Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з наведеним позовом до [PERSON], орган, якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про визнання батьківства і позбавлення батьківських прав, мотивуючи тим, що на даний час виховує дитину [PERSON], який є його сином. На час реєстрації відповідачкою факту народження їхнього сина [PERSON] вони не перебували у зареєстрованому шлюбі. Відповідачка записала батька дитини на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. Коли народився син [PERSON] позивач та відповідачка проживали однією сім'єю. Відповідачка покинула дитину та син вже вісім місяців проживає з позивачем, відповідачка жодного разу не навідувала дитину, не цікавиться його вихованням, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав з мотивів наведених в ньому, просив позов задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилась. Про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради позовні вимоги підтримав з підстав викладених у висновку про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно її сина [PERSON]. Прокурор в судовому засіданні вимоги позову підтримала, вказала, що з метою захисту законних прав та інтересів малолітньої дитини за доцільно буде позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON]. Свідок [PERSON], яка є сусідкою позивача, в судовому засіданні надала показання, в яких вказала що вона з відповідачкою не знайома, дитина проживає вже два роки з батьком, мати дитиною не цікавиться, не приходить до дитини. Позивач проживає з дитиною сам, ним створені всі необхідні умови для дитини, квартира прибрана, охайна. Зі слів позивача їй відомо, що забрати дитину попросила мати відповідачки. Свідок [PERSON], надала суду показання та зазначила що з позивачем перебуває у дружніх стосунках, з відповідачкою знайома, однак не спілкується. Дитина проживає з позивачем на вулиці Карпатській вже рік. Десь два роки тому вона бачила відповідачку з дитиною. Відповідачка залишила дитину на виховання своїй матері. До вагітності, під час вагітності та після пологів позивач та відповідачка проживали разом. Позивач створив для сина хороші умови для проживання та розвитку. Дитина називає позивача батьком. Свідок [PERSON], надала суду показання та зазначила що з позивачем вона знайома, а з відповідачкою не знайома. Дитина чиста, доглянута, умови проживання хороші, дитина називає позивача батьком. Позивача з дитиною взято під супровід соціальної служби у справах дітей. Дитина відвідує дитячий садочок. З урахуванням думки позивача та положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача, представника органу опіки та піклування, висновок прокурора, покази свідків, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26 січня 2010 року (а.с.5) батьком, [PERSON] записано [PERSON], а матір'ю [PERSON]. Запис про батька здійснено на підставі ст. 135 СК України, відповідно до якої, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Сторони не перебували та не перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак судом, з показів свідків встановлено, що сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Як вбачається із виписки медичної амбулаторної карточки дитини (а.с.7), висновку органу опіки та піклування, показів свідків, [PERSON] проживає з позивачем та вважає його своїм батьком. Позивач доглядає, виховує [PERSON] та визнає себе його біологічним батьком. Відповідачка за сином не доглядає, участі в його вихованні та утриманні не приймає, вона самоусунулась від виконання батьківських обов'язків щодо свого малолітнього сина [PERSON]. Орган опіки та піклування у своєму висновку вказує на доцільність позбавлення [PERSON], батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. За змістом ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказів на спростування наведених фактів, відповідачкою суду не надано. Відповідно до ст. 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до вимог ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» закріплює, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON], стосовно малолітнього сина [PERSON] є обгрунтованими, такими, що відповідають інтересам дитини та підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про визнання його батьком малолітнього [PERSON], то суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (далі СК України), при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Статтею 125 СК України закріплено, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров'я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Згідно ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позивач визнає себе батьком [PERSON], [INFO], дитини проживає з позивачем, перебуває на його утриманні та вихованні. Статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов'язковою. Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та Єдиного державного демографічного реєстру в обсязі, визначеному Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус». Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до цього Закону, Цивільного та Сімейного кодексів України та інших актів законодавства органами державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», органами державної реєстрації актів цивільного стану є також відділи державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану). За змістом ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану. Статтею 134 СК України визначено, що на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога позивача про визнання його батьком малолітнього [PERSON] є обгрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивачки понесені нею судові витрати. На підставі вищенаведеного, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4, ст. 3, ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ст. ст. 125, 128, 134, 135, 164, 165 Сімейного кодексу України, п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. ст. 3, 4, 10, 11, 59, 60, 88 ЦПК України,

Outcome: approved