Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», уточнивши який, просить суд стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь грошові кошти з поточного рахунку у розмірі 16 769,20 доларів США, 10% пені за несвоєчасний переказ коштів за платіжним дорученням у розмірі 1676,9 доларів США, 3% річних від простроченої суми у розмірі 789,76 доларів США, 3 % пені за кожен день прострочення зобов'язання у розмірі 288 262,54 доларів США. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що на його банківському рахунку за номером 5168 7423 2118 2846, якій відкритий в регіональному відділенні Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» в місті Севастополі, станом на 04.05.2014 року перебувало 16 769,20 доларів США, що підтверджується копією довідки 4417792 від 04.05.2014 року. 12 грудня 2014 року позивачем до Банку подано заяву (платіжне доручення) про перерахування грошових коштів у сумі 16 769,20 доларів США з поточного рахунку банку на поточний рахунок ПАТ «УкрСиббанк», про те банком вказана заява була проігнорована. Відповідач продовжує утримувати ці кошти позивача, розпоряджається та користується цими коштами на власний розсуд, чим порушує його права, що стало приводом для звернення з наступним позовом до суду. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов з підстав викладених у позовній заяві та у додатковій позовній заяві, звернувши увагу суду, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках встановлених законом і це правило врегульовано статтею 1074 ЦК України. Крім цього, оскільки між ним та банком укладено договір банківського рахунку, який має виконуватися сторонами, а відповідачем з незрозумілих причин договір не виконується, цивільний кодекс передбачає відповідальність за порушення виконання грошового зобов'язання, шляхом стягнення з винної особи - 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення, сума якої розрахована ним та складає 789,76 доларів США. Позивач також зазначив, що відповідно до пункту 32.2. Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ, цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. Таким чином, позивач вважає, що з відповідача має бути стягнута пеня у розмірі 1676, 9 доларів США, відповідно до пункту 32.2. Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Крім цього, стягнення з відповідача 3% пені за кожен день прострочення визначено ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та за підрахунками позивача становить суму 288262,54 доларів США, яка має бути присуджена до стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанку» на його користь. Представник ПАТ КБ «ПриватБанку» в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, надавши суду письмові заперечення та доповнення до заперечень, в яких просив суд в задоволені позовних вимог [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача відмовити в повному обсязі. В своїх запереченнях та доповненнях до заперечень представник відповідача посилається на те, що відповідно до Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління НБУ від 12.11.2003 № 492, у п.1.9. визначено, що договір банківського рахунку укладається у письмовій формі. В порушення вказаних вимог позивачем не надано ні копі, ні оригіналу договору банківського рахунку. Із наявної анкети-заяви не вбачається відкриття позивачу рахунку безпосередньо за № [NUMBER]. Таким чином, будь-які докази, які б давали змогу встановити, що рахунок № [NUMBER] належить саме позивачу - відсутні. Також позивачем не надано жодних доказів внесення на вказаний ним рахунок коштів, які він просить стягнути. На підтвердження наявності коштів на рахунку позивач посилається на довідку від 04.05.2014 року, яка не може бути прийнята судом до уваги як належний доказ, тому що вказана довідка не була належним чином завірена уповноваженою особою Банку, в довідці не зазначено повного розрахунку. З приводу стягнення 3% річних за кожний день прострочення згідно ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначили, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються ст. 1066 ЦК України, випливають із договору банківського рахунку, а тому не є предметом регулювання Закону України «Про захист прав споживачів». Також звернули увагу суду, що при застосуванні пені у розмірі 3% річних слід довести всі складові цивільно-правової відповідальності боржника, що позивачем не зроблено. Поряд з цим вважають необґрунтованим та безпідставним подвійне застосування штрафних санкцій у вигляді стягнення 3%. Також вважають безпідставними вимоги позивача щодо стягнення коштів за п.32.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», враховуючи, що позивачем договір банківського рахунку не наданий. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 20.09.2007 року Відповідач уклав з Позивачем договір про надання банківських послуг, відкриття та обслуговування карткового рахунку, який складається з його Заяви, Пам'ятки клієнта, Умов і правил надання банківських послуг та тарифів, розміщених на офіційному сайті Банку ('https://privatbank.ua). Згідно п.