Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що 22 листопада 2010 року згідно нотаріально посвідченого договору позики відповідач позичив у нього 198750 грн., що на день укладення договору було еквівалентно 25000 доларів США. За умовами договору повернення грошових коштів мало відбутися в гривневому еквіваленті, що дорівнюватиме 25000 доларам США, за встановленим НБУ офіційним курсом гривні до долара на дату повернення. Позичальник зобов'язався повернути позику до 22.11.2011 року включно. Пунктом 9 договору передбачено, що за кожен календарний місяць прострочення платежу позичальник сплачує позикодавцю суму, яка становить 5 відсотків від суми основного зобов'язання по цьому договору. Проте, відповідач не виконав взятого на себе зобов'язання щодо повернення отриманої суми позики, незважаючи не неодноразові звернення позивача з вимогою повернути позику. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача суму позики, отриману відповідачем, у розмірі 25000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 20 жовтня 2016 року еквівалентно 642330 грн. Також, позивач просить стягнути з відповідача суму, передбачену п.9 договору позики, за 59 місяців прострочення по жовтень 2016 року, в розмірі 73750 доларів США, що станом на 20 жовтня 2016 року еквівалентно 1894873,50 грн. На підставі ст. 625 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за час прострочення повернення позики (за 59 місяців) у розмірі 3687,50 доларів США, що станом на 20 жовтня 2016 року еквівалентно 94743,68 грн., та інфляційне збільшення суми боргу за період з 22 листопада 2011 року по 20 жовтня 2016 року в розмірі 175998,15 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача суму упущеної вигоди в розмірі 9218,75 доларів США, що станом на 20 жовтня 2016 року еквівалентно 236859,19 грн., посилаючись на те, що він міг отримати цю вигоду, якщо б поклав неповернуту відповідачем суму боргу на депозит в установі банку. Позивач вказує, що за період з 22 листопада 2010 року по 20 жовтня 2016 року середня ставка за розміщення грошових коштів на доларовому депозиті в установі банку складала 7,5 відсотків. За розміщення на 1794 дні грошових коштів у розмірі неповернутої суми боргу (25000 дол. США) позивач міг би отримати вищезазначений дохід. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Зазначив, що відповідач на час розгляду справи борг позивачу не повернув. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача. Третя особа в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 22 листопада 2010 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено нотаріально посвідчений договір позики, відповідно до якого позикодавець до підписання цього договору передав позичальнику грошові кошти у розмірі 198750 грн., що за курсом НБУ на день укладення цього договору еквівалентно 25000 доларів США, які позичальник зобов'язався повернути у строк до 22 листопада 2011 року. Згідно п.4.1 договору позичальник повертає грошові кошти в гривневому еквіваленті, що дорівнюватиме 25000 доларам США, за встановленим НБУ офіційним курсом гривні до долара США на дату повернення. Згідно п.9 договору сторони домовились, що за кожен календарний місяць прострочення платежу позичальник сплачує позикодавцю суму, яка становить 5 відсотків від суми основного зобов'язання по цьому договору. Відповідно до положень статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки, як вбачається пояснень позивача та його представника, відповідач ні 22 листопада 2011 року, ні в подальшому суму позики не повернув, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача суми позики в розмірі 25000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 20 жовтня 2016 року еквівалентно 642330,98 грн. (25000*2569,3239/100=642330,975 грн.) У відповідності до п.9 договору позики з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума за прострочення платежу (за період з 23.11.2011 року по 24.10.2016 року (59 місяців) в розмірі 73750 доларів США, що за курсом НБУ станом на 20 жовтня 2016 року еквівалентно 1894876,38 грн., виходячи з наступних розрахунків: 25000*5/100=1250 доларів США; 1250 доларів США*59=73750 доларів США; 73750 доларів США*2569,3239=1894876,38 грн. Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки в п.9 договору позики сторони погодили інший розмір процентів, який підлягає сплаті позичальником позикодавцю у випадку прострочення платежу, підстав для стягнення з відповідача на користь позивача додатково трьох відсотків річних в розмірі 3687,50 доларів США на підставі ст. 625 ЦК України суд не вбачає. Також не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення інфляційного збільшення суми боргу за період з 22.11.2011 року по 19.10.2016 року в розмірі 175988 грн. 15 коп., оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні, у зв'язку з чим норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні. Суму боргу за договором, визначену в іноземній валюті, позивачем перераховано на національну валюту станом на час подання позову - 20 жовтня 2016 року, таким чином на користь позивача стягується сума боргу з урахуванням зростання курсу долара США. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача упущеної вигоди суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач повинен був повернути позивачу суму боргу за договором позики до 22.11.2011 року, тобто у позивача виникло право звернутися до суду з позовом про стягнення боргу після 22.11.2011 року, проте він своїм правом не скористався, до жовтня 2016 до суду з метою стягнення з відповідача суми позики не звертався, що в свою чергу, не виключаючи протиправного неповернення позики з боку відповідача, сприяло збільшенню періоду прострочення. Крім того, позивачем не надано суду доказів встановлення банками саме такого розміру відсотків по депозитних вкладах, виходячи з якого він розраховує упущену вигоду. На підставі викладеного вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача упущеної вигоди в розмірі 9218,75 доларів США, що еквівалентно 236859,19 грн., задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена позивачем сума судового збору в розмірі 6890 грн.

Outcome: partial