Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України про визнання незаконним та скасування рішення житлової комісії та зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він є пенсіонером Міністерства оборони України, звільнений з військової служби наказом Головнокомандувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 29.11.2002 року за № 346 у запас за пунктом 67 підпункту «б» Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України «за станом здоров`я». Як зазначено в наказі його було звільнено в запас із залишенням на квартирному обліку для позачергового одержання житлового приміщення за рахунок житлового фонду Міністерства оборони України. Зазначає, що згідно з витягом із протоколу житлової комісії військової частини [NUMBER] від 01.04.2008 року за № 98, він майор запасу [PERSON] зарахований на квартирний облік з 10.08.1992 року, разом зі складом сім`ї три особи: [PERSON] дружина, 1957 р.н; [PERSON] син, 1981 р.н.; [PERSON] дочка, 1983 р.н. Як зауважує позивач, у 2009 році склад його сім`ї змінився, а саме збільшився на одну особу, в результаті народження онуки [PERSON] , що підтверджується копією довідки Ужгородського об`єднаного міського військового комісаріату від 22.03.2012 року. Згідно з останніми даними (лист від 09.03.2016 року, наданий йому відповідачем) він разом з членами сім`ї перебував на той момент на квартирному обліку на отримання житлового приміщення під № 6. Однак, при його зверненні до відповідача 12.03.2020 року про надання актуальної інформації по факту просунення його в черзі на квартирний облік станом на 2020 рік, його було поінформовано листом від 19.03.2020 року, що він та його сім`я зняті з квартирного обліку рішенням житлової комісії військової частини польова пошта [NUMBER] , викладеним в протоколі від 17.02.2017 року № 37 (на час подання позову назву змінено перейменовано у військову частину [NUMBER] ). Вказує, що як вбачається із оскаржуваного протоколу, що був доданий до листа від 19.03.2020 року, підставою для зняття його з членами родини з квартирного обліку послугувало наступне: військовослужбовець у відставці [PERSON] та члени його сім`ї, які перебувають на квартирному обліку у в/ч ПП [NUMBER] м. Ужгород, взагалі ніде не зареєстровані, та за вказаний період його облікова справа не проходила щорічну перереєстрацію. Позивач не погоджується з вказаним протокольним рішенням, його в будь-який спосіб не було повідомлено, що його облікова справа не пройшла перереєстрацію, відповідач не звертався до нього про необхідність підтвердження його з членами родини реєстрації в період з 01.03.2011 року по 26.07.2016 року, його не було запрошено на засідання житлової комісії 17.02.2017 року, оскаржуване рішення житлової комісії після його прийняття йому не було надіслано, а про його існування він дізнався лише з відповіді військової частини [NUMBER] від 19.03.2020 року за вих. № 344. Зазначає, що згідно з п. 9 Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 03.02.1995 року № 20, військовослужбовці визнаються такими, що потребують поліпшення житлових умов на загальних підставах відповідно до чинного законодавства. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 40 ЖК України та п. 26 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень (надалі Правила громадяни знімаються з квартирного обліку у випадку поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення. Зі змісту цієї норми закону випливає, що оскільки прийняття на квартирний облік переслідує мету забезпечення громадян реалізацію права на отримання в установленому порядку жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду, положення абзацу 1 пункту 26 Правил спрямовані проти безпідставного позбавлення громадян цього права, передбачають перебування їх на квартирному обліку до того, поки вони не реалізують його, тобто до отримання жилого приміщення. Відповідно до п. 11 Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерством оборони України від 03.02.1995 року № 20, датою постановки на квартирний облік вважається день, коли було винесено рішення житловою комісією військової частини про прийняття на квартирний облік. Згідно з п. 1 цього Положення, за рахунок житлових фондів Міністерства оборони України забезпечуються житлом військовослужбовці та члени їх сімей, які проходять військову службу у військових частинах, в установах, на підприємствах, в організаціях, військових начальних закладах, військових комісаріатах. Всі питання, пов`язані із забезпеченням жилою площею військовослужбовців, вирішуються за місцем проходження ними служби згідно з пунктом 35 Положення. На кожного військовослужбовця, взятого на квартирний облік, оформляється облікова справа, у якій знаходяться необхідні документи: рапорт про прийняття на квартирний облік, довідка з місця проживання про склад сім`ї та прописку, довідка про те, чи перебувають члени сім`ї на квартирному обліку за місцем роботи. Інші документи, при потребі, житлові комісії самі запитують через командирів військових частин у відповідних державних органів, установ, організацій. Вказана норма, як і п. 22 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень, так і Положеннями про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затверджене наказом Міністерством оборони України від 23.12.1992 року № 220, яке діяло на момент прийняття оскаржуваного рішення житловою комісією, не ставить в залежність постановку на квартирний облік від дня реєстрації або взагалі реєстрації в населеному пункті, а лише визначає перелік документів, які повинні додаватися до заяви та знаходитися у обліковій справі. Конституційний Суд України 14.11.2001 року визнав неконституційним положення підпункту 1 п. 4 Положення про паспортну службу органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 10.10.1994 року № 770, щодо прописки (виписки), згідно з яким паспортна служба ОВС застосовує як загальне правило дозвільний порядок вибору особою місця проживання. Тобто, наявність чи відсутність прописки не може бути підставою для визнання будь-якого житлового права та не є підставою для зняття з квартирного обліку або переміщення у черзі. Крім того, відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, або підставою для їх обмеження. Відповідно до п. 1.11 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30.11.2011 року № 737, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10 січня 2012 р. за № 24/20337, усі питання, пов`язані з перебуванням військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, на квартирному обліку, із забезпеченням їх жилою площею та розміром жилого приміщення, вирішуються за місцем проходження ними служби, перебування на обліку або в судовому порядку, а в п. 2.4 вказаної Інструкції передбачено, що на облік приймаються військовослужбовці, які потребують поліпшення житлових умов і зареєстровані в цьому населеному пункті, з дня прийняття рішення житловою комісією військової частини, затвердженого командиром цієї військової частини. Згідно з п. 2.18 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30.11.2011 року № 737, військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, знімаються з обліку за місцем служби (за місцем звільнення з військової служби) у разі: поліпшення житлових умов у випадках, передбачених законодавством, за місцем перебування на квартирному обліку, унаслідок чого зникла потреба в наданні жилого приміщення; отримання за рахунок житлових фондів Міністерства оборони України жилого приміщення для постійного проживання; переміщення військовослужбовця до нового місця служби в інший населений пункт; звільнення з військової служби за підставами, не зазначеними в абзаці першому пункту 2.16 цього розділу; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік або неправомірних дій посадових (відповідальних) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік; звільнення в запас або відставку до досягнення 20 років вислуги на військовій службі особами, які зараховані на облік після 01 січня 2005 року (крім випадків, вказаних у пункті 2.17 цього розділу); обрання для постійного місця проживання іншого населеного пункту особами, які звільнені у запас або у відставку; в інших випадках, передбачених законодавством. У вищезазначеному пункті зазначеного нормативно-правового акту міститься вичерпний перелік підстав зняття військовослужбовців з квартирного обліку, однак, таких, що були зазначені в оскаржуваному рішенні немає. Згідно з п. 9 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а вразі її розформування у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла. Позивач вважає, що рішення житлової комісії військової частини польова пошта [NUMBER] , викладеним в протоколі від 17.02.2017 року № 37, щодо зняття його з членами його сім`ї з квартирного обліку було прийнято безпідставно, з порушенням вимог закону, без належної перевірки його житлових умов, без жодного повідомлення його про факт прийняття такого рішення. У зв`язку наведеним, позивач просить суд: визнати незаконним та скасувати рішення житлової комісії військової частини польова пошта [NUMBER] , викладене в протоколі від 17.02.2017 року № 37 (наразі перейменовано у військову частину [NUMBER] ), в частині щодо зняття його з членами його сім`ї з квартирного обліку; зобов`язати військову частину [NUMBER] поновити в складі п`яти осіб, майора запасу [PERSON] , 1956 р.