п 2.1.2.2.1, 2.1.2.2.13 Умов і правил надання банківських послуг, датою укладання Договору є дата отримання Карти, зазначена в Заяві. Договір укладається строком на п'ять років. Якщо за місяць до закінчення строку дії договору жодна з сторін письмово не відмовилась від договору, він продовжується на такий самий строк. Закінчення строку дії Картки, її втрата або пошкодження не викликає припинення договірних відносин між банком і клієнтом та/або закриття пов'язаного з нею поточного рахунку клієнта. На підставі укладеного договору про надання банківських послуг, Позивач отримав від Відповідача платіжну картку - спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої ПАТ КБ «ПриватБанк» платіжної картки Debit Master Card № [NUMBER] (п.п 2.1.2.1, 2.1.2.2.1 Умов та Правил надання банківських послуг). Відповідно до п.п 2.3.2.1.1, 2.3.2.1.2, 2.3.2.1.2.1, 2.3.2.1.3 Умов та Правил надання банківських послуг, розміщених на офіційному сайті Банку ('https://privatbank.ua'). Позивач уклав з Відповідачем угоду про дистанційне обслуговування в системі Internet Banking Приват-24. Відповідно до п.п 2.1.2.3.5, 2.3.2.4.1.10 Умов та Правил надання банківських послуг, банк зобов'язується не рідше одного разу на місяць, надавати клієнту виписки про стан картрахунку і зроблені за минулий місяць по картрахунку операції через систему Internet Banking Приват-24. З врахування вищевикладеного, суд вважає доведеним, що станом на 04.05.2014 року в ПАТ КБ «ПриватБанк» на картковому рахунку Позивача [NUMBER] знаходилось 16769,20 доларів США (а.с. 129-130). Наявність на рахунку кошів підтверджується випискою по картковому рахунку [NUMBER] та довідкою Кримського регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк» від 04.05.2014 №4417792. отриманих через систему Internet Banking Приват-24. Як вбачається з письмових заяв позивача на адресу ПАТ КБ «ПриватБанку», [PERSON] неодноразово звертався до Відповідача з письмовими заявами про надання письмових банківських виписок по картковому рахунку [NUMBER], проте Відповідач в їх надані відмовив, посилаючись на відсутність такої можливості, вказуючи на те, що оскільки рахунки було відкрито в АР Крим, то на жаль, через політичні події в Україні, виникли складнощі з обслуговуванням депозитів та рахунків, відкритих в кримських відділеннях ПАТ КБ «ПриватБанку». Представник ПАТ КБ «ПриватБанку» у листах зазначав, що не має можливості виконати вимоги позивача, хоча вони дуже хочуть піти на зустріч у вирішенні даного питання, але не можуть зробити з незалежних від них причин. Проаналізувавши вказані відповіді та заперечення на позов подані представником ПАТ КБ «ПриватБанку» 30.03.2015 року, суд встановив, що на початку розгляду справи відповідач не заперечував наявність 16769,20 доларів США на картковому рахунку [NUMBER], а відмову виконати SWIFT-платіж пояснив тим, що картковий рахунок відкритий та закріплений за обслуговуючим відділенням ПАТ КБ «ПриватБанк» на території АР Крим, яка визнана тимчасово окупованою територією України. 24.04.2015 року Малиновський районний за клопотанням сторони позивача провів судове засідання, за наслідками якого судом оглянуті речові докази за їх місцезнаходженням. Секретарем судового засідання складено протокол судового засідання за результатами огляду доказів, чим також підтверджується знаходження 16769,20 доларів США на картковому рахунку [NUMBER] та його належність Позивачу. Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. За правилами ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунку), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до статті 1071 ЦК України банк може списати кошти з рахунку клієнта тільки на підставі його розпорядження. Загальне правило про списання грошових коштів за договором банківського рахунка передбачає, що банк здійснює списання з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Відповідно до Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні», договірним списанням визнається списання грошей, що здійснюється банком на підставі доручення його клієнта в порядку, встановленому в укладеному ними договорі. Таким чином на підставі письмового розпорядження позивача від 12 грудня 2014 року про перерахування грошових коштів 16 769,20 доларів США з поточного рахунку банку на поточний рахунок ПАТ «УкрСиббанку», Банк був зобов'язаний перерахувати грошові кошти що знаходилися на поточному рахунку [PERSON] у ПАТ КБ «ПриватБанку» на його рахунок, відкритий у іншому банку. Суд критично оцінює посилання представника відповідача, викладених у запереченнях на позов від 30.03.2015 року, в яких вказується, що банк не повинен перераховувати гроші з карткового рахунку Позивача на його інший рахунок, тому що кошти вносилися у відділенні банку на території АР