Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» (далі - ДП «ЛДЗ «ЛОРТА»), в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ №25к від 21.01.2015 року, поновити його на роботі в ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» на посаді начальника дільниці 2 групи пресово-штампувального цеху (007) з 22.01.2015 року та стягнути із ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22.01.2015 року. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 03.04.2012 року прийнятий на посаду інженера-технолога (механіка) 3 категорії в ремонтно-механічний цех (034), згідно наказу директора від 17.12.2013 року переведений на посаду інженера-технолога (механіка) 2 категорії цеху (034), а згідно наказу № 437-к від 31.07.2014 року переведений на посаду начальника дільниці 2 групи пресово-штампувального цеху (007). Між тим, наказом №350 від 18.09.2014 року йому оголошено догану за порушення трудової дисципліни, а саме: за запізнення на роботу 18.09.2014 року. 21.01.2015 року його було звільнено з роботи на підставі п.3 ст.40 КЗпАП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором. Вважає, що звільнений без законної підстави, оскільки не встановлена належним чином його вина і відповідно відсутня систематичність невиконання без поважних причин обов'язків - підстава звільнення. Просив поновити порушені його трудові права, визнавши звільнення з роботи незаконним, поновити його на займаній до звільнення посаді і стягнути з ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» на підставі ст.235 КЗпП України середній заробіток за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивач і його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, дали пояснення аналогічні викладеним. Також доповнили, що 29.12.2014 року в кінці робочого дня [PERSON] отримав службову записку № 811-729 для виготовлення заготовок для пристрою термообробки у кількості 10 комплектів. Безпосередні роботи для виконання службової записки розпочалися 30.12.2014 року. Оскільки вакансія інженера-технолога на дільниці не була заміщена, обрахунок матеріалу довелося робити позивачу. Для того, щоб привезти матеріал зі складу, потрібно було потратити цілий робочий день. Однак, працівники відділу головного технолога [PERSON] і [PERSON] прийняли рішення і внесли зміни в службову записку - зменшили товщину металу і відповідно деталі, щоб використати матеріал, який був в наявності на дільниці. Після цього він дав команду на початок робіт: двоє майстрів виконували розкрой матеріалу, один з фрезерувальників [PERSON] був зайнятий іншою терміновою роботою по тому ж замовленню - фрезерував дугу для розщіплювача стрічки і продовжував виконувати цю роботу за рішенням начальника цеху [PERSON], другий фрезерувальник [PERSON] обробляв заготовки для пристрою термообробки. 30.12.2014 року було виготовлено 1 комплект (4 заготовки) і передано їх в цех № 40. 31.12.2014 року [PERSON] завершив обробляти дугу і приступив до обробки заготовки для пристрою термообробки. 31.12.2014 року близько 12.00 год. директором дано усну вказівку призупинити усі роботи і відпустити працівників додому. Його дільниця відновила роботу 12.01.2015 року, був залучений ще один фрезерувальник, який знаходився в розпорядженні [PERSON], і до кінця цього дня всі заготовки були готові. Вважає, що належним чином виконав всі необхідні роботи в найкоротші терміни, натомість відділи, які планували роботи, неналежно виконали свої завдання. Крім цього, йому не було доведено до відома, що термін виконання завдання був до 30.12.2014 року. Часу на виконання робіт фізично і технологічно було мало. Просять позов задовольнити. Представники відповідача Гуменна Г.А. та Мойсин В.С проти позову заперечили, зазначивши, що на підставі наказів № 197 від 26.05.2014 року, № 437к від 31.07.2014 року позивача переведено з 01.08.2014 року начальником дільниці 2 групи цеху 007. Наказом № 350 від 18.09.2014 року за порушення трудової дисципліни, що виразилось у запізненні на роботу 18.09.2014 року, [PERSON] оголошено догану. Дане стягнення застосоване у відповідності до чинного трудового законодавства і позивачем не оскаржувалось. 