Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог вказав, що 27.07.2018 року о 23:00 годині [PERSON] , 1984 року народження, керуючи велосипедом «Raptor» у темний час доби, у стані алкогольного сп`яніння, рухаючись по вулиці Парковій в місті Білицьке Донецької області біля будинку №37, здійснила наїзд на припаркований автомобіль марки «Ford Focus» н/з [NUMBER] , що належить на праві власності позивачу [PERSON] , внаслідок чого автомобіль зазнав технічних ушкоджень. Відповідача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.127 ч.3 КУпАП. Згідно проведеного експертом автотоварознавчого дослідження за фактом пошкодження авто, розмір матеріальних збитків на час проведення дослідження склав 3735,35 грн. Вартість послуг експерта становить 1800 грн. Крім того, внаслідок заподіяних з вини відповідача ушкоджень його майну позивач поніс моральні страждання, які оцінює в 3000 грн. Загалом, позивач просить стягнути матеріальну шкоду в розмірі 7035,35 грн., яка складається із 3735,35 грн. суми шкоди внаслідок ушкодження автомобіля, витрат на оплату послуг експертного дослідження 1800 грн. та витрат на правничу допомогу в сумі 1500 грн., моральну шкоду в розмірі 3000 грн. та понесені ним судові витрати зі сплати судового збору. Позивач надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Відповідач та її представник участі в судовому засіданні теж не брали. Подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. З урахуванням позиції відповідача просили відмовити у задоволенні позову. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, суд дійшов висновку про те, що позовна заява підлягає частковому задоволенню. Суд виходить з такого: Спірні правовідносини регулюються нормами законодавства про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Згідно ч.1, ч.2 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником автомобілю «Ford Focus» н/з [NUMBER] , що підтверджено відповідним свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.7) Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.3 ст.386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. 27 липня 2018 року зареєстроване звернення [PERSON] до органів поліції із заявою про те, що 27.07.2018р. гр. [PERSON] , керуючи велосипедом, здійснила наїзд на вищевказаний автомобіль, припаркований біля будинку № 37 по вул. Парковій в м. Білицьке (а.с.14) За цим фактом проведена перевірка, про наслідки її повідомлено [PERSON] (а.с.11) Згідно відповіді, сума завданих збитків внаслідок пошкодження авто є малозначною, тому органом поліції рекомендовано звернутись до суду. Судом встановлено з наданих позивачем матеріалів перевірки, що 27 липня 2018 року о 23:00 годині в місті Білицьке Донецької області по вулиці Парковій біля будинку №37 відповідач [PERSON] , 1984 року народження, керувала велосипедом «Raptor» без встановленого на ньому ліхтаря (фари), у темну пору доби, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння. Вказані обставини встановлені та підтверджені постановою від 28.07.2018р., якою [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.127 ч.3 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 136 грн. Вищезазначена постанова набрала законної сили. Відомостей про її оскарження чи скасування під час розгляду справи сторони суду не надали. Отже, викладені в ній обставини вважаються встановленими та не потребують доказування. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у абзаці першому пункту 4 постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини. Відповідно до експертного автотоварознавчого дослідження від 30 липня 2018 року, зробленого експертом-автотоварознавцем Дегтяр О.І. , а саме калькуляції вартості відновлювального ремонту автомобілю «Ford Focus» н/з [NUMBER] , належного [PERSON] , вартість матеріалів та ремонтних і малярних робіт складає всього 3735,35 грн. (а.с.8-9). Товарний чек №33 від 30.07.2018 року свідчить про перераховані експерту грошові кошти за виконані роботи з оцінки вартості заподіяної шкоди в розмірі 1800,00 грн. (а.с.10). Таким чином, суд погоджується з доводами позивача про наявність неправомірних дій [PERSON] , що виразились у заподіянні механічних ушкоджень автомобілю позивача, вини відповідача, встановленої постановою про притягнення особи до адміністративної відповідальності, а також розміру заподіяної майнової шкоди, визначеної експертним автотоварознавчим дослідженням. На підставі ч.1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Отже, позивач має понести втрати на ремонт свого автомобіля в розмірі 3735,35 грн., розмір саме таких збитків не було оспорено стороною відповідача. Крім того, позивачем [PERSON] за проведення автотоварознавчого дослідження сплачено 1800 грн., які також підлягають стягненню на користь останнього. За змістом статей 23, 386, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз`яснень, що містяться у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, за яких обставин та якими діями вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Позивач стверджує, що поніс душевні страждання внаслідок заподіяних ушкоджень його автомобілю. Для відновлення його психоемоційного стану вважає необхідним стягнути на його користь 3000 грн., що буде достатнім для відновлення понесених моральних страждань. Однозначно, в порядку ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. В даному випадку, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням її майна (п.3 ч.2 ст.23 ЦК України). Відповідач дійсно своїми неправомірними діями, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, хоч і не умисно, пошкодила автомобіль позивача, що безсумнівно його засмутило, неприємним чином відобразилось на його психічному та емоційному стані, а також змусило понести додаткові, які не були передбачені, матеріальні витрати сім`ї на відновлення їх автомобілю. Однак суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, достатньою сумою для відновлення морального стану [PERSON] вважає суму в 1000 грн., яка й підлягає стягненню. Тому заявлені вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Щодо заявлених вимог про стягнення понесених витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне: Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Частина 3 цієї статті передбачає, що до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК, витрати, пов`язані із правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Частина 6 ст.137 ЦПК України чітко передбачає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Позивачем на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу надано товарний чек від 23.11.2018 року про сплату 1500 грн. адвокату Чумак І.М. за наступні послуги: юридична консультація - вартість 100 грн., зібрання доказів та сформування адвокатського запиту - 400 грн., а також складання позовної заяви до суду -1000 грн., та оплату проведено згідно цього кошторису всього на суму 1500 грн. (а.с.19). Наявні у справі й документи, що дають право на здійснення професійної адвокатської діяльності (а.с.20) Тому обсяг здійсненої правничої допомоги є доведеним, а розмір витрат на таку правничу допомогу співмірним. При цьому суд також звертає увагу, що відповідачем не доведено неспівмірності витрат позивача на правову допомогу, всупереч обов`язку, прямо покладеного на нього частиною 6 статті 137 ЦПК України. Отже, суд стягує з [PERSON] на користь позивача в рахунок відшкодування понесених витрат на правничу допомогу суму 1500 грн. З урахуванням висновків суду про часткове задоволення заявлених вимог, суд вважає, що позивачу [PERSON] на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України слід відшкодувати понесені витрати по оплаті судового збору, який покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, поверненню на користь позивача підлягає сума сплаченого ним судового збору в розмірі 564,34 грн.

Outcome: partial