Крим, яка окупована, оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» є юридичною особою, місцезнаходження якої розташоване у місті Дніпро. Відповідно до статті 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Відповідно до пункту 5 Постанови Правління Національного банку України від 06.05.2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної республіки Крим і міста Севастополя», банки в тому числі ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів. Статтею 58 Закону України «Про банки та банківську діяльність» передбачено, що банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є громадянином України, місце проживання зареєстроване за адресою: [ADDRESS] «Фонду захисту вкладників» коштів, суд вважає безпідставними, оскільки факт відкриття карткового рахунку та наявності на ньому грошових коштів підтверджено доказами, добутими в ході розгляду даної справи, яким суд дав правову оцінку. Відповідно до статті 527 ч.1 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти зобов'язання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до статті 629 ЦК України - договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. З огляду на викладені обставини суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанку» на його користь 16 769 доларів США 20 центів за картковим рахунком № [NUMBER] підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог [PERSON] щодо стягнення за порушення грошового зобов'язання (3 % річних) на підставі ст. 625 ЦК України, стягнення 3 % пені за кожен день прострочення, відповідно до ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» та пені за несвоєчасний переказ коштів за платіжним дорученням, за п. 32.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка, банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Законом України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» передбачені правила щодо обчислення строків переказу й зарахування грошових коштів на рахунки клієнта банку. Міжбанкіський переказ виконується у строк до трьох операційних днів. Внутрішньобанківський переказ виконується в строк встановлений внутрішніми нормативними актами банку, але не може перевищувати двох операційних днів. Банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що містить у розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. В разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня. Банки та їхні клієнти мають право передбачати в договорах інші строки виконання доручень клієнтів. Цивільним кодексом передбачено правові наслідки неналежного виконання банком операцій за рахунком клієнта. При цьому вони виникають у таких випадках: - банком порушено порядок зарахування грошових коштів на рахунок клієнта (тобто, кошти зараховані пізніше наступного дня після одержання відповідного платіжного документа); - кошти безпідставно списані банком з рахунка клієнта; - банк порушив розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка. При вчинені будь-якого з названих порушень банк має негайно (вдень виявлення порушення) після виявлення порушення відповідно зарахувати суму на рахунок клієнта або перерахувати грошові кошти з його рахунка належному отримувачу. Якщо при цьому відбулося прострочення банком операцій за рахунком, у клієнта з'являється підстава вимагати відповідно до ст. 625 ЦК сплати процентів та згідно зі ст. 623 ЦК - відшкодування завданих збитків, якщо ніше не встановлено законом. Проте Закон України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» передбачає спеціальні норми щодо відповідальності банків при здійсненні переказу. За ст. 32 зазначеного Закону у разі порушення Банком, що обслуговує Платника, тобто Позивача, а в даному випадку Банк - ПАТ КБ «ПриватБанк», строків виконання доручення клієнта на переказ, цей банк зобов'язаний сплатити платникові пеню в розмірі 0,1 % суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10% суми переказу, якщо іншій розмір пені не обумовлений договором між ними. З зазначених вище підстав суд присуджує до стягнення на користь позивача з відповідача - пеню у розмірі 10% від суми простроченого платежу у відповідності до правил ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні», розмір якої складає 1676 доларів США та 90 центів а у гривневому еквіваленті - 43482 гривні 01 копійок (1676,9 х 25,93). Суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних від простроченої суми у відповідності до вимог ч.2 ст. 625 ЦК України та 3% пені за кожен день прострочення зобов'язання, згідно з ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», тому що судом застосовано відповідальність на підставі дії Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні», який передбачає спеціальні норми щодо відповідальності банків при здійсненні переказу. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 16, 525, 527, 629, 1066, 1071, 1073 Цивільного кодексу України, та

Outcome: partial