг (власність) кошти в сумі 78000 доларів США, що на день складання розписки становить за офіційним курсом НБУ 616980 грн. та зобов'язувалась повернути дану суму 14 червня 2013 року по курсу НБУ, який буде існувати на дату повернення. Стаття 202 ЦК України вказує, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільнах прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Розписка від 14 червня 2010 року підписана відповідачем, має дату укладення та термін виконання, що відповідає вимогам цивільного законодавства. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. З метою урегулювання спору він неодноразово звертався до відповідача, при особистих зустрічах та в телефонних розмовах з вимогою виконання зобов'язання за договором позики але всі його зусилля виявилися марними, а тому він вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Станом на день подання позовної заяви, сума позики в розмірі 78000 доларів США, яка за офіційним курсом НБУ становить 2042040 грн. йому не повернута. Просить суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики в сумі 78000 доларів США, що станом на 12 березня 2016 року становить 2042040 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити повністю. Відповідачка в судове засідання не зявилася з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Суд на підставі ст.ст. 224, 225 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів. Представник позивача проти проведення заочного розгляду справи не заперечував. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Кожна сторона має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст.ст.\~1,\~3 ЦПК України). Згідно\~ст. 10 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з розписки про отримання позики від 14 червня 2010 року [PERSON], яка мешкає в [ADDRESS], отримала в борг від [PERSON], який зареєстрований за адресою [INFO] грошові кошти в сумі 78000 доларів США, що є еквівалентом 616980 грн., які зобовязалася повернути 14 червня 2013 року по курсу НБУ на день повернення. Відповідно до вимог статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13 встановлена правова позиція, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Ст.360-7 ЦПК України\~передбачено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої\~статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Суд, дослідивши в судовому засіданні розписку від 14 червня 2010 року, встановив, що розписка містить найменування сторін зобов'язання (позикодавця та позичальника), грошову суму, яка підлягає поверненню та особистий підпис позичальника. Тобто між сторонами зобов'язання досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики й доведено факт передачі позичальнику грошей, що свідчить про укладення ними договору позики відповідно до вимог\~ст. 1046 ЦК України. Отже, 14 червня 2010 року [PERSON] отримала в борг від [PERSON] 78000 доларів США, які зобовязалась повернути в строк до 14 червня 2013 року. Доказів, які б підтверджували те, що вона повернула борг позивачу відповідачка в судовому засіданні не надала. Відповідно до\~ст. 99\~\~Конституції України\~, грошовою одиницею України є гривня. Статтею 192 ЦК України\~встановлено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязані визначений грошовий еквівалент у іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом. Статтею 1046 ЦК України\~передбачає, що за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позивальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів /суму позики/ або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У п. 14\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»\~розяснено, що у разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення. Крім цього, статтями 526 та 629 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У звязку з цим, суд приходить до висновку, що з відповідачки на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики в сумі 78000 доларів США, що станом на 12 березня 2016 року становить 2042040 грн. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору під час подачі позовної заяви, його, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, слід стягнути з відповідачки на користь держави в сумі 6890 грн.

Outcome: approved