Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-26 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про вселення та визначення порядку користування квартирою. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 21.02.2002 року він та його батько [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] (колишня вул. Кузнєцова) в м. Луцьку. Вказує, що 30.07.2017 року його батько помер і у квартирі на даний час проживає відповідач та чинить перешкоди у вселенні до житла. В звязку з чим, просить суд вселити його у спірну квартиру та виділити йому у користування кімнату -1 площею 12,3 кв.м. та кімнату -2 площею 10,1 кв.м.; виділити в користування [PERSON] кімнату -3 площею 17,8 кв.м. з балконом 2,5 кв.м., вбудовану шафу 0,8 кв.м.; допоміжні приміщення кухню, вбиральню (поєднану), коридор залишити у спільному користуванні. Крім того, просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати у справі. Ухвалою суду від 16.03.2018 року до участі в справі в якості співвідповідача залучено [PERSON]. Позивач та його представник в судовому засіданні вимоги позовної заяви уточнили в частині виділення житлових приміщень відповідачам та стягнення витрат. В решті позов підтримали з підстав, викладених у ньому та просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, хоча про час та місце слухання справи була повідомлена судом належним чином. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши представлені письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло, [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с. 5). Як слідує із свідоцтва про смерть серії І-ЕГ №207805 від 11.10.2017 року [PERSON] помер 30.07.2017 року (а.с. 5). Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Згідно ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Проте, як слідує із пояснень позивача, у спірній квартирі проживають відповідачі та чинять перешкоди у вселенні, що підтверджується повідомленнями Луцького відділу поліції (а.с. ) і дані обставини останні не оспорюють. \~ \~ \~ \~Таким чином, оцінивши зібрані і дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд не вбачає підстав для відмови в позові про захист права позивача та вважає, що вимоги позивача в цій частині слід задовольнити. Щодо вимоги позивача у виділенні йому та відповідачам у користування кімнат та залишення допоміжних приміщень у спільному користуванні, то в цій частині позову слід відмовити, оскільки згідно п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам за позовами про захист права приватної власності» слідує, що квартира, яка є спільною сумісною чи частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщення квартири, якщо про це заявлено позов. А тому, зважаючи, що суду не представлено доказів неможливості провести поділ квартири в натурі, у звязку з чим заявлені вимоги є передчасними і до задоволення не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів слід стягнути на користь позивача 640,00 грн. сплаченого судового збору по задоволеній вимозі про вселення.

Outcome: partial