Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом та встановлення факту належності правовстановлюючого документа. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 21 січня 2001 року померла [PERSON]. За життя, 17 травня 1997 року, [PERSON] склала заповіт, яким усе своє майно заповіла позивачу. Після її смерті позивач прийняла спадщину та отримала свідоцтво про право на спадщину. В 2017 році стало відомо,що на день смерті [PERSON] було ще спадкове майно у вигляді права на земельну частку (пай) на території Мишуринрізької сільської ради, яке залишилося після смерті її доньки [PERSON], яка померла ще 2 лютого 1997 року. Після смерті [PERSON] спадщину прийняла її мати [PERSON], проте спадкові права вона не оформила. У видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме на земельну частку (пай) позивачу було відмовлено у звязку з відсутністю сертифікату про право на земельну частку (пай)на імя [PERSON] Також було зясовано, що у сертифікаті про право на земельну частку (пай) помилково було зазначено по батькові [PERSON]О, замість «Олексіївна» було зазначено «Сергіївна». У звязку з чим, позивач не має можливості оформити свої спадкові права на це спадкове майно. На підставі вищевикладеного [PERSON] просила суд встановити факт належності сертифікату про право на земельну частку (пай) площею 4,41 умовних кадастрових гектарів на території Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району, серія ДП № 0110326, який зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 737 від 5 лютого 1997 року [PERSON] та визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 4,41 умовних кадастрових гектарів на території Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району в порядку спадкування після смерті [PERSON] В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила суд задовольнити позовні вимоги з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, кожний окремо подав заяву про розгляд справи без його участі. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. 2 лютого 1997 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть І-КИ № 147649 (а.с.14). Після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді права на земельну частку (пай) площею 4,41 умовних кадастрових гектарів на території Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району, який належав їй на підставі сертифікату про право на земельну частку (пай) серії ДП № 0110326, який зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 737 від 5 лютого 1997 року. Цей сертифікат не було отримано власником у звязку з її смертю. Ці обставини підтверджуються довідкою Відділу у Верхньодніпровському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 29 березня 2017 року (а.с.19). Разом з тим матеріалами справи встановлено, що вищевказаний сертифікат про право на земельну частку (пай) був виготовлений на імя [PERSON], тобто в нього неправильно зазначено по батькові замість «Олексіївна» зазначено «Сергіївна». В судовому засіданні встановлено, що відомості у сертифікаті дійсно вказано помилково, а сертифікат серії ДП № 0110326 дійсно належав [PERSON]. Це підтверджується довідкою Мишуринрізької сільської ради № 116 від 27 березня 2017 року, згідно з якою сертифікат на імя [PERSON] не виготовлявся та не видавався, разом з тим в с.Мишурин Ріг була зареєстрована та проживала до дня своєї смерті [PERSON], [PERSON] на території Мишуринрізької сільської ради не була зареєстрована (а.с.20). В судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона є мешканкою с.Мишурин Ріг та навпроти неї проживала [PERSON], яка працювала в колгоспі. Її матірю була [PERSON], яка також проживала в с.Мишурин Ріг. Свідок [PERSON] суду показала, що вона проживає в с.Мишурин Ріг з 1978 року. Вона працювала в колгоспі разом з [PERSON], яка працювала в колгоспі телятницею та також мешкала в с.Мишурин Ріг. Вони були сусідами. Її матірю була [PERSON], яка також проживала в с.Мишурин Ріг. Згідно п.6 ч.1 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігається з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Отже, досліджені у справі докази діють підстави стверджувати, що сертифікат про право на земельну частку (пай) серії ДП № 0110326, який зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 737 від 5 лютого 1997 року дійсно належав [PERSON], а по батькові у ньому зазначено помилково. Також в судовому засіданні встановлено, що після смерті [PERSON] спадщину прийняла її мати [PERSON], яка отримала свідоцтвом про право на спадщину за законом, що підтверджується матеріалами спадкової справи після (а.с.56). Згідно з довідкою виконавчого комітету Мишуринрізької сільської ради № 326 заповіти від імені [PERSON] не складалися (а.с.53). Отже, інших спадкоємців після смерті [PERSON] за законом або заповітом не встановлено. У звязку з чим суд приходить до висновку про те, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті своєї доньки [PERSON], в тому числі право на земельну частку (пай), проте спадкові права не оформила, що не є підставою для припинення її права на це майно. [PERSON] померла 21 січня 2001 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.15). За життя, 17 травня 1997 року, [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла [PERSON] (а.с.16). Після її смерті спадщину прийняла [PERSON], яка отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Інших спадкоємців за законом або заповітом після смерті [PERSON] не встановлено (а.с.33-56). Разом з тим постановою нотаріуса від 14 березня 2017 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме на право на земельну частку (пай) у звязку з відсутність документів, що підтверджували б це право спадкодавця (а.с.18). Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про власність» громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Згідно з ч. 2 ст. 548 ЦК Української РСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У звязку з чим суд приходить до висновку, що до [PERSON] перейшло право на спадкове майно, а саме право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], проте її право не визнається, а тому заявлені позовні вимоги є законними та обґрунтованими та позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved