Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до Кам'янобрідського районного суду м. Луганська з позовом до ПАТ «Луганськтепловоз» про визнання права власності на гараж. В обґрунтування своїх вимог вказав, що 24.10.1961 року він одружився з [PERSON], з якою він разом став проживати за адресою: [ADDRESS]. Вказану квартиру отримав у користування батько його дружини та в ті часи вона знаходилася на балансі ПАТ «Луганськтепловоз». У 1988 році він звернувся до керівництва ПАТ «Луганськтепловоз» з проханням дозволити йому користуватися підсобним приміщенням - гаражем, який розташовано у [ADDRESS] та закріпити цей гараж за його квартирою. 21.12.1993 року квартиру [ADDRESS] було приватизовано, у зв'язку із чим він та члени його сім'ї набули права власності на цю квартиру. Окрім цього, протягом 1993-2002 років він здійснював оплату за оренду землі на якій розташований спірний гараж, з 2003 року договір оренди продовжено не було, у зв'язку із чим він припинив здійснювати оплату, однак продовжував користуватися гаражем. За згодою співвласників квартири він користувався гаражем одноособово, тому вважає, що він набув права власності на гараж. Вважає, що визнання за ним права власності на гараж не суперечить закону і не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, а також мешканців будинку. Просив суд визнати за ним право власності на гараж розміром 4,22х5,36, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Кам'янобрідського районного суду м. Луганська від 06.02.2014 року неналежного відповідача по справі ПАТ «Луганськтепловоз» було замінено належним відповідачем - Регіональне відділення Фонду державного майна України в Луганській області. Позивач [PERSON] до суду не з'явився причини неявки не повідомив, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином. Заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило. Суд вважає можливим вирішити справу без участі позивача, оскільки відповідно до ст. 44 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] уточнені позовні вимоги до Регіонального відділення Фонду державного майна України в Луганській області щодо визнання за її довірителем права власності на гараж розміром 4,22х5,36, який розташований за адресою: [ADDRESS], підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним у позові, просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Регіонального відділення Фонду державного майна України у Луганській області Нотченков В.Ю. не з'явився, причин неявки суду не повідомив, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином. Заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило. Раніше в судовому засіданні просив винести рішення на розсуд суду. Третя особа [PERSON] до суду не з'явилася, надала письмову заяви про розгляд справи без її участі. Третя особа [PERSON] до суду не з'явилася, причини неявки не повідомила, про день та час слухання справи була повідомлена належним чином. Заяви про розгляд справи без її участі до суду не надходило. У відповідності до ст.169 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність третьої особи [PERSON], оскільки у справі достатньо матеріалу про права та взаємовідносини сторін. Суд, враховуючи зміст позовних вимог, думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно положень ч.3 ст. 344 ЦК України - якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять років. У п.8 прикінцевих та перехідних положень цього кодексу зазначено, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, виходячи із змісту вказаної правової норми, цей спосіб набуття права власності встановлюється на сукупності обставин, зазначених в цій статті, а саме тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном, як своїм власним. При цьому тривалість означає, що повинен закінчитися передбачений у законі строк, добросовісність, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно, відкритість означає, що володіння є відкритим, безперервність означає, що на протязі зазначеного в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов'язку повернути річ власнику, а також йому пред'явлено позов про повернення майна. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] є приватною спільною сумісною власністю і належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № 693 від 21.12.1993 року (а.с.6), що також підтверджується витягом про державну реєстрацію № 30385636 від 22.06.2011 року (а.с.5). Дослідивши правовстановлюючі документи на квартиру [ADDRESS], суд дійшов висновку, що при проведенні приватизації та виготовлені технічного паспорту, до площі приміщення переданого у власність [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не було включено приміщення гаражу розміром 4,22х5,36м. Рішенням виконавчого комітету Кам'янобрідської районної ради № 9/28 від 11.01.1994 року [PERSON] у тимчасове користування була надана земельна ділянка для обслуговування гаражу, що знаходиться на [ADDRESS] строком до трьох років на умовах орендної плати, з приводу чого 20.01.1994 року між [PERSON] та Кам'янобрідським райвиконкомом м. Луганська було укладено відповідний договір терміном на три роки (а.с.8;10). Рішенням виконавчого комітету Кам'янобрідської районної ради № 111/32 від 11.03.1998 року [PERSON] було надано дозвіл на продовження строку тимчасового користування гаражем на умовах орендної плати строком на п'ять років із зобов'язанням останнього укласти відповідний договір тимчасового користування землею у встановленому порядку (а.с.9). На виконання рішення виконавчого комітету Кам'янобрідської районної ради № 111/32 від 11.03.1998 року між [PERSON] та Кам'янобрідською районною радою м. Луганська 17.08.1998 року було укладено договір, відповідно до якого [PERSON] для обслуговування гаражу було надано земельну ділянку на умовах оренди строком на п'ять років, тобто до серпня 2003 року (а.с.11). Як вбачається з акту від 07.09.2013 року складеного і підписаного сусідами позивача, [PERSON] добросовісно користується гаражем, здійснює оплату за електроенергію та несе інші витрати по його утриманню (а.с.16). Надану представником позивача у якості доказу довідку № 01-19/4760/43-12 від 21.12.2012 року (а.с.72) видану Управлінням архітектури та містобудування щодо можливості, після оформлення необхідних документів, привласнити гаражу, розташованому за адресу: [ADDRESS], суд не приймає до уваги, оскільки дана довідка була видана на ім'я іншої особи на прізвище [PERSON] і містить в собі дані, які не стосується житлового будинку та квартири де мешкає позивач. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участить у справі. Всебічно дослідивши і об'єктивно перевіривши вимоги і доводи позивача, даючи правову оцінку наданим суду доказам, суд вважає, що на момент закінчення терміну дії договору від 17.08.1998 року, який був укладений між [PERSON] та Кам'янобрідською райрадою м. Луганська щодо можливості тимчасового користування землею на якій розташований оспорюваний гараж на умовах оренди, [PERSON] користувався гаражем на законних підставах до серпня 2003 року. Враховуючи положення ст. 344 ч.3 ЦК України, п.8 прикінцевих та перехідних положень цього кодексу, а також те, що на момент подачі позову до суду Богопольский відкрито, добросовісно і безперервно володіє оспорюваним майном лише 10 років, його вимога щодо визнання за ним права власності за набувальною давністю на гараж, який розташований за адресою: [ADDRESS] є необґрунтованою.

Outcome: dismissed