Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить змінити стягнення з нього на користь відповідача аліментів з ј частини усіх видів заробітку щомісячно на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (справа №2-4810/2010) на сплату аліментів у твердій грошовій одиниці у сумі 1500,00 грн. щомісячно. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що від шлюбу з відповідачем має неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області №2-4810/2010 від 24.06.2010 з нього на користь відповідача на утримання доньки стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. З 2011 року в нього змінився сімейний стан, він має другу сім`ю, дитину [PERSON] , [INFO] . Син хворобливий, постійно знаходиться під наглядом у лікаря. Заробітна плата у нього постійно змінюється не на краще. Крім того, у теперішньої дружини є дитина 2007 року народження, яка також перебуває на його утриманні. У зв`язку з зазначеним у нього змінився сімейний та погіршився матеріальний стан. При цьому матеріальне становище відповідача покращилось після того, як вона разом з донькою виїхала до Російської Федерації, отримала громадянство Росії та вийшла заміж. Представник відповідача за довіреністю - [PERSON] надав до канцелярії суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову повністю у зв`язку із необґрунтованістю. Зазначив, що позивач не надав суду будь-яких доказів того, що його матеріальний стан погіршився і в чому це полягає. Зокрема, суду не надано доказів зменшення заробітної плати позивача. 23 вересня 2021 року судом постановлено ухвалу про прийняття позову до розгляду, відкриття провадження у справі. Представник позивача за довіреністю - Кващук Л.А. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, та просила їх задовольнити. Представник відповідача за довіреністю - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, вислухавши пояснення представників сторін, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 24.06.2010 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 11.06.2020 до досягнення дитиною повноліття. Після укладення іншого шлюбу відповідач змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу від 25.06.2016. Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом наведеної статті обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. Відповідно до ч. 3 ст. 181, ч. 1 ст. 183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Положення вказаної статті містять перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про зменшення розміру аліментів. Ними є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи, з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Спірні відносини в даній справі виникли з приводу переконання позивача у погіршенні його матеріального стану та через зміну сімейного стану. Звертаючись до суду з даним позовом [PERSON] обґрунтував свої вимоги положеннями ч.1 ст.192 СК України, при цьому просив суд змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з нього на користь відповідача, з 1/4 частини на тверду грошову суму у розмірі 1 500,00 грн. Разом з тим ст.192 СК України передбачає можливість зміни лише розміру аліментів, а не способу їх стягнення. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом лише одержувача аліментів. Проаналізувавши вищезазначені положення закону, зокрема, ч.3 ст.181 СК України, суд вважає за необхідне зазначити, що право вибору способу стягнення аліментів надано лише тому з батьків, з ким проживає дитина, а визначений рішенням суду спосіб стягнення аліментів може бути змінений лише за позовом одержувача аліментів. Оскільки позивач є платником аліментів, які присуджені у частці від його доходу, а не у твердій грошовій сумі, тому він таким правом не наділений. Таке положення ч.3 ст.181 СК України повністю відповідає перш за все інтересам дитини, а також особи, з якою дитина проживає. Статтею 13 ЦПК України встановлено принцип диспозитивності цивільного судочинства, який визначає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, суд приходить до висновку, що посилання позивача на положення ст.192 СК України, як на підставу для задоволення заявлених ним вимог, є безпідставним. Позивач як платник аліментів має право звертатися з позовом про зміну розміру стягнутих рішенням суду аліментів, але в межах визначеного таким рішенням способу їх стягнення. Тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову саме за наведених вище підстав. Оскільки позивач не позбавлений права звернутись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, суд не надає оцінку наданим сторонами в якості доказів документам. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову було відмовлено, підстави для стягнення судового збору з відповідача на користь позивача відсутні.

Outcome: dismissed