Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про поділ спільно набутого майна подружжя, в якому просив визнати за ним право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] та 1/2 частку квартири [ADDRESS], посилаючись на наступне. Сторони з 03.12.2005 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, проте 15.02.2016 року до Сєвєродонецького міського суду Луганської області позивачем було подано позов про розірвання шлюбу. Сторони мають неповнолітню дитину - дочку, [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з відповідачем та знаходиться на її утриманні. Спірна квартира [ADDRESS] та спірна квартира [ADDRESS], були придбані сторонами в період шлюбу, але право власності на них було оформлено на відповідача, тому що на той час між ними відносини були дуже гарні. На даний час позивач бажає поділити спірні квартири, які розташовані за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Курчатова, 11-А/175 та м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, 103/36, в рівних частках, щоб гарантувати захист своїх прав та інтересів в майбутньому. Відповідач надала письмові заперечення проти позову, в яких вказала, що спірна однокімнатна квартира, яка розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Курчатова, 11-А/175, була придбана відповідачем за кошти її діда, баби та матері. З 2012 року позивач покинув родину, не дбає про матеріальне забезпечення її та їх доньки, він сховав отримані від продажу їх автомобілів гроші. Із посиланням на ст. 70 Сімейного кодексу вважає, що право власності на однокімнатну квартиру слід залишити за нею у повному обсязі, а трикімнатну квартиру слід поділити між сторонами в рівних частках. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково пояснила, що в 2000 році сторони виїхали до міста Москва та працювали там продаючи лакофарбові вироби. Після фактичного припинення шлюбних відносин в 2012 році позивач залишив своїй дружині бізнес у Москві і почав самостійне життя. Позивач не надає грошей на утримання доньки з травня 2016 року, адже саме в травні 2016 року він дізнався про те, що відповідач звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнала, просила суд у їх задоволенні відмовити з підстав, які викладені у письмових запереченнях проти позову. Додатково пояснила, що відповідач [PERSON] отримала 150 тисяч гривень від бабусі та дідуся на придбання однокімнатної квартири по вул. Курчатова, фінансової участі у придбанні цієї квартири позивач не брав. Трикімнатна квартира по вул. Гагаріна дійсно придбана сторонами за спільні кошти. Сторони також придбали 2 автомобілі під час знаходження у шлюбі, проте оригінали документів на автомобілі відсутні і вказані автомобілі були оформлені на двоюрідного брата позивача. Позов про стягнення аліментів відповідач подала до позивача 16.05.2016 року. Допитаний в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] пояснив, що відповідач [PERSON] є його племінницею. Він разом із позивачем та відповідачем з 2004 року по 2010 рік працював в місті Москва. В 2007 році сторони в місті Москва придбали автомобіль марки VOLVO, оформивши автомобіль на двоюрідного брата позивача [PERSON]. В 2007 році відповідач за кошти, які були надані їй [PERSON], [PERSON], [PERSON], придбала однокімнатну квартиру по вул. Курчатова, 11-А. Позивач навіть не знав про придбання квартири, відповідач повідомила йому пізніше вже після придбання. Про джерела надходження коштів на квартиру він, [PERSON], дізнався за телефоном, адже в цей час знаходився у місті Москва. Пізніше, в місті Сєвєродонецьку позивач познайомився з іншою жінкою та пішов з сімї, допомоги на утримання дитини позивач не надає, автомобіль марки VOLVO позивач продав. Допитана в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що відповідач [PERSON] є її онукою. Позивач [PERSON] та її онука працювали в Москві, а в 2005 році уклали шлюб. В 2008 році вона, [PERSON], її чоловік [PERSON] та її син [PERSON] вирішили придбати квартиру для [PERSON] для чого надали їй 150 тисяч гривень з власних збережень. Алла відшукала та придбала на вказані гроші однокімнатну квартиру по вул. Курчатова в м. Сєвєродонецьку, в той час як позивач [PERSON] навіть не знав про придбання квартири. У нотаріуса під час оформлення договору купівлі-продажу однокімнатної квартири вона присутня не була. Сторони в 2008 році також придбали автомобіль марки VOLVO та трикімнатну квартиру, а в 2010 році придбали автомобіль марки Жигулі. В 2012 році [PERSON] кинув свою сімю та пішов до іншої жінки, після чого продав автомобіль марки VOLVO та купив іншу машину. Вона, [PERSON], самостійно здійснює всі комунальні платежі в однокімнатній квартирі [PERSON] по вул. Курчатова, в той час як [PERSON] знаходиться в Москві з донькою. Зі слів [PERSON] їй відомо, що [PERSON] не надає грошей на її утримання та утримання доньки. Вона, [PERSON], в гостях у онуки в Москві ніколи не була. Допитана в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що відповідач [PERSON] є онукою її сестри [PERSON]. В 2005 році [PERSON] та [PERSON] одружились, ще до одруження вони працювали у місті Москва. В 2008 році, коли у сторін зявилася дитина, [PERSON] вирішила придбати для своєї онуки [PERSON] квартиру. [PERSON] знайшла квартиру по вул. Курчатова, після чого [PERSON] надала їй 150 тисяч гривень для придбання квартири, в той час як позивач [PERSON] навіть не знав про придбання квартири. Сторони пізніше також придбали автомобіль марки VOLVO та трикімнатну квартиру, а в 2010 році придбали автомобіль марки Жигулі, проте всі автомобілі були зареєстровані на двоюрідного брата позивача. В 2012 році [PERSON] кинув свою сімю та пішов до іншої жінки, матеріальної допомоги [PERSON] та своїй доньці не надає, про що їй відомо зі слів інших родичів. [PERSON] не приїжджає з Москви, комунальні платежі за однокімнатну квартиру по вул. Курчатова здійснює бабуся відповідача [PERSON] Допитана в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що позивач [PERSON] є її сином. В 1999 році син поїхав на заробітки до міста Москва, там він працював на ринку реалізатором з [PERSON]. Пізніше, сторони відкрили в місті Москва декілька власних торгових точок і разом накопичували гроші на придбання квартири. В 2005 році сторони за свій рахунок провели весілля. В 2007 році вона, [PERSON], була особисто присутньою у нотаріуса під час укладення [PERSON] угоди купівлі-продажу щодо придбання квартири по вул. Курчатова, 11-А, при цьому [PERSON] здійснювала обмін російських рублів на долари США. Їй, [PERSON], невідомо про те, що гроші на придбання квартири надавалися відповідачу ви ключно її родичами. З 2012 року вона, [PERSON], приблизно двічі на рік за гроші сина придбавала одяг та іграшки для доньки сторін і відвозила їх в Москву, або віддавала їх відповідачу в Сєвєродонецьку, якщо відповідач разом із дитиною приїжджали сюди. Останній раз син надав їй гроші для пересилки відповідачу в якості аліментів на утримання дитини тиждень тому і вона їх переслала до міста Москва, про що збереглася відповідна квитанція. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, допитавши свідків, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що згідно із копією свідоцтва про шлюб серії І-ЕД № 222200, виданим повторно 06 січня 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області, [PERSON] та [PERSON] 03 грудня 2005 року зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 838. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON]. Згідно із копією свідоцтва про народження серії ІV-МЮ № 578568, виданого 07 жовтня 2008 року Царицинським відділом ЗАГС Управління ЗАГС Москви, [PERSON] (російською) народилася 10 вересня 2008 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 5031. Батьком записаний [PERSON] (російською), матірю [PERSON] (російською). Копією договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 02.03.2007 року приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON] за номером в реєстрі 942, підтверджується, що [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] за 16914,00 грн. Копією заяви [PERSON] від 26.02.2007 року підтверджується, що [PERSON] дав нотаріально посвідчену згоду своїй дружині на купівлю за їх спільні кошти квартири [ADDRESS]. Копією договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 08.08.2008 року приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON] за номером в реєстрі 2104, підтверджується, що [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] за 18604,00 грн. Копією заяви [PERSON] від 07.07.2008 року підтверджується, що [PERSON] дав нотаріально посвідчену згоду своїй дружині на купівлю квартири [ADDRESS]. Копією договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 02.03.2007 року приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON] за номером в реєстрі 942, підтверджується, що [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] за 16914,00 грн. Копією заяви [PERSON] від 06.02.2007 року підтверджується, що [PERSON] дав нотаріально посвідчену згоду своїй дружині на купівлю квартири [ADDRESS]. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 56507019 від 01.04.2016 року вбачається, що право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON]. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 56506905 від 01.04.2016 року вбачається, що право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON]. Главою 8 Сімейного кодексу України регулюється право спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Суд враховує, що квартира [ADDRESS] була придбана 02.03.2007 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, а також квартира [ADDRESS] була придбана 08.08.2008 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. Тобто, спірні квартири були придбані [PERSON] в період перебування її у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який у свою чергу надав нотаріально посвідчену згоду на купівлю вказаних квартир. Посилання представника відповідача на те, що позивач потайки продав автомобілі, які належали подружжю, є повністю необґрунтованими, адже до суду не було надано жодних доказів того, що будь-ким з подружжя за час шлюбу купувалися або продавалися належні їм автомобілі. Суд критично оцінює показання свідків зі сторони відповідача щодо купівлі нею однокімнатної квартири за надані іншими членами сімї кошти, адже по-перше жоден із свідків не був присутній у нотаріуса або при проведенні розрахунків під час укладення договору купівлі-продажу квартири, а по-друге вказані свідки є родичами відповідача та мають більш прихильне ставлення до відповідача, ніж до позивача. Будь-яких документальних доказів наявності у відповідача станом на час придбання однокімнатної квартири суми особистих грошових коштів, достатньої для купівлі квартири, суду надано не було. Посилання представника відповідача на необхідність застосування ч. 2 ст. 70 СК України суд вважає необґрунтованими, так як представником відповідача не було надано жодних доказів того, що позивач не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї під час спільного проживання сторін, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, або доказів наявності інших істотних (виключних) обставин подібного характеру. Показання свідків щодо того, що позивач не надає допомоги на утримання дитини, суд оцінює критично, адже самим свідкам про це відомо зі слів відповідача і відповідач разом з дитиною постійно проживає у місті Москва, тобто свідки не можуть достовірно знати про матеріальні або грошові взаємовідносини сторін. Із позовом про стягнення аліментів на утримання дитини відповідач звернулася лише 20 травня 2016 року. У звязку із вищевикладеним, суд вважає, що квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] належать на праві спільної сумісної приватної власності сторонам по справі, а отже позовні вимоги про визнання права власності на 1/2 частку квартир за кожною із сторін підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат по справі суд враховує, що позов задоволено у повному обсязі і позивачем сплачено судовий збір за подання позову в розмірі 551 грн. 20 коп., а також сплачено 424 грн. 20 коп. за публікацію оголошення у пресі про виклик відповідача в судове засідання, а отже з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судових витрат в загальному розмірі 975 грн. 40 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved