Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Кремінського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову він зазначив, що [PERSON] став квартирантом у його будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] на підставі гарантійної розписки від 26.10.2012. Договору оренди вони не укладали і квартплату позивач з відповідача не брав. У цьому будинку відповідач проживав разом зі своєю цивільною дружиною [PERSON] Пізніше, без згоди позивача, [PERSON] поселив у зазначеному будинку [PERSON]. Спочатку вони сплачували комунальні послуги у повному обсязі, однак з певного часу відповідач почав оплачувати комунальні послуги частково, у зв'язку з чим почала утворюватися заборгованість за газ, телефон і воду, і 25.05.2016 будинок був відключений за борги від газопостачання у зв'язку із заборгованістю у розмірі 7901,88 грн. В той же місяць була припинена подача води через вихід із ладу водоколодязної системи, яку зламали квартиранти. Зазначену заборгованість відповідач сплачувати відмовився і у червні 2017 разом зі своєю дружиною виїхав з будинку, а [PERSON] позивач зміг виселити з будинку лише за допомогою поліції, оскільки останній постійно був п'яний і бешкетував. У зв'язку із вказаними подіями позивачу, який є інвалідом другої групи, і був позбавлений можливості розпоряджатися будинком, а також користуватися газом, опаленням і водою, також була завдана моральна шкода, оскільки позивач був вимушений постійно нервувати через аморальну поведінку відповідача та незаконні дії з боку квартирантів, що вилилося у душевні страждання, а фізичний стан позивача різко погіршився. У зв'язку з викладеними обставинами позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за комунальні послуги в розмірі 8108,08 грн та моральну шкоди в розмірі 20 тис. грн. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі та підтвердили обставини, викладені у позовній заяві. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона проживає за адресою: [ADDRESS]. Також свідок вказала, що відповідач [PERSON] разом з цивільною дружиною та батьком останньої з 2012 року і до весни 2017 року проживали у будинку за адресою: [ADDRESS], який вони винаймали у власника [PERSON] При цьому їй відомо, що [PERSON] сплачував комунальні послуги, однак не в повному обсязі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є двоюрідною сестрою позивача [PERSON] і проживає за адресою: [ADDRESS]. Також свідок вказала, що відповідач [PERSON] разом з цивільною дружиною та батьком останньої з жовтня 2012 року і до весни 2017 року проживали у будинку за адресою: [ADDRESS], який вони винаймали у власника [PERSON] Свідок підписувала відповідний акт від 18.07.2017. Відповідач мав сплачувати комунальні послуги, однак виплати здійснював не у повному обсязі, у зв'язку з чим у будинку було відключене газопостачання. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що він проживає за адресою: [ADDRESS]. Також свідок вказав, що відповідач [PERSON] разом з цивільною дружиною та батьком останньої з жовтня 2012 року і по травень 2017 року проживали у будинку за адресою: [ADDRESS], який вони винаймали у власника [PERSON] Комунальні послуги відповідач сплачував не в повному обсязі, у зв'язку з чим виникли заборгованість і у будинку було відключене газопостачання, що свідок бачив на власні очі. Після цього [PERSON] виселив наймачів із будинку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що вона проживає за адресою: [ADDRESS], з позивачем вони є сусідами. Також свідок вказала, що відповідач [PERSON] разом з цивільною дружиною та батьком останньої з жовтня 2012 року і по травень 2017 року проживали у будинку за адресою: [ADDRESS], який вони винаймали у власника [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що вона проживає за адресою: [ADDRESS], з позивачем вони є сусідами. Також свідок вказала, що відповідач [PERSON] разом з цивільною дружиною та батьком останньої приблизно протягом останніх чотирьох-п'яти років проживали у будинку за адресою: [ADDRESS], який вони винаймали у власника [PERSON] Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав, заперечень проти позову також не надав. Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, відсутності заяви відповідача про розгляд справи за його відсутності та згоду представника позивача на ухвалення заочного рішення у справі, суд вважав за можливе розглядати цивільну справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення у справі в порядку ст.ст. 224, 225 ЦПК України, про що судом була постановлена відповідна ухвала. Суд, заслухавши позивача та його представника, а також свідків, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням докази, які містяться в матеріалах справи, як окремо, так і в їх сукупності, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить на праві приватної власності ? частка будинку за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 03.02.2010 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.02.2010 (а.