Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: [PERSON], про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним та визнання права власності на житловий будинок. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] надала [PERSON] довіреність на продаж будинку, який знаходиться за адресою: м. Олександрія, вул. Н.Польова, 98. В подальшому домовившись з [PERSON] про всі істотні умови договору купівлі-продажу зазначеного будинку, він частинами здійснив оплату його вартості в розмірі 40\~000,00 грн. Остаточний рахунок відбувся 02 серпня 2015 року. Однак, [PERSON] та [PERSON] ухиляються від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку, у звязку з чим він просить визнати договор дійсним та визнати за ним право власності на зазначений будинок. Відповідач [PERSON] заперечувала проти задоволення позову з тих підстав, що будинок не продавала, коштів за нього не отримувала. Спірний будинок дістався їй та її сестрі [PERSON] у спадок після смерті матері по 1/2 частині кожній. Крім того, вони також успадкували після смерті матері по 1/8 частині будинку №11, розташованому по вул. Горького в м. Олександрії. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлений про час, дату та місце судового засідання, в жодне судове засідання не зявився. Причини неявки не повідомив. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів [PERSON], належним чином повідомлена про час, дату та місце судового засідання, не зявилася. Подала до суду заяву, в якій зазначила, що заперечує проти задоволення позову, оскільки спірний будинок є їх з [PERSON] спільною власністю, успадкований від матері. Дозволу на його продаж вона не надавала. Крім того, просила розглядати справу без її участі (а. с. 140). 09 серпня 2017 року відкрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду на 01 вересня 2017 року (а. с. 21). 01 вересня 2017 року судове засідання відкладено на 19 вересня 2017 року у зв'язку з неявкою в судове засідання відповідача [PERSON], щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання (а. с. 41 42). 19 вересня 2017 року судове засідання відкладено на 25 жовтня 2017 року у звязку з витребуванням доказів (а. с. 45 46). 25 жовтня 2017 року судове засідання відкладено на 23 листопада 2017 року у зв'язку з неявкою в судове засідання відповідачів (а. с. 61 62). 23 листопада 2017 року судове засідання відкладено на 10 січня 2018 року за клопотанням позивача у звязку з неможливістю взяти участь у судовому засіданні його представника (а. с. 82 84). 10 січня 2018 року судове засіданні відкладено на 08 лютого 2018 року у звязку із залученням до участі у цій справі [PERSON] як третьої особи,яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів (а. с. 106 109). 08 лютого 2018 року судове засідання відкладено на 28 лютого 2018 року у звязку з витребуванням доказів (а. с. 142 143). 28 лютого 2018 року в судовому засіданні оголошено перерву до 30 березня 2018 року у звязку\~з витребуванням\~доказів(а. с. 170 172). 30 березня 2018 року в судовому засіданні оголошено перерву до 02 квітня 2018 року за клопотанням позивача для надання йому часу для належного оформлення клопотань про витребування доказів та виклик свідків (а. с. 194 195). 02\~квітня 2018\~року судове засідання відкладено на 25 квітня 2018 року у звязку з витребуванням доказів та викликом свідків (а. с. 204 206). 25 квітня 2018 року судове засідання відкладено на 25 травня 2018 року у звязку з неявкою свідка (а. с. 224 226). 12 березня 2018 року в судовому засіданні оголошено перерву до 19 березня 2018 року за клопотанням позивача для надання йому часу на подання додаткових письмових доказів щодо обґрунтування розрахунку суми збитків (а. с. 112 113). В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав та пояснив, що з оголошення в мережі «Інтернет» дізнався про продаж будинку №98 по вул. Нижче Польова в м. Олександрії Кіровоградської області. За контактним телефоном домовився про зустріч. На зустріч прийшов [PERSON] Він оглянув будинок, переглянув документи на будинок: доручення на продаж будинку та свідоцтво про право на спадщину на будинок, а також паспорт [PERSON] (оригінал). Сумнівів щодо документів в нього не було. Будинок був у нежилому стан, опалення там не було. Вони домовились щодо ціни за будинок в розмірі 2\~000,00 доларів, що складало на той час 40\~000 грн. Всієї суми в нього не було, вони з [PERSON] домовились про виплату коштів частинами протягом року, а після цього оформлять договір купівлі-продажу нотаріально. Він передавав [PERSON] кошти під розписку в присутності свідків. 