н., з членами його сім`ї: [PERSON] (дружина, 1957 р.н.); [PERSON] (син, 1981 р.н.); [PERSON] (дочка, 1983 р.н.), [PERSON] (онучка, 2009 р.н), на квартирному обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов, при військовій частині [NUMBER] в загальній черзі з 10.08.1992 року, в позачерговій черзі з 29.11.2002 року. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.04.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 29.06.2021 року від представника відповідача військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким командування військової частини [NUMBER] заперечує щодо позовних вимог [PERSON] у зв`язку з тим, що житлова комісія військової частини [NUMBER] діяла у відповідності до вимог наказу Міністра оборони України від 30.11.2017 року № 737 «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», а тому просить відмовити в задоволенні всіх позовних вимог [PERSON] у даній справі. Позивач у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, згідно з якою просить розгляд справи здійснювати без його участі, позовні вимоги задовольнити повністю. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, однак подав до суду клопотання, згідно з яким просить здійснювати розгляд справи за позовом [PERSON] без участі представника військової частини [NUMBER] . За приписами ч. ч. 1, 2, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач [PERSON] є пенсіонером Міністерства оборони України, звільнений з військової служби у запас за пунктом 67 підпункту «б» Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України «за станом здоров`я», що підтверджується наказом Головнокомандувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 29.11.2002 року за № 346. У зазначеному наказі вказано, що позивач звільняється в запас із залишенням на квартирному обліку для позачергового одержання житлового приміщення за рахунок житлового фонду Міністерства оборони України. 10.08.1992 року позивач звернувся до командира військової частини із рапортом про взяття його на квартирний облік для покращення житлових умов, із складом його сім`ї. Відповідно до витягу із протоколу житлової комісії військової частини [NUMBER] від 01.04.2008 року за № 98 позивача майор запасу [PERSON] постановлено зарахувати на квартирний облік з 10.08.1992 року із складом сім`ї три особи: [PERSON] дружина, 1957 р.н; [PERSON] син, 1981 р.н.; [PERSON] дочка, 1983 р.н. 12.06.2008 року складено акт приймання-передачі облікових справи, згідно з яким на виконання вимог наказу Міністра оборони України від 23.04.2007 року № 93 командир військової частини [NUMBER] здав, а начальник КЕВ м. Мукачево прийняв облікову справу військовослужбовця військової частини [NUMBER] майора запасу [PERSON] . З довідки Ужгородського об`єднаного міського військового комісаріату від 22.03.2012 року за № 1075 вбачається, що склад сім`ї позивача змінився, а саме збільшився на одну особу онуки [PERSON] , 2009 р.н. Відповідно до повідомлення військової частини п/п [NUMBER] від 09.03.2016 року за № 452 згідно з позачерговою чергою на квартирний облік при військовій частині п/п [NUMBER] [PERSON] перебуває під номером 6. Листом ТВО командира військової частини [NUMBER] від 19.03.2020 року за № 344 [PERSON] повідомлено, що він та його сім`я зняті з квартирного обліку протоколом від 17.02.2017 року № 37. Згідно з рішенням житлової комісії військової частини польова пошта [NUMBER] , викладеним в протоколі від 17.02.2017 року № 37 (на даний час перейменовано у військову частину [NUMBER] ), на ім`я голови ЖК надійшов лист від начальника КЕВ м. Мукачево підполковника [PERSON] № 13 від 16.01.2017 року, в якому ідеться мова, що військовослужбовець у відставці [PERSON] та члени його сім`ї, які перебувають на квартирному обліку у в/ч п/п [NUMBER] м. Ужгород зі 01.03.2011 року по 26.07.2016 року взагалі ніде не були зареєстровані, та за вказаний період його облікова справа не проходила щорічну перереєстрацію. Виходячи з перерахованого, КЕВ м. Мукачево рекомендувало житловій комісії переглянути правомірність перебування в/с [PERSON] та членів його сім`ї на квартирному обліку. Житлова комісія постановила відповідно до листа № 13 від 16.01.2017 року та обставин, викладених в ньому, що призвели до порушення чинного законодавства, а саме Інструкції про організацію забезпечення в/с ЗСУ та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої МОУ від 30.11. 