с. 37, 38). Як вбачається з гарантійної розписки від 26.10.2012, яку [PERSON] надав [PERSON], відповідач отримав у тимчасове користування 26 жовтня 2012 року нерухоме майно від позивача, а саме жилий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS], і зобов'язувався перед позивачем забезпечувати цілісність та обслуговування зазначеного будинку, а також сплату комунальних послуг. Відповідно до акту від 18 липня 2017 року, підписаного жителями [ADDRESS], [PERSON] з жовтня 2012 року по червень 2017 року проживав у [ADDRESS], що належить на праві приватної власності [PERSON] У цьому будинку разом [PERSON] також проживала його цивільна дружина [PERSON], а з січня 2014 року по травень 2017 року - [PERSON] (а.с. 45). Відповідно до ч. 1 ст. 811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі. В той же час, зазначена стаття не містить вказівки щодо недійсності договору житлового найму в разі недодержання письмової форми. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 815 ЦК України наймач зобов'язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані. Наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Відповідно до ч. 1 ст. 821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п'ять років. Таким чином, судом встановлено, що 26 жовтня 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір найму житла. Відповідно до ч. 2 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Оскільки відповідач не з'явився до суду і не надав заперечень проти позову, зокрема не заперечував та не оспорював факт вчинення правочину, а також зважаючи на наявність, крім іншого, письмових доказів укладення договору, суд вважає за можливе також взяти до уваги показання свідків (при цьому не ґрунтуючи свої висновки щодо його укладення та виконання договору виключно на підставі цих показань), які є сусідами позивача і в судовому засіданні також підтвердили, що [PERSON] з жовтня 2012 року приблизно по червень 2017 року винаймав у [PERSON] будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. При цьому [PERSON] не в повному обсязі сплачував комунальні послуги, у зв'язку з чим будинок було відключено від газопостачання. З наданих позивачем розрахунків та довідок по заборгованості судом вбачається, що за вказаний період проживання у зазначеному будинку [PERSON], тобто з жовтня 2012 року по червень 2017 року за будинком [ADDRESS] утворилася заборгованість за комунальні послуги, а саме: за газопостачання - в розмірі 7901,88 грн, за воду і каналізацію - в розмірі 7,23 грн, телекомунікаційні послуги - в розмірі 27,77 грн (а.с. 7-8, 10, 12, 14-27, 28, 29). Таким чином, загальна сума заборгованості за комунальні послуги за вказаний період, яку мав сплачувати відповідач [PERSON] як наймач зазначеного будинку, складає 7936,88 грн, а тому суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення зазначеної суми боргу з відповідача на користь позивача. В той же час, суд вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідача вартості крану в сумі 58 грн та оплати проведених робіт (послуги слюсаря) по його встановленню в розмірі 113,20 грн, на підтвердження чого позивач надав відповідні товарний чек та квитанцію КП «Кремінське ВУВКГ» (а.с. 11, 13). Так, позивачем не було доведено, що існувала необхідність у встановленні цього крану, і ця необхідність була викликана саме діями чи бездіяльністю відповідача щодо неналежного утримання будинку, який він винаймав, також з наданих документів не вбачається, за якою адресою взагалі цей кран було встановлено, а отже позовні вимоги в цій частині суд вважає необґрунтованими. Суд не бере до уваги надані позивачем документи стосовно майнового стану сторін (а.с. 9, 51, 52, 53), а також протокол повірки лічильника газу (а.с. 41), оскільки наявні в цих документах фактичні дані не дають можливості встановити наявність чи відсутність будь-яких обставин, що обґрунтовують вимоги позивача. Крім того, відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивачем надані документи, що підтверджують факти звернення позивача до правоохоронних органів, зокрема щодо незаконних дій [PERSON], а також закриття провадження стосовно [PERSON] з приводу його незаконних дій по відношенню до цивільної дружини (а.с. 39, 40, 42, 43, 44). Проте позивачем жодним чином не доведено завдання йому моральної шкоди внаслідок дій відповідача під час винаймання житла останнім у позивача. Так, позивач у своєму позові зазначив, що внаслідок дій відповідача в нього різко погіршився фізичний та душевний стан, проте жодних доказів на підтвердження цього він не надав, а також не вказав, в чому саме полягало різке погіршення його стану, обмежившись загальними фразами. У зв'язку з цим суд не знаходить достатніх підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, оскільки наявність та розмір останньої, на думку сумку, не були належним чином обґрунтовані та доведені. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивач як інвалід ІІ групи був звільнений від сплати судового збору під час звернення з позовом до суду на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011. Враховуючи те, що задоволено 97,89% позовних вимог (7936,88 грн х 100% / 8108,08 грн), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 626,50 грн - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (640 грн х 97,89% / 100%). На підставі викладеного,

Outcome: partial