25.12.2014 року ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» уклало з Міністерством Оборони України договір про закупівлю за державні кошти, згідно якого ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» зобов'язалося поставити до 30.12.2014 року Міністерству Оборони України зброю та боєприпаси, в тому числі ЗІП до 2А42. На виконання вказаного державного оборонного замовлення начальник цеху 007, в якому працював позивач, підготував службову записку від 26.12.2014 року, яку було передано службі головного технолога для опрацювання, а тою в свою чергу було підготовлено службову записку № 811-729 від 26.12.2014 року для виготовлення відповідного оснащення підрозділами заводу, в тому числі цехом 007. Конкретне завдання для дільниці, яку очолював [PERSON], передбачено п.17 зазначеної службової записки і було доведено до відома [PERSON] 29.12.2014 року. Відповідно до наказу № 507 від 29.12.2014 р. на який посилається позивач, 31 грудня 2014 року дійсно вважався неробочим днем, однак згідно п.3-6 даного наказу передбачено 31.12.2014 р. проводити невідкладні роботи згідно затверджених списків, що будуть залучатись до невідкладних робіт. Перевіркою виконання робіт по виготовленню деталей було встановлено, що станом на 31.12.2014 р. дільницею цеху 007 замість 10 комплектів деталей виготовлено лише 1 комплект та зроблено деякі заготівки. З метою з'ясування причин зриву виготовлення деталей у позивача 12.01.2015 року було відібрано письмові пояснення, з якого директором зроблено висновок, про вину [PERSON], оскільки він неефективно керував виробничою діяльністю дільниці, не координував роботу майстра та фрезерувальників, неправильно розподілив роботи і недоцільно використав працівників та робочий час. Наведене свідчить про неналежне виконання позивачем своїх посадових обов'язків. У зв'язку з наведеним до позивача було застосовано друге за рік дисциплінарне стягнення - звільнення (наказ № 25к від 21.01.2015 року) на підставі п.3 ст.40 КЗпП України. 22.01.2015 року позивача ознайомлено з даним наказом та видано трудову книжку. Вважає, що відповідачем дотримано порядку застосування дисциплінарних стягнень та порядку звільнення. Просять в позові відмовити. Заслухавши пояснення сторін, показання свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, щопозов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем, з 04.04.2012 року прийнятий на ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» на посаду інженера-технолога (механіка) 3 категорії в ремонтно-механічний цех 034 (наказ № 170к від 03.04.2012 року), згідно наказу №705к від 17.02.2013 року переведений інженером-технологом (механіком) 2 категорії цього ж цеху. На підставі наказу № 197 від 26.05.2014 року за особистою згодою позивача переведено з 01.08.2014 року начальником дільниці 2 групи цеху 007 (наказ № 437к від 31.07.2014 року). Наказом № 350 від 18.09.2014 року за порушення трудової дисципліни, що виразилось у запізненні на роботу 18.09.2014 року, [PERSON] оголошено догану. Згідно наказу № 25к від 21.01.2015 року позивача звільнено із займаної посади з 22.01.2015 року на підставі п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором. Викладені обставини підтверджуються копією трудової книжки, копіями наказів про накладення дисциплінарного стягнення і про звільнення. Відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що за передбаченими п.3 ст.40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Як встановлено в судовому засіданні і підтверджується матеріалами справи 25.12.2014 року ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» уклало з Міністерством Оборони України договір про закупівлю за державні кошти, згідно якого відповідач зобов'язався поставити до 30.12.2014 року Міністерству Оборони України зброю та боєприпаси (запасні частини, інструменти та приладдя до ракетно-артелерійського озброєння), в тому числі ЗІП до 2А42. До комплекту ЗІП до 2А42 входить розчеплювач стрічки ТИСУ 10.020, який в свою чергу входить в деталь ТИСУ 10.013 Корпус, який в свою чергу входить в ВРИЖ 7830-4061 - пристрій для термообробки, який входить в деталь ВРИЖ 7830-61/001. Для виготовлення деталі ВРИЖ 7830-4061/001 начальник цеху 007, в якому працював позивач, [PERSON] підготував службову записку від 26.12.2014 року, яку було передано службі головного технолога для опрацювання, а тою в свою чергу було підготовлено службову записку №811-729 від 26.12.2014 року для виготовлення відповідного оснащення підрозділами заводу, в тому числі цехом 007. Конкретне завдання для дільниці, яку очолював [PERSON], передбачено п.17 зазначеної службової записки і було доведено до відома [PERSON] 29.12.2014 року, про що свідчить його особистий підпис. Оскільки вакансія інженера-технолога на дільниці не була заміщена, як і диспетчера, обрахунок матеріалу проводив сам позивач, 30.12.2014 року підготував заяву на матеріал, який потрібно було привезти після погодження заявки з вул.