02 серпня 2015 року після отримання 13\~000 грн. вони з [PERSON] домовились про нотаріальне оформлення договору-купівлі продажу у нотаріуса в м. Кіровоград. Однак, [PERSON] для нотаріального посвідчення договору так і не зявився, отримані кошти за будинок не повернув. В подальшому він мав розмову з [PERSON] щодо продажу будинку. [PERSON] почала викручуватись, казала, що на неї тиснуть з усіх сторін, щодо продажу будинку сказала, що поміркує. Оформити документи не відмовлялася, але й не погоджувалася. За тиждень він знову мав з нею розмову. Результату не було, тоді він звернувся до поліції з заявою про вчинення шахрайства. За його заявою внесено відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР. В судовому засіданні представник [PERSON] [PERSON] заперечувала проти задоволення позову з тих підстав, що [PERSON] будинок не продавала, коштів за нього не отримувала. [PERSON] скориставшись тим, що вона вживає алкогольні напої, відвіз її, у стані алкогольного спяніння, до нотаріуса, де було оформлено доручення на його імя на продаж будинку. [PERSON] постійно проживала у спірному будинку, з її слів крім неї там зареєстровані її син та [PERSON] з сином. Будинок в аварійному стані. Коли позивач повідомив, що це його будинок, [PERSON] звернулася до сестри [PERSON], і вони разом пішли до нотаріуса, де було скасовано доручення видане на імя [PERSON] [PERSON] працювала у [PERSON] і декілька раз отримувала від нього платню в розмірі по 100 грн. Спірний будинок дістався [PERSON] і [PERSON] у спадок після смерті матері по 1/2 частині кожній. Крім того, вони також успадкували після смерті матері по 1/8 частині будинку №11, розташованому по вул. Горького в м. Олександрії. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є головою квартального комітету, і будинок №98 по вул. Нижче Польова в м. Олександрія знаходиться на дільниці даного квартального комітету. [PERSON] запрошував її бути свідком його розмови з [PERSON] щодо купівлі-продажу будинку. На запитання чи продавала [PERSON] будинок, остання відповіла що ми взяли кошти, але точно вона не сказала, що продала будинок. [PERSON] запропонував купити їй будинок, на що вона відповіла що подує, потім махнула рукою і зайшла у двір. Свідком передачі коштів вона не була. За довідкою для нотаріального оформлення будинку [PERSON] до неї не звертались. Хто зареєстрований у спірному будинку не знає. Двір і будинок в занедбаному стані. Знає, що [PERSON] жила і працювала у [PERSON] В стані алкогольного спяніння [PERSON] ніколи не бачила. Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідка, дослідивши матеріали справи та оглянувши оригінали письмових доказів у їх сукупності, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні заяви та заперечення на них, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносини. 16 травня 2015 року [PERSON] видала довіреність, якою уповноважила [PERSON] продати (обміняти) житловий будинок №98 з господарсько-побутовими приміщеннями по вулиці Н.Польова в м. Олександрії Кіровоградської області, за ціну та на умовах на його власний розсуд (а. с. 5). 02 серпня 2015 року [PERSON] склав розписку про те, що він продав житловий будинок №98 з господарсько-побутовими приміщеннями по вулиці Н.Польова в м. Олександрії Кіровоградської області, належний [PERSON], [PERSON] за 40\~000,00 грн. (а. с. 4). Відповідно до архівних довідок, наданих КП «ОМБТІ» право власності на спірний будинок за архівними даними належало [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 листопада 1998 року (а. с. 53, 181). Згідно з свідоцтвом про право на спадщину від 03 листопада 1998 року, після смерті [PERSON], її діти [PERSON] та [PERSON] успадкували в рівних частках житловий будинок №98 з господарсько-побутовими приміщеннями по вулиці Н.Польова в м. Олександрії Кіровоградської області та 1/4 частини житлового будинку №11 по вулиці Горького в м. Олександрії Кіровоградської області (а. с. 95). В подальшому між [PERSON] та [PERSON] 05 листопада 1998 року було укладено договір міни, відповідно до якого [PERSON] передала [PERSON] свою 1/8 частку житлового будинку №11 по вулиці Горького в м. Олександрії Кіровоградської області, а [PERSON] передала [PERSON] свою 1/2 частку житлового будинку №98 по вулиці Н.