2011 року № 737, пункт 2.20, перебування в/с у відставці [PERSON] є неправомірним, зняти з квартирного обліку в/с запасу [PERSON] та членів його сім`ї. У відповідності до Конституції України кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла не інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української PCP та іншими нормативно-правовими актами. Військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла (ч. 9 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»). Зазначеним законом держава взяла на себе обов`язок забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями, і зокрема, військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української PCP, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Перебування громадян на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, зняття з обліку врегульовано ст. 40 ЖК України, ч. 2 даної статті передбачає випадки зняття громадян з обліку потребуючих поліпшення житлових умов. Так, відповідно до ч. 2 ст. 40 ЖК України громадяни знімаються з обліку потребуючих житлових умов у випадках: 1) поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення; 1-1) одноразового одержання за їх бажанням від органів державної влади або органів місцевого самоврядування грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення у встановленому порядку; 2) виїзду на постійне місце проживання до іншого населеного пункту; 3) припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадків, передбачених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР; 4) засудження до позбавлення волі на строк понад шість місяців, заслання або вислання; 5) подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на обліку, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік. Пунктом 1.11 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30.11.2011 року № 737, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10 січня 2012 р. за № 24/20337 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), усі питання, пов`язані з перебуванням військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, на квартирному обліку, із забезпеченням їх жилою площею та розміром жилого приміщення, вирішуються за місцем проходження ними служби, перебування на обліку або в судовому порядку. Згідно з п. 2.4 Інструкції на облік приймаються військовослужбовці, які потребують поліпшення житлових умов і зареєстровані в цьому населеному пункті, з дня прийняття рішення житловою комісією військової частини, затвердженого командиром цієї військової частини, крім випадків, передбачених у пункті 2.14 цього розділу. Відповідно до п. 2.18 Інструкції військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, знімаються з обліку за місцем служби (за місцем звільнення з військової служби) у разі: поліпшення житлових умов у випадках, передбачених законодавством, за місцем перебування на квартирному обліку, унаслідок чого зникла потреба в наданні жилого приміщення; отримання за рахунок житлових фондів МО України жилого приміщення для постійного проживання; переміщення військовослужбовця до нового місця служби в інший населений пункт; звільнення з військової служби за підставами, не зазначеними в абзаці першому пункту 2.16 цього розділу; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік або неправомірних дій посадових (відповідальних) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік; звільнення в запас або відставку до досягнення 20 років вислуги на військовій службі особами, які зараховані на облік після 1 січня 2005 року (крім випадків, вказаних у пункті 2.17 цього розділу); обрання для постійного місця проживання іншого населеного пункту особами, які звільнені у запас або у відставку; в інших випадках, передбачених законодавством. Військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, виключаються зі списків осіб, що мають право першочергового та позачергового одержання жилих приміщень, у разі якщо вони були необґрунтовано включені до цих списків або втратили право на отримання жилого приміщення в пільговому порядку. Рішення про зняття з обліку та виключення зі списків осіб, що мають право першочергового та позачергового одержання жилих приміщень, приймається житловою комісією військової частини, яка зарахувала військовослужбовця на облік, або її правонаступником. Рішення письмово доводиться до відома військовослужбовця у п`ятнадцятиденний строк із зазначенням причин зняття з обліку. Оскаржуване позивачем рішення житлової комісії військової частини польова пошта [NUMBER] , викладене у протоколі від 17.02.2017 року № 37 (на даний час перейменовано у військову частину [NUMBER] ), яким вирішено зняти з квартирного обліку військовослужбовця запасу [PERSON] та членів його сім`ї, які перебувають на квартирному обліку у в/ч п/п [NUMBER] м. Ужгород зі 01.03.2011 року по 26.07.2016 року, у зв`язку з тим, що взагалі ніде не були зареєстровані та за вказаний період його облікова справа не проходила щорічну перереєстрацію, містить посилання на п. 2.20 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30.11.2011 року № 737, яким визначено, що у разі отримання службового чи постійного жилого приміщення військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, у п`ятнадцятиденний строк разом із завіреною у встановленому порядку копією ордера надають до житлових комісій військових частин довідки за формами Ф-3, Ф-5, Ф-7. Після надходження зазначених документів житлові комісії військових частин у місячний строк здійснюють перевірку житлових умов цих осіб, а представники житлової комісії уточнюють та, за потреби, коригують облікові списки. Щороку з 1 жовтня до 30 грудня з метою перереєстрації облікових справ військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, повинні надавати до житлових комісій довідки за формами Ф-3, Ф-5, Ф-7. Житлові комісії військових частин у цей самий строк здійснюють перевірку житлових умов осіб, які перебувають на обліку, а представники житлових комісій уточнюють, а за потреби коригують облікові списки. Щороку протягом січня КЕВ (КЕЧ) районів спільно з представниками житлових комісій військових частин і гарнізону проводять перереєстрацію військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, які перебувають на обліку, про що складається відповідний акт, який підписується начальником КЕВ (КЕЧ) району, головами житлових комісій військової частини та гарнізону. Після проведення щорічної перереєстрації начальник КЕВ (КЕЧ) району письмово доповідає начальнику гарнізону про підсумки перереєстрації. Інформацію про результати проведеної перереєстрації КЕВ (КЕЧ) району подають до ТКЕУ, які до 1 лютого подають до ГКЕУ ЗС України довідку про результати щорічної інвентаризації облікових справ військовослужбовців (додаток 13). Разом з тим, вказане рішення не містить жодного посилання на підстави зняття з обліку, передбачені ч. 2 ст. 40 ЖК України, а також п. 2.18 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30.11.2011 року № 737, його формулювання не підпадає під жодний з передбачених вказаними нормативно-правовим актами випадків зняття громадян з обліку потребуючих поліпшення житлових умов. Таким чином, суд дійшов висновку, що [PERSON] був знятий з обліку з непередбаченої законом підстави. Не реєстрація та не проходження щорічної перереєстрації облікової справи не є підставою зняття з квартирного обліку. Доводи представника відповідача, викладені у відзиві на позов, даний висновок не спростовують. Статтею 40 ЖК України також визначено, що зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов провадиться органами, які винесли або затвердили рішення про взяття громадянина на облік (ч. 4); про зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов громадяни повідомляються у письмовій формі з зазначенням підстав зняття з обліку (ч. 5). Відповідачем не надано належних та допустимих доказів повідомлення позивача як особи, яку знято з обліку потребуючих поліпшення житлових умов, про прийняте рішення із зазначенням підстав зняття з обліку. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких обставин, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши порушення житлових прав позивача, суд дійшов висновку про необхідність їх захисту шляхом визнати незаконним та скасування рішення житлової комісії військової частини польова пошта [NUMBER] , викладене в протоколі від 17.02.2017 року № 37 (на даний час перейменовано у військову частину [NUMBER] ), в частині щодо зняття позивача з членами його сім`ї з квартирного обліку та зобов`язати відповідача поновити в складі п`яти осіб: майора запасу [PERSON] , 1956 р.н., з членами його сім`ї: [PERSON] (дружина, 1957 р.н.); [PERSON] (син, 1981 р.н.); [PERSON] (дочка, 1983 р.н.), [PERSON] (онучка, 2009 р.н), на квартирному обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов, при військовій частині [NUMBER] в загальній черзі з 10.08.1992 року, в позачерговій черзі з 29.11.2002 року. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції). У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. За викладених обставин позовні вимоги підлягають задоволенню. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 908 грн. сплаченого судового збору за вимогу про розірвання шлюбу.

Outcome: approved