Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «КРОВЛІ», в якому просить стягнути грошові кошти поворотної фінансової допомоги у розмірі 140\~000,00 гривень, інфляційні втрати у розмірі 966,00 гривень, 3% річних від простроченої суми у розмірі 3736,80 гривень, а всього 144\~702,80 гривень. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 02.05.2018 року між ТОВ «КРОВЛІ» та фізичною особою [PERSON] укладено договір №4 про надання поворотної фінансової допомоги, предметом якого є домовленість сторін про те, що позивач надає відповідачу поворотну фінансову допомогу у вигляді грошових коштів в національній валюті України в сумі 140\~000,00 гривень. За умовами договору позичальник повинен повернути всю суму допомоги в строк до 02.05.2019 року шляхом готівкових розрахунків. 14.05.2018 року позивач вніс готівкові грошові кошти до каси відповідача, які було направлено на рахунок в ПАТ «Креді Агріколь Банк». У строк до 14.05.2019 року та станом на 03.04.2020 року грошові кошти відповідачем позивачу не повернуті. Позивач направив 03.03.2020 року до відповідача претензію, в якій поставлено вимогу повернути гроші поворотної фінансової допомоги, однак відповідач своїх зобов`язань не виконав. Вказує, що з 02.05.2019 року почався перебіг прострочки повернення грошей в сумі 140\~000,00 гривень, тому три проценти річних від простроченої суми за період з 02.05.2019 року по 02.04.2020 року складають 3\~736,00 гривень, інфляційні втрати становлять 966,00 гривень. Представником відповідача надано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідач не визнає позовні вимоги позивача в повному обсязі. Вказує, що метою укладення договору було поліпшення фінансового становища товариства, однак за незалежних від відповідача обставин виконання зобов`язань за договором виявилось неможливим не з вини відповідача. Господарська діяльність товариства не ведеться з 2019 року, оскільки сторони знаходяться у конфліктному стані. Позивачем у справі як співвласником товариства були скоєні дії, направлені на обмеження господарської діяльності товариства: обмежено доступ директора до офісного приміщення, а також доступ до складських приміщень, про що було зазначено у листі, направленому позивачу від 20.03.2020 року. Отже, позивач не діяв в інтересах товариства, що свідчить про його недобросовісність та умисні злочинні дії, спрямовані на перешкоджання господарській діяльності товариства. Позивач захопив майно та документи товариства, унеможливив діяльність директора товариства та заблокував її. Відповідач звернувся з відповідними заявами до прокуратури та поліції. На підставі викладеного просить визнати форс-мажорною обставиною дії позивача, спрямовані на перешкоджання господарської діяльності товариства; таким, що відповідач вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання; порушення виконання зобов`язання сталося не з його вини, а тому відсутні підстави для настання відповідальності за порушення зобовязання. Враховуючи викладене також просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Позивачем надано до суду відповідь на відзив, в якому зазначив про свою незгоду з доводами, викладеними у відзиві та заперечує проти вимог відповідача. Зазначає, що сам договір не передбачає застосування процентів або надання інших видів компенсації, але згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового обов`язку за вимогою кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, а тому вимога позивача про сплату інфляційний втрат і 3% річних від простроченої суми не є платою за користування грошима. Також зазначає, що відповідач безпідставно стверджує про наявність об`єктивних причин, що призвели до невиконання відповідачем зобовязань по Договору, не надає доказів в підтвердження обставин, зазначених у відзиві на позовну заяву. Зазначає, що ніколи не переховував у себе документи фінансово-господарської діяльності ТОВ «КРОВЛІ», вони перебували у бухгалтера та директора підприємства, який починаючи з 2020 року безпричинно покинув підприємство та документи, перестав спілкуватися з позивачем. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Ухвалою судді Дзержинського районного суду м.Харкова Омельченко К.О. від 07.04.2020 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначена справа передана в провадження судді Дзержинського районного суду м.Харкова Цвірюка Д.В. 10.03.2021 року. Ухвалою суду від 09.09.2021 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати, відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 07.10.2021 року у позивача витребувано оригінал договору № 4 про надання поворотної фінансової допомоги. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у заяві та відповіді на відзив. Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши вступне слово представників сторін, з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний\~окремо та\~у сукупності\~й взаємозв`язку, дійшов наступного висновку. Частиною 1 ст.2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Разом із цим, відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 12, 81 ЦПК України\~передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Судом встановлено та не заперечується сторонами у справі, що 02 травня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «КРОВЛІ» та [PERSON] укладено договір №4 про надання поворотної фінансової допомоги, за умовами якого позикодавець надає позичальнику поворотну фінансову допомогу, а позичальник зобов`язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених даним Договором. Відповідно до розділу 2 договору поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України в межах суми 140\~000,00 гривень без ПДВ на безоплатній особі, тобто плата за користування грошовими коштами не стягується. Поворотна фінансова допомога надається позикодавцем частинами. За умовами договору (п.