Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про розподіл майна подружжя та визнання права власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, в якому просить визнати за ним право власності на ? частину житлового будинку № 76 з господарчими будівлями та спорудами, розташованого по вул.Польовій, с.Знаменівка Новомосковського району Дніпропетровської області. В обґрунтування свого позову [PERSON] зазначив, що 24.09.1994 року, він уклав з відповідачем [PERSON] шлюб, під час якого вони купили житловий будинок № 76 з господарчими будівлями та спорудами, розташований по вул.Польовій, с.Знаменівка Новомосковського району Дніпропетровської області. Під час оформлення договору купівлі-продажу будинку, його було зареєстровано на [PERSON] 22.07.2014 року шлюб між сторонами було розірвано. Таким чином, на думку позивача, йому належить на праві спільної сумісної власності ? частина даного домоволодіння. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали, просили суд його задовольнити, мотивуючи обставинами, викладеними в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, однак під час судових дебатів, зазначила, що проти задоволення позову не заперечує, однак просить не покладати на неї судові витрати. Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. З 24.09.1994 року по 04.08.2014 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, що встановлено рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.07.2014 року, яке набрало чинності у встановленому законом порядку (а.с.5). 27.06.2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку № 76 з господарчими будівлями та спорудами, розташованого по вул.Польовій, с.Знаменівка Новомосковського району Дніпропетровської області (а.с.35). Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу даний будинок був зареєстрований в Новомосковському БТІ на імя [PERSON] (а.с.36, 37). У відповідності до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. У зв'язку з цим, незалежно від того, чий дохід був основним в сім'ї, майно, придбане [PERSON] та [PERSON] в період зареєстрованого шлюбу, є їх спільною сумісною власністю і вони обидва мають рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно із ст.ст. 69, 79 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п. 25 Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення законодавства щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі, коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального розподілу і залишає майно у їх спільній частковій власності. У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпорядження майном. Судом встановлено, що домоволодіння № 76 з господарчими будівлями та спорудами, розташоване по вул.Польовій с.Знаменівка Новомосковського району Дніпропетровської області було придбано [PERSON] та [PERSON] в період зареєстрованого шлюбу. Зазначена обставина підтверджується наявними в матеріалах справи договором купівлі-продажу зазначеного домоволодіння, укладеного 27.06.2006 року. Наявність будь-якої домовленості або шлюбного договору між сторонами судом не встановлено. Тому суд вважає, що дане домоволодіння є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], а їх частки в ньому слід визнати рівними, і за кожним з них слід визнати право власності на ? частину зазначеного нерухомого майна. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований та підлягає задоволенню, і за сторонами слід визнати право власності по ? частині домоволодіння № 76 з господарчими будівлями та спорудами, розташованого по вул.Польовій, с.Знаменівка Новомосковського району Дніпропетровської області. При цьому, суд вважає за необхідне розяснити сторонам, що в разі неможливості поділу домоволодіння в натурі на ідеально рівні частини, або у разі неможливості спільного володіння і користування майном, кожен з них не позбавлений права звернутися до суду з позовом про припинення права особи на частку у спільному майні. На підставі викладеного,

Outcome: approved