Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, в якій просить суд визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання батька - [PERSON] , [INFO] . Позов мотивований тим, що позивач з відповідачкою перебували у шлюбі, який було розірвано 17.02.2017 рішенням суду. Під час шлюбу у сторін народились доньки - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] після розірвання шлюбу діти проживали з позивачем. Потім відповідач забрала старшу доньку [PERSON] та без відома позивача перевела її навчатись в іншу школу. Певний час [PERSON] не знав де та з ким знаходиться його донька. Через спільних знайомих позивач дізнався в якій школі навчається [PERSON] . Позивач прийшов до школи і тільки через запит адвоката директор школи повідомила його за якою адресою [PERSON] проживає з матір`ю. [PERSON] зазначає, що колишня дружина не дозволяла йому спілкуватись з донькою [PERSON] , тому він приходив до школи, щоб побачити дитину. Крім того, відповідач постійно змінювала номери телефонів і місце проживання. Наразі старша донька [PERSON] мешкає з відповідачем, а молодша [PERSON] - разом з позивачем. При спілкуванні [PERSON] неодноразово висловлювала свою позицію, що [PERSON] теж буде проживати з нею. Тому, в позивача є підстави вважати, що відповідач може вчинити з [PERSON] те саме, що вчинила зі старшою донькою [PERSON] - забере її від батька і він буде вимушений їх шукати. Крім того, це може негативно вплинути на психологічний стан [PERSON] , оскільки вона проявляє до батька - позивача по справі, прихильність та прив`язаність. Наразі дівчинка повністю знаходиться на утриманні позивача та під його доглядом. Позивач створює всі умови для проживання, виховання та нормального культурного і духовного розвитку [PERSON] . Позивач не чинить відповідачу перешкод у спілкуванні з дитиною, однак вважає, що місце проживання краще для доньки буде з ним. У зв`язку з викладеним [PERSON] вимушений звернутись до суду з даним позовом. 12.11.2020 ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова відкрито загальне позовне провадження у вказаній цивільній справі, призначено підготовче засідання (а.с. 25-27). 21.01.2021 ухвалою суду витребувано у Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради висновок щодо розв`язання спору у справі та відкладено підготовче засідання (а.с. 49-50). 12.03.2021 ухвалою суду, постановленою у підготовчому засіданні без виходу до нарадчої кімнати, долучено до матеріалів справи висновок про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с. 68-73). 12.03.2021 ухвалою суду закрито підготовче провадження у вказаній справі (а.с. 74). Позивачем 12.05.2021 подано до суду заяву про розгляд справи у його відсутність за наявними у матеріалах справи доказами, в якій позовні вимоги підтримав, просив задовольнити та, у разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. Третьою особою - Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради, 05.02.2021 надано суду пояснення, в яких Департамент підтримує позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі, у зв`язку з тим, що він виконує свої батьківські обов`язки, створив належні умови для проживання малолітньої дочки, [PERSON] , [INFO] , а також просили справу розглядати без участі представника Департаменту (а.с. 57). Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явилася, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомила, відзив не подавала. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Виходячи з вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.06.2007, який розірвано 17 лютого 2017 р. заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова у справі № 639/8925/16-ц (а.с. 7). Від вказаного шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають двох малолітніх дітей: доньку - [PERSON] , [INFO] , та доньку - [PERSON] , [INFO] , про що зазначено у вищевказаному рішенні суду (а.с. 7). Наразі сторони проживають окремо, їх малолітня дитина [PERSON] залишилися разом з матір`ю [PERSON] за невідомим місцем мешкання, а малолітня [PERSON] - разом з батьком [PERSON] , у житлі за адресою: [ADDRESS] , яке належить позивачеві на праві приватної власності (а.с. 13). Дитина , [PERSON] знаходиться на утриманні позивача, відповідач матеріальної допомоги не надає. З довідки про доходи [PERSON] за № 01/10 від 02.10.2020 вбачається, що останній працює в ТОВ Фірма «СофтПро» на посаді інженера-програміста, має стабільний дохід (а.с. 15). За місцем роботи позивач характеризується позитивно, не має шкідливих звичок, про що зазначено у відповідній характеристиці № 02/09 від 29 вересня 2020 р., виданій генеральним директором ТОВ Фірма «СофтПро», в якій також вказано, що у [PERSON] на вихованні та утриманні перебуває його донька молодшого шкільного віку, котра проживає з ним. [PERSON] у випадках необхідності неодноразово перебував на лікарняному по догляду за дитиною (а.