п.3.1, 3.2) поворотна фінансова допомога підлягає поверненню до 02 травня 2019 року шляхом готівкових розрахунків. Згідно п.4.1 договору сторони несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання своїх зобовязань за даним Договором відповідно до чинного законодавства України. Встановлено, що 14 травня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «КРОВЛІ» на підставі договору №4 від 02.05.2018 року одержало 140\~000,00 грн., що підтверджується прибутковим касовим ордером №4 від 14.05.2018 року та квитанцією до прибуткового касового ордеру №4 від 14.05.2018 року за підписом головного бухгалтера та касира ТОВ «КРОВЛІ». З матеріалів справи вбачається, що зазначені кошти відповідачем внесені на рахунок ПАТ «Креді Агріколь Банк», що підтверджується видатковим касовим ордером від 14.05.2018 року та квитанцією №22519098-1 від 14.05.2018 року. [PERSON] надіслано відповідачу претензію, якою вимагає від ТОВ «КРОВЛІ» виконання своїх зобов`язань за Договором №3 від 14.11.2018 року та перерахувати на р/рахунок суму заборгованості в розмірі 150\~800 гривень. Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.527 ЦК України\~боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу положень ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. У відповідності до п.п.14.1.257 Податкового кодексу України поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення. Порядок укладання договору позики регулюється нормами § 1 глави 71 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання коштів або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч.1. ст.1047 ЦК України). Отже, сторонами договору позики можуть бути будь-які особи, зокрема юридичні особи, фізичні особи - підприємці та фізичні особи - громадяни, і як позикодавцем, так і позичальником може виступати як юридична, так і фізична особа, обмежень щодо цього в законодавстві немає. Як передбачено ч. ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно до ч.1 ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором (ч.2 ст.1049 ЦК України). Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч.3 ст.1049 ЦК України). Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини (ст.1051 ЦК України). Отже, наявність у позивача оригіналу договору позики разом із оригіналами документів, які підтверджують факт передачі грошових коштів від позивача до відповідача згідно з положенням ч.3 ст.545 ЦК України свідчать про неповернення боргу відповідачем, а тому наявні підстави для стягнення з нього на користь позивача суми позики за вказаним договором. При цьому відповідачем не надано жодних належних, допустимих та переконливих доказів про безпідставність позовних вимог. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних підлягають задоволенню виходячи з наступного. Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплати грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Згідно ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Крім того, стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Частиною другою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів річних. Отже судом встановлено, що відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, яке відповідачем не виконане, що дає підстави для стягнення на користь позивача 3 % річних від простроченої суми за період, заявлений позивачем, а саме з 14.05.2019 року по 02.04.2020 року, розмір яких за підрахунком суду складає 3736,80 грн.. Щодо вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат, суд дійшов наступного. Порядок розрахунку інфляційних витрат передбачений Законом України «Про індексацію грошових доходів населення»\~ та порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ №1078 від 17.07.2003 року. Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду від 20.11.2020 року по справі № 910/13071/19 вбачається, методика розрахунку інфляційних втрат відповідно до статті 625 ЦК України, з урахуванням листа Верховного Суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів при розгляді судових справи» №62-97р від 03.04.1997 року, передбачає такий математичний підхід округлення: якщо час прострочення у неповному місяці більше півмісяця, це дорівнює 1 (одному) місяцю, якщо менше - дорівнює 0, та індекс інфляції за такий неповний місяць не враховується у розрахунках інфляційних втрат. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що індекс інфляції за травень 2019 року повинен враховуватися у розрахунку інфляційних втрат. Загальний відсоток інфляції розраховується відповідно до листа Верховного Суду України №62-97 р. від 03.07.1997 р., шляхом множення усіх показників інфляції за період з травня 2019 року по лютий 2020 року включно (у відповідності до вимог позивача): 100,7*99,5*99,4*99,7*100,7*100,7*100,1*99,80*100,2*99,7=1,00489465 Суму інфляції розраховуємо за формулою: (сума основного боргу* процент інфляції) - сума основного боргу (140000*1,00489465%) 140 000= 685,25 грн. Тож інфляційні нарахування на суму прострочених грошових зобов`язань становлять 685,25 грн. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача в рахунок відшкодування інфляційних витрат сума коштів у розмірі 685,25 гривень. При цьому\~суд наголошує,\~що судове\~доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач та його представник як на підставу позовних вимог частково знайшли своє підтвердження, суд ухвалює рішення про часткове задоволення позову. Згідно ч. 1, ч. 2 ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються в разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 509, 526, 533, 543, 546, 553, 554, 610, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: partial