Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

[PERSON] Євгенівна звернулася до Тернопільського міськрайонного суду, за участю заінтересованої особи: Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановити факт смерті [PERSON] 24 листопада 2014 року, місце народження м. Синельникове, Дніпропетровська область, місце смерті м. Феодосія, автономна Республіка Крим. В заяві посилається на те, що [PERSON] помер у м. Феодосія, Автономної Республіки Крим, про що Феодосійським міським відділом записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим було видане свідоцтво про смерть. За життя [PERSON] склав заповіт, яким він заповів своє майно [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно, яке йому належало. Однак при зверненні в відділ РАЦС м.Тернополя заявниці було відмовлено у внесенні в актовий запис відомостей про смерть [PERSON] та видачі свідоцтва про його смерть, оскільки документи, видані органами [PERSON] Федерації на території Криму, не мають юридичної сили на території України. За вказаних обставин, заявник не має можливості прийняти спадщину після смерті [PERSON] [PERSON] в судове засідання не зявився, проте її представник [PERSON] подав суду заяву, згідно якої просить справу розглядати без його участі, заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Відділу ДРАЦС Тернопільського міського управління юстиції в судове засідання не зявився, проте попередньо від заінтересованої особи надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, згідно чинного законодавства. Суд, розглянувши матеріали справи, встановив наступне. Згідно паспорта громадянина України серії КМ №352909, [PERSON], народився 27 червня 1922 року у м.Синельникове, Дніпропетровської області. За життя [PERSON] склав заповіт, згідно якого [PERSON], [INFO], проживає в [INFO], на випадок своєї смерті заповів [PERSON]: квартиру №22, що знаходиться в м.Києві по вул.Ентузіастів в будинку №9 та речі домашнього вжитку; автомобіль марки ВАЗ 2109, 1992 року випуску; грошові вклади з відповідними відсотками, що знаходяться у філії Приморського відділення № 5375/0131 міста Одеси на рахунку № 27124-П; квартиру № 29, що знаходиться в м.Одеса на вулиці Транспортній в буд. №7-г та речі домашньої обстановки та вжитку. Даний заповіт було посвідчено 19 грудня 2008 року державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори - [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №1-3218. 24 листопада 2014 року [PERSON] помер, відповідно до чого 25 листопада 20І4 року Феодосійським міським відділом записів актів цивільного стану Департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим було видане свідоцтво про смерть серії І-АЯ за №506577. У вказаному свідоцтві записано, що [PERSON] є громадянином [PERSON] Федерації, місце смерті м. Феодосія, Республіка Крим, [PERSON] Федерація. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно, яке належало йому на праві приватної власності, у звязку із чим [PERSON] звернулась в відділ ДРАЦС м.Тернополя з метою внесення в актовий запис відомостей про смерть [PERSON] та видачі свідоцтва про його смерть згідно чинного законодавства України. Згідно відповіді Відділу ДРАЦС Тернопільського МУЮ від 20.09.2015 року, [PERSON] відмовлено у внесенні змін в актовий запис про смерть та видачі свідоцтва про смерть [PERSON] на території України, оскільки документи видані Міністерством юстиції Республіки Крим [PERSON] Федерації не створюють правових наслідків на території України. Предметом даного судового розгляду являється питання реєстрації смерті особи в особливих умовах, що регулюється Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в України, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000р., а також деякими міжнародними правовими актами. Згідно з п. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визначається тимчасово окупованою територією. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Частиною 3 даної статті Закону передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Враховуючи зазначене, у випадку реєстрації факту смерті органами реєстрації актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим (органом, який створений та діє у порядку, що не передбачений законами України), документ, виданий таким органом, буде недійсним і не створюватиме правових наслідків. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Отже, вказаний закон не містить спеціальної норми щодо порядку державної реєстрації факту смерті особи на тимчасово окупованій території, що унеможливлює державну реєстрацію смерті в позасудовому порядку. Загальний принцип оцінки документів, виданих на тимчасово окупованій території, надається у пунктах 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»: Державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Тому, відповідно до положень ст. 47 Закону України «Про нотаріат» для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства. Відтак, якщо нотаріусу подаються документи, видані на тимчасово окупованій території, але призначеними всупереч законам України органами чи службовими/посадовими особами, такі документи є недійсними і не можуть прийматися нотаріусами для вчинення нотаріальних дій. Документи, які підтверджують факти, що мають юридичне значення, повинні бути видані лише уповноваженими органами згідно з чинним законодавством України. В іншому випадку такі факти мають бути встановлені в судовому порядку. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Судом, із свідоцтва про смерть [PERSON] серії І-АЯ за №506577, встановлено, що, [PERSON], [INFO] помер 24.11.2014 року в м.Феодосія Республіки Крим. Оцінюючи указаний документ суд виходить з того, що дане свідоцтво є недійсним документом відповідно до положень ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», в якій йдеться про недійсність будь-яких актів (рішень, документів), виданих органами та/або особами, передбаченими ч. 2 ст. 9 цього Закону. Однак, при оцінці цього документу як доказу в даній справі, суд враховує вимоги міжнародно-правових актів і принципів, адже відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України, які визначають, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до ст.ст. 26, 27, 31 Віденської конвенції про право міжнародних договорів кожен чинний договір є обов'язковим для його учасників і повинен добросовісно виконуватись; учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору; договір повинен тлумачитись добросовісно відповідно до звичайного значення, яке слід надавати термінам договору в їхньому контексті, а також у світлі об'єкта і цілей договору та з урахуванням будь-яких відповідних норм міжнародного права, які застосовуються у відносинах між учасниками. При цьому, в практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». За таких підстав, надане Свідоцтво про смерть [PERSON], виданого Феодосійським міським відділом записів актів цивільного стану Департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим серії І-АЯ за №506577, суд визнає належним доказом на підтвердження факту смерті [PERSON] 24.11.2014 року. У відповідності до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 234, ч. 2 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За таких обставин, суд вважає, що заява є підставною, обґрунтованою, факт що має юридичне значення, підтверджений належними та допустимими доказами, а тому заява про встановлення факту, що має юридичне значення підлягає до задоволення.

Outcome: approved