Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Державного підприємства «Ківерцівське лісове господарство» про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10.12.2001 року він був прийнятий на роботу в ДП «Ківерцівське лісове господарство» на посаду електрика - акумуляторника 5-го розряду. 29.07.2007 року в робочий час, в зв'язку з недосконалістю технологічного процесу та його невідповідністю вимогам безпеки отримав тяжку травму правої ноги, про що було складено акт про нещасний випадок на виробництві від 07.11.2007 року. Протягом тривалого часу він перебував на лікуванні у Ківерцівській районній лікарні Волинської області, однак функції правої ноги не відновилися. Внаслідок нещасного випадку на виробництві отримав ушкодження здоров'я у вигляді розриву медіального меніска правого коліна. Згідно висновку Луцької МСЕК від 31.08.2008 року йому було вперше встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 10 відсотків з датою переогляду 25.03.2009 року, а 20.03.2009 року висновком Луцької МСЕК - встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 1- відсотків довічно. Вказуючи на те, що внаслідок трудового каліцтва йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у важких фізичних, душевних, психічних стражданнях, і яку він оцінює у 70 000 грн. та просить стягнути з відповідача в свою користь. Відповідачем ДП «Ківерцівське лісове господарство» було подано заперечення на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги вони не визнають, вказуючи на те, що причиною трудового каліцтва [PERSON] є грубе порушення останнім трудової дисципліни та порушення вимог техніки безпеки, тому шкода заподіяна не з вини ДП «Ківерцівське лісове господарство», що звільняє підприємство від її відшкодування. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив його задоволити у повному обсязі. Представник позивача ДП «Ківерцівське лісове господарство» - Кручков О.В. в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на подане по справі заперечення і просив у заявлені позовних вимог відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши обставини справи та надані докази, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно записів трудової книжки, 10.12.2001 року [PERSON] був прийнятий на роботу в ДП «Ківерцівське лісове господарство» на посаду електрика - акумуляторника 5-го розряду /а.с.7-8/. Як вбачається з Акту № 1 від 07.11.2007 року про нещасний випадок в ДП «Ківерцівське лісове господарство», 29.08.2007 року о 10 год. акумуляторник [PERSON] електрослюсарні роботи, коли до нього підійшов водій хлистовоза [PERSON] і попросив допомогти відчепити причіп від автомобіля. Виконували дану роботу допомагали також водій [PERSON], водій [PERSON] та слюсар [PERSON] Вони всі разом підняли дишло причіпа і кинули на асфальт. Під час падіння дишло зачепило праву ногу [PERSON] і прижало до асфальту, внаслідок чого останній отримав травму. Місцем, де стався нещасний випадок, у акті зазначено стоянку автомобілів на території РММ, а причинами нещасного випадку вказано недосконалість технологічного процесу, його невідповідність вимогам безпеки, а також порушення трудової дисципліни. /а.с. 3-4/. Згідно виписки з акту огляду Луцької міжрайонної МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 20.03.2009 року, [PERSON] встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 10 відсотків довічно, внаслідок трудового каліцтва, яке сталося 29.08.2007 року /а.с. 9-10/. Постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України № 0306/458/458/1 від 28.05.2008 року [PERSON] взято на облік з 28.05.2008 року, зареєстровано страховий випадок «трудове каліцтво» /а.с.11/. Згідно з ст. 12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого вважаються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 153 КЗпП України підприємство зобов'язане було створити безпечні і нешкідливі умови праці, що покладається на власника або уповноважений ним орган, яким є адміністрація ДП «Ківерцівське лісове господарство», як самостійною юридичною особою з повною відповідальністю. У відповідності із ч. 4 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим їм органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених Постановою КМУ № 472 від 23.06.1993 року, потерпілому відшкодовується: втрачений заробіток залежно від ступеня втрати професійної працездатності, виплати одноразової допомоги, компенсації витрат на медичну і соціальну допомогу, при наявності факту моральної шкоди, потерпілому відшкодовується моральна шкода. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Згідно з роз'ясненнями, даними в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. До вимог про відшкодування моральної шкоди у випадках, передбачених трудовим законодавством, застосовується тримісячний строк звернення до суду (ст. 223 КЗпП України). Однак до інших вимог про відшкодування моральної шкоди, як вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, строки позовної давності відповідно до ст. 83 ЦК УРСР не застосовуються (п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду від 31.03.1995 N 4 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди»). З набранням чинності ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю (п. ч. 1 ст. 268 цього Кодексу). Згідно з абз. 5 п. 11 вказаних Правил розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян незалежно від інших будь-яких виплат. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок трудового каліцтва та професійного захворювання пошкоджено здоров'я позивача, чим завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров'я, погіршення життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, що є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем у відповідності зі ст. 237-1 КЗпП України. Згідно з п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. №1-9 рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо. У випадку втрати потерпілим працездатності він зазнає значно більше моральної шкоди, ніж яка заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відтак суд, враховуючи вимоги розумності та справедливості, вважає за можливе та необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, в порядку відшкодування моральної шкоди завданої трудовим каліцтвом в розмірі 10 000 грн., і такий розмір відповідатиме моральним стражданням позивача. В силу п. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної вимоги. Таким чином, судовий збір, у відповідності до ч. 1, п. п. 5 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» розмір якого складає 551,20 грн., підлягає стягненню з відповідача в дохід держави для зарахування до спеціального фонду державного бюджету України. На підставі викладеного та

Outcome: approved