Польова в м. Олександрії Кіровоградської області. В договорі зазначено, що він підлягає реєстрації в Олександрійському БТІ (а. с. 158). Відповідно до ст. 241 ЦК УРСР (в редакції на час укладення договору міни) за договором міни між сторонами проводиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна , яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. Статтею 242 ЦК УРСР (в редакції на час укладення договору міни) передбачено, що до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. Згідно з ст. 227 ЦК УРСР (в редакції на час укладення договору міни) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. В судовому засіданні оглянуті оригінали інвентаризаційних справ будинку №98 по вулиці Н.Польова в м. Олександрії Кіровоградської області та будинку №11 по вулиці Горького в м. Олександрії Кіровоградської області, надані КП «Олександрійське МБТІ». В ході огляду встановлено, що [PERSON] та [PERSON], після отримання свідоцтва про право на спадщину зареєстрували своє право власності на зазначені будинки. Після укладення договору міни від 05 листопада 1998 року, [PERSON] зареєструвала своє право власності на 1/4 частку будинку №11 по вулиці Горького в м. Олександрії Кіровоградської області, яку в подальшому продала іншій особі. В той же час, [PERSON] своє право власності на будинок №98 по вулиці Н.Польова в м. Олександрії Кіровоградської області за договором міни не зареєструвала та з цього приводу до КП «МБТІ» не зверталася, що підтверджується оригіналом інвентаризаційної справи зазначеного будинку. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. За змістом ст. ст. 4, 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на житловий будинок підлягає державні реєстрації. [PERSON] своє право власності на будинок №98 по вулиці Н.Польова в м. Олександрії Кіровоградської області не зареєструвала в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а. с. 223). Таким чином, як на момент складення [PERSON] розписки від 02 серпня 2015 року, так і момент розгляду справи [PERSON] у встановленому законом порядку зареєструвала своє право власності лише на 1/2 частину спірного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину від 03 листопада 1998 року. Право власності на іншу 1/2 частину будинку зареєстровано за [PERSON], яка участі у продажу будинку не приймала. Згідно з ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (ч. 1 ст. 220 ЦК України). Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами,і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення договору не вимагається (ч. 2 ст.220 ЦК України). Зазначені норми права свідчать про те, що обовязковими підставами для визнання дійсною нотаріально непосвідченої угоди є досягнення сторонами істотних умов договору і ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення за наявності можливості її нотаріального посвідчення в установленому законом порядку. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що на виконання договору купівлі-продажу спірного будинку позивач передав довіреній особі [PERSON] [PERSON] грошові кошти у сумі 40\~000,00 грн. При цьому, спірний будинок позивачу не передався, доступу до нього він не мав, не вселявся в нього та будинком не користувався. Оскільки, на момент складення [PERSON] розписки від 02 серпня 2015 року та на час розгляду справи судом право власності на спірний будинок зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині за кожною, [PERSON] як співвласник не приймала участі у продажі будинку, а також право власності [PERSON] на весь спірний будинок не було зареєстровано у встановленому законом порядку, що є перешкодою для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу всього будинку, то правові підстави для визнання дійсним договору купівлі-продажу відсутні. Крім того, суд не має права підміняти собою орган, до компетенції якого належить реєстрація речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України у звязку з відмовою у задоволенні позову не підлягають стягненню на користь позивача понесені ним витрати зі сплати судового збору. На підставі ст. ст. 227, 241, 241 ЦК УРСР, ст. 220, ч. 4 ст. 334, ст. ст. 655, 657 ЦК України, ст. ст. 4, 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та

Outcome: dismissed