Конюшинної у м.Львові, на що слід було витратити близько одного робочого дня. Однак, працівники відділу головного технолога [PERSON] і [PERSON] прийняли рішення і внесли зміни в службову записку - зменшили товщину металу і відповідно деталі, щоб використати матеріал, який був в наявності на дільниці. Відтак, близько 11.30-12.00 год. 30.12.2014 року позивач дав команду підпорядкованим йому працівникам на початок робіт. Наведене підтверджується показаннями свідка [PERSON] - начальника цеху 007. На той час на дільниці під керівництвом [PERSON] працювало двоє майстрів [PERSON] і [PERSON], які виконували розкрой матеріалу на інструменті, який є лише один на заводі - газорізці. Фрезерувальник [PERSON] виготовляв заготовки. Другий фрезерувальник [PERSON] 29 і 30.12.2014 року був зайнятий виготовленням деталі дуги по аналогічному замоленню. Позивач пропонував начальнику цеху зняти [PERSON] з цього завдання, однак [PERSON] заперечив, наполіг на завершенні виготовлення дуги, що останній підтвердив у судовому засіданні. Таким чином 31.12.2014 року фрезерувальник [PERSON] приступив до виконання завдання з виготовлення заготовок для пристрою термообробки. На кінець робочого дня 30.12.2014 року було виготовлено 1 комплект (4 заготовки) та передано їх в цех № 40. В обідній час 31.12.2014 року відбулись збори керівників підрозділів, де директором підприємства було повідомлено про припинення робіт і проте, щоб відпускати працівників додому. Згідно показань свідка позивач і працівники його дільниці працювали для виконання завдання працювали понаднормово, зокрема 31.12.2014 року після 17.00 год. Згідно вказівки начальника цеху [PERSON] робота дільниці була відновлена 12.01.2015 року, в той же день до робіт державного замовлення був залучений ще один фрезерувальник, який знаходився в розпорядженні [PERSON], і до кінця дня всі заготовки були готові і передані в цех № 40. Встановлені в судовому засіданні обставини справи відповідають обставинам, наведеним позивачем в письмових поясненнях на ім'я директора підприємства Чауса В.М. від 12.01.2015 року. Враховуючи наведені обставини, представлені сторонами розрахунки часу, необхідного для виготовлення заготовок на деталі, беручи до уваги показання свідка [PERSON], що часу на виконання дільницею [PERSON] завдання було технологічно і фізично мало, суд приходить до висновку, що позивач належно виконував, за встановлених обставин некомплектності дільниці працівниками, відсутності матеріалу для замовлення в первинних розмірах, несвоєчасності ознайомлення з дорученим завданням, покладені на нього обов'язки з організації роботи дільниці щодо виконання завдання згідно службової записки №811-729 від 26.12.2014 року. Крім того, суду не представлено жодного документу на підтвердження доведення до відома позивача терміну виконання завдання - до 30.12.2014 року. Відповідно до п.4.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» адміністрація заводу зобов'язана правильно організувати працю робітників і службовців, щоб кожний працював по своїй спеціальності і кваліфікації, мав закріплене робоче місце, своєчасно до початку дорученої роботи був ознайомлений з встановленим завданням і забезпечений роботою на протязі всього робочого дня, забезпечити нормативні запаси сировини, матеріалів і інших ресурсів, необхідних для безперервної і ритмічної роботи. Таким чином, як вбачається із встановлених обставин, таких завдань адміністрація підприємства не виконала, натомість всю вину у зриві державного замовлення покладено на позивача, в той час як жоден інший працівник заводу не був притягнутий до дисциплінарної відповідальності в зв'язку з цим. За наведених обставин вимоги позивача про скасування наказу № 25к від 21.01.2015 року, поновлення його на роботі є законними, підтверджені належними та допустимими доказами, в зв'язку з чим підлягають до задоволення. Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В зв'язку з поновленням позивача на роботі, з відповідача на користь [PERSON] слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з з 22.01.2015 року по день ухвалення рішення у справі, що складає 195 робочих днів, що становить 28144,35 грн. (3063,34 + 3142,97 : 43 = 144,33 х 195). Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, враховуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивачем доведено підставність та обґрунтованість своїх позовних вимог, а відтак, позов [PERSON] слід задовольнити. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню 243,60 грн. судового збору.

Outcome: approved