Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова із позовною заявою про розірвання шлюбу із відповідачкою, в якій вказує, що з 15.07.2016 року він перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] . Останній час сімейне життя міжсторонами почало погіршуватися, та призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Можливостей до відновлення стосунків і збереження шлюбу не вбачається. Просить розірвати шлюб. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання з`явиляся, позовні вимоги визнала, та просив розірвати шлюб, та після розірвання шлюбу просила змінити їй прізвище на дівоче. Відповідно до ч.4\~ст.206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе позов задовольнити, виходячи з наступного. 15 липня 2016 року між сторонами було зареєстровано шлюб у Ленінському районному у м. Харкові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 266, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Суд зазначає, що відповідно до ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Оскільки сторони не бажають зберегти шлюб та судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, шлюб існує формально, суд вважає за необхідне позов задовольнити. Відповіднодо ч. 2 ст. 112 СК Українисуд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавстваУкраїни відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч.2 ст.114\~СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3ст. 115 Сімейного кодексу України- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Підстав для надання строку сторонам для примирення суд не вбачає. Той факт, що сторонни мають неповнолітню дитину,\~\~ само по собі не може бути підставою для відмови в розірванні шлюбу, оскільки судом встановлено, що сім`я фактично розпалась, розірвання шлюбу не впливає на права та обов`язки батьків по відношенню до дітей. За таких обставин, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, при розірванні шлюбу особа, яка змінила прізвище при державній реєстрації шлюбу, визначає для себе чи далі іменуватися цим прізвищем або відновити дошлюбне прізвище. Відповідач заявила про зміну шлюбного прізвища « [PERSON] » на дівоче « [PERSON] ».

Outcome: approved