с. 14). Позивач на наркологічному та психіатричному обліках не перебуває, станом на 14.09.2020 до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває, що підтверджується відповідними довідками (а.с. 16, 17, 18). Згідно листа адміністрації Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 88 Харківської міської ради» від 28.05.2019 № 01-43/63, [PERSON] , мати дитини [PERSON] , протягом двох років не приймає участь у дошкільному житті своєї доньки; відкриті заходи та свята, які проходять у ЗДО не відвідувала; останні два роки дитину до закладу не приводила та не забирала (а.с. 12). У характеристиці на сім`ю учениці 2-Б класу [PERSON] , 2013 року народження, Харківської гімназії № 65 Харківської міської ради Харківської області, яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , підписаної директором ХГ № 65 та класним керівником, зазначено, що [PERSON] навчається у гімназії з 1 класу. Батько, [PERSON] , приділяє належну увагу вихованню доньки, зацікавлений її шкільним життям, відвідує загально гімназійні та батьківські збори, спілкується з адміністрацією гімназії та класним керівником. Мати, [PERSON] , не приймає участь у шкільному житті своєї доньки, не відвідує батьківські збори, до закладу освіти не з`являлась жодного разу (а.с. 10). Як вбачається з листа Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка № 2» від 02.10.2020 № 957/0/535-20, дитина [PERSON] , [INFO] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , перебуває під наглядом фахівців поліклініки з народження по теперішній час. Згідно інформації, наданої лікарем-педіатром, з яким укладено декларацію про надання первинної медичної допомоги, здоров`ям [PERSON] опікується батько дитини. На профілактичні огляди, вакцинацію, відвідування поліклініки дівчинка завжди приходить з батьком (а.с. 11). Актом обстеження умов проживання від 11.01.2021 співробітниками Служби у справах дітей по Новобаварському району ДССД ХМР встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , проживають [PERSON] та донька - [PERSON] . Квартира складається з однієї кімнати у будинку готельного типу, обладнана усіма необхідними комунікаціями, побутовою технікою, меблями. Дитина має окреме ліжко, шафу для дитячого одягу та поличку для підручників, стіл для занять. Дитина забезпечена одягом, взуттям, канцелярським приладдям (а.с. 60). Висновком Департаменту служб у справах дітей Виконавчого комітету Харківської міської ради від 26.01.2021 № 83 встановлено, що малолітня [PERSON] мешкає разом з батьком, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , де створено належні умови для проживання та розвитку дитини. [PERSON] займає посаду інженера-програміста у ТОВ Фірма «СофтПро», має самостійний дохід, за місцем роботи характеризується позитивно, на наркологічному та психіатричному обліках не перебуває, станом на 14.09.2020 до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Питання щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , додатково розглянуто на Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради, згідно рекомендації якої Департамент вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини разом з батьком, [PERSON] (а.с. 58-59). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно положень ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. У відповідності до ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 171 Сімейного кодексу України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. На даний час батьки [PERSON] , [INFO] , [PERSON] та [PERSON] проживають окремо. Згідно з положенням ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що обов`язками батьків є піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя. Відповідно до ч.ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради від 27.02.91, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Пунктом 1 статті 9 Конвенції встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» зазначено, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Європейський суд з прав людини 11.07.2017 у справі «М.С. проти України» виніс рішення де визначив «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати 2 аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з викладеного, даючи оцінку вищезазначеним доказам, враховуючи не надання відповідачкою відзиву на позов з відповідними запереченнями, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви та визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Проніна проти України, № 63566/00, пр. 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог, передбачених ст. 141 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним судовий збір у сумі 840,80 грн (а.с. 5). На підставі викладеного та

Outcome: approved