Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги мотивовані тим, що 14 березня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір позики грошових коштів на суму 450 000 грн., відповідно до умов якого [PERSON] передав відповідачу кошти в зазначеній сумі до 14 вересня 2018 року під 5% від суми позики щомісячно. Фактична передача та отримання цієї суми підтверджується розпискою, за якою відповідач підтвердив отримання та обов`язок повернення даної суми. Відповідно до договорів про відступлення права вимоги від 01.12.2020 року, 05.12.2020 року, 12.12.2020 року, 19 грудня 2020 року та 26 грудня 2020 року та актів прийому передачі, [PERSON] відступив [PERSON] право вимоги до [PERSON] за договором позики, тобто [PERSON] став новим кредитором. У встановлені договором строки відповідач не повернув суму позики та відсотки за користування коштами, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість у розмірі 450 000 грн. основного боргу та 810 000 грн. нараховані відсотки, яку позивач і просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 21 травня 2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 15 вересня 2021 року дану справу призначено до розгляду по суті, закрито підготовче засідання. Позивач у судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, у заяві позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. При цьому, відповідачем неодноразово подавалися клопотання про відкладення розгляду справи, при цьому в жодне з судових засідань (підготовче, судове) не з`являвся, тому суд розцінює дії відповідача стосовно направлення клопотань про відкладення розгляду справи, як зловживання процесуальними правами, а відтак відмовляє у задоволенні даного клопотання. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) суд зобов`язаний відкласти судовий розгляд справи в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Частиною 3 ст. 223 ЦПК України також визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Суд бере до уваги, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи, а враховуючи строки розгляду справи, суд визнає за можливе проводити судовий розгляд справи у відсутності сторони відповідача, яка була належним чином повідомлена про день та час судового засідання. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 14 березня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір позики грошових коштів на суму 450 000 грн., відповідно до умов якого [PERSON] передав відповідачу кошти у зазначеній сумі до 14 вересня 2018 року під 5% від суми позики, щомісячно. Фактична передача та отримання цієї суми підтверджується розпискою, за якою відповідач підтвердив отримання та обов`язок повернення даної суми. Відповідно до договорів про відступлення права вимоги від 01.12.2020 року, 05.12.2020 року, 12.12.2020 року, 19 грудня 2020 року та 26 грудня 2020 року, актів прийому передачі, [PERSON] відступив [PERSON] право вимоги до [PERSON] за договором позики, тобто [PERSON] став новим кредитором, що підтверджується копіями договорів та актів прийому - передачі, які наявні в матеріалах справи. Правовідносини, які випливають з договору позики, врегульовані нормами параграфу 1 глави 71 Цивільного кодексу України (далі по тексту -ЦК України). Частиною 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмету позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення так і умови договору, а також засвідчую чи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до положень частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За загальними правилами, встановленими статтями 526, 530, 611, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а договір є обов`язковим для виконання сторонами. При цьому, за змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Оскільки отримані у позику грошові кошти відповідачем не повернуті у визначені відповідними договорами строки, позивач має право на їх стягнення у примусовому порядку. Відповідно до вимог частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних щодо стягнення заборгованості за невиконання договору позики у розмірі 450 000 грн. Щодо заявлених вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 810 000 грн. нарахованих відсотків за договором позики, судом встановлено наступне. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Укладаючи договір позики у формі розписки сторони погодили, що строк кредитування становить шість місяців, зокрема, відповідачем отримані грошові кошти у розмірі 450 000 грн. на строк шість календарних місяців, які останній зобов`язався повернути зі сплатою відсотків у розмірі 5% щомісячно, починаючи з травня поточного року. Водночас, згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного. [PERSON] обов`язки за умовами договору позики виконав, надавши грошові кошти у позику відповідачеві. Останній зобов`язався за договором повертати грошові кошти з процентами періодичними платежами впродовж шести місяців. У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. А згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору позики від 14.03.2018 року, його сторони погодили щомісячну сплату відсотків за позикою на суму залишку заборгованості, яка надана на шість місяців - до 14 вересня 2018 року включно, у розмірі 5% щомісячно, починаючи з травня місяця поточного року. Відтак, у межах строку надання позики до 14 вересня 2018 року відповідач мав, зокрема, повертати грошові кошти і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами, починаючи з травня 2018 року. Починаючи з 14 вересня 2018 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку надання позики. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, суд вважає, що право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку надання позики чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У зв`язку з чим, суд не бере до уваги розрахунок позивача, щодо стягнення 5 відсотків щомісячно за період з 01 травня 2018 року по 01 травня 2021 року у розмірі 810 000 грн, оскільки відповідно до договору позики від 14 березня 2018 року відповідач зобов`язався сплатити 5%, щомісячно, протягом дії договору позики (шість місяців), починаючи з травня поточного року, що підтверджується наданою ним розпискою позикодавцю. Враховуючи вище викладене, перевіривши розрахунок, суд дійшов висновку, що 5 відсотків підлягають стягненню за період з 01 травня 2018 року по 14 вересня 2018 року у розмірі 100 500 грн. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, врахувавши те, що відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню у частині стягнення основного боргу у розмірі 450 000 грн. та п`ять відсотків у розмірі 100 500 грн. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial